sou · GSB350 · 2005-01-01 00:00:00 — Tillsynen omfattar sålunda utbildning vid fristående skolor som avses i 9 kap. skollagen, vid riksinternatskolor, vid särskilda ungdomshem enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga samt vid vissa andra utbildningar (3 § 2–6 p.). Till- synen avser också bl.a. hur kommunen fullgör sitt tillsynsansvar vid förskola, fritidshem och förskoleklass bedrivna i enskild regi enligt 2 a kap. 13 § och 2 b kap. 6 § skollagen. Tillsynen skall framför allt inriktas på att garantera rättssäkerheten för enskilda elever.18 Enligt det förut nämnda förslaget till ny skollag (SOU 2002:121) skall tillsynsansvar regleras i skollagen och omfatta lagens efterlevnad, föreskrifter som meddelats med stöd av lagen och föreskrifter om utbildningen som kan finnas i andra författningar. Tillsynsansvaret för enskild verksamhet som godkänns av kommunen skall dock ligga på kommunen. 15Se särskilt SOU 2002:121 s. 395 ff. 16SOU 2002:121 s. 408. 17SOU 2002:121 s. 385 f. 18Se härom SOU 2002:121 s. 485 f. att vid vite förelägga huvudman för verksamhet som står under verkets tillsyn att fullgöra sina åligganden. Också arbetsmiljölagstiftningen har intresse i detta sammanhang. Arbetsmiljölagen (1977:1160) likställer med arbetstagare den som undergår utbildning, bl.a. när det gäller reglerna om arbetsmiljön (1 kap. 3 §). Lagens 2 kap. ger en rad bestämmelser om arbetsmiljöns beskaffenhet, och 3 kap. föreskriver allmänna skyldigheter för ar- betsgivare och arbetstagare för att åstadkomma en god arbetsmiljö (se bl.a. 1a § om samverkan mellan dem i detta syfte). Med stöd av arbetsmiljölagstiftningen har dåvarande Arbetarskyddsstyrelsen ut- färdat kungörelse med föreskrifter om åtgärder mot kränkande särbehandling i arbetslivet, där det bl.a. sägs: Med kränkande särbe- handling avses återkommande klandervärda eller negativt präglade handlingar som riktas mot enskilda arbetstagare på ett kränkande sätt och kan leda till att dessa ställs utanför arbetsplatsens gemen- skap (1 §). Arbetsgivaren skall planera och organisera arbetet så att kränkande särbehandling så långt som möjligt förebyggs samt klar- göra att den inte kan accepteras i verksamheten (2 och 3 §§). Om tecken på kränkande särbehandling visar sig skall motverkande åt- gärder vidtas och följas upp (5 §). Arbetstagare som utsätts för kränkande särbehandling skall snabbt få hjälp eller stöd (6 §). – I Arbetarskyddsstyrelsens allmänna råd om tillämpningen av dessa föreskrifter nämns som exempel på kränkande särbehandling bl.a. vuxenmobbning, psykiskt våld, social utstötning och trakasserier – även sexuella trakasserier. Däremot anses tillfälliga meningsmot- sättningar, konflikter och problem i samarbetsrelationerna i all- mänhet böra ses som normala företeelser, så länge inte syftet är att skada eller medvetet kränka någon person. Kränkande särbehand- ling sägs föreligga först när personkonflikter förlorar sin prägel av ömsesidighet och när respekt för människors rätt till personlig in- tegritet glider över till icke etiska handlingar av angivet slag. I råden utvecklas vidare de insatser som behövs för att förebygga krän- kande särbehandling och de åtgärder som behövs när sådant kon- staterats. Uttalandena avser mestadels vuxna arbetstagare och tar knappast till någon del sikte på de särskilda problem som kan upp- komma i skolverksamheten, men eftersom råden är tillämpliga också i dessa fall ha de visst intresse i sammanhanget. Här bör också nämnas att FN:s konvention om barnens rättig- heter () bl.a. föreskriver att inga barn får utsättas för olagliga angrepp på sin heder och sitt anseende (artikel 16) och att konventionsstaterna skall skydda barnet mot alla former av ut- nyttjande som kan skada barnet i något avseende (artikel 36). En- ligt artikel 28 skall vidare staterna säkerställa att disciplinen i skolan upprätthålls på ett sätt som är förenligt med barnets mänskliga vär- dighet. Vad särskilt angår barn med funktionshinder sägs i artikel 23, att varje barn