sou · GSB3122d3 · 2005-01-01 00:00:00 — I konventionen fastslås också rätten att röra sig fritt inom ett land och lämna detta (artikel 2, fjärde tilläggsprotokollet). Enligt om medborgerliga och politiska rättigheter skall konventionsstaterna tillse bl.a. att åtalade personer hålls åtskilda från dömda personer (artikel 10 p. 2 a). Enligt FN:s konvention om barnets rättigheter () skall konventionsstaterna säkerställa bl.a. att gripande, anhållande, häktning eller andra former av frihets- berövanden får användas endast som en sista utväg och för kortast lämpliga tid (artikel 37 b) samt att varje frihetsberövat barn skall behandlas humant och med respekt för människans inneboende värdighet och på ett sätt som beaktar behoven hos personer i dess ålder (artikel 37 c). Särskilt skall varje frihetsberövat barn hållas åtskilt från vuxna, om det inte anses vara till barnets bästa att inte göra detta (artikel 37 c). Vidare skall konventionsstaterna söka främja införandet av lagar och förfaranden samt upprättandet av myndigheter och institutioner som är speciellt anpassade för barn som misstänks eller åtalas för eller befinns skyldiga att ha begått brott (artikel 40 p. Här bör även nämnas FN:s konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning samt konvention till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning . Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott I olika sammanhang har granskats hur fullgör sina åtaganden i berörda internationella instrument. hade i uppdrag att göra en bred översyn av hur svensk lagstiftning och praxis förhåller sig till bestämmelserna i . Kommittén bedömde att det inte fanns skäl att lägga fram förslag till förändringar i svensk rätt när det gäller behandlingen av häktade barn.15 Enligt konventionen skall medlemsstaterna regelbundet rappor- tera till . Den första rapporten lämnades och den andra år 1997.16 Kommittén har redovisat sina synpunkter på den andra rapporten och riktade därvid ingen kritik beträffande regelsystemet om barn och ungdomar som frihetsberövas.17 Av tredje rapport framgår att anser sig uppfylla de krav som ställer i detta avseende. till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, den s.k. anti-tortyrkommittén, besökte , bl.a. häktena i , och . I sin rapport riktade kommittén kritik mot häktesverksamheten i olika avseenden.18 Kommittén anmärkte bl.a. på att andelen häktade med restriktioner var stor på vissa häkten, att den materiella standarden för vissa häktade var otillfredsställande samt att möjligheterna till utomhusaktiviteter var bristfälliga för häktade med restriktioner och att vistelsetiden utanför cellen för dessa häktade understeg kriminalvårdens målsättning om minst . kommissarie för mänskliga rättigheter, som besökte , bl.a. Häktet , kritiserade i sin rapport19 bl.a. användningen av restriktioner för häktade. 15Betänkandet Barnets bästa i främsta rummet (SOU 1997:116) s. 536. 16CRC/C/3/Add.1 respektive CRC/C/65/Add.3. 17CRC/C/15/Add.101. 18CPT (2003) 37. 19CommDH(2004)13. Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott är central förvaltningsmyndighet för kriminalvården och är chefsmyndighet för bl.a. de lokala kriminal- vårdsmyndigheterna. Kriminalvårdsmyndigheterna svarar för verk- samheten vid anstalter, frivårdskontor och häkten. Antalet häkten i landet uppgår i skrivande stund till 29. 