sou · GSB3117 · 2005-01-01 00:00:00 — blir huvudman för ett nationellt cent- rum som placeras vid högskolan. Ett exempel – Nationella sekretariatet för genusforskning Ett exempel på en självständig statlig verksamhet som är placerad vid en högskola är Nationella sekretariatet för genusforskning vid . har en egen förordning och man har en särskild anslagspost i universitets regleringsbrev. Tanken med att placera sekretariatet vid ett universitet är att miljön är främjande för verksamhetens mål, det vill säga att främja, samla, utvärdera och sprida kunskaper om genusforskning. är arbetsgivare åt personalen och tillhanda- håller lokaler, IT-support med mera. utses av regeringen, och den är självständig gentemot samt an- svarig för sekretariatets verksamhet. 9Ett nationellt centrum – ett framtida Rikskvinnocentrum (RKC) Enligt direktiven skall jag föreslå hur Rikskvinnocentrum (RKC) kan ombildas till ett nationellt centrum. I uppdraget ingår att analysera och föreslå en organisationsmodell för hur verksamheten skall bedrivas samt att analysera och föreslå vilka ansvarsområden och arbetsuppgifter centrumet skall ha. Jag skall också lämna förslag på huvudman för ett sådant nationellt centrum. I kapitel 8, Formerna för ombildning av Rikskvinnocentrum till ett nationellt centrum har jag närmare redovisat mina förslag och be- dömningar av vilka ansvarsområden och arbetsuppgifter jag anser att ett nationellt centrum skall ha. Här följer en sammanfattning: Mina förlag till ansvarsområden för ett nationellt centrum Forskning (insamling och spridning) Information och samordning. Mina förslag till arbetsuppgifter för ett nationellt centrum Ett nationellt centrum skall bedriva klinisk verksamhet samt erbjuda vård, stöd och behandling för kvinnor som miss- handlats och våldtagits inom i län. Ett nationellt centrum skall sprida kunskap om och utveckla metoder för stöd och behandling av kvinnor som misshand- lats och våldtagits. Ett nationellt centrum – ett framtida Rikskvinnocentrum (RKC) Ett nationellt centrum skall upprätta och bedriva utbild- ningsverksamhet om mäns våld mot kvinnor samt om våld i samkönade relationer. Ett nationellt centrum skall bedriva forskning inom ramen för den kliniska verksamheten. Ett nationellt centrum skall följa och sammanställa forsk- ning och projekt inom områdena mäns våld mot kvinnor och våld i samkönade relationer samt främja utbyte av er- farenheter och idéer mellan forskare, myndigheter och andra organisationer. Centrumet skall även peka på behov av forskning och identifiera nya områden som inte uppmärksammats i hela sin vidd. Ett nationellt centrum skall vara ett stöd för lokala, regio- nala och centrala myndigheter och organisationer samt arbeta för en samverkan mellan dessa nivåer. Ett nationellt centrum skall sprida information, fungera som opinionsbildare och aktivt delta i debatten om mäns våld mot kvinnor och våld i samkönade relationer. Ett nationellt centrum skall vara en permanent statlig verksamhet med den övergripande uppgiften att vara ett kunskaps- och resurscenter om mäns våld mot kvinnor och våld i samkönade rela- tioner. Det övergripande målet är att motverka våld mot kvinnor och verka för att våldsutsatta kvinnor får ett bra bemötande och stöd. Vidare skall ett nationellt centrum i sina utbildningar samt vid insamling av forskning och spridande information uppmärksamma följande grupper: kvinnor som misshandlats och våldtagits barn som bevittnar våldet män som misshandlar och våldtar. Mitt förslag innebär en avsevärd expandering och utveckling av RKC:s nuvarande verksamhet, detta kräver resurser och kompetens i form av medel och personal. Min bedömning är att det mest ändamålsenliga är att ett nationellt centrum verkar i samarbete med och . RKC:s plattform i är solid och den bygger på ett upparbetat samarbete och kontakter med myndigheter och organisationer. Verksamheten har också ett stort lokalt stöd, vilket jag bedömer som värdefullt. Ett nationellt centrum – ett framtida