sou · GSB399 · 2005-01-01 00:00:00 — Från denna referensgrupp ska diskussionen föras in till en särskild beredningsgrupp som har att bereda frågor inför beslut av kommunstyrelsen och kommun- fullmäktige. På detta sätt vill vi säkerställa ett så brett underlag som möjligt för de beslut som vi måste fatta framöver. Det kan verka som om kommun ligger lågt när det gäller aktivitet med anknytning till kärnavfallsfrågan. Så är det nog också. Det beror ju på att nu pågår planering inför platsundersökningen och det måste ta den tid som behövs. Varken vi i kommunen eller opinionsgrupper kan ständigt ha högsta aktivitet i dessa frågor. Men som kärn- kraftskommun är vi ganska väl insatta. Vår grundinställning är att det måste vara bergets art som styr var avfallet ska ligga. Vi beklagar att andra har sagt nej till ytterligare undersökningar – avfallsfrågan är ett gemensamt ansvar och inte bara något som vissa kärnkraftskommuner ska ta på sig. Men viktigast nu är att vi hittar former för ett så brett deltagande i vår referensgrupp som möjligt, så att kunskaper och engagemang i dessa frågor kan Vad främjar en fortsatt demokratisk process leva vidare också efter utgången av den nuvarande fyraåriga mandatperioden. Vi vill ha med ifrågasättarna – mina nyckelord i detta sam- manhang är kunskap, öppenhet, respekt och dialog. Vi vill också utnyttja möjligheten till kunskapsöverföring i fråga om sättet att arbeta. Ett konkret exempel är arbetet med kommunens ekonomi. Här är dialogen med människor viktig, det gäller att få fram att vi har ett gemensamt ansvar. Men ansvar kan man bara ta om man får kunskap. Det är därför som det är så viktigt att kunna ge korrekta svar på människors frågor om hur kommunens ekonomi ser ut och om varför situa- tionen är som den är. Jag är ju före detta kommunstyrelseordförande och ersätter den nuvarande som fått akut förhinder. Vad jag kan säga grundas alltså på sådant som jag har varit med om. Vad främjar en demokratisk process? Mitt svar är möten och mötesplatser. Vi måste skapa fora som ger möjligheter för kom- munmedborgarna att ge uttryck för vad de känner och vet. Vi som är beslutsfattare måste alltid hantera medborgarnas upp- fattningar på ett respektfullt sätt och inte ge sken av att förlöjliga eller förringa vad som sägs. Återföring till andra processer? Jag har förmånen att vara ordförande i , som bildats av bl.a. kärnkraftsindustrin och kommunen. Där har vi tagit upp en diskussion kring just dessa frågor. Jag skulle önska att man hade hanterat frågorna kring utbyggnad av vindkraften och 3G- masterna på samma sätt som kärnavfallsfrågorna. Vad ser vi ? Jo, stora opinionsyttringar kring dessa utbyggnadsplaner? Vi skulle inte ha behövt drabbas av sådana debatter om vi fört över det arbetssätt som utvecklats kring kärnavfallsfrågorna till dessa projekt. Men vem i samhället tar ansvar för att en sådan kunskapsöverföring kommer till stånd? Den frågan kan kanske Vad främjar en fortsatt demokratisk process Det är i vart fall inte rimligt att kommunerna eller kärnkraftsindustrin ska ta det ansvaret – det måste vara ett statligt ansvar. Också forskarsamhället borde bidra med denna kunskapsöverföring och peka på de möjliga parallellerna. Hur ska vi beslutsfattare kunna veta vad befolkningen tycker kring de beslut vi fattar? Mitt svar är helt enkelt att alltid finnas där människorna finns, att delta i dialogen i deras vardag, för- medla den kunskap vi själva har och ta emot den kunskap som människorna har. Det gäller ju att på alla sätt hitta mötesplatser. Det går inte att bara kalla folk till möten, man måste finnas bland människorna. Så arbetade vi under arbetet med förstudien och inför platsundersökningsbeslutet. Jag vill påstå att alla i full- mäktige kände sig mycket trygga med det förslag till beslut som lades fram och att det avspeglade vad kommuninnevånarna i stort tyckte. Däremot vet vi naturligtvis inte vad alla tyckte – det finns säkert många som tyckte helt annorlunda. Begreppet