sou · GSB366 · 2005-01-01 00:00:00 — I detta kapitel behandlar vi frågan om en justering av grundavdra- gen. Vi föreslår att grundavdragen för arv höjs till respektive . Vi föreslår också att grundavdraget för gåvor höjs till . I kapitel 4–6 har vi behandlat frågor om värderingen av egendomen, skattesatserna, sammanläggningsreglerna och skatteklasserna. Frågan om en justering av grundavdragen ingår också i vårt upp- drag. Reglerna om grundavdrag vid arvsbeskattningen finns i 28 § andra stycket AGL. Grundavdragen i klass I uppgår till . Barn eller avkomling till barn har också rätt till ett grundavdrag på för varje helt år eller del därav, som då återstår till sagda ålder. I klass II och III uppgår grundavdraget till . Här skall också erinras om den regel som finns i 28 § fjärde stycket AGL som anger att högre avdrag än enligt andra stycket inte får åtnjutas i fråga om vad som erhålles från samme arvlåtare eller testator, även om det erhålles . Regeln kan bli aktuell om någon får egendom såväl vid arvlåtarens som testa- torns död som (framskjuten beskattning) Även förvärv som erhålls genom arvsavstående från någon som innehar egendomen med fri förfoganderätt skall räknas ihop med framtida arv från samme arvlåtare. Bestämmelsen om grundavdrag vid gåvor finns i 39 § AGL. Grundavdraget uppgår till från samma givare och under samma kalenderår. 7.4Bakgrund och tidigare överväganden använde man sig av s.k. gränsbelopp vid arvsbeskatt- ningen. Dessa innebar att ett förvärv genom arv och testamente, för att vara skattepliktigt, skulle uppgå till ett visst minimibelopp. Om värdet av arvet eller testamentet övergick detta belopp beskattades i princip hela förvärvet. Systemet med grundavdrag vid arvsbeskattningen infördes (prop. 1970:71, bet. BeU41, SFS 1970:174) vilket innebar att mindre lotter undantogs från beskattning. Grundavdragen sattes då i klass I till och i klass II och III till . Antalet skikt för de progressiva skattesatserna minskades samti- digt, vilket medförde en viss skärpning och omfördelning av skattebördan. höjdes grundavdraget i klass I till och i klass II och III till . I samband med familjerättsreformen höjdes grundavdra- get i klass I till och klass II och III till . På grund av de höjda taxeringsvärdena och med hänsyn till den allmänna prisutvecklingen som skett sedan de nya skattesatserna fastställts , höjdes skiktgränserna med fr.o.m. . Arbetet med beredningen av AGK:s slutbetänkande hade ännu inte avslutats men det ansågs att lagstiftningsåtgärder avseende ett antal aktuella frågor borde genomföras på en gång. Grundavdraget för klass I höjdes till och för klass II och III till . höjdes grundavdraget för gåvor till . Ändringen motiverades med att AGK föreslagit att grundavdraget för gåvor skulle höjas till och att fler- talet remissinstanser förordat en höjning till . Storle- ken på höjningen ansågs utgöra en rimlig avvägning mellan å ena sidan behovet av en höjning och å andra sidan de möjligheter till skatteflykt som en alltför kraftig höjning skulle kunna medföra (prop. 1990/91:54 s. 233 f.). Även detta grundavdrag gäller än . I 3:12-utredningens uppdrag ingick inte att se över grundavdra- gen vid arvs- och gåvobeskattningen, men utredningen framhöll att i jämförelse med de andra nordiska länderna, har det i sär- klass lägsta grundavdraget för gåvor och att detta borde höjas kraf- tigt för att utjämna skillnaderna mellan gåvor som sker under livs- tiden och arv.1 7.5De generella grundavdragen justeras Våra förslag: Grundavdraget för barn och övriga arvingar som tillhör skatteklass I samt föräldrar skall höjas till . För övriga arvtagare höjs grundavdraget till Grundavdraget för gåva skall höjas till . De nuvarande grundavdragen för arv på 70 000 respektive har gällt . Detsamma gäller grund- avdraget för gåva på . Grundavdragens reella värde har naturligtvis sjunkit . En ändrad värdering till och en proportionell beskatt- ning medför att grundavdragen på 70 000, 21 000 respektive kommer att bli mer