sou · GSB33d6 · 2005-01-01 00:00:00 — Erfarenheterna av projekten var inte odelat positiva och en restgrupp av terapiresistenta narkomaner (uppskattningsvis 6 000 i hela landet) fortsatte med en livsstil som orsakade olägenheter (småbrottslighet, offentlig narkotikaanvänd- ning eller narkotikahandel) i samhället. Mot den bakgrunden på- börjades ett mycket kontroversiellt experiment med tvångsvård. I enlighet med landets liberala tradition riktar sig åtgärden mot ett för andra skadligt beteende, inte mot missbruket som sådant. Termen behandling används inte i den nederländska tvångslagstift- ningen, utan det talas enbart om tvångsomhändertagande. Anled- ningen är att (liksom i ) tvångsbehandling av vuxna i princip bara är tillåten vid allvarlig psykisk sjukdom och även då bara under korta perioder. Principen är att den intagna enligt SOV själv måste gå med på att följa en behandling. En fjärdedel av platserna reserve- ras för de personer som väljer att inte delta i behandlingen. Dessa avskiljs från övriga och placeras i en drogfri enhet. Alternativet inte delta görs så oattraktivt som möjligt i hopp om att missbru- karna i stället skall välja behandling. SOV är tänkt som en sista utväg som bara skall tillgripas när alla andra möjligheter har uttömts.6 Målgruppen är manliga narkoma- ner utan dominerande psykisk störning och som vistas legalt i Nederländerna.7 Målsättningen är dubbel, dels att minska olägenheter orsakade av narkotikarelaterad brottslighet, dels att lösa den individuella beroendeproblematiken eller göra den kon- trollerbar och sålunda möjliggöra individens återgång till samhäl- let.8 För att kunna bli dömd till en vistelse på en SOV-institution krävs att: 5Narkomanen ställs alltså inför en valsituation. Detta är väsentligt i den nederländska kon- texten även om personen i fråga förmodligen inte upplever någon verklig valfrihet. 6Kritik har anförts mot att detta inte explicit står i lagtexten utan enbart i riktlinjerna till åklagarna. 7Vid en eventuell fortsättning av experimentet skall man överväga att inkludera även kvinnor i målgruppen. 8http:///publicaties/brochures_en_factsheets/strafrechterlijke_opvang_verslaaf- den.asp 1.brottet kan föranleda häktning, 2.den misstänkte dömts till ett frihetsstraff eller samhällstjänst minst före det aktuella brot- tet, att brottet begåtts efter det att tidigare utdömda straff av- tjänats och att det bedöms sannolikt att den misstänkte kom- mer att begå nya brott, 3.den misstänkte är beroende av tung narkotika och att det under punkt 2 nämnda brottet har samband med hans beroende, samt att 4.hänsyn till personer eller materiell egendom kräver ett omhän- dertagande enligt SOV-lagen. En misstänkt kan dömas till omhändertagande enligt SOV under maximalt . Domaren kan dock också besluta om eller villkorlig dom med en prövotid . Domen skall grundas på utlåtanden av en beteendeexpert (en all- varlig psykisk störning är kontraindicerande) och frivården. SOV är tänkt att fungera enligt en vårdkedjemodell och platserna var totalt 258. Den omhändertagne skall från en sluten- vårdsavdelning flyttas till en halvöppen avdelning för att sedan slussas ut till öppenvård. Individen antas befinna sig inom varje länk i kedjan, med möjlighet till förlängning tre måna- der, beroende på beteendet. Slutenvård och halvöppenvård bedrivs i häkten, på fängelser eller en narkomanvårdsinstitution som av justitieministern erkänts som en SOV-institution. De två första länkarna finansieras av staten och den sista av städerna som också garanterar individen bostad och arbete. I början av behandlingen upprättas en behandlingsplan som är bindande för den intagne men också för behandlarna, inklusive städerna. Den dömde får genom narkomanvården en vägledare som