stigmatisering har blivit ganska spritt i världen med utgångspunkt från arbeten som amerikanska forskare gjorde omkring 1990. Det var ett antal forskare som jobbade för del- staten i samband med striden med om att förlägga det stora amerikanska slutförvaret för använt kärn- bränsle till i . De lade upp undersök- ningar som de menade visade att den ort eller region dit ett slutförvar förlades skulle få ett mycket negativt rykte och att följden skulle bli ett allmänt förfall, ekonomiskt, politiskt och socialt. Man åberopade ett exempel från från1980-talet med en uppmärksammad strålningsolycka, som stigmatiserade en hel provins och en nedlagd kärnvapenfabrik i där säkerheten hade vanskötts. De åberopade exemplen på stigmatisering varade dock endast under något halvår och frågan är vilka slutsatser man egentligen Vad främjar en fortsatt demokratisk process Och de socialpsykologiska undersökningar som gjordes i använde sig av en metodik som ledde till att de per- soner som besvarade undersökarnas frågor redovisade starkt negativa associationer. Jag menar att dessa undersökningsresultat är närmast luftslott och att det inte finns skäl att låta sig påverkas av denna diskussion som blivit ganska känd runt om i världen. Jag har skrivit om detta i en . Jag håller på att försöka få en artikel publicerad i en vetenskaplig tidskrift om den kritik som bör riktas mot denna stigma-teori. Jag ska särskilt ta upp frågan om resultaten av naturvetenskapliga undersökningar kan göras mer förståeliga och därmed förbättra den demokratiska beslutsprocessen. Det finns bra exempel på lättförståelig information om kärnavfallsfrågor. SKB har tidigare haft en serie Fakta om och ger numera ut åtskilliga småskrifter. SKI har en utmärkt tidskrift med information som lekmän kan ta till sig, och så är fallet också med SSI. Men detta räcker inte. De tjocka rapporter kring olika frågor som ofta skrivs på engelska – vilket i och för sig är nöd- vändigt – måste kompletteras med sammanfattningar på svenska språket. Det har vi lärt oss inom högskolorna. Där måste doktorsavhandlingar skrivs på engelska – men ha en sammanfatt- ning på svenska. Och det har lett till att forskare blir kontaktade av lekmän och på så sätt blir kunskapen spridd utanför den trånga krets som har möjlighet att ta del av avhandlingarna. SKB, SKI och SSI bör ta efter detta. I KASAM publicerar vi en kunskapslägesrapport . Senaste gången försökte vi verkligen skriva kapitlen på ett sätt som skulle göra dem tillgängliga för lekmän. Vi gjorde också särtryck av olika kapitel. Men vi har ändå fått kritik för alltför ingående framställningar. Jag vill erinra om den skriftserie som gav ut för med be- nämningen Källa. Där avhandlades svåra frågor på 25 50 sidor Vad främjar en fortsatt demokratisk process med hjälp av två författare med olika åsikter samt en moderator som analyserade vad som förenade och vad som skiljde författar- na åt. KASAM borde försöka åstadkomma något liknande. När det gäller kunskapsöverföring så vill jag också peka på att universitet och högskolor har möjligheter att skräddarsy kurser för kommunala beslutsfattare, som kan behöva viss kunskaps- uppbyggnad. Sådana kurser kan ha mycket olika omfattning, allteftersom vilka behov man vill täcka och kan också anordnas på distans. En annan aspekt på kunskapsöverföring gäller stora infra- strukturprojekt. Här borde andra aktörer tillgodogöra sig vad SKB har lärt sig, nämligen att först tala med folk innan man sätter igång. I t.ex. gjordes flera svåra misstag, ett var att man inledningsvis inte pratade med folk på platsen. Diskussion i anslutning till inlägg: : I början av kontakterna med SKB hade jag stora svårigheter att förstå och fick ofta gå till ordböcker och ringa till SKB och fråga vad man menade. Det var en fråga om hur man använde det svenska språket. Mycket kraft gick åt till ren läsförståelse. Där tycker jag att en avsevärd förbättring har skett – och det gäller också språket i myndigheternas rapporter. Men fortfarande