16.4.2Situationen för unga i häkte Regeringen gav i regleringsbrevet för Kriminalvårds- styrelsen i uppdrag att redovisa hur kriminalvården arbetar med häktade ungdomar . Uppdraget redovisades i Kriminal- vårdens årsredovisning för . Av årsredovisningen framgår att särskilda insatser görs för häktade personer . För dessa ungdomar har det vid landets två största häkten (och ) inrättats separata ungdomsavdelningar som i enbart, och i företrädesvis, hyser unga män. Vidare uppgavs att man på ungdomsavdelningen vid i har särskild personal och riktad verksamhet och att man påbörjat en verksamhet med utökad självförvaltning. Trots besparingar hade ungdomsavdelningen prioriterats avseende studie- verksamhet i häktet. Vid Göteborgshäktet hade en ungdomssekreterare för uppsökande verksamhet gentemot ungdomar för eventuell slussning till kommunens behandlings- verksamheter. Vid dessa häkten och vid de mindre häktena, där det finns enstaka häktade under , observerades de ungas behov av särskild omvårdnad individuellt. Andra direkta punktinsatser för denna kategori häktade angavs vara en snabbare kontakt med åklagare för att utröna möjligheterna till att utöka besöksutrymmet och samsittningsalternativen. och frivården kontaktades liksom det sociala nätverket i den mån det bedömdes som positivt för den häktade. Vid planeringen av gemensamhetsverksamheterna gjordes nog- granna differentieringar mellan de häktade för att undvika negativ påverkan. Den häktades kontaktman i häktet men även övrig personal engagerade sig särskilt med olika insatser för att bryta isoleringen. Besöksrepresentation från Röda Korset och NAV Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott () är mer påtaglig för denna grupp av häktade. Avslutningsvis redovisade sin uppfatt- ning att det är tveksamt om kriminalvården skall omhänderta dessa ungdomar i allmänna häkten och att det är lämpligare att frihetsberövandet sker i annan form. I Kriminalvårdens årsredovisningar för redovisas det rehabiliteringsarbete som bedrivits när det gäller ungdomar i åldrarna 15–. uppgavs bl.a. att anstaltsplatserna för unga är avsedda för ungdomar upp till , vilket innebär att det rehabiliteringsarbete som bedrivs för unga omfattar denna åldersgrupp och att något särskilt specialiserat rehabiliteringsarbete för ungdomar i åldern 15–inte finns. Vidare uppgavs att det finns vissa häktesplatser utpekade för ungdomar där samarbetet med externa organisationer är en viktig del. Häktet hade 20 ungdomsplatser för häktade. Där hade man ett samarbete med Global ungdom, ett antivåldsprogram tillsammans med Röda Korset och , studier och information kring sex och samlevnad. uppgavs att ungdomsverksamhet på bestod av social träning, föreläsningar, myndighetskontakter m.m. Situationen för unga i häkte har påverkats av att det totala beläggningstrycket på landets häkten har ökat kraftigt . Det genomsnittliga platsutnyttjandet vid häktena har ökat kontinuerligt från år . Utvecklingen anses bero i huvudsak på dels ett ökat antal häktade personer, dels ett ökat antal personer som verkställer fängelsestraff i häkte på grund av platsbrist på anstalterna. I årsredovisningen för uppgavs att beläggningsgraden hade varierat mellan olika häkten vilket medfört att vissa häkten haft ett platsutnyttjande som i genomsnitt klart överstigit . Styrelsen menade att den höga beläggningen hade medfört en ökad belastning på såväl personal som intagna vid landets häkten. Man hade bl.a. tvingats att utnyttja polisens arrestlokaler för placering av häktade. Styrelsen betonade att denna ordning medförde en avsevärt sämre miljö för de häktade och en ökad belastning på polisorganisationen som inte bedömdes kunna fortgå i ett längre perspektiv. I årstatistiken för det året angavs att de häktades möjligheter till sysselsättning hade minskat. hade det totala antalet sysselsättningstimmar minskat trots att beläggningen hade ökat. Framför allt hade det dragits ned på Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott aktiviteter som är relativt resurskrävande, vilket hade medfört en tydlig nedgång i brotts- och missbruksrelaterade program. Av årsredovisningen för framgår att problemen med överbelagda häkten var bestående. Ökningen av antalet vårddygn i förhållande till föregående år klarades genom att man anordnade dubbelbeläggning och tillfälliga platser. Vidare hade platser inrättats på vissa anstalter för häktade utan restriktioner. Enligt uppgift till utredningen vid besök på ungdomsavdelningen på tillämpar man där dubbelbeläggning . I detta sammanhang kan tilläggas att JO har uppmärksammat platsbristen vid häkten och anstalter i ett initiativärende år 2004.20 JO konstaterade bl.a. att de ansvariga i häkten och anstalter i praktiken saknar möjlighet att uppfylla kraven i lagstiftningen vad gäller boende, gemensamhet, sysselsättning och andra aktiviteter och att problemet är mycket allvarligt, inte minst med tanke på karaktären av den lagstiftning det är fråga om. 16.5Statistik beträffande häktning av unga För ålderskategorin unga var under vart och ett av åren 1997–2003 i medeltal 8–15 personer placerade i häkte varje dag.21 De unga fanns i kategorierna gripna/anhållna, häktade, omhänder- tagna enligt LVU respektive övriga. Kategorin häktade var störst och medeltalet för perioden var 5, 5, 5, 9, 8, 9 respektive 10 personer. Av den månatliga redovisade verksamhetsstatistiken framgår att antalet inskrivna personer i häkte uppgick till 18, varav 5 var gripna eller anhållna och 12 var häktade.22 har till utredningen tagit fram ytterligare statistik om unga personer 2003.23 Av redovisningen framgår bl.a. att 127 personer under 18 år24 häktades och påbörjade sin häktning . De som i denna åldersgrupp avslutade sin häktning (79 personer) hade suttit häktade i genomsnitt 20Beslutsdatum: , diarienummer: 2449-2003. 21Kriminalvårdens Officiella Statistik (KOS). 22Aktuell Statistik från Kriminalvården (). 23Kriminalvårdsstyrelsen har uppgett att det finns en osäkerhet i materialet. 24Ålder vid häktning. Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott (medianvärde ). Av materialet framgår vidare att ungefär tre av fyra () verkställde sin häktning i storstäderna (). Genomgången visar att unga häktade var tämligen utspridda på landets häkten. Exem- pelvis fanns åldersgruppen födda eller senare (15–)25 representerad på 16 olika häkten . I BRÅ:s regeringsuppdrag att följa upp och utvärdera påföljden sluten ungdomsvård inom ramen för det straffrättsliga systemet ingick att utreda i vilken omfattning och på vilka grunder de som hade dömts till sluten ungdomsvård varit föremål för häktning eller varit omhändertagna för tvångsvård med anledning av brottet. För detta syfte studerade BRÅ i vad mån ungdomarna i de mål som ledde till sluten ungdomsvård från till och med hade varit häktade eller omhändertagna enligt LVU. Materialet, som omfattar ungdomar som i 207 domar dömts till sluten ungdomsvård, hade hämtats från SiS databas.26 I 131 av de 207 domarna () hade den unge varit anhållen och häktad. I de fall där uppgift fanns tillgänglig om misstanke- graden vid häktningen (111 fall), rörde det sig om den starkare häktningsgrunden, dvs. att den unge var på sannolika skäl misstänkt för brott. I endast tre av dessa grundades häktningen på det svagare skälet att den unge var skäligen misstänkt för brott. I de 131 häktningsframställningarna var det vanligt att flera häktningsgrunder angavs av åklagaren. De ojämförligt vanligaste skälen var risk för att den unge genom att undanröja bevis eller på något annat skulle försvåra sakens utredning () och risk för fortsatt brottslighet (). Förutom dessa 131 fall fanns det 32 fall där den unge hade varit enbart anhållen. För att analysera frågan om de unga omhändertas enligt LVU med anledning av brottet studerade BRÅ alla LVU-placeringar som pågått i tidsmässig anslutning till häktning, dom och verkställighet av LSU. I drygt hälften av de 207 studerade fallen (109 fall, ) hade den unge varit omhändertagen enligt LVU i anslutning till dom och verkställighet av LSU. De flesta av dessa ungdomar hade 25Ålderskategori enbart efter födelseår, således ej efter ålder vid häktning. 26BRÅ uppger i utvärderingen att det finns en osäkerhet i materialet. Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott även varit antingen häktade eller anhållna . Ett vanligt scenario var då att den unge först häktades och att sedan begärde den unge omhändertagen enligt LVU för att den unge skulle även fortsättningsvis vara placerad under betryggande former men undgå vara häktad. BRÅ redovisade också hur länge de unga hade varit frihets- berövade i avvaktan på rättegång och verkställighet av LSU-domen. I genomsnitt hade de unga varit frihetsberövade som anhållna eller häktade . Tiden i häkte skiljde sig dock mellan dem som bara hade varit häktade och dem som både varit häktade och omhändertagna enligt LVU i tidsmässig anslutning till domen om LSU. De som bara varit häktade hade i genomsnitt suttit häktade (medianvärde ). De som även varit omhänder- tagna enligt LVU under som domen hade suttit häktade (medianvärde ). Uppgifterna om hur länge frihetsberövandet enligt LVU hade varat i avvaktan på dom och placering var mer osäkra. Tiden från brott till LSU-dom uppskattades till och . De ungdomar som var omhändertagna med anledning av brottet erhöll alltså av frihetsberövande i avvaktan på att straffet skulle påbörjas. Påföljden sluten ungdomsvård förekom i 121 domar.27 I 23 av dessa fall () var ungdomarna häktade när domen meddelades. Motsvarande uppgift för var 32 av 131 fall ().28 Av statistik som SiS redovisat för utredningen framgår att av dem som påbörjade verkställighet av sluten ungdomsvård hade 71 av 97 () varit frihetsberövade som anhållna eller häktade. Den tid som de därmed ägde rätt att tillgodoräkna sig vid beräknandet av verkställighetstiden uppgick i genomsnitt . Hälften av dem hade tre eller färre avräkningsbara dagar, medan ett fåtal hade relativt många dagar (sex personer hade ). 27Efter överklaganden i vissa mål dömdes påföljden slutligen ut i sammanlagt 102 fall. 28Sluten ungdomsvård , Allmän 2003:3, och Sluten ungdomsvård , Allmän 2004:5. Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott 16.6.11974 års och Häktningsutredningar Såväl som Häktningsutredning förordade en begränsning av användningen av recidivfara som häktningsgrund. De föreslog alternativ till frihetsberövande. Häktningsutredning föreslog att ett nytt institut – tillsyn – skulle användas vid misstanke om och befarat återfall i det slag av brottslighet som är häktningsgrundande enligt gällande rätt. Häktning på grund av recidivfara skulle däremot enligt utredningen begränsas till brott med fängelse i straffskalan och till farligare brott, som kunde ge fängelse som påföljd. I svårare fall, då tillsyn inte antogs vara tillräckligt som surrogat, skulle den misstänkte få vistas på ett tillsynshem.29 I den efterföljande propositionen konstaterades att utredningens förslag om tillsyn inte innebar en tillräckligt effektiv övervakning och att alternativet att inrätta tillsynshem förutsatte resursförstärk- ningar av ett slag som inte var att räkna med.30 Häktningsutredning föreslog som alternativ till häktning vid recidivfara ett nytt institut, benämnt rannsakningsövervakning, som skulle fungera effektivt genom en intensiv kontroll av de misstänkta av en grupp fristående övervakare. Övervakningen skulle kombineras med föreskrifter om uppehållsplats, förbud mot droganvändning, läkarvård m.m.31 Också detta förslag föll, bl.a. på grund av att en kontinuerlig övervakning av det klientel det var fråga om skulle vålla utomordentliga svårigheter från praktisk synvinkel.32 JO har, som tidigare nämnts, i ett uttalande utvecklat hur samarbetet mellan polis, åklagare och socialnämnd bör gå till när det gäller unga som är misstänkta för brott.33 JO uttalade därvid att häktning av den som är får förekomma endast i vissa extremfall. Det skall anmärkas att detta uttalande om samarbetet 29SOU 1977:50 s. 186 ff. 1980/81:201 s. 25 f. 31SOU 1985:27 s. 133 ff. 1986/87:112 s. 60. 33JO 1994/95 s. 255. Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott mellan myndigheterna gjordes års ungdomsmålsreform trädde ikraft. JO konstaterade att lagstiftningen förutsätter att lagöverträdare i åldern 15–till undvikande av häktning regelmässigt skall tas om hand av . Reglerna om beredande av vård inom är också så utformade, påpekade JO, att de medger snabba ingripanden och ett omhändertagande som medger en hög grad av säkerhet. JO underströk att domstolen för sin bedömning är beroende av socialnämndens möjligheter att anvisa alternativ placeringsform och att det därför är av största vikt att socialnämnden och redan i samband med gripandet underrättas. Enligt JO bör socialnämnden skriftligen till åklagaren eller domstolen redovisa sitt ställningstagande i frågan om insatser inom kan anvisas som ett alternativ till häktning. I de fall häktning av unga lagöverträdare beslutas bör omhänder- tagandeformen vara anpassad till den unges behov. Det finns därför, avslutade JO, anledning att utreda förutsättningarna för ett omhändertagande av häktade ungdomar i andra former. hade i uppdrag att utvärdera regel- systemet för unga lagöverträdare samt lämna förslag till i vilka former och på vilket sätt det allmänna bör ingripa när ungdomar som har fyllt begår brott. Den lämnade sitt betänkande Reaktion mot ungdomsbrott (SOU 1993:35). Kommittén föreslog inte införandet av något nytt av unga lagöverträdare utan menade att man i stället borde utnyttja och bygga ut häktningsförfarandet.34 Kommittén menade att den som var i åldern 15–skulle kunna häktas om det förelåg särskilda skäl för häktning på grund av risk för fortsatt brottslig verksamhet. För att häktning skulle få ske vid flykt- eller kollusionsfara skulle alltjämt krävas synnerliga skäl. En förutsättning skulle också vara att det var fråga om brott för vilket var föreskrivet fängelse eller däröver samt att det var uppenbart att betryggande övervakning inte kunde ordnas på annat sätt. 34 SOU 1993:35 s. 507 ff. Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott Enligt kommitténs uppfattning borde man undvika att placera den unge inom kriminalvårdens häktesavdelningar med hänsyn till de skadliga följder ett sådant frihetsberövande kunde få. Den föreslog därför att när någon i åldern 15–häktades, skulle han, om inte synnerliga skäl förelåg, under verkställigheten av häktningsbeslutet placeras på ett särskilt ungdomshem. Det skulle alltså bara i undantagsfall bli fråga om att placera ungdomar i allmänt häkte. I de fall det mötte hinder mot att placera den unge på ett särskilt ungdomshem, exempelvis därför att det förelåg kollusionsfara och det på ungdomshemmet saknades möjlighet att förvara den unge så att han inte kom i kontakt med andra än personal, fick den unge dock placeras på allmänt häkte. Kommitténs förslag i denna del ledde inte till lagstiftning.35 16.6.4I lagstiftningsärendet om LSU SIS tog i lagstiftningsärendet om sluten ungdomsvård upp möjligheten att placera ungdomar som häktas på sådant särskilt ungdomshem som avses i 12 § LVU i stället för på häkte .36 I ett yttrande över den promemoria som låg till grund för förslaget om sluten ungdomsvård (Påföljder för unga lagöver- trädare (Ds 1997:32)) anförde SIS att korta straff äts upp tids- mässigt när den unge vistats i häkte i avvaktan på att domen vinner laga kraft. SIS ansåg att förslaget därför skulle kompletteras med en bestämmelse som innebar att – när den unge var häktad – det skulle finnas en möjlighet att överföra vederbörande till ett särskilt ungdomshem . Det var menade SIS relativt vanligt att, som ett alternativ till häktning, ungdomar omhänder- togs enligt LVU och överfördes till ett ungdomshem. SIS önskemål kom inte att realiseras i den nya lagstiftningen. har vid ett flertal tillfällen behandlat frågan om häktning av personer . Här kan hänvisas till utskottets betänkanden /98:JUU21, 1998/99:JUU19, 1999/2000:JUU16, 2000/01:JUU13 och 2001/02:JUU09. 1994/95:12. 36SFS 1998:603, prop. 1997/98:96, bet. 1997/98:JuU21, rskr. 1997/98:275. Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott Bedömning: Även om det inte är möjligt att avstå från användningen av personella tvångsmedel anser vi att det är en angelägen uppgift att hitta former för sådan övervakning som innebär en rimlig avvägning mellan de motstridiga intressen som här gör sig gällande. Principen att unga lagöverträdare skall särbehandlas vid straff- rättsliga ingripanden bygger på erfarenheten att sådana ingripanden måste anpassas efter den unges brist på mognad, begränsade erfarenheter och särskilda förhållanden. Ett uttryck för principen om särbehandling är den restriktivitet som gäller vid användningen av fängelse som påföljd för denna grupp, bl.a. eftersom ungdomar kan antas löpa en särskilt stor risk att ta skada av ett sådant frihetsberövande. Principen var vägledande vid påföljdsreform, som innebar bl.a. att barn och ungdomar som har begått brott även i fortsättningen i första hand skall vara föremål för åtgärder inom i stället för att överlämnas till kriminalvården. I våra direktiv slås fast att den principen alltjämt skall gälla. Skälen för att särbehandla unga lagöverträdare vid straffrättsliga ingripanden gör sig gällande inte enbart vid utformningen av påföljdssystemet utan även, kanske i minst samma utsträckning, beträffande straffrättsliga tvångsåtgärder. Principen har, som närmare redovisats, kommit till uttryck i bestämmelserna om att det ställs särskilda krav för häktning av unga personer. Lagstiftningen förutsätter att ungdomar i åldern 15– regelmässigt skall tas om hand inom för att häktning skall undvikas. I första hand sker sådant omhänder- tagande genom att den unge blir föremål för åtgärder enligt LVU. I viss mån gäller detta också för åldersgruppen 18–. Trots lagstiftarens intentioner visar statistiken emellertid att ungdomar häktas i en omfattning som inte är obetydlig. –2003 befann sig 5–10 personer i häkte på grund av beslut om häktning. Medeltalet var 8, 9 respektive 10. Det sammanlagda antalet personer i denna åldersgrupp som vistas på häkte som häktade är dock avsevärt större. Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott antalet till 127 personer. De som avslutade sin häktning under det året hade suttit häktade . I den tidigare refererade undersökningen av BRÅ, av mål som lett till sluten ungdomsvård åren 1999–2001, framkom att den tilltalade varit häktad i av målen. I genomsnitt hade de unga varit anhållna eller häktade . Enligt SiS hade nästan tre fjärdedelar av de 97 unga som påbörjade sluten ungdomsvård varit frihets- berövade som anhållna eller häktade. I genomsnitt hade de unga varit anhållna eller häktade . Av statistiken att döma har alltså antalet häktade ungdomar ökat . Tillgänglig statistik ger däremot inte svar på frågan om häktningstiderna har blivit längre. Det finns flera tänkbara förklaringar till ökningen av antalet häktade. Sålunda kan den ha ett visst samband med den platsbrist som funnits på SIS institutioner . En annan tänkbar förklaring skulle kunna vara att den unge inte blir föremål för åtgärder inom i den utsträckning som är önskvärd. BRÅ:s undersökning, som omfattade t.o.m. , visar emellertid att antalet 15–17-åringar som placerades på någon av SiS institutioner med stöd av LVU eller SoL inte var lägre efter påföljdsreformen, utan i stället ökade (se avsnitt 14.2). Ökningen av antalet häktade kan också ha samband med det förhållandet som BRÅ konstaterar i sin undersökning, nämligen att antalet lagföringar av 15–17-åringar för grova våldsbrott ökade i tiden efter påföljdsreformen. Det krävs självklart starka skäl för att beröva en person friheten, och detta gäller i särskilt hög grad unga lagöverträdare i åldersgruppen 15–. Intresset av att särbehandla unga som misstänks för brott får emellertid inte tillgodoses på bekostnad av andra angelägna samhällsintressen. Ett sådant angeläget intresse är att samhället snabbt reagerar när en ung människa har begått brott och med kraft motverkar fortsatt brottslighet. Ett annat är att brott utreds. Häktning är ett straffrättsligt tvångsmedel som används för att förhindra att den misstänkte avviker, försvårar utredningen eller fortsätter att begå brott.