sou · GSB3122d3 · 2005-01-01 00:00:00 — De som enbart varit häktade hade i genomsnitt suttit häktade , med ett medianvärde . De som även varit omhändertagna enligt LVU under som domen hade suttit häktade . Medianvärdet för denna grupp var . Uppgifterna om hur länge frihetsberövandet enligt LVU hade varat i avvaktan på dom och placering var enligt BRÅ mer osäkra. Professor , vars studie av de rättsliga reaktionerna mot unga lagöverträdare före och efter reformen använts som underlag vid BRÅ:s utvärdering, har beräknat att tiden från brott till LSU-dom var och under år 2000.1 Mot den bakgrunden konstaterade BRÅ att de ungdomar som var LVU-omhändertagna med anledning av brottet erhöll av frihetsberövande i avvaktan på att 1 Se , , Sluten ungdomsvård, Rättsliga reaktioner på de ungas brott före och efter införandet 1999, , 2002. Tillgodoräknande av tid för frihetsberövande på grund av brott straffverkställigheten skulle påbörjas. Vidare konstaterade BRÅ att många av de unga som tvångsomhändertas enligt LVU som ersättning för häktning upplever det som ett jämförbart frihets- berövande. De kan därmed inte förstå att inte får avräknas från straffet. Förslag: Det skall införas en möjlighet för den som har dömts till fängelse eller sluten ungdomsvård att i vissa fall få tillgodoräkna sig den tid han har varit omhändertagen enligt LVU. Ett krav för detta är att frihetsberövandet skett på grund av misstanke om brott som sedermera prövats genom domen. Därjämte krävs att frihetsberövandet till sin art kan jämställas med anhållande eller häktning. Sålunda skall den som på grund av ett omhändertagande enligt LVU har vistats på häkte medges avräkning. Detsamma gäller den som har vistats på sådant särskilt ungdomshem som avses i 12 § LVU, om frihets- berövandet till sin art varit sådant att det är likvärdigt med häktning eller anhållande. Frågan om huruvida avräkning skall få ske skall prövas av domstolen i samband med att målet avgörs. I en ny bestämmelse i 33 kap. BrB skall det föreskrivas att domstolen får tillgodoräkna tid för ifrågavarande frihetsberöv- anden i den utsträckning som det med hänsyn till omständig- heterna är skäligt. 17.4.1Behovet av en ändrad reglering Den som har dömts till fängelse eller sluten ungdomsvård kan få avräkning för den tid under vilken han har varit häktad eller anhållen i målet. Den som i stället har varit frihetsberövad i administrativ ordning enligt LVU får däremot inte tillgodoräkna sig även om omhändertagandet enligt LVU har ägt rum på grund av de brott som prövats genom domen i målet. Det har i sammanhanget ingen betydelse om den unge i ett sådant fall har vistats som omhändertaganden enligt LVU på allmänt häkte eller annorstädes. Det har i litteraturen hävdats att frihetsberövande enligt LVU ibland beaktas av domstolen vid bestämmandet av påföljdens Tillgodoräknande av tid för frihetsberövande på grund av brott längd.2 Vi har dock inte funnit något belägg för detta. En annan sak är att det inte är alldeles ovanligt att domstolen bestämmer påföljden till en icke frihetsberövande sådan i stället för sluten ungdomsvård när frihetsberövandet har varit betydande. Såsom BRÅ påpekar i sin utvärdering är det viktigt att påföljds- systemet, inklusive reglerna om tillgodoräknande av tid för frihets- berövande, upplevs som rättvist av de unga. Många av de unga som tvångsomhändertas enligt LVU uppfattar – ofta med fog – omhändertagandet som ett med häktning jämförbart frihets- berövande och har därför svårt att förstå att inte får avräknas från straffet. BRÅ:s undersökning visar att det inte är ovanligt att unga som döms till sluten ungdomsvård är LVU-omhändertagna i anslutning till domen och att tiden som omhändertagen kan vara ansenlig. Det finns ingen anledning anta annat än att förhållandena är likartade i de fall påföljden bestäms till fängelse. Vad som sagts talar för att det bör finnas en möjlighet till tillgodoräknande oavsett i vilken form den unge har varit frihetsberövad. För ett införande av en sådan möjlighet talar inte bara de ungas upplevelse av ett rättvist system utan också att frihetsberövanden som är lika ingripande bör behandlas likvärdigt. 