sou · GSB398 · 2005-01-01 00:00:00 — Elevvårdsfrågorna utreddes av . Utredaren konstaterar att skolornas elevvård är en verksamhet med starkt varierande organisatoriska förutsättningar och innehåll. Verksamheten saknar ofta mål och tydlig ledning, vilket innebär att den ofta är situations- och individstyrd. De kartläggningar och undersökningar som utredaren gör, ger vid handen att det finns ett behov av att Elevhälsans arbete får lagstöd. Utredningen ledde fram till propositionen Hälsa, lärande och trygghet (Prop. 2001/02:14), där utgångspunkten är skolans ansvar för att skapa en god lärande miljö för såväl elevernas kunskapsutveckling som deras personliga utveckling. Elevhälsan bör utgöra ett eget verksamhetsområde där skolhälsovård, elevvård och specialpedagogiska insatser ingår. Arbetet bör i stor utsträck- ning vara förebyggande och ha en hälsofrämjande inriktning utifrån ett delvis nytt och vidgat hälsobegrepp. Propositionen betonar också att arbete med elevhälsa förutsätter en hög grad av samverkan mellan skolans olika delar och personalgrupper samt att det finns allsidig kompetens för detta arbete på skolan. Elevhälsans fokus bör ligga på elever som är i behov av särskilt stöd och hjälp för sitt lärande. Elevhälsans kunskaper bör tas tillvara vid utarbetande, genomförande och uppföljning av åtgärdsprogram. I propositionen konstaterar föredragande statsråd att de flesta kommuner saknar uttalade mål för skolhälsovården och elevvården. Det är ovanligt med uppföljningar och utvärderingar av elevvårdens verksamhet, resultat och kostnader. Statsrådet menar att huvud- männen bör utforma egna mål och strategier för arbetet med elev- hälsan. Propositionen betonar också att elevhälsans personal bör ingå som en självklar part i skolans samverkan med andra institutioner och myndigheter. Man kan behöva samverka med t.ex. socialtjänst, barn- och ungdomspsykiatri, föreningsliv etc. Den föreslagna elevhälsan omfattar således alla elever. Vi vill därför understryka vikten av att skolorna tar ställning till om det ställer speciella krav på verksamheten om det också finns särskoleklasser eller elever som är mottagna i särskolan och får sin undervisning i grundskole-/gymnasieklasser. Det finns en tendens att hänvisa elever med omfattande funktionshinder och/eller utveck- lingsstörning till barnhabiliteringen eller till annan landstingsstyrd hälsovård. Självklart kan barn och ungdomar med utvecklingsstör- ning vara i behov av sådan medicinsk omvårdnad eller ren sjukvård, som inte är en uppgift för elevhälsan, men generellt kan de inte, varken med nuvarande bestämmelser eller med de föreslagna, hän- visas bort från skolornas elevhälsovård. Barn med funktionshinder kan dock ibland hamna mellan stolar när det gäller stöd och resurser. En väl fungerande elevhälsa i samverkan med socialtjänst och barnpsykiatri kan förhindra att detta sker. Kompetens på flera områden behövs Vi delar regeringens bedömning att kommuner och andra skol- huvudmän i första hand bör ha kompetens inom det omvårdande, det medicinska, det psykologiska, det sociala arbetets och det specialpedagogiska området. Detta för att med så bred samlad kompetens som möjligt kunna arbeta med att undanröja hinder för elevers lärande och utveckling. Sammansättningen av de olika kompetenserna förutsätts kunna variera mellan skolor utifrån elev- gruppernas behov och problemställningar. Vi delar också regering- ens uppfattning att organisationen av elevhälsan utifrån de lokala behoven och förutsättningarna behöver vara varierande och flex- ibla, men vill understryka vikten av att kompetensen finns tillgäng- lig och tas tillvara. Samarbete och samverkan viktigt Både utredning och betonar behovet av samarbete och samverkan såväl mellan olika personal- kategorier inom skolan som mellan elevhälsan och myndigheter