med fysiskt eller psykiskt handikapp har rätt till ett fullvärdigt och anständigt liv som gör det möjligt för barnet att aktivt delta i samhället. Situationen för skolelever har belysts i en rad rapporter och utred- ningar från . Här kan nämnas följande. Uppgifter om kränkande behandling i allmänhet framgår av en nationell kartläggning av kränkande behandling (Relationer i sko- lan, 2002), omfattande ca 3400 elever 2, 5 och 8 i samt år 2 i gymnasieskolan samt en rapport av (Kränk- ningar i skolan, 2003). Av detta material kan bl.a. inhämtas: Över en fjärdedel av samtliga elever i skolan uppger att de blivit kränkta vid upprepade tillfällen ; vanligast är verbala kränkningar, följt av fysiska och psykosociala. De största proble- men tycks finnas 8 i . säger sig ha bli- vit utsatta för mobbning en eller . Var tionde elev säger sig själv ha varit med och mobbat andra. anser sig ha blivit illa behandlade av någon i skolan uppre- pade gånger. En tredjedel av eleverna säger att de aktivt eller passivt behandlat andra illa i skolan . Om- kring var fjärde elev (8 i och år 2 i gymnasieskolan var tredje elev) uppger sig ha blivit utsatt för någon form av sexu- ella trakasserier, oftast grovt språkbruk men även bl.a. fysiska kränkningar, vid ett eller flera tillfällen (2001). En tiondel av eleverna i klass 8 i och år två i gymnasie- skolan har blivit kränkta genom homosexuellt relaterade verbala kränkningar. Nästan var femte elev – var fjärde elev med utländsk bakgrund – säger sig ha blivit utsatt för etniska kränkningar , t.ex. uttalanden, skällsord och rykten. Rasism och främlingsfientlighet förekommer enligt lärarna i mer än var tionde klass. – Fler flickor än pojkar upplever sig som kränkta, men fler pojkar säger sig ha blivit utsatta för kränkande handlingar. utsätter oftare andra för nästan alla typer av kränkningar, frånsett utfrysning som oftast sker mellan flickor.19 Vad angår kränkningar från vuxnas sida uppger av eleverna i gymnasieskolan att de utsatts för sådana, oftast i klass- rummet. I till skolan (2000) konsta- terades att flera elever känner sig kränkta av sina lärare än av skol- kamrater. Detta sker ofta i klassrummet, genom t.ex. kvinnoned- sättande språkbruk, etniskt kränkande ord och uttalanden angå- ende elevernas intelligens.20 Problemen med mobbning och kränkande behandling har be- handlats av Myndigheten för skolutveckling i rapporten lika värde (2003). Bl.a. anförs där följande. Enligt eleverna är det den avvikande, annorlunda eller udda som löper störst risk för att ut- sättas för kränkningar. Skollagens begrepp kränkande behandling kan vara av olika slag: fysiska, verbala, psykosociala – t.ex. utfrys- ning och ryktesspridning – eller textburna, såsom genom klotter, brev, mail och sms. En person som berättar att han eller hon kän- ner sig kränkt måste alltid tas på allvar. Individens subjektiva upp- levelse är en viktig utgångspunkt. – Vad särskilt angår mobbnings- begreppet förutsätter det någon form av upprepning och känne- tecknas vidare av en obalans i makt mellan den mobbade och den utsatte. Den kan utövas av en individ eller en grupp och liksom an- nan kränkande behandling ta olika uttryck. Rapporten redogör för en rad olika metoder i skolans arbete mot kränkande behandling – förebyggande och åtgärdande metoder, kamratstödsmodeller, med- lings- och konfliktlösningsmodeller, värdegrundstärkande metoder. Flertalet använder samtalet som instrument för att öka individernas demokratiska, empatiska och sociala kompetens. Enligt rapporten inriktar sig de flesta metoder på antingen förebyggande eller åtgär- dande arbete, varför det kan bli aktuellt att använda sig av flera olika arbetssätt i olika situationer. Allmänt uppfattas problemen som störst i avslutande klasser, särskilt år 8. () har i flera sammanhang framhållit att mobbning är en återkommande fråga som bekymrar barn och unga och ett alltför vanligt problem bland dem; ibland är det t.o.m. vuxna som står för mobbningen. I en skrivelse till regeringen