förekommer att forskare – både naturvetare och samhällsvetare – skriver på ett sätt som gör det svårt för oss lekmän att förstå innehållet. Och får vi beslutsfattare svårt att hantera frågorna i kontakten med människorna. Som beslutsfattare sysslar vi med många skilda ting och har begränsad tid att ta del av rapporter. Just därför blir det så viktigt att rapporter från forskare skrivs på ett sätt som underlättar för oss att förstå. Jag gläds åt synpunkter. Vad främjar en fortsatt demokratisk process : Vi håller just nu på med ett experiment för att försöka komma tillrätta med detta problem. Tanken är att man i en forskningsrapport först börjar med ett avsnitt som beskriver vissa grundbegrepp och alltså har ett pedagogiskt syfte gentemot människor som inte är så insatta i frågorna. Tanken är att de behöver läsa detta för att ha behållning av innehållet i rapporten som sådan. Det ska bli intressant att se hur detta fungerar. fick vi en allsidig beskrivning av kärnavfallsfrågans historia i . Olika förstudiekommuner har gjort olika erfarenheter – den politiska och demokratiska processen har utvecklats på ett sätt i och , på ett annat sätt i och Öst- . I har det gått till på ett sätt och på ett helt annat sätt i . Vad kan vi dra för slutsatser av detta? Det är – tycker jag – svårt att urskilja några riktigt entydiga slutsatser. Men man kan ändå skönja vissa mönster. Det första är att kärnavfallsfrågan är ett komplicerat samspel mellan olika aktörer med kommunpolitiker och SKB i mer eller mindre centrala roller, men där opinionsgrupper, centrala myn- digheter, oberoende forskare och en bredare allmänhet också finns med – men på olika sätt och med olika tyngd på olika platser. Bara en grupp är märkvärdigt frånvarande – rikspoli- tikerna. Är orsaken att frågan är alltför eldfängd? Det andra mönstret är att man på olika håll – utom möjligen i och – menar sig ha svårt att engagera kommun- invånarna. Kärnavfallsfrågan verkar inte engagera på djupet. Ändå är det ju en central miljöfråga. Tänkbara orsaker är att frågan är tekniskt svår, kanske också att det är en fråga som skapar motsättningar. Ett tredje mönster gäller mediernas roll. Jag har inte hört någon kommunföreträdare som sagt att press, radio, TV har spelat en konstruktiv roll i processen. Vad främjar en fortsatt demokratisk process Krav på delaktighet ställer nya krav på politikerna. Det är bra att det nu ska utredas hur miljörörelsen och andra kritiska orga- nisationer ska få del av resurser från Kärnavfallsfonden. Och politikerna ställer krav på olika aktivister och opinionsgrupper, krav som gäller saklighet, konstruktiv kritik, ökad kunskap, medverkan i det lokala arbetet etc. Jag vill nu övergå till att utveckla några tankar om förhållandet mellan moral och forskning. Det finns ett ideal om oberoende forskning. Men vem är i grunden oberoende? Själv är jag anställd av och uppfyller alltså ett yttre kritierium på oberoende. Men jag har en positivt inställning till kärnkraften och tror kanske mer på KBS-3-metoden än vad vissa forskare inom SKB gör. Är jag oberoende? Forskningen utmanar också etiken. Forskningen rör sig i etikens gränsområden. Nära exempel är forskning kring kärn- klyvning och om genmodifiering. Slutsatsen är att det finns både samspel och spänning mellan forskning, politik och etik, Jag vill använda följande bild för att illustrera och kommentera den slags treenighet som dessa kan sägas bilda och som svävar i bakgrunden för det här seminariet. Vad främjar en fortsatt demokratisk process Etik och moral finns i ett hörn, forskningen i ett andra och politiken i ett tredje. Kanske kan man förstå figuren så att vi kan ikläda oss olika roller. Forskarrollen och politikerrollen är kanske mera bestämd och avgränsad. Men ibland går både forskare och politiker in i någon slags moralroll. Och SKB hör här till de främsta moraliska aktörerna, eftersom dom ju hävdar säkerhetsfrågornas särskilda roll och betydelse. Så det är inte så att enbart de har