med ansvar för barns hälsa och välbefinnande utanför skolan. Vi kan bara ytterligare understryka detta behov och ser samarbetet som en förutsättning för att skapa en god lärande miljö för alla elever, men speciellt för de elevgrupper som är i behov av särskilt stöd. Behov av samverkan mellan vård och myndigheter utredning Mellan två stolar?24 tar upp problemati- ken med samarbetet mellan vård och myndigheter. Man har grans- kat i 28 kommuner och 16 Barn- och ungdoms- psykiatriska mottagningar i och blottlagt stora problem mellan dem som ansvarar för barnen. Samarbetet är dåligt, de kommunicerar inte och har för dåliga rutiner för ett bra omhändertagande. På liknande sätt kan föräldrar uppleva samarbetet mellan skolan och /LSS. Eftersom skolan är den miljö jämte hemmet där barnen tillbringar sin mesta tid under uppväxtåren, är det naturligtvis viktigt att ställa frågan i vilken utsträckning skolan kan bidra till att motverka uppkomsten av riskzonsproblematik, skriver författarna till Barn och unga i riskzonen – samverkan och förebyggande arbete.25 Denna studie visar hur en proaktiv verksamhet kännetecknas av samverkan mellan lärare och elever/föräldrar liksom andra professionella i och utanför den egna verksamheten. Arbetet präglas då av framförhållning, genomtänkta strategier och ett tillitsfullt klimat, menar författarna. Förslag om lagreglering av elevhälsan föreslår att skollagen ska ha en särskild regler- ing rörande elevhälsa som sträcker sig utöver regleringen av skol- hälsovården. I elevhälsan ingår omvårdnad samt medicinska, psy- kologiska, sociala och specialpedagogiska insatser. För verksam- heten ska finnas tillgång till personal med sådan kompetens att varje elevs behov kan tillgodoses. föreslår att de medicinska insatserna inom elevhälsan även fortsättningsvis bör regleras i skollagen. Kommit- tén understryker vidare vad regeringen anför i ovannämnda propo- sition om vikten av att kommuner och andra skolhuvudmän för- 24Socialstyrelsen (2004). Mellan två stolar? Om samverkan mellan socialtjänst och barn och ungdomspsykiatri: verksamheternas behov av samverkan och hur de faktiskt gör. 25Lundgren, , (2003). Barn och unga i riskzonen. Samverkan och förebyggande arbete. fogar över de kompetenser som erfordras för elevhälsans delar, men att huvudmännen själva , liksom , kan förutsättas avgöra omfattningen och inriktningen på elevhälsans sammansätt- ning och kompetens. I detta avsnitt framhåller vi den individuella utvecklingsplanens syfte och roll i utbildningen för barn och unga med utvecklingsstörning. Vi menar att den individuella utvecklingsplanen är ett betydelsefullt verk- tyg för att höja kvaliteten i utbildningen. Vi har tagit del av Utbildnings- departementets förslag om Individuella utvecklingsplaner i , särskolan, specialskolan och sameskolan (Dnr U 2004/2868/S). en bestämmelse införs i skollagen om att elever i grundsär- skola och gymnasiesärskola ska ha en individuell utveck- lingsplan som beslutas av rektorn. Planen ska utarbetas till- sammans med elev och vårdnadshavare eller i förekom- mande fall god man, den individuella utvecklingsplanen ska beskriva elevens kun- skapsutveckling och sociala utveckling i relation till de nationella målen i läroplaner och kursplaner samt ange målen för utbildningen. Planen ska vara framåtsyftande, får till uppgift att utarbeta allmänna råd och rikt- linjer för den individuella utvecklingsplanen. Individuell utvecklingsplan för elever i grundsär- och gymnasiesärskola Vi föreslår att för elever i grundsärskolan och gymnasiesärskolan ska en individuell utvecklingsplan fastställas. Vi föreslår också att den individuella utvecklingsplanen ska få samma juridiska tyngd som ett åtgärdsprogram genom att skyldigheten att upprätta en sådan plan tas in i skollagen. Vi vill betona att rektorn eller den