17.4.2Tillgodoräknande av tid som LVU-omhändertagen Vi är av den uppfattningen att det bör införas en möjlighet till tillgodoräknande av tid för i vart fall vissa sådana frihetsberövanden som har skett i administrativ ordning enligt LVU. Eftersom det är LVU-omhändertagandet som sådant som motiverar ett tillgodoräknande, saknas det skäl att begränsa tillämpningsområdet till de fall där den unge döms till sluten ungdomsvård. En utgångspunkt bör alltså vara att avräkning skall kunna ske när påföljden bestäms till fängelse eller sluten ungdoms- vård. Det förordade tillämpningsområdet överensstämmer också med vad som gäller enligt de nuvarande reglerna om avräkning vid bl.a. häktning. Den omhändertagnes ålder bör inte vara av någon betydelse för frågan om avräkning. Vid utformningen av en bestämmelse om avräkning av frihets- berövande i administrativ ordning enligt LVU måste man beakta att 2 Jareborg, , och Zila, , Straffrättens påföljdslära, , 2000, s. 154. Tillgodoräknande av tid för frihetsberövande på grund av brott de förhållanden under vilka omhändertagandet pågår kan skilja sig åt. Det är bara sådana frihetsberövanden som till sin art kan jämställas med anhållande eller häktning som skall medföra rätt till avräkning. Det är självklart att avräkning skall ske om omhänder- tagandet föranlett en placering på häkte. Även andra placeringar skall dock kunna leda till avräkning. Det är vid ett omhändertagande enligt som bestämmer hur vården av den unge skall ordnas och var han skall vistas (11 § LVU). I vissa fall kan socialnämnden besluta att den unge skall vistas på sådant särskilt ungdomshem som SIS förestår (12 § LVU). Under vistelsen på det särskilda ungdomshemmet får den unges frihet inskränkas i olika avseenden (15–20 §§ LVU). Han får t.ex. hindras att lämna hemmet och i övrigt underkastas den begränsning av rörelsefriheten som är nödvändig för att vården skall kunna genomföras (15 § LVU). Motsvarande bestämmelser finns i 13 § LSU. Bestämmelserna om de frihetsinskränkningar som den tvångsomhändertagne här kan få vidkännas har likheter med vad som gäller för den som är intagen i häkte. Enligt vår uppfattning bör ett sådant omhändertagande enligt LVU som har ägt rum i den nu beskrivna formen av tvångsvård kunna komma i fråga för tillgodoräknande av frihetsberövande. Övriga vårdformer enligt LVU är inte tillräckligt ingripande för att de skall kunna jämställas med häktning eller anhållande i detta avseende. Även LVU-vård på de särskilda ungdomshemmen kan dock ske i öppna former. Avgörande vid bedömningen av avräkningsfrågan bör därför vara under vilka former tvångsvården har verkställts i det konkreta fallet. Den som har tagits in på särskilt ungdomshem får beredas vård vid en enhet inom hemmet som är låsbar eller på annat sätt inrättad för särskilt noggrann tillsyn, om det är nödvändigt med hänsyn till den intagnes, övriga intagnas eller personalens säkerhet, eller om det är nödvändigt för att förhindra att den unge avviker eller för att i övrigt genomföra vården. Den unge får enligt huvudregeln vårdas vid en sådan enhet i följd. (15 b § LVU). Den frihetsinskränkning som den unge är utsatt för under en vistelse på en sådan enhet bör normalt utan närmare utredning kunna jämställas med ett straffprocessuellt frihetsberövande. I övriga fall krävs en mer ingående prövning av förhållandena för att frihetsberövandets ingripandegrad skall kunna bedömas. Tillgodoräknande av tid för frihetsberövande på grund av brott Mot den nu skissade ordningen kan invändas att den som är omhändertagen enligt LVU kan straffa till sig tid på låsbar enhet i syfte att erhålla avräkning. Det kan självklart inte uteslutas att den unge i något enskilt fall anpassar sitt beteende på ett sådant sätt. Enligt vår uppfattning utgör dock denna nackdel inte ett tillräckligt skäl för att förkasta förslaget. Eftersom