sou · GSB326 · 2005-01-01 00:00:00 — I tredje stycket anges i enlighet med direktivet att bestämmel- sens begränsningar gäller den sammanlagda arbetstiden om arbets- tagaren har flera arbetsgivare, förutsatt att arbetet hos de olika arbetsgivarna omfattas av lagen. I direktivets bestämmelse finns också en formföreskrift, som säger att arbetsgivaren skall skriftligen begära och arbetstagare skriftligen inlämna information om arbete hos annan arbetsgivare. Det föreslås att även denna del i bestämmelsen tas in i den nya lagen. Därmed torde en del oklarheter och bevissvårigheter kunna undvikas. Det krav som åligger arbetsgivaren är att i samband med anställningens ingående skriftligen informera arbetstagaren om att denne skall inkomma med skriftlig uppgift om arbete hos annan arbetsgivare. Arbetsgivarens begäran skall naturligtvis inte endast avse vad som då är aktuellt utan även att arbetstagaren skall lämna sådan information om det skulle bli aktuellt med arbete för annan eller andra arbetsgivare. Får arbetsgivaren senare på annat sätt kännedom om att arbetstagaren arbetar för annan arbetsgivare bör han eller hon erinra om sin begäran till arbetstagaren att lämna skriftliga uppgifter om detta. Om arbetsgivaren skriftligen begärt information men arbetstagaren underlåter att inkomma med sådana uppgifter, skall en direkt straffsanktion inte kunna ådömas arbets- givaren. Arbetstagarens skyldighet att förse arbetsgivaren med skriftliga uppgifter föreslås inte bli straffsanktionerad. Ingen annan bestäm- melse i vare sig arbetstidslagen eller den nya lagen är straffsanktio- nerad i förhållande till arbetstagaren. Den nu berörda bestämmel- sen blir då för arbetstagaren en icke sanktionerad ordningsföre- skrift. Underlåter arbetstagaren att inkomma med de uppgifter han eller hon skall göra enligt vägarbetstidslagen och som begärts av arbetsgivaren, kan det leda till andra arbetsrättsliga konsekvenser. Det kan i sammanhanget också nämnas att det i kollektivavtal före- kommer begränsningar av arbetstagares möjligheter att ha s.k. bisysslor. Som nämndes i kommentaren till 2 § skall tid som arbetstagaren inte fritt kan disponera över i vissa fall räknas in i arbetstiden. I det fjärde stycket föreslås att detta klargörs i förhållande till begräns- ningen av den sammanlagda arbetstiden. Av denna bestämmelse följer också motsatsvis att det som i arbetstidslagen kallas jourtid inte skall räknas in i ordinarie arbetstid, övertid eller mertid, enligt 3, 4, 5 och 7 §§ i den nya lagen (jfr kommentarerna till de bestäm- melserna). I syfte att uppnå samstämmighet med arbetstidslagen, efter den ytterligare EU-anpassning av den lagen som f.n. är under utarbe- tande, föreslås att det i fjärde stycket också anges vilka ledigheter som för tillämpningen av denna bestämmelse skall likställas med arbetstid, dvs. semesterledighet och sjukfrånvaro. Här införs direktivets regel om begränsning av arbetstiden vid nattarbete. Som påpekats i avsnitt 6.6.3 föreslås begränsningen gälla som påbörjas efter avslutad dygns- eller veckovila. Om det handlar om en arbetstagare som utför olika arbetsuppgifter, först arbete som faller under arbetstidslagen och sedan arbete som faller under den nya lagen, får den viloperiod som skall vara utgångspunkten för 24-timmarsperioden, utgöras av den viloperiod som skall tas enligt arbetstidslagen. I avsnitt 6.6.3 konstaterades också att med nattarbete avses arbetstid som i vart fall till någon del är förlagd mellan kl. 1.00 och Det skall alltså räcka om endast viss del av arbetstiden är förlagd mellan kl. 1.00 och kl. 5.00 för att begränsningen skall gälla. Bestämmelse skall dock innehålla en möjlighet att i företaget bestämma att en annan fyratimmarsperiod mellan kl. 0.00 och kl. 7.00 skall vara för tillämpning av begränsningen av arbetstiden vid nattarbete. Sammantaget innebär bestämmelsen att arbetstagare som utför arbete kommer att omfattas av en tiotimmars- begränsning. Arbete