värda. Lotter under 140 000 och respektive gåvor kommer då att bli skattefria. är det ofrån- komligt att arv och gåvor inom vissa skikt och för vissa tillgångar kommer att bli högre beskattade. Detta gäller bland annat O-liste- noterade aktier som i de allra flesta fall kommer att få en högre beskattning. Fastigheter med taxeringsvärden kommer att få en höjd beskattning. A-listenoterade aktier med ett sammanlagt noterat värde kommer att få en höjd beskattning och fullt beskattade till- gångar, t.ex. bankmedel, kommer att få en höjd beskattning när värdet understiger . För att motverka denna skärpning av beskattningen inom vissa skikt av skatteskalan och för vissa tillgångar föreslår vi att grund- avdragen för arv på 70 000 respektive skall höjas till 80 000 respektive och att grundavdraget för gåvor på skall höjas till . 1 SOU 2002:52, Del 2 , s. 21. I detta kapitel behandlar vi lottläggningen vid arvsbeskattningen. Lottläggningen är komplicerad och vi beskriver inledningsvis vilka problem den kan ge upphov till. Trots arvslottsbeskattningens komplexitet har vi stannat för att behålla detta system eftersom vi anser att systemets fördelar överväger dess nackdelar (jfr kapitel 12 om en kvarlåtenskapsbeskattning). Däremot kommer vi med ett antal förslag till förenklingar som kan förbättra systemet. Ett par av dessa förslag finns med i detta kapitel. Enligt nuvarande regler finns det en möjlighet att använda ett verkligt arvskifte som beskattningsunderlag vid arvsbeskattningen. Vi föreslår att denna alternativa möjlighet till värdering och fördel- ning av boets behållning på olika lotter tas bort. Härefter kommer vi in på frågan om arvsavståenden. I vårt uppdrag ingår att ta ställ- ning till om lagtexten bör innehålla särskilda regler för arvsavståen- den. Vi föreslår att det införs nya regler i AGL som anger hur arvs- avståenden skall beskattas. Den svenska arvsbeskattningen är konstruerad som en arvslotts- beskattning. Det innebär att skatten beräknas på grundval av de lotter som tillfaller den avlidnes arvtagare och testamentstagare. Arvslottsbeskattningen är dock inte helt konsekvent genomförd eftersom skatten inte tas ut på det verkliga värdet på de lotter som arvtagarna eller testamentstagarnas får genom arvskiftet. Arvs- skatten tas i stället ut efter ett schematiskt arvskifte. Vid detta schematiska skifte värderas egendomen i boet enligt de värderings- Lottläggningen vid arvsbeskattningen SOU 2004:66 regler som föreskrivs i AGL vilket i regel innebär att boets behåll- ning värderas till ett lägre värde än det verkliga värdet på egendo- men. Det schematiska skiftet regleras i 11 § 1 mom. AGL där det föreskrivs att (S)åsom arvinges eller testamentstagares lott anses vad enligt lag och testamente å honom belöper av behållningen i döds- boet.... Den kritik som särskilt förs fram om det gällande systemet för arvsbeskattningen är att det är komplicerat. Det som särskilt kompli- cerar beskattningen är att den innebär en blandning av schabloner och civilrättsliga regler. Utgångspunkten för lottläggningen är att den skall ske enligt de civilrättsliga reglerna i och med beaktande av före- skrifter i testamente. En annan anpassning till civilrätten är t.ex. systemet med framskjuten beskattning. Reglerna om utbrytning av makes skattefria giftorätt och om sekundosuccession har däremot starka schablonmässiga inslag. Före det schematiska skiftet skall nämligen, om den avlidne var gift, den efterlevande makens giftorättsandel brytas ut från bobehållningen. Som huvudregel gäller att denna andel, beräknas till hälften av makarnas giftorätts- gods. Avvikelse från hälftendelningen får dock ske i vissa fall (se nästa avsnitt). Dessa avvikelser beror på att man har tagit hänsyn till de civilrättliga undantagsreglerna. Även reglerna om arvsför- skott och praxis i fråga om arvsavståenden avviker från civilrätten. En ytterligare komplikation med arvslottsbeskattningen är hur fördelningen av arvsskatten mellan arvingar och testamentstagare skall