det inte är fråga om en obligatorisk avräkning bör frågan om avräkning skall få ske prövas av domstolen i samband med att målet avgörs. Avräkning bör ske om så bedöms som skäligt. Som underlag vid sin bedömning bör domstolen ha en redovisning från det särskilda ungdomshemmet, av vilken det skall framgå under vilka förhållanden den unge har varit frihetsberövad. Som framgått är en förutsättning för avräkning av ett straff- processuellt frihetsberövande att det skett på grund av misstanke om brott som sedermera prövats genom domen. Eftersom samma begränsning bör gälla beträffande frihetsberövande med stöd av LVU måste domstolen alltså ha kännedom om grunderna för tvångsvården. För att avräkning skall få ske krävs att det aktuella frihets- berövandet till sin art varit sådant att det är likvärdigt med häktning eller anhållande. Någon avräkning skall därför inte kunna ske för den tid då den unge haft permissioner eller dylikt. Bestämmelsen om fakultativ avräkning bör införas som en ny paragraf, 7 a §, i 33 kap. BrB. 18Samordning av kompetens och metodutveckling och spridande av allmän information och kunskap I utredningens uppdrag ingår att analysera hur behovet av en nationell samordning av kompetens- och metodutveckling och spridande av allmän information och kunskap kan tillgodoses när det gäller ungdomsbrott och det allmännas ingripanden med anledning därav. Det är viktigt för den som söker hjälp och stöd att det finns kunskap om vilka resultat olika åtgärder och insatser leder till. Det är viktigt för anhöriga/närstående att det stöd och de insatser som föreslås och genomförs vilar på gedigen kunskapsgrund. Vetenskap och beprövad erfarenhet utgör en av de nödvändiga grunderna för ett yrkesmässigt kvalificerat socialt arbete. Enligt för är det nödvändigt att öka kunskaperna om vårdens innehåll och resultat. Begreppet evidensbaserad kunskap är en översättning från det engelska ordet evidence, som betyder ungefär indikation på eller belägg för, till skillnad från engelskans proof, som betyder bevis. I CUS nytt nr 3 2001 Kunskapen som gör alla till vinnare uttalas bl.a. att en kontinuerlig strävan att försöka förbättra den sociala praktikens resultat för klienterna måste var ett huvudmål för socialarbetarprofessionen. Förbättringsarbetet handlar om många saker, bl.a. om organisatoriska förhållanden, relationer och bemötande samt om att ge och ta information. Det handlar om att inte utsätta klienter för skadliga eller verkningslösa insatser och det är här man kan dra nytta av ett evidensbaserat kunskapsunderlag. Samordning av kompetens och metodutveckling 18.2Var finns kompetensen och var sker metod- utvecklingen ? är nationell expert- och tillsynsmyndighet för verk- samhet som rör socialtjänst, smittskydd och hälso- och sjukvård. verkar för att insatserna på dessa områden skall ha god kvalitet och fördelas efter behov. Rollen som expert- och tillsynsmyndighet innebär att bl.a. utfärdar föreskrifter och allmänna råd, publicerar riktlinjer för vård och behandling, identifierar riskfaktorer och återför resultatet av tillsynen till huvudmän och yrkesverksamma, följer upp och utvärderar reformer, lagstiftning och verksamheter som kommuner, landsting och enskilda huvudmän bedriver, tar fram kunskapssammanställningar på centrala områden inom socialtjänst, vård och omsorg och underhåller klassifikationer och terminologi inom hälso- och sjukvård och socialtjänst. vill bidra bl.a. till att bedrivs på ett sätt som garanterar klientens säkerhet och rättstrygghet, att huvudmännens verksamhet är evidensbaserad och att bedriver systematiskt kvalitetsarbete och redovisar sina resultat på ett öppet, jämförbart och tillgängligt sätt. har det arbetat för en förstärkning av ett mer systematiskt metodutvecklingsarbete. Med etableringen av CUS togs ett tidigt sådant initiativ. har även stött uppbyggnaden av forsknings- och utvecklingsmiljöer (FoU-miljöer). Det senaste exemplet inom detta område är arbetet med regeringsuppdraget Nationellt stöd