moral som säger att de har moral, utan kanske är det i första hand de som arbetar med de tekniska frågorna som jobbar hårdast med de moraliska frågorna! Jag vill alltså, liksom , understryka att man inte kan skilja mellan teknik och moral, tvärtom är de nära förbundna med varandra. Men även om figuren tyder på en harmonisk treenighet vill jag hävda att det snarare rör sig om en treoenighet! För det finns spänningsförhållanden åt alla håll här. Det finns spänningsförhållanden mellan forskning och politik: Forskningen är inte en sammanhängande tankebyggnad utan kommer med nya rön som skapar osäkerhet i det politiska systemet. Ett första exempel gäller transmutations- forskningen. Det skapar naturligtvis oordning i det politiska systemet om den forskningen leder till att man måste ompröva de riktlinjer som gäller för arbete med slutförvarsfrågan! Ett andra exempel gäller upptäckten av mikroberna i berget, något som också föranlett en diskussion om dagens riktlinjer för slut- förvarsfrågan. I Ny Vetenskap hade man satt rubriken i berget på en artikel om den forskning som beskriver. själv anser väl snarare att dessa mikrober snarare kommer att fungera som skyddsänglar. Men det viktiga i detta sammanhang är, att det alltså finns en pågående forskning vars resultat kan ifrågasätta upplinjerade riktlinjer för hur frågor- na ska lösas. Det finns också spänningsförhållanden mellan moral och poli- tik. Olika opinionsgrupper ställer nya anspråk på delaktighet och deltagande i beslutsprocessen. Och vi hörde att en utredning ska pröva om olika opinionsgrupper ska kunna få resurser från Vad främjar en fortsatt demokratisk process Vi har här hört från företrädare för kom- muner att man gärna vill inbjuda opinionsgrupper och motstån- dare till tanken på ett förvar att medverka i det kommunala arbetet. Det finns spänningsförhållanden mellan moral och forskning. Det talas ofta om oberoende forskning som något som skulle vara mer oförvitligt än sådan som är beroende av diverse kommersiella intressen. Men det är inte så enkelt. Jag kan hämta ett exempel från mig själv. Jag är ju finansierad av skattemedel via och kan därför ses som oberoende. Men har jag en positiv inställning till kärnkraften och har ett grundläggande förtroende för SKB:s sätt att arbeta. Hur obe- roende är jag då? Man kan ju säga att den finns en styrning genom mina värderingar och att denna styrning kanske är starka- re än den styrning som utövas inom SKB av den kritiska forsk- ning som syftar till en säker utformning av kapseln? Det finns alltså schabloner som man har anledning att ifrågasätta! Det går inte bara en pil från etiken till forskningen utan också från forskningen till etiken. Kärnklyvning, genmodifiering och annan forskning tänjer på de etiska gränserna. Finns det erfarenheter som kan överföras från kärnavfalls- området till andra områden? Ja, gentekniken är ett exempel. Här finns samma spänning mellan etik, forskning och politik. Och även informationsteknologin – som var inne på – ställer frågor, även om människor inte känner samma rädsla för mobiltelefoner som inför genmodifiering. Men det finns någon slags dold etisk problematik också inför 3G-master, mobiltele- foner och informationsteknologi som aktualiserar just treoenig- heten! : Jag ska försöka ge litet av det perspektiv jag fått på den här processen. Jag kom in i detta som ung civil- ingenjör på Studsviks kärnforskningscentrum , kunnat Vad främjar en fortsatt demokratisk process följa den både från forskningsperspektiv och från ett bredare perspektiv inom ansvarig industri. Några saker att poängtera: Stiftandet av villkorslagen innebar att statsmakterna satte en startpunkt för hela kärnavfallsprogrammet. Det var en klar signal till industrin att ta sig an frågan. Industrin svarade genom att mobilisera alla kunniga krafter kring ett strukturerat kärnavfallsprogram. Ett system för långsiktig finansiering av arbetet skapades. Genom kärntekniklagen 1984 blev arbetet än mer struk- turerat, främst