av 2002 (Se mobbning för vad det är) framhåller BO bl.a.: Mobbning kan definieras som utfrysning och andra upprepade och systema- 19Se Olikas lika värde – om arbetet mot mobbning och kränkande behandling (Myndigheten för skolutveckling, 2003) s. 21 ff. 20Olikas lika värde s. 26. tiska fysiska och/eller psykiska negativa handlingar som syftar till att bryta ned offret psykiskt eller på annat sätt försätta honom eller henne i en situation av underlägsenhet och vanmakt. Den utgör ett allvarligt vardagsproblem för uppskattningsvis 130 000 barn i sko- lan och . I många fall förefaller samhället anse att barn skall acceptera att utsättas för ett långt mera kränkande och våld- samt beteende än vad vuxna någonsin skulle acceptera om de själva utsattes för det. Forskning har visat att barn är empatiska och soci- ala redan från födseln. Det är barnets rätt att inte utsättas för mobbning, och samhället måste därför iaktta nolltolerans mot mobbning. Att flytta den som mobbar är ingen lösning, utan bara det yttersta tecknet på att de ansvariga vuxna har kapitulerat inför mobbningen. Från barnens sida har man kritiserat att vuxna i sko- lan bortser från mobbningen och visat bristande engagemang men också framhållit hur problem har lösts efter det att en lärare eller annan vuxen har ingripit. Det är uppseendeväckande att enligt den nämnda undersökningen av fler elever i årskurs 7–9 känner sig mobbade av lärare än av andra elever. Lärares mobbning av barn är redan i sig fullständigt oacceptabelt och kan dessutom medföra att barnen följer exemplet och mobbar samma elev. De vuxna måste genom både ord och handlande visa att mobbning är något som aldrig accepteras. Samhället, i första hand kommunerna, måste stödja lärare och andra vuxna i skolan i arbetet för att skapa ett gruppklimat där mobbning inte förekommer. Bra exempel visar att mobbning går att motarbeta. Metoder som gett goda resultat har bl.a. varit att se olikhet som en tillgång, att arbeta med empati och medkänsla för jämlikhet och öka elevdemokratin. Andra goda metoder är att uppmana elever att tala ut eller skriva om mobbning, att tillsätta förtroendevalda antimobbningsgrupper som rycker in så fort någon mobbas, att betona och utveckla de vuxnas ansvar, att mobbningen tas upp av lokala politiker, att ordna organiserad rast- verksamhet, att lära eleverna lösa konflikter utan våld och hårda ord samt att lära barn att sätta sig in i andra människors situation och förstå deras känslor. – Enligt BO bör mobbning enligt den nämnda definitionen kriminaliseras och föras in i . Vi- dare föreslås bl.a. att en skyldighet att hindra brott skall införas beträffande rektorer, lärare och övrig personal i skola, förskole- verksamhet och skolbarnsomsorg.21 – BO har också framhållit barns och ungas behov av lokala ombud och föreslagit att barn- och 21 Se Mobbning för vad det är (2002) s. 7, 12 ff, 17 f. Se vidare BO:s rapport till regeringen s. 9. ungdomsombud skall inrättas av kommuner, landsting och regio- ner. I rapporten redogörs för det nuvarande läget, som innebär att finns ett antal lokala företrädare för barn och unga i Sverige.22 Skolornas verksamhet för att motarbeta kränkande behandling av elever behandlas i redovisningen från tillsyn av 2000–2001, Tillsyn av kränkande behandling (2002). Sammanfattningsvis konstateras där följande: De undersökta kommunerna och skolarna arbetar aktivt med dessa frågor, även om de i varierande grad lever upp till författningarnas samtliga krav. Samtliga skolor har någon form av dokumentation som anger hur de skall agera vid t.ex. mobbning. Personalen uppgav att de ar- betar förebyggande och på olika sätt försöker åtgärda förekomsten av kränkande behandling. I samtliga fall har dock riktat kritik i något avseende mot arbetet. Man uppmärksammar inte till- räckligt hur skolan skall agera om en elev blir kränkt av en lärare eller annan vuxen. utgör skolans viktigaste forum för att hantera elevvårdsfrågor. På många håll är det oklart hur och när åtgärdsprogram