mellan kl. 3.00 och kl. 4.00 kom- mer alltid att omfattas av begränsningen oavsett mellan vilka klock- slag förläggs. Vid arbete som antingen avbryts före kl. 3.00 eller påbörjas efter kl. 4.00 kommer det genom förläggningen av finnas en möjlighet att inte omfattas av begräns- ningen. Därmed kommer bestämmelsen att innehålla ett visst inci- tament till arbetstidsförläggning som inte omfattar , i de fall detta inte är nödvändigt. Liksom vid begränsningen av den sammanlagda arbetstiden, skall som arbetstagaren inte fritt kan disponera över räknas in i arbetstiden för tillämpning av begränsningen av nattarbete. Detta klargörs i första stycket. Bestämmelsen innehåller i tredje stycket en möjlighet att till- fälligtvis göra undantag från begränsningen. Ett sådant undantag medges i arbetstidslagen i bestämmelsen om veckovila, om det föranleds av något särskilt förhållande som inte har kunnat förutses av arbetsgivaren. Om en sådan undantagsmöjlighet inte finns kan knappast arbetspass planeras. Det skulle alltid behö- vas en marginal för oförutsedda hinder, såsom trafikolyckor. En undantagsmöjlighet behövs ur trafiksäkerhetssynpunkt. Det ligger i sakens natur att varken avtal eller dispens är något alternativ i en faktisk situation som inte har kunnat förutses. Regleringen kan jämföras med möjligheten till undantag i artikel 12 i EG-förord- ningen 3820/85. Viktigt är dock att regeln skall ta sikte på undantagsfall och inte ingå som en del i arbetstidsförläggningen. Längre arbetspass än skall inte förläggas vid nattarbete. Om behov av längre arbetspass förutses, skall överenskommelse om det träffas i kollek- tivavtal eller, om det inte är möjligt, medges i dispens (se vidare nedan). Bestämmelsen om en skyldighet för arbetsgivaren att ge besked om ändringar av den ordinarie arbetstidens förläggning har samma lydelse och innebörd som motsvarande bestämmelse i arbetstidsla- gen. I bestämmelsens första stycke införs en erinran om att raster under körtid skall förläggas enligt EG-förordningen 3820/85. Enligt andra stycket skall därutöver gälla att arbete aldrig får utföras längre än utan rast. Rasten skall uppgå till minst om arbetstiden omfattar mellan sex och nio tim- mar. Om arbetstiden överstiger skall rasten uppgå till minst . Rasten får delas upp på flera perioder om minst vardera. Som nämndes i kommentaren till 2 § skall tid som arbetstagaren inte fritt kan disponera över i vissa fall räknas in i arbetstiden. I det tredje stycket anges hur sådana perioder av väntan skall betraktas vid tillämpning av rastbestämmelsen. Det nämndes i avsnitt 6.6.3 att sådan väntetid skall räknas både som rast och som arbetstid om inte annat bestäms i kollektivavtal. Bestämmelsen om pauser har samma lydelse och innebörd som motsvarande bestämmelse i arbetstidslagen. I avsnitt 6.3.3 har beskrivits vilka underlag arbetsgivaren kan använda sig av för registreringen av arbetstid. Det som skall regi- streras är övertid, mertid, sammanlagd veckoarbetstid, nattarbete samt rasterna förläggning. Registreringen skall även omfatta de uppgifter som inhämtats angående utförd arbetstid för andra arbetstagare (se kommentaren till 8 §). Av bestämmelsen framgår att arbetstagarna har rätt att få del av de registrerade uppgifter som gäller honom eller henne. Även den fackliga organisation som företräder arbetstagare på arbetsstället har rätt att få del av registreringen. Om det i kollektivavtal träffas överenskommelse om avvikelse från lagen i hela den omfattning som vägarbetstidslagen medger, skall det av registreringen gå att utläsa hur lagens tvingande bestämmelser tillämpas. De tvingande bestämmelserna är som framgått begränsningen av veckoarbetstiden till högst som får utsträckas och hur rasterna är förlagda. Möjligheterna till dispens föreslås följa motsvarande möjligheter i arbetstidslagen, med de skillnader som följer av att vissa bestäm- melser föreslås utgå eller få en annan utformning. 