som rektorn utser beslutar om den individuella utvecklingsplanen och att planen revideras kontinuerligt och vid behov, dock minst . Vi anser att en individuell utvecklingsplan är ett betydelsefullt verktyg för att konkretisera undervisningens inriktning, mål och syfte. Planen bör därför ange vilka ämnen eller kunskapsområden eleven läser, kortsiktiga- och långsiktiga mål och på vilket sätt målen ska nås. Elevens kunskapsutveckling och sociala utveckling bör beskrivas och analyseras på olika nivåer så att realistiska mål kan sättas utifrån elevens behov och förutsättningar. Kartlägg- ningen och analysen ska ta sin utgångspunkt i elevens lärandemiljö. Den individuella utvecklingsplanen bör fungera som stöd vid över- gångar inom utbildningssystemet, t.ex. mellan den obligatoriska och frivilliga skolan. I gymnasiesärskolan bör den individuella utvecklingsplanen också innehålla en planering för övergången till arbetslivet, där de ungas intressen, framtidsplaner och funderingar inför livet efter skolan finns med. Vi menar att den individuella utvecklingsplanen ska kopplas till skolans övriga planering och i förekommande fall länkas samman med ett åtgärdsprogram och/eller en individuell plan enligt LSS. Planen ska ha ett förebyggande syfte och medverka till att undanröja hinder för lärandet, vilket innebär ett gediget analysarbete av lärarna. förslag om individuella utvecklingsplaner föreslår i en promemoria att individuella utvecklingsplaner ska upprättas i , särskolan, special- skolan och sameskolan.1 Vi delar upp- fattning att syftet med utvecklingsplanen ska vara att visa vad som behövs för att nå målen, att den ska vara framåtsyftande och att den kan innehålla överenskommelser som lärare, elev och föräldrar har gjort. Genom ett strukturerat och systematiserat arbete med de individuella utvecklingsplanerna kommer resultat och prestationer att framgå, men också rättigheter och skyldigheter för alla parter. I förslaget framgår också att dokumentationen i planerna inte ska ha karaktären av omdöme eller innehålla betyg och att det är lärarnas utvecklingssamtal med eleven och vårdnadshavare, om resultat och prestationer, som ska ligga till grund för utformandet av den indi- 1 Dnr U 2004/2868/S. Individuella utvecklingsplaner i , särskolan, specialskolan och sameskolan. Med anledning av detta skriver vi i vårt remissvar över Individuella utvecklingsplaner. Vi delar arbetsgruppens uppfattning att planen inte ska innehålla betyg och vill understryka att den individuella utvecklingsplanen ska ses som en process, där elevens hela skolsituation dokumenteras och följs upp. Detta innebär emellertid att en kartläggning och analys av elevens sociala utveckling och kunskapsutveckling i relation till de nationella målen är svårt att separera från utvärderingen av såväl skolans insatser som elevens utveckling. Vi menar att för att planen ska kunna vara framåtsyftande måste man veta hur det är, en framåtsyftande handling hänger således alltid ihop med en utvärdering. Individuella utvecklingsplaner bra stöd för alla elever Vi menar att en individuell utvecklingsplan är mycket betydelsefull för elever med utvecklingsstörning, eftersom deras behov och för- utsättningar varierar kraftigt. I planen ska målen tydligt och enkelt konkretiseras för elev, vårdnadshavare och lärare så att den blir ett reellt verktyg för eleven i vardagen. Såväl strävansmålen som upp- nåendemålen i läroplaner och kursplaner ska beaktas. , forskare vid ala-stiftelsen, problematiserar lärande och kunskapssyn i relation till elever generellt och i relation till elever med utvecklingsstörning i synnerhet. Hon menar att skolan är fångad i ämnesstrukturer som inte gynnar elevers lärande, där läromedel i hög utsträckning styr undervisningens planering och där enkla utvärderingsbara mål är viktigare än