är med när behandlingsplanen görs upp och sedan följer den intagne genom de tre faserna och svarar för planeringen av eftervården. SOV är ett experiment som skall genomföras i fyra stora städer (, , och ) samt i sex mindre städer i södra delen av landet.9 De tre förstnämnda tar enbart emot narkomaner från den egna staden medan under den slutna fasen också tar in narkomaner från södra länderna. Utvecklingen av SOV följs av en nationell styrgrupp och på lokal nivå av projektgrupper med representanter för det lokala åklagar- väsendet, polis, kommunstyrelsen, narkomanvård, frivården och SOV-inrättningen. Justitieministern skall avge rapport om lagens effektivitet och måluppfyllelse till parlamentet . Lagen om SOV har bl.a. blivit häftig kritiserad för att bryta mot grundlagen, eftersom man inte får straffas för samma brott. Det har också ifrågasatts varför den inte gäller alkoholmiss- brukare som ofta är inblandade i allvarliga våldsbrott. SOV är ett experiment och skall utvärderas,10 och resultatet skall ligga till grund för ett beslut om huruvida lagen skall permanentas och utökas eller avskaffas. En jämförelse mellan SOV och LVM Det finns några grundläggande skillnader mellan SOV och den svenska tvångsvården enligt LVM. SOV riktas primärt mot konse- kvenserna för omgivningen av narkomanens beteende och sekun- därt mot hans/hennes beroende. Med andra ord rättfärdigas omhändertagandet i främst som samhällsskydd. Vid LVM är det, individens missbruk har ställts främst och samhälls- skyddet tonats ner. SOV gäller bara manliga narkotikamissbrukare medan LVM är könsneutral och även avser missbruk av alkohol m.m. Vidare är maximitiden för SOV men för LVM sex måna- der. En annan iögonenfallande skillnad är att SOV är en frihetsbe- rövande åtgärd som beslutas av en högre straffdomstol (tre juris- ter) medan beslut om LVM fattas av en administrativ domstol. I kan domstolen eller justitieministern besluta att SOV skall upphöra när grunden för ett omhändertagande enligt SOV inte längre föreligger; denna möjlighet finns inte i LVM-lag- 9I skrivande stund deltar inte eftersom staden inte har kommit överens med om betalningen av dess andel () i den initiala kostnaden för in- rättandet av en SOV institution. 10Utvärderingen av SOV har lämnats till två oberoende forskningsinstitut, Trimbos insti- tutet i som gör en process- och interventionsstudie och i Am- sterdam som utför effektstudien. Slutligen utvärderas hela projektet där tvångsvården ingår i av oberoende forskningsinstitut. I har det inte gjorts någon övergripande vetenskaplig utvärdering av LVM-vården. Dessutom initieras och finansieras forskning kring LVM av , dvs. samma myndighet som bedriver tvångsvården. Tops, (2001). A society with or without drugs? Continuity and change in drug policies in and the . Dissertations in Social Works No. Utdrag ur Strafrechtelijke Opvang Verslaafden.11 PLACERINGEN PÅ EN INSTITUTION FÖR STÖD TILL NARKOMANER 1.Domaren kan på begäran av åklagarmyndigheten utdöma åtgär- den att placera en misstänkt på en till nar- komaner, om: det brott som den misstänkte begått, är en förbrytelse för vilken tillsvidarehäktning är tillåten; den misstänkte som föregår det brott han begått, minst dömts för ett brott till ett oåterkalleligt frihetsberövande straff eller åtgärd, en fri- hetsbegränsande åtgärd eller till att utföra obetalt arbete till allmän nytta, om brottet begåtts efter verkställande av dessa straff eller åtgärder och det vidare måste tas allvarlig hänsyn till att den misstänkte åter kommer att begå brott; den misstänkte är narkoman, och det angivna brottet, med hänsyn till det brott som han begått och om- ständigheterna måste tas hänsyn till att han åter kommer att begå ett brott beroende på hans missbruk; och personers och ägodelars säkerhet kräver att åtgärden vidtas. 