göras eftersom detta inte regleras i lagen bortsett från den bestämmelse i 54 § AGL som anger att den skattskyldige vid till- trädet av skall betala den på belöpande skatten jämte räntan till boet. Om det verkliga arvskiftet mellan dödsbodelägarna inte överensstämmer med det schematiska skiftet kan det vara svårt att fördela skatten. Orsaken till att arvskiftet inte överensstämmer med det schematiska kan bero på flera faktorer. En faktor kan vara att en viss del av egendomen är föremål för framskjuten beskatt- ning. En annan faktor kan bero på att den efterlevande maken eller annan arvinge gör ett arvsavstående som tillkommer bröstarvinge, förälder eller syskon. En tredje faktor kan vara att förskott på arv lämnats tidigare. Gåvor till bröstarvingar är nämligen arvsförskott och skall gåvobeskattas. Arvsförskott skall också sammanläggas med andra förvärv . Ett arvsförskott påverkar däremot inte lottläggningen vid arvsbeskattningen men skall beak- tas vid det verkliga arvskiftet. fattar inte något beslut om hur skatten skall fördelas mellan arvingar och testamentstagare utan fördelningen av skatten är en privaträttslig angelägenhet mel- lan dessa. 8.2.2Bakgrund och tidigare överväganden I avsnitt 12.4 om kvarlåtenskapsbeskattning redogör vi för den historiska bakgrunden till den nuvarande arvslottsbeskattningen. I samband med familjerättsreformen , när den efter- levande maken gjordes till arvtagare efter den avlidne maken, före- slog regeringen ytterligare schabloniseringar i arvsbeskattningen i syfte att förenkla reglerna. Lagrådet kritiserade emellertid förslaget och anförde följande (prop. 1987/88:61 s. 86): För lagrådets överväganden angående den erforderliga arvsskatterätts- liga följdlagstiftningen är grundläggande att man liksom lag- stiftare (jfr det ovan citerade uttalandet från AGL:s förarbeten) måste ha som en självklar målsättning att schematiska bodelningar och arv- skiften så långt det är praktiskt möjligt skall ge ett resultat som väsentligen motsvarar vad de verkliga bodelningarna och arvskiftena kommer att utmynna i. Av principiella skäl av tungt vägande natur måste i görlig mån tillses att arvsskatt inte beräknas för en skattskyldig i större utsträckning än vad som betingas av hans genom arvsfallet ökade skatteförmåga. är givetvis att beakta att rättvise- synpunkter inte får drivas så långt, att beskattningsmyndigheternas arbetsrutiner får onödigt betungande inslag. Schabloniseringar måste därför i viss mån godtagas, dock inte – vilket måste kraftigt understry- kas – i den mån de leder till klara avvikelser från den ekonomiska verk- lighet som arvsfallet kommer att ge upphov till, i vart fall inte avvikel- ser i för den enskilde negativ riktning. Klart är att därtill uppmärksam- het bör ägnas vilka risker som kan föreligga att de skattskyldiga i skattereducerande syfte formellt företar rättshandlingar, som inte avses bli genomförda i verkligheten. Det uttalande som Lagrådet syftade på var uttalande i SOU 1939:18, s. 75: I de fall, då arvskiftesinstrument icke åberopas till ledning för skattens beräknande, skall densamma fortfarande fastställas på grundval av ett p r o v i s o r i s k t a r v s k i f t e . Genom de av kommittén föreslagna bestämmelser, för vilka i de föregående redogjorts, torde åt arvskif- tesinstrumentet såsom beskattningshandling hava beretts ökat utrymme i sådan utsträckning att, när provisoriskt skifte förekommer, detta kan förväntas i allmänhet överensstämma med det verkliga skiftet eller i allt fall icke föranleda strängare beskattning. Lagrådet framhöll vidare att den arvsskatterättsliga regleringen inte får utformas så att de civilrättsliga förmånerna urholkas. Lagrådet framhöll också att flera konkreta fall än tidigare skulle komma ha skett enligt lag i arvskatterättslig mening nämligen: när enskild egendom har dragits in i bodelningen, när vardera sidan behåller sitt giftorättsgods, när villkor i äktenskapsförord jämkas och när bestämmelserna i 11 kap. 4 och 5 §§ ÄktB har