strävansmålen.2 betonar dessutom att målen måste vara funktionella, knyta an till vardagen och bygga på de erfarenheter eleven har. Dialogen mellan elev, vårdnadshavare och lärare är naturligtvis en förutsättning för att alla parter ska känna delaktighet i processen kring planen och utformningen av undervisningen. I dialogen blir då den individuella utvecklingsplanen ett värdefullt informations- och kommunikationsverktyg. Den individuella utvecklingsplanen i gymnasiesärskolan bör innehålla uppgifter om programval, vilka individuella val av kurser som eleven har gjort, om eleven har en individuell studiegång och hur en eventuell samläsning med gymnasieskolan sker, både när det gäller kärnämnen och karaktärsämnen. Dessutom bör alla de överenskommelser som görs mellan elev, vårdnadshavare eller god man och skola dokumenteras i utvecklingsplanen. skolan ska den studerande ha ett stort inflytande i utarbetandet av planen för att ha möjlighet att överblicka och påverka sin lärmiljö. Vi anser att den individuella utvecklingsplanen ska ersätta den indi- viduella studieplan som , enligt läroplanen (Lpf 94), ska upprättas. Planering för övergång till arbetslivet Den individuella utvecklingsplanen kan utgöra ett viktigt stöd vid övergångar inom utbildningssystemet, speciellt övergången till arbetsliv och vuxenliv, där den kan få stor betydelse inför förbere- delser för arbetslivet. gjorde en genomgång och analys av data och information som finns på europeisk och internationell nivå om yrkesträning och sysselsätt- ningsfrågor.3 Ett sextiotal verksamheter från 16 länder deltog i projektet. Projektet syftade till att definiera befintliga problem samt att identifiera tillvägagångssätt för att förbättra metoder för övergång från skola till arbetsliv. De faktorer som försvårar över- gången är ofta brist på samverkan mellan skola och arbetsmarknad, avsaknad av en tidig planering och samordning av insatser. En utförlig planering har stor betydelse för den studerande, liksom stödjande nätverk och att någon har ett uppföljningsansvar. Särskilt angeläget tycks uppföljningen vara när de studerande går ut på arbetsmarknaden. Att den studerande tillsammans med vårdnads- havare är delaktig i övergångsprocessen ses som en förutsättning för en positiv utveckling. Även våra erfarenheter från bekräftar betydelsen av att tidigt föra efter skolan diskussioner och att dokumentera dessa.4 Individuell utvecklingsplan i relation till skolans övergripande planering Vi menar att den individuella utvecklingsplanen tydligt bör kopplas till skolans planering och till de nationella målen. I flera rapporter vi tagit del av anges betydelsen av att fokusera hela lärandemiljön och omgivningsfaktorer när man utformar utvecklingsplanen dvs. se till gruppstorlek, gruppsammansättning, arbetssätt och arbets- 3European Agency for Development in Special Needs Education (2002). Övergång från skola till arbetsliv. 4Reserapport 03-06-10 You need a good reason to take them out. former.5 I en rapport från Myndigheten för skolutveckling om indi- viduell planering och dokumentation framkommer att det finns en fara att individuell planering kan leda till alltför stark betoning på individualiserat lärande på bekostnad av gruppens betydelse för lärandet.6 I rapporten skriver man: För att redskap som t.ex. individuella utvecklingsplaner ska vara verk- ningsfulla i att stödja varje elevs lärande och utveckling måste de betraktas som delar i en helhet. I departementspromemorian Elevens framgång – skolans ansvar framhåller författarna att utarbetandet av individuella utvecklings- planer förutsätter ett kompetent lärararbete, där flera lärare behö- ver samarbeta.7 Inom arbetslaget blir det då väsentligt att utveckla sin kompetens att kunna observera, kartlägga, analysera och doku- mentera vad som sker. Våra erfarenheter