2.Åtgärden syftar också till att bidra till en lösning av den miss- tänktes missbruksproblematik så att han kan återgå till samhäl- let och upphöra med sina återfall. 3.Med narkoman enligt punkt 1 avses en person som med hänsyn till fakta och omständigheter är kroppsligt eller psykiskt bero- ende av ett eller flera medel som anges på lista I i narkotika- lagen. 11 Inofficiell översättning som skett av auktoriserad översättare med juridisk kompetens. 4.Domaren beslutar endast om denna åtgärd efter det att han låtit en beteendesakkunnig överlämna en motiverad, daterad och undertecknad rekommendation. Om denna rekommendation är daterad före förhandlingens start, kan domaren endast använda denna med godkännande från åklagarmyndig- heten och den misstänkte. 5.Punkt 4 tillämpas inte om den misstänkte vägrar att medverka till den undersökning som måste utföras för rekommendatio- nen. Om det är möjligt upprättar den sakkunnige en rapport om orsakerna till vägran. Domaren ser så långt det är möjligt till att han får en annan rekommendation eller rapport som kan informera honom om önskvärdheten eller nödvändigheten av åtgärden, och som den misstänkte är beredd att medverka till att den upprättas. 6.När åtgärden utdöms skall domaren ta hänsyn till innehållet i de övriga rekommendationerna och rapporterna som upprättats om den misstänkte, tillika med antalet brott som den miss- tänkte tidigare är dömd för. 1.Åtgärden skall gälla för en period på högst , att räkna från den dag som domen till vilken den är ålagd, har vunnit laga kraft. 2.Vid bestämning av längden på åtgärden kan domaren ta hänsyn till den tid som den dömde innan domens verkställighet har tillbringat i skyddshäkte, varit häktad tillsvidare, tillbringat på ett psykiatriskt sjukhus eller en observa- tion som bestämts enligt ett åläggande om observation. 1.Placeringen sker på en till narkomaner som anvisats av justitieministern. 2.I eller i kraft av lagen skall regler fastställas när det gäller verk- ställandet av åtgärden i och utanför institutionen, och rättsläget för den person som ålagts åtgärden. 3.Kostnaderna för att verkställa åtgärden belastar staten. Kostna- derna för att verkställa åtgärdens sista fas belastar den kommun som deltar i verkställandet, detta enligt regler som skall fast- ställas i en förordning. 1.Domaren kan besluta att åtgärden inte skall verkställas. 2.Den domare som bestämmer att den åtgärd som han utdömt inte skall verkställas, fastställer därvid en prövotid på högst . 3.Vid tillämpning av punkt 1 gäller som allmänt villkor att den dömde innan slutet av prövotiden inte gjort sig skyldig till någon straffbar handling. 4.Domaren skall för att skydda personers och ägodelars säkerhet fastställa villkor gällande den dömdes uppträdande. Domaren kan ge en frivårdsinstitution, som angivits i förordning, i upp- drag att ge stöd och hjälp så att den dömde kan efterleva villko- ren. 5.Ett villkor enligt punkt 4 kan innebära att den dömde låter sig behandlas polikliniskt eller intagen. Inläggning på en institution sker i detta sammanhang för en tidsperiod på högst som domaren skall bestämma. Detta villkor ställs endast om den dömde har förklarat sig vara beredd att genomgå behandlingen. 6.I eller i kraft av en förordning kan regler fastställas om de krav som en institution och en behandling enligt punkt 5 måste uppfylla. 7.Villkoren enligt punkt 4 skall erkänna den dömdes frihet, reli- gion eller livssyn och inte begränsa den politiska friheten. 8.