för kunskapsutveckling inom . Projektet stöd för kunskapsutveckling inom fick i uppdrag av regeringen att utveckla ett förslag till nationellt program för att stödja utveck- lingen av en kunskapsbaserad socialtjänst. I regeringsuppdraget angavs bl.a. att det finns brister när det gäller att värdera och bedöma resultatet av insatser för den enskilde, något som understryker behovet av att ge kunskapsbildningen och det Samordning av kompetens och metodutveckling kontinuerliga lärandet en starkare ställning inom . Det fanns därför enligt regeringen skäl att främja en mer systematisk process av prövning och utvärdering av metoder och arbetssätt än vad som sker . upprättade ett program för nationellt stöd till kunskapsutveckling inom . Det långsiktiga målet är att det ska bli tydligare för alla berörda vilka kunskaper om metoder, arbetssätt, insatser och stödformer som ligger till grund för olika ställningstaganden i det sociala arbetet. skapades en projektorganisation vid för att genomföra ett utvecklingsprogram –2003. Regeringen anslog för att skapa och förstärka strukturer för systematisk kunskapsuppbyggnad och effektiv kunskapsspridning inom olika områden av utbildning, forskning och praktik. Arbetet fokuserades kring 11 olika delprojekt, nämligen1 försöksverksamheter med en systematisk koppling mellan socialtjänst, högre utbildning och forskning, stöd till forskning med särskild inriktning mot sociala inter- ventioners effekter, systematiska instrument för att bedöma klienters/brukares behov och resultat av insatser, terminologi- och begreppsutveckling (arbetet överfördes från projektet till statistik- enhet), kompetensbeskrivningar för socialtjänstpersonal, utveckling av ledarskap och organisation, grundutbildningsfrågor i högskolan, utvärdering av FoU, samordning av litteratur, tidskrifter och informationsförsörj- ning inom socialtjänstområdet, samt brukarinflytande, rättighetsfrågor och kunskapsutveckling. 1 Kunskapsutveckling inom – en presentation av projektet för nationellt stöd. Samordning av kompetens och metodutveckling har i anslutning till sin årsredovisning lämnat en särskild lägesrapport över tillståndet inom individ- och familjeomsorg (IFO). Lägesrapporten fokuserar på välfärdssprickor och är inriktad på att identifiera sådant som behöver förbättras. När det gäller IFO:s uppgifter och resurser konstateras i rapporten att det sociala arbetet tycks ha individualiserats och byråkratiserats . Socialbidragshandläggning, barna- vårdsutredningar och andra administrativt betungande arbetsupp- gifter har krävt alltmer tid. Detta har i sin tur tvingat att prioritera det kontoriserade, ärendeinriktade och formaliserade sociala arbetet. I rapporten pekar man på att hindren för fördjupad samverkan ofta är svårbemästrade. Några viktiga erfarenheter från utvärde- ringen av FRISAM (Samverkan för särskilt utsatta. Utvärdering av frivillig samverkan, 2001) är enligt rapporten att samhällets välfärdssystem inte är organiserat för gruppen särskilt utsatta. Man menar att myndigheternas mål och lagstiftning inte gör det möjligt för lokala aktörer att prioritera gemensamma insatser för dem. Gruppen prioriteras visserligen inom varje sektor för sig, men deras behov kräver ofta ett samlat stöd. drar slutsatsen att det behövs en koppling mellan professionella, chefer och politiker. konstaterar att höjda ambitioner och utvecklingen på behovssidan, med såväl mer omfattande som fördjupade och nya problem, sammantaget har ökat kraven på individ- och familjeomsorg. I rapporten anges att kommunerna särskilt tydligt har prioriterat barn- och ungdomsvård i sina ekonomiska satsningar. Utbudet av öppna insatser – såväl behovsprövade öppenvårdsprogram som fritt tillgängliga alternativ – har förstärkts för att möta behov bland barn och unga och deras familjer. pekar på att huvudtrenderna inom individ- och familjeomsorgen – ökad specialisering på olika gruppers behov och stöd – och behandlingsinsatser på hemmaplan – ökar skillnaden i Samordning av