15 och 16 §§ Bestämmelserna om tillsyn över lagens efter- levnad och behörighet att meddela förelägganden eller förbud, har samma lydelse och innebörd som motsvarande bestämmelser i arbetstidslagen, med undantag för vad som följer av att verket enligt den nya lagen inte kommer att utfärda några föreskrifter. 17–23 §§ Straffbestämmelserna, hänvisningen till påföljden för brott mot kollektivavtal som har trätt i lagens ställe samt bestämmelserna om övertidsavgifter och överklaganden är utformade med ledning av motsvarande bestämmelser i arbetstidslagen. I fråga om straffbestämmelserna skall följande läggas till. Det förhållandet att vägtransportarbete bedrivs utanför företagslokaler gör naturligtvis att en arbetsgivare ofta inte kan se till att arbets- tagaren t.ex. tar rast enligt lagens bestämmelser. Arbetsgivarens straffansvar skall ses med utgångspunkt i det förhållande att det är han eller hon som leder och planerar verksamheten. Arbetsgivarens skall t.ex. se till att rutter läggs så att raster kan tas enligt lagens regler, att nattarbetsbegränsningarna kan iakttas, osv. Den arbets- givare som i arbetsplaneringen ser till att transportscheman och rutter läggs så att t.ex. rast kan tas i enlighet med lagens bestäm- melser och som följer upp och påtalar bristande efterlevnad, skall inte kunna dömas för brott mot lagen. Ejermo, O., , C. & , J., Åkerinäringens samhälls- ekonomiska betydelse, i , 2000. , Åkerinäringens kostnads- och konkurrensvillkor, 1998. Fakta om åkerinäringen, faktabroschyr från Svenska Åkeriförbun- det. Inrikes och utrikes trafik med svenska lastbilar, . Sta- tistiska meddelanden, SSM 005:0304. Lunning, L. & Toijer, G. Anställningsskydd. Kommentar till anställningsskyddslagen, åttonde upplagan, , Nor- stedts Juridik, 2002. Tunga lastbilar och dödsolyckor – händelser, tänkbara åtgärder och vem kan genomföra dem?. Åkerinäringens kostnadsstruktur och konkurrenssituation, redovisning av ett regeringsuppdrag, delrapport 1, munikationsAnalys (), 1999. & Kecklund, G., Trötthet och trafiksäkerhet – en över- sikt över kunskapsläget. Maj:ts proposition nr 1974 med förslag till lag om fack- lig förtroendemans ställning på arbetsplatsen m.m. Regeringens proposition 1975/76:105 med förslag till arbetsrätts- reform m.m., bilaga 1. Regeringens proposition 1976/77 om ny arbetsmiljölag m.m. Regeringens proposition 1981/82 om ny arbetstidslag m.m. Regeringens proposition 1999/2000:78, Ändrad verksamhetsform för SOU 1995:92, EG:s arbetstidsdirektiv och dess konsekvenser för det svenska regelsystemet. Delbetänkande av arbetstids- kommitté. SOU 1996:145, Arbetstid – längd, förläggning och inflytande. Slut- betänkande av arbetstidskommitté. SOU 2001:61, Godstransporter för tillväxt – en hållbar strategi. Slut- betänkande av Godstransportdelegationen. SOU 2002:58, Tid – för arbete och ledighet. Delbetänkande av arbetstids- och semesterregler (Knas). SOU 2002:64, Vissa vägtrafikskattefrågor. Delbetänkande av Vägtra- fikskatteutredningen. SOU 2002:72, Verkställighet av vissa trafikböter/trafikavgifter för utländska trafikanter. Betänkande av Utredningen om effektivare bötesverkställighet vid trafikbrott m.m. SOU 2003:67 Kollektivtrafik med människan i centrum. Slutbetän- kande av kollektivtrafikkommittén. Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas med uppgift att överväga hur Europa- parlamentets och rådets direktiv /15/EG av om arbetstidens förläggning för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter (EGT L 80, 23.3.2002, s. 35, Celex 32002L0015) skall genomföras i svensk rätt. Utredaren skall lämna de förslag till författningsreglering som övervägandena ger upphov till. Allmänna bestämmelser om arbetstid finns i arbetstidslagen (1982:673). Den lagen är tillämplig även inom vägtransportsektorn. I lagen finns bestämmelser om bl.a. ordinarie arbetstid, jourtid och övertid. Förutom de allmänna bestämmelserna om arbetstid i arbets- tidslagen finns det