vunnit tillämpning enligt parternas överenskommelse. Lagrådet föreslog att bestämmelsen i 15 § 1mom. AGL utvidgades så att den också omfattade de nämnda fallen. Lagrådets synpunkter följdes i den fortsatta beredningen av lagstiftningen. AGK fick enligt sina direktiv inte föreslå några förändringar i grunddragen för beskattningen. Det innebar att AGK i sitt arbete med en teknisk översyn av AGL hade att utgå från att arvslott- beskattningen med ett schematiskt skifte skulle behållas. AGK begränsade sina överväganden till framförallt tre frågor nämligen 1. om man skulle behålla möjligheten till att beakta verkliga arvskiften vid beskattningen, 2. i vilken utsträckning arvsavståenden skulle få beaktas vid beskattningen samt 3. frågan om utläggande av skatte- lott. AGK föreslog att möjligheten att beräkna arvsskatten med led- ning av ett verkligt arvskifte skulle slopas. Enligt då gällande rätt kunde en anledning till att åberopa verkligt arvskifte vara reglerna om förskott på arv. I praktiken var det dock inte särskilt vanligt vilket berodde på att lotterna blir ojämnare och därmed leder till högre skatt. Vid verkliga skiften är de verkliga värdena dessutom oftast högre än de lägre bouppteckningsvärdena. Eftersom ett verkligt arvskifte innebär ett högre skatteuttag skulle det enligt AGK inte innebära någon större orättvisa för de skattskyldiga att slopa den möjligheten. Det skulle också innebära en avsevärd för- enkling av regelsystemet. AGK ställde dock frågan om de ändrade äktenskapsrättsliga reglerna skulle medföra att det var nödvändigt att beakta verkliga arvskiften. De nya civilrättsliga reglerna innebar nämligen att verkliga bodelningar skulle beaktas vid arvsbeskatt- ningen. AGK gjorde den bedömningen att makar i många fall skulle komma att avstå från sin arvsrätt till förmån för barnen. Sådana arvsavståenden skulle dock kunna beaktas i samband med det schematiska skiftet. I lagrådsremissen till förändringarna i arvsbeskattningen antogs att möjligheten att beakta ett arvsavstående från den efterlevande maken skulle begränsas med den nya arvsordningen eftersom den efterlevande normalt mycket tidigt får anses ha tillträtt sitt arv. 8.2.3Beskattning med arvskifteshandling som underlag slopas Vårt förslag: Möjligheten att åberopa en arvskifteshandling som beskattningsunderlag vid arvsbeskattningen skall slopas. Frågan om arvsavståenden behandlas i nästa avsnitt. Där föreslår vi att det skall införas vissa bestämmelser som reglerar hur arvsavstå- enden skall beskattas. Dessa regler innebär inte att det är nödvän- digt att behålla möjligheten att kunna åberopas ett verkligt arv- skifte som beskattningsunderlag vid arvsbeskattningen. I kapitel 9 föreslår vi också att noterade aktier och andra värdehandlingar som är föremål för värdenedgång under vissa förutsättningar skall kunna bli föremål för ny värdering. Inte heller för tillämpningen av den regeln är det nödvändigt att behålla ett verkligt arvskifte som beskattningsunderlag. Härtill kommer att ett verkligt arvskifte ytterst sällan åberopas som beskattningsunderlag. Vi föreslår därför att möjligheten att beräkna arvsskatten med ledning av ett verkligt arvskifte slopas. I kommande avsnitt behandlar vi frågan om det även fortsättnings- vis skall vara möjligt att göra arvsavståenden vid arvsbeskattningen. Vår slutsats är att det bör vara möjligt och att det inte heller är nödvändigt att begränsa de sätt som man enligt rättspraxis kan göra arvsavståenden på. Däremot anser vi att slopandet av arvskatten för makar och sambor medför en viss osäkerhet om hur arvsavståenden skall beskattas. Vi föreslår därför att arvs- och gåvoskattelagstift- ningen skall kompletteras med bestämmelser som reglerar när arvs- avståenden skall beskattas som arv och när de skall beskattas som gåvor. Förslagen innebär att ett arvsavstående som sker utan villkor, före beslut i skattefrågan och som har doku- menterats på visst sätt skall beskattas som ett arv. Ett arvsavstående som inte uppfyller dessa