Rikskvinnocentrum (RKC) flytta RKC skulle dessutom innebära kostnader i form av resurser och arbete för att nya kontakter skall kunna etableras. Centrumet skall ha en bred verksamhet med många olika an- svarsområden. För att motverka en splittrad organisation krävs att verksamheten organiseras och struktureras på ett sätt som ger förutsättningar att kunna hantera uppgifter av olika karaktär. Det är viktigt att hitta rutiner och ändamålsenliga arbetsformer för detta. Ett nationellt centrum – ett framtida Rikskvinnocentrum (RKC) Enligt direktiven skall jag föreslå och analysera en organisations- modell för det nationella centrumet. Valet av organisationsmodell och ledningsform måste styras av centrumets verksamhet, och det nationella centrumets arbetsuppgifter sträcker sig över många om- råden. Därför behövs en organisationsmodell som kan härbärgera en bred verksamhet och en ledning som besitter bred kompetens. Jag har valt att förorda att centrumet skall vara knutet till och att den kliniska verksamheten bör ligga kvar som en egen klinik vid i . Centrumet bör dock vara självständigt i relation till i det avseendet att man skall ha en egen styrelse, en särskild förord- ning och separata anslag. Centrumet utför viss verksamhet på upp- drag av universitet och och samverkan mellan parterna regleras i avtal efter tydliga direktiv. Denna form av självständiga kopplade till uni- versitet är inte ovanlig (se exempel Nationella sekretariatet för genusforskning i kapitel 8.). Nedan följer först förslag på organisa- tionsmodell sedan en diskussion kring respek- tive som bas för centrumets verksamhet. För att på bästa sätt kunna organisera centrumets skilda arbetsupp- gifter och ansvarsområden bör verksamheten bedrivas i fyra en- heter: och spridning av forskning Dessa enheter kan bedriva såväl egna verksamheter som gemen- samma projekt. Syftet är inte att indelningen i enheter skall vara begränsande för verksamheten, utan den skall i stället tydliggöra verksamhetens många ändamål. Tanken med denna organisationsmodell är att säkerställa att centrumet har en klar strategi för varje arbetsuppgift och att uppnå verksamhetens olika mål. Arbetet kan ske processinriktat, det vill Ett nationellt centrum – ett framtida Rikskvinnocentrum (RKC) säga att alla enheter arbetar mot ett gemensamt mål under en be- gränsad tid eller inom ett specifikt projekt. Centrumets enheter formar tillsammans det nationella centrumet, och de är givna endast så länge som centrumets arbets- uppgifter kräver dem. Förändrade arbetsuppgifter kan således ge upphov till avskaffande av gamla eller upprättande av nya enheter. arbete och metodutveckling skall, på en egen fristående klinik vid , bedriva patientarbete för kvinnor som våldtagits och misshandlats. Detta arbete sker på uppdrag av i län. Enheten skall samarbeta med Akademiska sjukhusets övriga centrum och kliniker, med primär- vården samt med andra relevanta myndigheter. Genom att dokumentera och analysera sina erfarenheter skall enheten även utveckla metoder för omhändertagande och behand- ling av kvinnor som våldtagits och misshandlats. Centrumet bör även ha möjlighet att forska på det egna patient- materialet. (För detta redogörs närmare under rubriken i kapitel 8). Målgruppen är kvinnor som söker stöd och vård på grund av våldtäkt och misshandel. Målgruppen för metodutveckling är per- sonalen i såväl den egna som andra kliniska verksamheter. skall ha till uppgift att erbjuda utbildning för olika grupper av studenter. Man skall ha dels fristående grund- och fördjupningskurser, dels universitetsutbildningar som är anpassade för olika yrkesutbildningar – särskilt sådana utbildningar vars examensordning ändrats i enlighet med Kvinnofridsproposi- tionen – samt fortbildningar för ovanstående yrkesgrupper. En- heten skall även sammanställa utbildningsmaterial vid behov. Verk- samheten skall vara nationell, och enheten skall utveckla former för distansutbildning genom exempelvis Internet. Målgruppen är olika yrkesutövande, lärare