skall upprättas. Information om ele- vers skolsituation ges till hemmet men kommer ibland alltför sent; också sättet för information varierar. Vad angår enskilda beslut an- såg att i många fall skolan inte tillräckligt utrett miss- tankar eller påståenden om kränkande behandling. Ofta utgår sko- lornas handlingsprogram i stället från mobbning. I hälften av fallen har skolans agerande vid konstaterade kränkningsfall varit otill- räckligt; den subjektiva upplevelsen av att vara kränkt har inte tillå- tits vara styrande för om en utredning skall inledas och eventuella insatser ske.23 I mot könsmobbning i skolan redo- görs bl.a. för en undersökning från som visar att av tillfrågade flickor under sin skoltid varit utsatta för sexuella trakasserier i skolan, oftast i års- kurs 8; trakasserier från lärares sida hade förekommit för . Ju större andel pojkar i klassen, desto vanligare var trakasserierna. Skolorna angav emellertid att de sällan eller aldrig haft några pro- blem med sexuella trakasserier och därför inte hade några hand- lingsplaner mot sådana problem. – Enligt en enkät från utförd hade av flickorna i årskurs 7–9 varit utsatta för beteenden som de själva uppfattade som sexuella trakasserier. 22Se Uppdrag barn och unga. rapporterar BR 2003:01. 23Tillsyn av kränkande behandling s. 4 f. Att döma av uppgifter från pojkarnas sida hade av dem utsatt flickor för muntliga och för handgripliga trakas- serier. redogör också för en stor enkät från om ungdomars psykosociala hälsa, där det bl.a. framgår att flick- orna är utsatta för psykosociala problem i dubbelt så stor utsträckning som pojkarna. Liknande förhållanden framgår av en studie gjord av . Könsskillnaderna tycks ha ökat i detta avseende under senare decennier.24 – I handbo- ken behandlas utförligt olika sätt att aktivt motarbeta könsmobb- ning. Här kan också nämnas rapporten i nordiska skolor (2003),25 som redogör för forskningsläget om mobbning i . Uppgifter om den nuvarande situationen i andra nordiska länder ger en i stora drag liknande bild som beträffande , fast upp- läggningen av undersökningarna varierar och direkta jämförelser därför är svåra att göra.26 Vad särskilt angår elever med funktionshinder har genom riks- dagsbeslut (i anledning av prop. 1998/99:105) klargjorts att statens ansvar gentemot dem främst skall vara att genom stöd till kommu- nerna främja att de får en anpassad skolsituation av god kvalitet. I propositionen Från patient till medborgare – en nationell hand- lingsplan för handikappolitiken (1999/2000:79) diskuteras bl.a. dessa elevers behov, dock utan att behovet av tillgängliga lokaler och liknande anordningar särskilt betonats.27 Denna fråga har däremot i flera sammanhang tagits upp av Han- dikappombudsmannen (HO). Enligt HO borde skolhuvudmannen ha skyldighet att utreda elevers behov av särskilt stöd, och resulta- tet av utredningen skulle dokumenteras i ett åtgärdsprogram. Den svenska skollagstiftningen anses inte ge barn med funktionshinder tillräckligt skydd mot osaklig särbedömning. Skolan förmår inte alltid skapa förutsättningar för alla elevers deltagande. Följden blir utestängning och ibland diskriminering. Skolförfattningarna utgår snarare från skolans skyldighet att ge stöd, inte från elevens rätt till lika behandling; de garanterar inte att rätten förverkligas i prakti- ken. Om ett barn med funktionshinder i strid med barnets behov – inte får gå i den ordinarie skolan lever skolan inte upp till målen om 24Se mot könsmobbning i skolan, särskilt s. 33 ff, 43 ff. Mobbning i nordiska skolor. Kartläggning av forskning om och na- åtgärder mot mobbning i nordiska skolor. (Tema Nord 2003:508.) 