Åklagarmyndigheten skall utöva tillsyn så att de fastställda villkoren efterlevs. Domaren kan efter yrkande från åklagarmyndigheten, på begäran av den dömde eller dennes ombud eller å tjänstens vägnar, med iakttagande av artiklarna 38m–38p: komplettera, ändra eller häva villkoren; ge uppdrag till en annan frivårdsinstitution än den som tidigare fick i uppdrag att ge hjälp och stöd vid efterlevnaden av villko- ren. Domaren kan, på yrkande av åklagarmyndigheten, beordra att åt- gärden ändå skall verkställas om ett villkor inte efterlevs. 1.Domaren kan, efter yrkande av åklagarmyndigheten, på begä- ran av den misstänkte eller dennes ombud, eller å ämbetets vägnar, när åtgärden åläggs, och senare en gång efter yrkande av åklagarmyndigheten, på begäran av den dömde eller dennes ombud, eller å ämbetets vägnar, bestämma att åklagarmyndig- heten inom en viss termin meddelar honom om det är önskvärt eller nödvändigt att åtgärden fortsätter att verkställas. Till meddelandet skall bifogas ett intyg från direktören för institu- tionen om status för genomförandet av planen för placeringen av den dömde. 2.Om domaren med anledning det bedömningsmeddelandet som anges i punkt 1, anser att vidare verkställande av åtgärden inte längre krävs, avslutar han det. Tidsfrist för åtgärden skall inte löpa: a.Under den tid som den person som den utdömts för på grund av annat fråntagits sin frihet och som denne undandragit sig sådant frihetsberövande. b.När han i mer än i följd olovligen uppehåller sig utanför den institution som han placerats på. Justitieministern kan när som helst avsluta åtgärden. RÄTTSSKIPNING I SAMBAND MED ÅTGÄRD FÖR PLA- CERING PÅ EN INSTITUTION FÖR STÖD TILL NARKO- MANER I denna titel avses med: Dömd: den som är placerad på en till narkoma- ner. Åtgärd: placering på en till narkomaner. Frivårdsmedarbetare: den som enligt artikel 38p.4 i strafflagen har i uppdrag att underhålla kontakten med den dömde. 1.När åklagarmyndigheten anser att en av bestämmelserna i artik- larna 38q eller 38r skall tillämpas, skall den lämna in ett motive- rat yrkande som syftar till detta. När den som ålagts åtgärden villkorligt lämnat in en begäran enligt artikel 38q i strafflagen, meddelar domstolsnotarien åklagarmyndigheten, som så snabbt som möjligt avger ett svar. 2.Endast den domstol av första instans som utdömt åtgärden är behörig att ta del av yrkandet eller begäran. 3.Anser sig domstolen vara obehörig hänvisas ärendet till den domstol som skall döma. Yrkandet anses i sådant fall vara in- lämnat av åklagaren vid den sist angivna domstolen. 4.Omedelbart efter det att yrkandet eller svaromålet lämnats in bestämmer ordföranden för undersökning av ärendet, om inte den kortfattade granskningen av dokumenten ger domstolen anledning att lämna yrkandet eller begäran utan vidare behandling. 5.Åklagarmyndigheten skall sedan så snabbt som möjligt låta kal- la den dömde och frivårdsmedarbetaren till att närvara vid undersökningen, med delgivning av yrkandet eller svaromålet till den dömde. När domstolen tillämpat artikel 38s.1 i strafflagen, bestämmer ordföranden efter mottagandet av informationen angi- ven i denna artikelpunkt, för undersökning av ärendet. skall kalla den dömde till att närvara vid undersökningen. 1.Om yrkandet från åklagarmyndigheten syftar till tillämpning av artikel 38r i strafflagen så utses en advokat åt den dömde, om han inte har någon advokat, av rättshjälpsbyrån på uppdrag av ordföranden. 2.Advokaten är behörig att vara närvarande vid undersökningen och att ta del av alla dokument som gäller ärendet. 3.Artiklarna 38, 39, 41.2, 45–49, 50.1 är tillämpliga på samma sätt. 1.Både åklagarmyndigheten och den dömde och dennes advokat är behöriga att instämma eller skriftligen låta kalla vittnen och sakkunniga. Ordföranden kan vidare, å åklagarmyndighetens vägnar, beordra att vittnen och sakkunniga instäms eller kallas. Andra personer kan på domstolsnotariens uppdrag bjudas in till att vara närvarande vid undersökningen. 