genom en tydlig ansvarsfördelning mellan stat och industri och ett krav på att industrin skulle redovisa sitt forskningsprogram. Jag tror att det har varit bra att man har satt motorn hos industrin – men det betyder ju inte att det inte finns regler för hur man får köra på vägen. Sådana regler behövs. Fram till nu har vårt program granskats ingående i olika sammanhang cirka tio gånger. Det blir ytterligare cirka tio gånger innan en första kapsel kommer att kunna deponeras! Vi kan alltså hävda att kärnavfallsfrågan är en ytterst privilegierad fråga. Ledande politiker såg till att det fanns pengar samt en klar ansvars- och rollfördelning. Detta kan vi förhoppningsvis skörda frukterna av. Jag tror det är viktigt att vi är medvetna om vilken investering det svenska samhället har gjort i det här sättet att arbeta med frågan och att vi tar vara på den här investeringen även i fort- sättningen. För en organisation som SKB som är bärare av detta ansvar – och jag tror att det var bra att så skedde och att man inte lade det hos någon annan städgumma – gäller nu att se till att det kommer fram bra förslag. Och att andra granskar förslagen ingående. Vi har lärt oss oerhört mycket under förstudiefasen, inte minst att lyssna noga och inse att detta handlar både om teknik och om värderingar, känslor och mycket annat. Och detta kan vi bäst göra inom ramen för den ansvarsfördelning som vi har i vårt land. Vad främjar en fortsatt demokratisk process : Den här processen startade ju i ett kommun- perspektiv och sedan gick man vidare till de inblandade regioner- na och talar man åter mest i ett kommunperspektiv. Jag vill fråga både er från de närmast berörda kommunerna och från SKB hur ni tänkt er förankra dessa frågor i regionerna. Det tror jag är en av de viktigaste uppgifterna för att få den önskade demokratiska förankringen. I fråga om erfarenhetsöverföring vill jag peka på det arbete som pågår inom Skellefteåfältet med att ta hand om resterna efter äldre gruvbrytning. De som sysslar med det arbetet kan säkert ha nytta av att studera lärdomar från kärnavfallsprojektet. : I län har vi hanterat frågan på ett sätt som innebär att regionala tjänstemän och besluts- fattare har funnits med i processen. : Hade inte tidigt bestämt sig för att ha hand om sitt eget kärnavfall, så hade vi inte haft detta möte, sluppit diskussioner om lämplig lokalisering och om statens förhållande till kommunerna, illustrerat av debatter om veto och vetoventiler. Min poäng är att det är oerhört viktigt att tidigt ställa krav – annars är det alltför lätt att smita ut genom en bakdörr. Att vi ställde krav är en av orsakerna till att ligger i framkanten när det gäller hanteringen av kärnavfalls- frågorna. – En annan sak är att man då drar på sig uppmärk- samhet och att man från andra länder ber om hjälp inte bara med metoder utan också i fråga om val av plats. Det går väl att hantera, men när man kommer så nära varandra som avsikten är med den Europeiska unionen, så kan vi – på lång sikt – kanske komma att känna en viss press från andra medlemmar av unionen att hjälpa dem lösa deras problem. Om forskning och begriplighet: Som politiker lärde jag mig snabbt att forskarsamhället sällan var enigt utan att man såg ett sökande i olika riktningar och fick synpunkter som pekade åt olika håll. Jag försökte använda mig av vetenskaplig medling, alltså att man lät människor med olika uppfattning debattera och Vad främjar en fortsatt demokratisk process sedan försökte man fastställa vad de var ense om och var de skiljde sig och varför. Det var därför vi gjorde en så stor inter- nationell remiss av tillståndsansökningarna . Det är också viktigt att skapa situationer där lekmännen ställer frågor till forskarna där dessa tvingas att avge begripliga svar. Det är inte forskarna som ska bestämma frågorna utan lek- männen ska bestämma både frågorna och avgöra vad som är begripliga svar. : En kommentar till vad som sades om regioner. I län är det ju bara Tierps, och