förutsättningar skall i stället gåvobeskat- tas. Ett arvsavstående av egendom som har tillträtts med fri förfo- ganderätt beskattas som arv även om det görs efter beslut i skattefrågan om syftet är att reglera arvsrätten. Ett arvsavstående innebär att en arvtagare eller en testamentstagare efter arvlåtarens död helt eller delvis avstår från sin rätt till arv. finns det varken i eller i AGL några regler om arvsavståenden. Däremot finns det en rikhaltig rättspraxis som behandlar de arvsskatterättsliga konsekvenserna av arvsavståenden. Enligt direktiven ingår det i vårt uppdrag att ta ställning till om lagtexten bör innehålla särskilda regler för arvsavståenden. Något om arvsavståenden i civilrättsligt avseende Arvsavståendets civilrättsliga karaktär är omdiskuterad.1 Ett vill- korslöst arvsavstående kan antingen ses som ett arvsrättsligt eller ett gåvorättsligt förvärv. Enligt det förra synsättet har arvingen avstått från att göra sin rätt till arv gällande. Genom avståendet övergår arvsrätten till dem som står närmast i tur att ta arv efter arvlåtaren. Mottagarna anses därmed ha förvärvat egendomen direkt från arvlåtaren och inte från den som avstått från sin arvsrätt. Det andra synsättet, att ett arvsavstående är ett gåvorättsligt för- värv, bygger på att en arvinge redan i och med dödsfallet erhåller en andelsrätt i dödsboet efter den avlidne. Om denne avstår från sin andelsrätt innebär det en benefik överföring av förmögenhet till mottagaren. I svensk rätt har bl.a. intagit ståndpunkten att arvsavståendet är ett arvsrättsligt förvärv. menade att arvingen genom avståendet endast underlåtit att göra en behörighet gällande och att denne inte därigenom förfogat över egendomen.2 1Se härtill Silfverberg, Gåvobeskattningen i nordiskt perspektiv, 1992 s. 184 ff. 2Beckman, Svensk familjerättspraxis, femte uppl. 1972 s. 221 f. hänvisade till rättsfallen NJA 1931 s. 130 och NJA 1938 s. 190. Uppfattningen om arvsavståendet som ett gåvorättsligt förvärv har framförts av bl.a. . Han menade att den arvsrätt som en arvinge erhåller vid arvlåtarens död är en tillgång i och med dödsfallet. Det förhållandet kan inte retroaktivt utplånas i och med att arvingen avstår från sin rätt till arv. Mottagaren av andelsrätten inträder visserligen i den avståendes ställe som delägare i boet och erhåller först vid arvskiftet de konkreta tillgångar som svarar mot andelen. Men även om tillgångarna härleds från den avlidne erhålls andelsrätten från den avstående genom en benefik rättshandling.3 Utvecklingen i rättspraxis har tydligt gått i den riktning som förespråkat. Här kan nämnas NJA 1962 s. 294, 1983 s. 791 och 1993 s. 34. I NJA 1983 s. 791 avstod en särskilt förordnad god man från arv för sin huvudmans räkning. Vid tillämpning av 15 kap. 14 § tredje stycket (numera 13 kap. 11 § första stycket) betraktades avståendet som en ogiltig gåvotransaktion. HD anförde bl.a. följande om arvsavståenden: Arvsavstående kan visserligen på grund av den skatterättsliga behand- lingen ofta vara gynnsamt från familjens synpunkt; undantagsvis kan det också vara förenat med viss ekonomisk fördel för arvingen själv. Men detta hindrar inte att det är fråga om en frivillig och medveten förmögenhetsöverföring, som fyller de minimikrav som rimligen får ställas upp för att en rättshandling skall bedömas som gåva, om det påkallas av syftet med den aktuella lagbestämmelsen (jfr NJA II 1976 s 159 ff). Ändamålet med regeln i 15 kap 14 § 3 st. FB måste antas vara att skydda den omyndige, eller den som företräds av god man, mot förmögenhetsöverföringar av detta slag också om dessa är i närståen- des intresse. Övervägande skäl talar för att tillämpa regeln även på det arvsavstående som målet avser. När en god man avstått från en testamentslott för en omyndig persons räkning, hade visserligen HD i ett tidigare avgörande, NJA 1971 s. 587, ansett att avståendet närmast var att jämställa med vägran att ta emot en erbjuden gåva. Till skillnad mot ett arv ingår dock inte ett förvärv på