27Se s. 104 ff, 110 ff (där dock bl.a. framhållits sådana hjälp- och läromedel som datorer för eleverna i fråga). en skola för alla.28 Synpunkterna återkommer i HO:s remissytt- rande över förslaget till ny skollag (SOU 2002:121), där han bl.a. kritiserar den föreslagna regeln att skolor kan neka att ta emot en elev om placeringen skulle medföra att betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter uppstår för kommunen – något som inte tar tillbörlig hänsyn till elever med funktionshinder. – Också i BO:s rapport syns inte men finns ändå (2002) betonas med utgångspunkt i en företagen enkät bl.a. betydelsen av de fysiska miljöernas utformning för att minimera betydelsen av funktions- hindren. utestängs barnen ofta från aktiviteter, de kan inte vara med på vissa lektioner för att lokalerna inte är tillgängliga och har svårt att delta i utflykter. En liknande bild ger publikationen kallad Om bemötande av människor med funktionshinder – Ett nationellt program för att öka kompetensen om bemötande (utgiven av Sta- tens utbildningsstöd, Sisus). Beträffande de allmänna krav som kan ställas på lokaler i sådana sammanhang kan nämnas HO:s Riktlinjer för en tillgänglig stats- förvaltning och föreskrifter och allmänna råd om undan- röjande av enkelt avhjälpta hinder till och i lokaler dit allmänheten har tillträde och på allmänna platser (BFS 2003:19). Rörande förekomsten av diskriminering i skolan i allmänhet kan vidare nämnas, att (JämO) i remiss- yttrande över betänkandet med förslag till ny skollag (2002:121) betonar förekomsten av kränkningar grundade på kön från både elevers och lärares sida; enligt honom uppmärksammar man i sko- lan inte tillräckligt dessa företeelser utan koncentrerar arbetet mot kränkande behandling på mobbning. Ombudsmannen mot diskri- minering på grund av sexuell läggning (HomO) framhåller i ett ytt- rande över samma betänkande att homo- och bisexuella barn och unga vuxna för det mesta blir helt osynliggjorda, vilket också är en form av kränkning; de som är öppna med sin sexuella läggning möter alltför ofta mobbning och fördomar. 2.3.3Dansk och norsk skollagstiftning För jämförelsens skull bör något sägas om dansk och norsk lag- stiftning om skolmiljön. Den danska Lov om elevers og studeren- des undervisningsmiljø (Lov , nr 166) föreskriver bl.a. följande. Elever, studerande och andra deltagare i offentlig och pri- HO:s 7:e rapport till regeringen. vat undervisning har rätt till en god undervisningsmiljö så att un- dervisningen kan ske fullt försvarligt från säkerhets- och sundhets- synpunkt; däri ingår också utbildningsanstaltens psykiska och estetiska miljö (§ 1 stk. är en statlig institution med ändamål att säkra och utveckla en god undervisningsmiljö i bl.a. genom vägledning och rådgiv- ning till elever och studerande samt utbildningsanstalter och myn- digheter i frågor om undervisningsmiljön (§ 2). Elever, studerande och andra deltagare har rätt att välja representanter för att tillvarata sina intressen i förhållande till undervisningsanstaltens ledning när det gäller dessa frågor och delta i anstaltens säkerhets- och sund- hetsarbete (§§ 4 och 5). Utbildningsanstaltens ledning skall, under medverkan av dessa representanter, låta upprätta skriftlig värdering av undervisningsmiljön i fråga om säkerhets- och sundhetsförhål- landena samt den psykiska och den estetiska miljön, vilken skall innehålla bl.a. en handlingsplan rörande lösning av konstaterade problem; värderingen skall revideras åtminstone (§§ 7–9). Lagen talar inte uttryckligen om diskriminering eller annan kränkande behandling, men av förarbetena till § 1 framgår att be- stämmelserna om den psykiska miljön bl.a. avser bekämpande av mobbning. Värderingen skall avse förhållandena både mellan elever och mellan elever och lärare; vidare skall den bl.a. omfatta frågan om tillgänglighet för fysiskt handikappade. Enligt motiven skall den ta sikte inte bara på mobbning utan också på andra former av psykosocial belastning. Vidare betonas att skolledning och lärare har en särskild plikt att vara extra uppmärksamma på problemen med mobbning i . I gäller Lov nr 61 om grunnskolen og den vi- daregåande opplæringa (opplæringslova). Om undervisningens mål sägs bl.a. att den skall främja människors lika värde och jämställd- het samt tolerans; alla som är knutna till skolan eller till