på yrkesutbildningar och skolor samt studerade vid högskolor och universitet. Ett nationellt centrum – ett framtida Rikskvinnocentrum (RKC) och forskning skall ha till uppgift att sammanställa forskning om mäns våld mot kvinnor och våld i sam- könade relationer och aktivt främja spridningen av dessa forsk- ningsresultat. Enheten skall också analysera behovet av forskning på området och vid behov även initiera sådan forskning. Vidare skall enheten arbeta för ett ökat medvetande om forskningens be- tydelse och om behovet av teoretiska kunskaper och skapa möten mellan forskare, myndigheter och andra aktörer. Verksamheten skall vara såväl nationell som internationell. Forskningen skall stödja den kliniska verksamheten och var en bas för de övriga enheterna. Målgruppen för spridning av forskning är praktiker, myndig- heter och organisationer samt kommuner och landsting. Mål- gruppen för insamling och mötesplats är forskare, myndigheter och andra aktörer och samordning skall skapa forum för ut- byte av kunskap och idéer för forskare, myndigheter och organisa- tioner i hela landet. Det skall ske genom att man organiserar sam- tal, seminarier och konferenser. Enheten skall också arbeta med information riktad mot strategiska målgrupper och vara ansvarig för centrumets hemsida och olika presskontakter. Enhetens arbete syftar till att underlätta samverkan genom att man sprider kunskap och goda exempel till regionala och lokala aktörer. Man skall även fungera som rådgivande instans för dessa. Enheten skall marknadsföra verksamheten såväl gentemot myn- digheter, organisationer och personer som söker information samt gentemot kvinnor som är i behov av stöd och vård. Enheten skall aktivt bevaka medierna och delta i den rådande debatten om mäns våld mot kvinnor och våld i samkönade relationer. Verksamheten skall vara såväl nationell som internationell. Målgruppen för information och rådgivning är myndigheter, organisationer, enskilda yrkespersoner och allmänheten. Ett nationellt centrum – ett framtida Rikskvinnocentrum (RKC) Mina förslag till ledningsform Centrumet skall ledas av en styrelse som består av en ord- förande och minst åtta övriga ledamöter. Ledamöterna skall representera olika yrkesgrupper och om- råden i samhället. Samtliga ledamöter utses av regeringen, varav två efter förslag från respektive i län. skall besluta i frågor som rör plane- ringen av centrumets verksamhet (dock inte klinisk verk- samhet), budgetering samt hur de medel som anslås för cen- trumets verksamhet skall användas. Under styrelsen leds centrumet av en föreståndare, som ut- ses av styrelsen. Centrumet skall bedriva en nationell verksamhet med stora åtagan- den. Därför är det lämpligt att det leds av en styrelse med fullt an- svar. En bra samansatt styrelse med hög kompetens om mäns våld mot kvinnor och god förankring i samhälleliga institutioner har goda förutsättningar att styra verksamheten, tillsammans med centrumets föreståndare. Styrelsen skall bestå av en ordförande och minst åtta ledamöter. Styrelsens ledamöter utses av regeringen, varav två efter förslag av respektive i län. Bland styrelsens ledamöter bör finnas vetenskaplig kompetens och god kännedom om rättsväsendet. Styrelsen bör också innehålla företrädare för allmänheten. Styrelsens roll är att vara experter men också strateger. Frågan om mäns våld mot kvinnor är kontroversiell och kräver stor kunskap om såväl sakfrågan som om myndigheter och samhällstrukturer. Styrelsens ledamöter bör där- för representera bland annat forskare, praktiker och politiker. Styrelsens uppgifter är att besluta om frågor som rör planering av centrumets verksamhet. Styrelsen skall också besluta om bud- getering och hur de medel som anslås centrumets verksamhet eller ställs till centrumets förfogande ska användas. För att undvika att styrelsens arbete blir alltför tungt bör styrelsen kunna delegera be- SOU 2004:117 Ett nationellt centrum – ett framtida Rikskvinnocentrum (RKC) slutsbefogenheter och administrativa