kompetens och metodutveckling utbud och kvalitet mellan mindre och större kommuner. Man anser det därför angeläget att stödja och uppmuntra sådana kommun- gemensamma satsningar som inletts på många håll. Uppgifter från länsstyrelser, FoU-enheter och enskilda kommuner m.fl. tyder enligt på att utvecklingen av kvalitetsarbetet inom individ- och familjeomsorgen har kommit en bit på väg, men att mycket återstår innan flertalet kommuner har välfungerande kvalitetssystem. IMS – det nya metodinstitut vid I avrapportering till regeringen om hur det går med projektet stöd till kunskapsutvecklingen inom påpekades att när projektet tar slut minskar inte behovet av fortsatta insatser. Ett förslag var att det skulle skapas ett nationellt metodinstitut med uppdrag att främja en kontinuerlig utveckling av metoder och erfarenheter inom genom systematisk prövning och värdering av utfall och effekter. inrättades metoder i socialt arbete, IMS. Institutet är en del av och har inlemmats i det nya institutet. IMS har en styrelse som består av tolv ledamöter. Personerna i styrelsen representerar bl.a. universitet och högskolor, , och . CUS ursprungliga huvuduppdrag var enbart att sammanställa erfarenheterna från redan existerande forskning om sociala insatsers effekter för klienterna. Bristen på underlag, dvs. bristen på redan genomförda vetenskapliga studier av god kvalitet om sociala insatsers effekter, ledde dock till att breddade CUS uppdrag till att också omfatta genomförande av empiriska studier av relevans och till att stödja en mer systematisk lokal uppföljning av insatsernas utfall. Verksamhetsfältet för IMS är bredare än det som CUS hade. Det har utvidgats till att utöver IFO även omfatta äldre- och handikappomsorgen. IMS har fyra huvuduppgifter, nämligen att förse med systematiska kunskapsöversikter över vilka insatser och metoder som fungerar i det sociala arbetet, stödja och ibland även genomföra studier av sociala insatser och Samordning av kompetens och metodutveckling strukturerade åtgärdsprogram, stödja utvecklingen av systematiska bedömningsmetoder och sprida information om resultaten. BBIC (Barns behov i centrum) driver i några kommuner ett projekt benämnt Barns behov i centrum (BBIC). Inom projektet utarbetas ett strukturerat dokumentations- och uppföljningssystem som syftar till att stärka barns ställning, öka samarbetet med familj och professionellt nätverk, öka möjligheterna att följa upp insatser och bidra till ökad rättssäkerhet. Avsikten är att projektet skall spridas till ytterligare kommuner. SiS bedriver en omfattande FoU-verksamhet. När SiS bildades fanns begränsad samlad kunskap inom forskningen om vad som fungerar när det gäller vård av ungdomar och missbrukare på institution. Den bärande idén med FoU-verksamhet inom SiS är att kunskap som erhålls genom forskning och utvecklingsarbete skall främja verksamhetens utveckling. Ett led i detta är att de vetenskapliga rön som har betydelse för SiS utformning av behandlingsverksamheten skall tydliggöras och att implementering av metoder som har stöd i forskning skall uppmuntras. Forsknings- och utvecklingsstaben leder SiS arbete med forsk- nings-, utvärderings- och utvecklingsfrågor. Staben ska ta initiativ till forskning inom området, följa forskningen, verka för att forskningsresultaten sprids och överförs till praktiskt arbete samt, genom försöks- och utbildningsverksamhet bidra till metod- utveckling inom området vård och behandling. har SiS bedrivit ett omfattande utvecklings- och utbildningsarbete. Medel till forskningen beviljas efter förslag av ett vetenskapligt råd. Samordning av kompetens och metodutveckling Till SiS finns knutet ett vetenskapligt råd med forskare från olika discipliner. Rådet har till uppgift att biträda SiS i principiella frågor rörande forsknings- och utvecklingsarbete. Rådet ska också biträda SiS i granskning och bedömning av forskningsansökningar. Det vetenskapliga rådet ger förslag till fördelning av forskningsanslag till projekt vid fristående