grund av ett testamente vid testators död i mottagarens förmögenhet utan först sedan tes- tamentet godkänts av arvingarna eller vunnit laga kraft enligt det förfarande som anges i 14 kap. om delgivning och av testamente. För att eliminera den skillnad som efter 1971 och rättsfall förelåg mellan arv och testamente vid 3 , SvJT 1972 s. 125 ff. tillämpningen av gåvoförbud infördes en bestäm- melse i 15 kap. 6 § , enligt vilken en förmyndare, god man eller förvaltare inte för den enskildes räkning får avstå från arv eller testamente. Vid tillkomsten av denna bestämmelse uttalades att ett avstående från arv är att jämställa med gåva och att även avstående från en testamentslott innebär en medveten och frivillig förmögenhetsöverföring som liknar en gåva. Enligt departements- chefen saknades det därför skäl att behandla avstående från arv och avstående från testamentslott på olika sätt i berört avseende.4 I NJA 1999 s. 159 har bestämmelsen i 15 kap. 6 § ansetts analogt tillämplig på avstående från förvärv genom för- månstagarförordnande av försäkring. I NJA 1993 s. 34 ansågs ett arvsavstående inte hindra utmätning för den avstående arvingens skuld av hans andel i dödsboet, då boet inte underrättats om avståendet. HD gjorde i det målet bl.a. föl- jande uttalande: Sedan arvlåtaren avlidit betraktas arvinges rätt till arv som en vanlig förmögenhetsrättslig tillgång. I förhållande till arvingens konkurs- borgenärer behandlas avståendet på samma sätt som gåva. (Se t.ex. SOU 1970:75 s 112 f, 142. Jfr också NJA 1983 s 791.) Även i förhål- lande till arvingens utmätningsborgenärer är avståendet principiellt att jämställa med en benefik överlåtelse av en dödsboandel. För att avstå- endet skall erhålla skydd mot utmätningsborgenärerna innan arvskifte har verkställts krävs därför, att den avstående arvingen underrättar dödsboet om arvsavståendet. (Jfr NJA 1972 s. 512 och 3 § lagen (1936:83) angående vissa utfästelser om gåva.) Den slutsats man drar av senare års rättspraxis är att ett arvsavstå- ende civilrättsligt, i vart fall i allmänhet, betraktas som en benefik rättshandling som i flertalet rättsliga sammanhang har en gåvas rättsverkningar. Detta synsätt bygger alltså på tanken att arvingen redan i och med arvlåtarens dödsfall erhåller en rätt till andel i kvarlåtenskapen. Om arvingen avstår från denna rätt innebär det en förmögenhetsöverföring från honom till den eller de som övertar andelen i kvarlåtenskapen. Överlåtelsen sker frivilligt och med avsikt att gynna den som tar emot egendomen. Därmed har arvs- avståendet sådana drag som kännetecknar en gåva. 1993/94:251 s. 143 f. I förarbetena till lagstiftning om arvsskatt och gåvoskatt utgick man från den då förhärskande civilrättsliga uppfattningen om arvsavståenden som ett arvsrättsligt förvärv. I betänkandet SOU 1939:18 framhölls bl.a. följande i anslutning till att kommit- tén övervägde att låta arvskiften komma till ökad användning som underlag för beskattningen. I detta sammanhang skall något beröras gränsen mellan gåva å ena samt arv och testamente å andra sidan och särskilt det fall, att någon arvinge helt eller d e l v i s a v s t å r f r å n a r v . Sker ett sådant avstå- ende utan förbehåll, är gåva icke för handen. Dess verkan blir endast, att den eller de till arvslotten närmast berättigade inträda i den avstå- endes ställe. Denne senare har icke mottagit något arv och därför icke heller tillförts någon skatteförmåga, som kan tagas i anspråk, utan skattskyldigheten överflyttas på de tillträdande. Med ett dylikt avstå- ende utan villkor måste även jämställas det fall, att förbehåll visserligen gjorts men detta icke innehåller annat än avsägelse till förmån för de i alla händelser till arvet närmast berättigade, t.ex. där någon avstår till sina bröstarvingar (Jfr arvslagen 9 kap. 7 § och NJA 1931 s. 130). Ett avstående av arv helt eller delvis i samband med arvskiftet är synnerli- gen vanligt. Arvingarna kunna verkställa egendomsfördelningen sig emellan efter gottfinnande.