inom vägtransportområdet en rad författningar som reglerar fordonsförares kör- och vilotider. De viktigaste av dessa är - rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtranspor- ter (EGT L 370, 31.12.1985, s. 1, Celex 31985R3820), förordningen (1995:521) om behöriga myndigheter m.m. i fråga om kör- och vilotider samt färdskrivare vid vägtranspor- ter, förordningen (1993:185) om arbetsförhållanden vid vissa inter- nationella vägtransporter, samt förordningen (1994:1297) om vilotider vid vissa vägtransporter inom landet. Rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter och för- ordningen (1995:521) om behöriga myndigheter m.m. i fråga om kör- och vilotider samt färdskrivare vid vägtransporter Bestämmelserna i den rubricerade EG-förordningen skall tillämpas på vägtransporter, dvs. all körning på en för allmän samfärdsel upplåten väg med ett lastat eller olastat fordon som används för transport av personer eller gods, som utförs inom gemenskapen (artikel 1.1 och 2.1). I fråga om vissa transporter till eller från eller i transit genom tredje länder skall dock i stället för förordningens bestämmelser, bestämmelserna i den europeiska överenskommelsen om arbetsförhållanden för fordonsbesättningar vid internationella vägtransporter (AETR-överenskommelsen, se SÖ 1973:53, 1983:58 och 1992:40) tillämpas. AETR-överenskommelsen beskrivs kort- fattat nedan. Genom artikel 4 i EG-förordningen undantas transporter med vissa typer av fordon från förordningens tillämpningsområde. Det viktigaste av dessa undantag innebär att varken gods- eller person- transporter med personbil eller lätt lastbil omfattas av förord- ningens tillämpningsområde. svenska förordning anges ytterligare transporter som är undantagna från EG-förordningens tillämpningsområde (4 §). Dessa undantag gäller dock endast för vägtransporter inom . EG-förordningen innehåller detaljerade och komplicerade bestämmelser om körtider, raster och viloperioder. Förordningen (1993:185) om arbetsförhållanden vid vissa inter- nationella vägtransporter Genom 1 § förordningen om arbetsförhållanden vid vissa inter- nationella vägtransporter görs vissa artiklar i AETR-överenskom- melsen tillämpliga i . Överenskommelsen skall enligt 2 § förordningen tillämpas på internationella vägtransporter i följande fall. 1.Till eller från eller i transit genom länder som tillträtt AETR men som inte är parter i , för hela färden då trans- porten utförs med ett fordon som är registrerat i ett AETR- land eller i en EES-stat. 2.Till eller från ett land som inte tillträtt AETR och som inte hel- ler är part i , vid färd inom EES då transporten utförs med fordon som är registrerat i ett sådant tredjeland. AETR-överenskommelsen skall dock inte tillämpas på vissa i 4 § förordningen angivna transporter. De viktigaste av dessa undantag innebär att inte heller AETR-överenskommelsen skall tillämpas på gods- och persontransporter med personbilar eller lätta lastbilar. Även AETR-överenskommelsen innehåller bestämmelser om körtider, raster och viloperioder. Dessa är identiska med dem som finns i den ovan beskrivna EG-förordningen. Förordningen (1994:1297) om arbetsförhållanden vid vissa vägtrans- porter inom landet Enligt 1 och 2 §§ förordningen om vilotider vid vissa vägtranspor- ter inom landet skall denna tillämpas på vägtransporter av personer eller gods som utförs i förvärvsverksamhet inom landet med i registrerade fordon som 1.används för godstransporter, dock inte posttransporter, om bilens högsta tillåtna vikt, inklusive släpvagn eller påhängsvagn, inte överstiger (dvs. personbilar och lätta lastbilar), 2.används i taxitrafik enligt yrkestrafiklagen (1998:490), 3.används för skolskjutsning enligt förordningen (1970:340) om skolskjutsning om bilen på grund av sin konstruktion och utrustning är lämplig för transport av högst nio personer, inklusive föraren, och är avsedd för detta ändamål, eller 4.används för transport av mjölk från lantgårdar