universitet och högskolor och forskningen bedrivs huvudsakligen av oberoende forskare verksamma där. har delats ut till ett 60-tal forskningsprojekt. kan även institutionerna ansöka om medel för särskilda utvecklingsprojekt. Projekten syftar till att utveckla vården, höja kompetensen och pröva nya metoder för såväl utrednings- som vård- och behandlingsarbetet på SiS institutioner. Sedan starten har 184 projekt erhållit medel, varav tre fjärdedelar gällt ungdomsvård. Sammanlagt har drygt 43 miljoner satsats på olika utvecklingsprojekt. SiS har inrättat ett behandlingsråd. Rådet ska bidra till att nya vetenskapliga rön sprids inom SiS, utveckla former för samarbete mellan forskare och institutioner och ange inriktning och utformning av utvecklingsinsatser på institutionerna. införs på olika institutioner kunskapsbaserade metoder och program. Som exempel kan nämnas Aggression Replacement Training (ART), Motiverande intervju (MI), Återfallsprevention samt Funktionell familjeterapi (FFT). Vid två ungdomshem påbörjades även ett utvecklingsprojekt baserat på Multidimensional Treatment (MTFC). De satsningar på forskning och utveckling som gjorts sprids via rapporter och seminarier. SiS medverkar dessutom i samarbete med andra organ i utgivningen av kunskapsöversikter. SiS använder sig av dokumentationssystemen ADAD och DOK. Dessa system är viktiga redskap för behandlingsplanering och uppföljning på såväl institutions- som nationell nivå. Ett partsammansatt råd i utbildningsfrågor behandlar strategier och fördelningsprinciper för personalutbildning. Samordning av kompetens och metodutveckling revisorer har i rapporten Med tvång och god vilja – vad gör ?2 riktat kritik mot SiS. I rapporten anmärks att vården vid de statliga ungdoms- och missbrukar- hemmen inte bedrivs utifrån den kunskap som finns om fungerande behandlingsmetoder, att det föreligger stora brister i uppföljningen av vårdens resultat och att den egna tillsynen är otillräcklig. Revisorerna konstaterar visserligen att tvångsvården har förbättrats sedan staten tog över den , men menar att den centrala ledningen inte tar tillräckligt ansvar för behandlingsmetoderna. Institutionerna bestämmer dessa helt själva. Revisorernas slutsats är att regeringen bör gripa in och förtydliga instruktionerna till SiS vad gäller styrelsens ansvar för behandling och dess mandat att styra institutionernas behandlingsinriktning. 18.2.3Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap (FAS) har till uppgift att främja och stödja grund- forskning och behovsstyrd forskning inom arbetslivsområdet, socialvetenskap och folkhälsovetenskap. Rådets uppgifter kan sammanfattas i följande punkter;3 att inom FAS områden utifrån vetenskapliga och nationella prioriteringar stödja samhällsvetenskaplig, humanistisk och medicinsk forskning av högsta vetenskapliga kvalitet och med hög grad av samhällsrelevans att stärka förutsättningarna för forskning om samhället och om människors villkor särskilt vad gäller tillgång till data att förstärka utbyte och samarbete mellan svenska och utländska forskare att informera om forskning och forskningsresultat inom ansvarsområdet och återföra information om de kunskaps- behov som finns i samhället till forskarna att stimulera ett ökat nyttiggörande av den forskning FAS stödjer i politik och praktisk verksamhet 2 Med tvång och god vilja – vad gör , revisorer, : 2002/03:1. 3 Kunskap för arbetsliv, folkhälsa och välfärd. Samordning av kompetens och metodutveckling att driva FAS verksamhet effektivt och smidigt med höga krav på service. Forskning och annan kunskapsbildning om arbetsliv, folkhälsa och välfärd har stor omfattning både i och internationellt. I finns också flera andra stora finansiärer verksamma inom FAS ansvarsområde, både statliga och privata. FAS centrala uppgift i det sammanhanget är att värna den långsiktiga forskningen inom ansvarsområdet. FAS har givits ett särskilt ansvar för bl.a. socialvetenskaplig alkohol- och drogforskning och ungdomsforskning.