2.Den dömde och frivårdsmedarbetaren kan, innan undersök- ningen börjar, ta del av dokumenten på domstolens kansli. Bestämmelserna i och i kraft av artikel 34 är tillämpliga. 1.Behandlingen av ärendet i domstolen skall vara offentlig. 2.Undersökningen skall ske med samma tillämpning av artiklarna 269–272, 273.1 och 273.3, 274–281, 284.1, 286–297, 299–301, 309–311, 315, 318–322, 324, 328–331, 345.1 och 345.3 och 346. 3.Åklagarmyndigheten och den dömde är behöriga, i avvaktan på undersökningen, att införa ändringar i yrkandet eller svaro- målet, respektive begäran. 1.Om artikel 38r i strafflagen tillämpas, skall beslutet innehålla de särskilda skäl som lett till detta. 2.Beslutet efter ett yrkande eller en begäran om tillämpning av artikel 38q i strafflagen är inte underställt något vanligt rätts- medel. 3.Beslutet skall delges den dömde. Vid delgivning av beslutet om tillämpning av artiklarna 38r och 38s.2, informeras om de rättsmedel som finns tillgängliga för att bestrida detta beslut, samt den termin inom vilken rättsmedlet kan användas. 4.Om beslutet innehåller en ändring av de särskilda villkoren enligt artikel 38p.4, skall beslutet delges den dömde person- ligen. 5.Beslutet enligt artikel 38q avsnitt , skall skriftligen meddelas institutionen eller den sakkunnige. 6.Om domstolen avslutar åtgärden enligt artikel 38s.2, förblir åtgärden i kraft så länge som beslutet inte är oåterkalleligt. 1.Mot domstolens beslut om tillämpning av artiklarna 38r och 38s.2, kan åklagarmyndigheten efter date- ringen, och den dömde efter delgivningen av beslutet, överklaga hos hovrätten i . 2.Artiklarna 409.1, 410, 449.1, 450–454, 455.1 och 509z.4 och 509z.5, och 509aa–509dd är tillämpliga på samma sätt. 1.Hovrätten skall besluta . Den befäster domstolens beslut eller gör vad domstolen skulle ha gjort, med upphävande av beslutet. Artikel 509ee.1 skall tillämpas på mot- svarande sätt. 2.Hovrättens beslut är inte underställt något vanligt rättsmedel. I artikel 558.3 skall efter av myndigheterna följande infogas: placering på en till narkomaner. I artikel 559a.2 skall frihetsstraff eller ersättas av frihetsstraff och efter av myndigheterna skall följande infogas: eller genom åtgärden placering på en till narkomaner. 1.Direktören skall se till att det , och i varje fall inom efter den internerades ankomst till institu- tionen för stöd till narkomaner fastställs en stödplan, i största möjliga utsträckning i samråd med den internerade. 2.Enligt förordning skall regler fastställas om de minimikrav som en stödplan måste uppfylla, och de föreskrifter som måste iakttas vid fastställandet eller ändring av planen. Direktören skall se till att stödet sker i överensstämmelse med pla- nen. 1.Den internerade har rätt till en periodisk utvärdering från direktören om stödets förlopp. Denna utvärdering skall ske minst en gång per . 2.Om domaren när han utdömer åtgärden har bestämt att åkla- garmyndigheten inom en fastställd termin skall meddela honom om önskvärdheten eller nödvändigheten av att verk- ställandet fortsätter, skall den första utvärderingen i varje fall göras innan denna termin gått ut. 3.Direktören ser till att en rapport upprättas över varje utvärde- ring, och att denna rapport diskuteras med den internerade. 4.Om den internerade anser att utvärderingsrapporten faktamäs- sigt är oriktig eller ofullständig, har han rätt att lämna en skrift- lig kommentar till denna rapport. Om utvärderingsrapporten inte förbättras eller kompletteras enligt kommentaren, skall di- rektören se till att kommentaren vidhäftas rapporten. 5.I förordning skall regler fastställas om det förfarande som skall följas när det gäller utvärderingen, och de minimikrav som skall ställas på rapporten.