uppgifter till centrumets föreståndare och ledningsgrupp. Centrumets arbete skall ledas av en föreståndare som utses av styrelsen efter samråd med . Föreståndaren skall vara centrumets offentliga företrädare och planera och genomföra utåtriktad kommunikationsverksamhet. Det bör åligga förestånda- ren fritt att organisera sitt sätt att arbeta. Varje enhet bör representeras av en ansvarig person eller enhetschef i en ledningsgrupp. Ledningsgruppen består således av förestånda- ren samt fyra enhetschefer. Denna form av ledning är nödvändig, eftersom centrumets verksamhet kräver vitt skilda kompetenser som en ensam person omöjligt kan besitta på egen hand. Lednings- gruppen driver verksamheten i enighet med sin förordning. Centrumet sköter sin egen administration och ekonomi på samma sätt som en institution vid . Det innebär att centrumet sköter personal- och lönefrågor samt administrerar sina kurser och sin forskning. Även i övrigt har centrumet samma skyldigheter och rättigheter gentemot centrala administration som institutionerna har. Mina förslag till placering och huvudman Centrumet skall vara knutet till . i län skall vara uppdragsgivare för den kliniska verksamheten. skall vara huvudman. Ett nationellt centrum – ett framtida Rikskvinnocentrum (RKC) Centrumet skall vara fristående och således inte placerat vid någon institution. Däremot skall det vara knutet till , vilket innebär att centrumet har tillgång till infra- struktur (IT med mera), bibliotek samt universitetsförvaltningens spetskompetens inom olika områden. står för den centrala administrationen som kursintagning med mera, och i sitt arbete får centrumet tillgång till den kompetens inom forskning och utbildning som finns på uni- versitetet. Centrumet lyder under universitets regleringsbrev men har en egen författning. skall vara en organisatorisk och administra- tiv plattform för centrumets kliniska verksamhet. Patientverksam- heten drivs på uppdrag av i län enligt fastställd årsvolym. Sjukhuset fungerar även som centrumets bas för metod- utveckling och som bas för samarbete med andra kliniker. Enligt direktiven skall jag överväga förutsättningarna för att inrätta en nationell kristelefon vid Rikskvinnocentrum (RKC) samt före- slå former för samverkan med Terrafems jourtelefon. Efter riksdagsbeslut med anledning av förslag i Kvinnofridspropo- sitionen 1997 (prop. 1997/98:55), beslöt regeringen att låta Social- styrelsen utreda hur en central kristelefon för våldsutsatta kvinnor skulle kunna inrättas på bästa sätt. gav , rätt i samhället (), i uppdrag att utreda förut- sättningarna för en sådan kristelefon. I direktiven angavs att samråd skulle ske med kvinnojourernas två organisationer, Riksorganisa- tionen för Kvinnojourer och tjejjourer i (ROKS) respektive () samt med Rikskvinno- centrum (RKC). Även () ingick i utredningsgruppen. Uppdraget redovisades och utredaren ansåg då att det måste ställas höga kompetenskrav på de personer som skulle ansvara för kristelefonen. Enbart kompetens från arbete i kvinno- jour ansågs inte vara tillräckligt i sammanhanget. Utredaren under- strök att kristelefonen skulle bemannas av såväl anställda som ideellt arbetande. De anställda skulle ha socionomutbildning eller motsvarande som bas, gärna kompletterad med utbildning eller erfarenhet av handledning. Pedagogisk kompetens var också önsk- värd. Beträffande de ideellt arbetande medarbetarna ansåg ut- redaren att yrkesmässig erfarenhet av våldsutsatta kvinnor skulle vara ett krav. Alla anställda skulle därutöver genomgå en grund- utbildning. Central kristelefon – utredning kring organisering, finansiering och kompetens. Utredningsgruppen var dock oenig. Framförallt hade man olika inställning till huvudmannaskapet samt när det gällde synen på kompetens. Försök gjordes till samråd – dock utan resultat. ställde sig i huvudsak bakom det förslag som presenterade. Man delade utredarens uppfattning att det måste ställas höga krav på de personer som skulle ansvara för telefonen och