kommuner som markerat något som helst intresse för frågan. Den förekommer inte hos övriga kommuner i länet som , , eller . Till att börja med bör vi nog tänka på hur vi ska sprida vår egen kunskap till hela länet! När det gäller fallgropar för processen så gäller naturligtvis att vi inte får utestänga människor och att vi alltid måste vara öppna för olika åsikter. Vi ska naturligtvis möjliggöra möten av olika slag. Men bör vi komma ihåg att det måste vara vars och ens personliga ansvar att ta till sig information. Om några inte vill ta till sig information, så måste vi respektera det Delaktighet i ett tidigt skede är viktigt, för det skapar krea- tivitet. Delaktighet i ett sent skede skapar ofta en negativ energi. Språket i rapporter är också viktigt. Tänk alltid efter för vem en rapport är skriven! : Jag vill berätta om hur medverkan i förstudiearbetet ledde till att jag gjorde en helt ny upptäckt. Jag fick tillfälle att lyssna till som bjudits in för att tala över moral och etik kring kärnavfallsfrågorna. Och så lyssnade jag på i KASAM. Detta var ett tänkande som jag inte reflekterat kring tidigare, det skapade en ny dimension i mitt eget tankesätt. Samma resultat har kon- takterna med inneburit, liksom kon- takterna med . Med detta vill jag bara framhålla Vad främjar en fortsatt demokratisk process att vikten att skapa mötesplatser mellan olika människor inte kan understrykas tillräckligt. Vi påverkas av dialogen mellan var- andra. : Jag vill ta upp fråga om det regionala perspektivet. Den här frågan är nationell, regional, och – det märker vi ju nu inför platsunder- sökningarna – mycket lokal. De närboende är ju de som mycket konkret berörs. Det är därför bra att man i lyfter särskilt fram de närboende och ställer tydliga krav på att vi som driver projektet ska ha tidigt samråd med dessa. Självklart är frågan också regional. Vi stimulerar i krafter i hela regionen, tex. och Geologiska Undersökning. Jag vill också på nytt ta upp ansvarsfrågan och erinra om att jag anser det var bra med den tydliga ansvarsfördelning som infördes . Men med ansvar måste följa möjligheten att få ta ansvar. När statsmakter och andra tagit ställning till och godkänt våra program – då borde de också tagit konsekvenserna och fungerat bättre som stödjande genom att inte lämna kommunerna ensamma med frågan. Tuija : Vilken roll har forskarna i ett demokra- tiskt beslutsfattande? Till en början vill jag slå fast att det behövs en kritisk oberoende forskning. är stort, har pågått – vad kan vi lära av andra projekt för detta? Och vad kan detta projekt lära till andra projekt? Man måste också fråga varför det är så svårt för samhället och dess aktörer att ta tillvara på resultatet av forskning som redan har bedrivits om hur sådana här processer bör gå till? skulle jag på SKI:s uppdrag göra en rapport om MKB-processen. Det var – även för mig som forskare – svårt att få klarhet i var processen befann sig, vem som var inblandad, vilka frågor som varit viktiga. Liksom tror jag det finns behov av någon slags samlad skriftserie som handlar om t.ex. vad har varit viktiga frågor, vilka har varit de viktigare Vad främjar en fortsatt demokratisk process Jag vet att det finns mängder av SOU och floder av rapporter, men de är omfattande och tar att gå igenom. Så för ett demokratiskt beslutsfattande behövs denna typ av skrifter och här borde KASAM kunna göra en insats. Önskemålet att forskarna ska sprida sin kunskap genom populärvetenskaplig publicering har jag största förståelse för. Men det system vi arbetar inom motverkar detta. Vi får pengar för att publicera oss i internationella vetenskapliga tidskrifter och med ett så krångligt språk som möjligt – inte för att skriva populärvetenskapliga informationshäften! Detta är tyvärr verk- ligheten. Jag personligen råkar vara intresserad av samverkan med olika aktörer – men det ger mig inga vetenskapliga meriter! Så det är något i systemet för statens finansiering av forskningen som motverkar detta!