undervis- ningsverksamheten skall arbeta för att hindra att elever kommer till skada eller blir utsatta för kränkande ord eller handlingar (§ 1–2). Om miljön i skolan föreskriver lagen bl.a. följande. Alla elever har rätt till en god fysisk och psykosocial miljö som främjar hälsa, triv- sel och inlärning (§ 9a-1). Skolan skall inrättas så att hänsyn tas till elever med funktionshinder (§ 9a-2). Skolan skall aktivt och syste- matiskt arbeta för att främja en god psykosocial miljö, där den en- skilde eleven kan uppleva trygghet och social tillhörighet. Om nå- gon som är anställd i skolan får kännedom eller misstanke om att en elev blir utsatt för kränkande ord eller handlingar som mobb- ning, diskriminering, våld eller rasism, skall vederbörande undersöka saken och varsla skolledningen samt, om det är nödvän- digt och möjligt, själv gripa in. Om en elev eller förälder ber om åtgärd som angår den psykosociala miljön, däribland åtgärd mot kränkningar av angivet slag, skall skolan möjligt behandla saken enligt förvaltningslovens regler om enkeltvedtak. (§ 9a-3.) Skolan skall aktivt driva ett kontinuerligt och systematiskt arbete för att främja elevernas hälsa, miljö och trygghet så att dessa krav blir uppfyllda. Arbetet skall gälla både den fysiska och den psykosociala miljön (§ 9a-4). I skolmiljöarbetet skall eleverna delta bl.a. genom skolmiljörepresentanter. Här kan också nämnas vissa regler om disciplinära åtgärder. På grunnskolestadiet skall kommunen ge föreskrifter beträffande den enskilda skolan, varvid den allvarligaste påföljden är att elever kan förvisas från skolan i (i klasserna 1–7 för resten av dagen) på grund av allvarliga eller upprepade brott mot föreskrif- terna. Vid fortsatt utbildning skall fylkeskommunen ge föreskrif- ter, vilka kan stadga förvisning , eller – vid upp- trädande som allvarligt går ut över ordning och arbetsro i skolan eller vid allvarlig pliktförsummelse – för resten av den kurs eleven är intagen på; härvid kan också beslutas om förlust av rätten till fortsatt utbildning (§§ 3-7, 3-8). Av direktivet mot etnisk diskriminering framgår att diskriminering är förbjuden i fråga om bl.a. socialt skydd, inklusive social trygghet samt hälso- och sjukvård (artikel 3. 1 e) och sociala förmåner (arti- kel 3. 1 f). Genom lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering (DFL) har ett förbud mot diskriminering som har samband etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning genomförts i fråga om bl.a. , socialförsäkringssystemet och arbetslös- hetsförsäkringen. Lagen saknar dock motsvarande förbud mot dis- kriminering på studiestödsområdet. föreslog i sitt betänkande SOU 2002:43 Ett utvidgat skydd mot diskriminering, som låg till grund för DFL, att ett diskrimineringsförbud skulle gälla även i fråga om statligt studiestöd. Enligt utredningen var statligt studie- stöd som tillhandahålls av offentligrättsliga organ hänförligt till sociala förmåner för vilka ett diskrimineringsförbud krävdes en- Regeringen ansåg dock att EG-direktivets påverkan på studiestödsområdet behövde analyseras närmare. Det stod bl.a. inte helt klart vilka statligt finansierade stöd som berörs och i vad mån olika stöd kan anses utgöra sociala förmåner i direktivets me- ning (prop. 2002/03:65 s. 77). Begreppet sociala förmåner förekommer i förordningen (EEG) nr 1612/68 om arbetstagares fria rörlighet inom gemenskapen. Ge- nom förordningen tillförsäkras personer som är medborgare i en medlemsstat rätt att ta anställning och arbeta i andra medlemssta- ter. Arbetstagare som är medborgare i en medlemsstat och som ar- betar i en annan medlemsstat har rätt till samma skattemässiga och sociala förmåner som den statens medborgare. har i ett antal mål uttalat sig om vad som avses med sociala förmåner i den förordningen. Enligt kommissionens förslag till direktivet mot etnisk diskriminering skall sociala förmåner definieras på samma sätt som tolkat begreppet sociala förmåner i för- ordningen 1612/68. 2.4.1Olika former av studiestöd m.m.