att enbart kompetens från arbete i kvinnojour inte var tillräcklig. Kostnaden för kristelefonen beräknades till för start och drift . Den kontinuerliga kostnaden för driften beräknades sedan till . gav i uppdrag att lämna för- slag på en kostnadskalkyl för en nationell kristelefon. Förhand- lingar och diskussioner med resulterade dock i att RKC inte kunde acceptera departementets förslag, vilket inne- bar att den nationella kristelefonen skulle drivas som ett projekt, utan garantier för långsiktiga medel. Nationellt Råd för Kvinnofrid föreslog i en delrapport att en nationell kristelefon skulle inrättas vid RKC, och riks- dagen fattade beslut i samband med budgetpropositionen 2002/03 om att tillföra medel för att utveckla en nationell kristelefon. Ännu finns dock inga direktiv eller medel för drift av telefonen. Behovet av en nationell kristelefon Min bedömning är att det finns ett verkligt behov av en nationell kristelefon. Erfarenheter från organisationer som arbetar med stöd för våldsutsatta kvinnor tyder på detta. Ideella kvinnojourer och brottsofferjourer utför fortfarande en stor del av det stödjande och rådgivande arbetet för våldsutsatta kvinnor och deras anhöriga. Alltför stort ansvar ligger på dessa organisationer. Samhällets an- svar måste öka när det gäller våldsutsatta kvinnor. Erfarenheter från andra länder visar att en nationell kristelefon kan vara till hjälp för våldsutsatta kvinnor som behöver stöd och råd eller som befinner sig i en akut krissituation och behöver omedelbar hjälp. En kristelefon kan också vara till stöd och hjälp för närstående vuxna. Hjälpsökande behöver ofta samtalsstöd, för att senare söka konkret hjälp. Samtalen kan utmynna i information om var hjälp finns att få eller i en avdramatisering av kontakten med lokala Ofta behöver den hjälpsökande en bekräftelse på att det de blivit utsatta för faktiskt är misshandel men också en bekräftelse på att det finns möjlighet att gå vidare. finns en rad frivilliga organisationer i som driver jourtelefoner som är öppna för våldsutsatta kvinnor och deras barn. Vissa av dessa organisationer vänder sig bara till våldsutsatta kvinnor eller bara till barn, medan andra vänder sig till brottsoffer generellt. har även flera frågelådor startat på Internet. Trycket på jourtelefonerna och frågelådorna är stort och behovet av en nationell kristelefon är uppenbart. Några exempel på jourtelefoner och frågelådor på Internet RKC har bedrivit telefonrådgivning dygnet runt för hjälpsökande personer främst lokalt, samt upplysning till organisa- tioner och myndigheter. (Jag redogör vidare för denna verksamhet nedan under rubriken : s jourtelefon och målsättningar för en nationell kristelefon.) I stort sett alla kvinnojourer bedriver någon slags telefonråd- givning. Vissa har en utvecklad eller specialiserad verksamhet, medan andra använder telefonen som en del av det dagliga jourar- betet. Exempel på specialiserade telefonjourer är juristjourer, jourer med särskild språkkompetens eller jourer för döva och hörsel- skadade. De flesta jourerna har en begränsad tillgänglighet. Tele- fontiderna varierar från eller kväll. Även kommunala kriscentrum för kvinnor har jourtelefoner, vilka i regel är öppna dygnet runt. Dessa jourer är dock främst lokala, vilket betyder att kvinnor som bor i en kommun utan kvinnojour eller kriscentrum inte vet vart de skall ringa. Terrafem är en ideell organisation som driver en nationell jour- telefon för flickor och kvinnor med invandrarbakgrund i . Kvinnorna som ringer får råd och stöd på 35 språk. Telefonen är också öppen för kvinnor som är utsatta för människo- handel för sexuella ändamål samt för prostituerade kvinnor. Terra- fems jourtelefon startade som ett projekt, i likhet med många andra ideella jourverksamheter. Systerjouren är enda kvinno- och tjejjour med Jouren är ideell, och de som arbetar inom den talar många av de språk (för närvarnade 17 språk) som före- kommer i den muslimska världen. Hjälpsökande kvinnor behöver inte vara