och för åter- transport av mjölkkärl eller mjölkprodukter eller för utfodring av djur. förordning finns bestämmelser om dygnsvila (3 §). Till skillnad från den nämnda EG-förordningen och AETR-överens- kommelsen innehåller förordningen inga bestämmelser om kör- tider och raster. Bilaga 1 SOU 2004:26 Något om den EG-rättsliga regleringen av arbetstidens förläggning På EG-rättslig nivå finns grundläggande bestämmelser om bl.a. arbetstidens förläggning i rådets direktiv /104/EG av om arbetstidens förläggning i vissa avseenden (EGT L 307, 13.12.1993, s. 18, Celex 21993L0307), ändrat genom och rådets direktiv /34/EG (EGT L 195, , s. 41, Celex 32000L0034). pågår arbete med att ta fram en kodifierad version av direktivet (se KOM[2002] 336 slutlig). Enligt direktivets ursprungliga lydelse var arbete inom vägtransportområdet helt undantaget från direktivets tillämpnings- område (se artikel 1.3 i direktiv /104/EG). Genom änd- ring av direktivet gjordes dess bestämmelser emellertid tillämpliga även inom vägtransportområdet. Enligt den nya artikel 17a skall dock vissa angivna artiklar inte gälla mobila arbetstagare. Av artikel 14 i direktivets lydelse enligt direktiv /34/EG följer att bestämmelserna i direktivet inte skall tillämpas när andra gemenskapsinstrument innehåller särskilda mer detaljerade före- skrifter om arbetstidens förläggning för vissa yrken eller arbeten. Sådana särskilda mer detaljerade bestämmelser har meddelats i direktiv /15/EG för personer som utför mobilt arbete inom vägtransportområdet. Närmare om det nya direktivet om arbetstidens förläggning för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter Direktiv /15/EG är ett s.k. minimidirektiv. Det innebär att medlemsstaterna får tillämpa eller införa regler som bättre än direktivets bestämmelser skyddar mobila arbetstagares säkerhet och hälsa. Medlemsstaterna får även tillåta tillämpning av kollektiv- avtal eller andra avtal mellan arbetsmarknadens parter som bättre skyddar mobila arbetstagares säkerhet och hälsa (artikel 10). Bestämmelserna i direktivet skall tillämpas på mobila arbetstagare som är anställda av företag etable- rade i en medlemsstat och som deltar i vägtransporter vilka omfat- tas av förordning (EEG) nr 3820/85 eller, om så inte är fallet, av AETR-överenskommelsen. skall direktivet dessutom tillämpas på förare som är egenföretagare (artikel 2 och 14). Med mobil arbetstagare avses enligt artikel 3 i direktivet varje arbetstagare som ingår i den del av personalstyrkan som förflyttar sig, inbegripet praktikanter och lärlingar, och som är anställd av ett företag som utför person- eller varutransporter på väg för andras eller egen räkning. Förare som är egenföretagare definieras i samma artikel som en person vars huvudsakliga yrkesverksamhet består i att utföra per- son- eller varutransporter på väg mot ersättning, i den mening som avses i gemenskapslagstiftningen, i enlighet med ett gemen- skapstillstånd eller annan yrkesmässig behörighet att utföra sådana transporter, som har rätt att arbeta för egen räkning och som inte är knuten till en arbetsgivare genom ett anställningsavtal eller någon annan form av hierarkiskt arbetsförhållande, som är fri att organisera den aktuella verksamheten, vars inkomster är direkt beroende av den förtjänst som görs och som är fri att, självständigt eller i samarbete mellan egenföretagare, ha affärsförbindelser med flera kunder. Direktivet innehåller bestämmelser om maximal veckoarbetstid (artikel 4), raster (artikel 5), viloperioder (artikel 6) och nattarbete (artikel 7). Enligt artikel 8 får bestämmelser om undantag från bestämmelserna om veckoarbetstid i artikel 4 och nattarbete i arti- kel 7 antas bl.a. genom kollektivavtal eller lag. Slutligen innehåller direktivet bestämmelser om information till arbetstagarna och regi- strering av arbetstiden (artikel 9) samt en skyldighet för medlems- staterna att fastställa ett sanktionssystem för överträdelser