muslimer för att få hjälp. Systerjouren tar emot alla kvinnor – oavsett etnicitet, religion eller politisk övertygelse. De erbjuder också rådgivning och utbildning för dem som kommer i kontakt med muslimska kvinnor och flickor å yrkets vägnar. RFSL:s brottsofferjour är en telefonjour för homosexuella, bi- sexuella och transsexuella personer (HBT) som drabbats av fysisk eller psykisk misshandel. Bland annat lesbiska som drabbats av partnervåld kan här få råd och hjälp. RFSL driver även iKurator, en frågelåda på Internet för HBT-personer. () driver en kvinnojour på Internet. Kvinnojour på nätet, vilket är en frågelåda för kvinnor som utsatts för våld eller hot. Här kan även anhöriga ställa frågor eller få råd, stöd och hjälp av erfarna kvinnojourskvinnor. De hjälp- sökande kan välja om de vill få svar via hemsidan eller genom e- brev. Erfarenheterna från frågelådan visar att majoriteten av de hjälpsökande kvinnorna som skriver dit inte sökt hjälp någon annanstans och att möjligheten att vara anonym är viktig i den initiala kontakten. Andra exempel på telefonrådgivning är de som erbjuds av , Nationella hjälplinjen, Jourhavande Medmänniska, med flera. Dessa vänder sig dock inte främst till våldsutsatta kvinnor. De kristelefoner som finns i andra länder kan delas upp i två kate- gorier: kristelefoner som vänder sig direkt till hjälpsökande kvinnor kristelefoner där man kan få råd och information om man möter mäns våld mot kvinnor å yrkets vägnar. I finns en nationell kristelefon med ett gratis nummer för hela . Telefonen bemannas av sex anställda, så kallade Domestic Violence Advocates, som har kunskap och erfarenhet av arbete med våld mot kvinnor. Samtliga anställda får en omfattade utbildning. Uppgiften för dem som svarar i kristelefonen är att lyssna samt att hänvisa vidare till jourer eller annan service. Däre- mot tillhandahåller man ingen direkt rådgivning utan de sökande hänvisas till lokala kvinnojourer, kristelefoner och olika center. Demografiska data samlas in om de som ringer, och fortlöpande utvärderingen görs. Vid sjukhuset i , , finns en särskild kuratorsenhet som betjänar olika avdelningar kring krishantering, våldsutsatta kvinnor och våldtäkt. Programmet innehåller 24-timmars-service med säkerhetsplanering, stöd till och omhändertagande av kvinnor som utsatts för våldtäkt och miss- handel, utbildning av sjuksköterskor inklusive en tvådagars intro- duktionsutbildning för nyanställda, utbildning om våldtäkt för läkare och sjuksköterskor samt en jourtelefon för våldsutsatta kvinnor från hela delstaten . i arbetar aktivt med frågan mäns våld mot kvinnor. Man har inrättat en särskild enhet, Family Violence Prevention Unit, som i sin tur rymmer on Family Violence ( NCFV). NCFV är en så kallad kunskapsbank och utgör ett nationellt resurscenter för alla som söker information om våld inom familjen. En viktig del är en kostnadsfri telefonlinje som fungerar som en öppen resurs för att exempelvis ge information och hänvisa till olika organisationer och till andra som arbetar med dessa problem. Man finns också tillgänglig via Internet. Den absoluta majoriteten av dem som söker upp NCFV är yrkesverksamma inom . En annan stor grupp är personer som är verksamma inom utbildningsväsendet.2 RKC:s jourtelefon och målsättningar för en nationell kristelefon När presenterade sin utredning om en nationell kristelefon för (Dnr 00-12293/97) framhöll man att det måste ställas höga kompetenskrav på dem som skall ta ansvar för en nationell kristelefon. I skrivelsen om telefonen betonas vikten av följande: kompetent, professionell personal förmåga till samverkan med andra myndigheter och organisa- tioner kunskap om samhällets och frivilligorganisationers stöd 2 Att motverka våld mot kvinnor – Internationella erfarenheter. Bilaga till Slutredovisningen. Jag delar uppfattning att ovanstående punkter är viktiga målsättningar för en nationell kristelefon. Jag finner också att dessa punkter till stor del uppfylls av den jourtelefon som RKC bedriver.