av de bestämmelser som antas för att genomföra direktivet (artikel 11). På flera ställen i direktivet anges hur dess bestämmelser skall tillämpas i förhållande till bestämmelserna i förordning (EEG) 3820/85 och i AETR-överenskommelsen. Som exempel kan näm- nas att det i artikel 2.4 anges att förordningens och AETR-över- enskommelsens bestämmelser skall ha företräde framför bestäm- melserna i direktivet. En särskild utredare tillkallas med uppgift att föreslå hur direktiv /15/EG skall genomföras i svensk rätt. Utredaren skall över- väga om det är lämpligt att använda den möjlighet som ges i artikel 10 i direktivet att meddela bestämmelser som bättre än direktivets grundregler skyddar mobila arbetstagares säkerhet och hälsa. Vidare skall utredaren överväga om den möjlighet till undantag från direktivets bestämmelser om maximal veckoarbetstid och natt- arbete som ges i artikel 8 i direktivet bör utnyttjas. Vid sitt arbete skall utredaren särskilt beakta att de regler som föreslås för genomförande av direktivet skall harmoniera väl med de bestämmelser om fordonsförares kör- och vilotid som gäller . Utredaren skall vidare fästa avseende vid att efterlevnaden av de regler som föreslås kan kontrolleras på ett effektivt sätt. Utredaren skall dessutom överväga om direktivets bestämmelser nationellt bör omfatta sådana transporter som är undantagna från rådets förordning (EEG) nr 3820/85 och därmed även undantagna från direktivets tillämpningsområde. I detta sammanhang måste utredaren dock beakta att de mobila arbetstagare som utför sådana transporter omfattas av vissa delar av direktiv /104/EG. I sitt arbete skall utredaren analysera vilka konsekvenser even- tuella förslag kan få för arbetstagarna och arbetsgivarna. Utredaren skall särskilt uppmärksamma de kostnader som kan uppstå för berörda företag. Utredaren skall lämna de förslag till författningsreglering som övervägandena ger upphov till. Samråd och redovisning av uppdraget Utredaren skall samråda med arbetstids- och semesterregler (N 2000:12) och med arbetsmarknadens parter samt, vad gäller redovisning av förslagets konsekvenser för små företag, för regelgranskning (NNR). Utredaren skall redovisa sitt arbete . Tilläggsdirektiv till Utredningen om väg- transporter och arbetstid (N 2003:06) Beslut vid regeringssammanträde . Förlängd tid för uppdraget Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utre- dare med uppdrag att överväga hur och rådets direktiv /15/EG av om arbetstidens förlägg- ning för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter (EGT L 80, 23.3.2002, s. 35, Celex 32002L0015) skall genomföras i svensk rätt (dir. 2003:44). Uppdraget skall enligt direktiven redo- visas . Med ändring av den beslutade tiden för redovisning skall utred- ningen redovisa sitt uppdrag . Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 80/35 OCH RÅDETS DIREKTIV 2002/15/EG av om arbetstidens förläggning för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 71 och artikel 137.2 i detta, med beaktande av kommissionens förslag (1), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), efter att ha hört , i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (3), på grundval av det gemensamma utkast som förlikningskom- mittén godkände , och av följande skäl: (1)I rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av om harmonisering av viss social lagstift- ning om vägtransporter (4) fastställs gemensamma regler för körtider och viloperioder för förare. Den förord- ningen omfattar inte andra aspekter på arbetstider i samband med vägtransporter. (2)Rådets direktiv /104/EG av om arbetstidens förläggning i vissa avseenden (5) gör det möjligt att anta mer specifika bestämmelser om arbetsti- dens förläggning inom området för vägtransporter. Eftersom det här direktivet är ett sektoriellt direktiv har dess bestämmelser företräde framför bestämmelserna i direktiv /104/EG, i enlighet med artikel 14 i det direk- tivet.