från och visar att lärarna där betonar det stora behovet av att samarbeta. Lärare och rektorer redogjorde för hur de utarbetar individuella planer på olika nivåer i förhållande till läroplanen och fastställer individuella undervis- ningsmål utifrån behov och förutsättningar. Tester och prov an- passas till planerna och resultaten utvärderas mot dessa. Elev, föräldrar och arbetslag har ett stort inflytande i utarbetandet av planen. Lärarna betonade att det aldrig är en enskild lärares uppgift att utarbeta planerna, utan det sker i samarbete inom arbetslaget och ofta i samverkan med rektor. Individuell utvecklingsplan i relation till åtgärdsprogram Skillnaden mellan en individuell utvecklingsplan och ett åtgärds- program kan vara hårfin. Vid upprättandet av båda dokumenten ska såväl den totala lärandemiljön som den individuella elevens behov fokuseras. Eleven, vårdnadshavare och skolan ska samverka i arbetsprocessen både när det gäller att upprätta en individuell utvecklingsplan och åtgärdsprogram. Skillnaden mellan planerna ligger i att åtgärdsprogram, enligt skolformsförordningarna , upprättas för de elever som behöver särskilda stödåtgärder inom respektive skolform samt att åtgärdsprogrammen kan överklagas. 5Ds 2001:19 Elevens framgång - skolans ansvar. 6Dnr 2003:251 Individuell planering och dokumentation i . Myndigheten för skolutveckling. Den individuella utvecklingsplanen ska däremot upprättas för alla elever och avse planeringen av utbildningens innehåll. För några elever kan det inom den individuella planen vara nödvändigt att också utforma ett åtgärdsprogram. Vi delar bedömning i sitt betänkande Skollag för kvalitet och likvärdighet (SOU 2002:121) att det klart bör framgå vad som är ett åtgärds- program inom den individuella utvecklingsplanen, eftersom ett beslut om åtgärdsprogram kan överklagas. föreslår att elevens rätt att få ett åtgärds- program ska stärkas genom att en skyldighet att utreda elevens behov av stöd skrivs in i skollagen (3 kap. 12–13 §). Om krav på att en individuell utvecklingsplan ska upprättas för elever i grundsär- och gymnasiesärskolan skrivs in i skollagen medför det att denna får samma juridiska tyngd som ett åtgärdsprogram. Individuell utvecklingsplan i relation till andra planer Det kan även finnas andra planer än skolans för en elev med utvecklingsstörning. Genom lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, kan den som får insatser också begära en individuell plan som innefattar beslutade och planerade insatser från olika kompetensområden. Planen syftar till att stärka individens inflytande och självbestämmande samt att underlätta samordning av stödinsatser. Den upprättas i samråd med den enskilde och dennes vårdnadshavare, god man, förmyndare eller förvaltare. Vi menar att i de fall där det förekommer en individuell plan enligt LSS måste denna kopplas samman med den individuella utvecklingsplanen och eventuella åtgärdsprogram. Även habilite- ringen utformar på vårdnadshavares begäran planer för samordnade insatser där också samverkan med skolan kan ingå. Möjligheter och svårigheter med individuell planering och dokumentation Vi föreslår att får till uppgift att utarbeta allmänna råd och riktlinjer för den individuella utvecklingsplanen för att stödja skolornas arbete med dokumentation. skriver i sitt förslag om individuella utvecklingsplaner att Myndigheten för skolutveckling dessutom har en viktig roll vid införandet genom sitt utvecklingsstödjande arbete.8 Den studie som Myndigheten för skolutveckling gjort av tjugo grundskolors arbete när det gäller individuell planering och doku- mentation visar på både möjligheter och svårigheter.9 Gemensamt för skolorna är att genom arbetet med planering och dokumenta- tion har skolans uppdrag och utveckling kommit i fokus och skapar tydlighet och struktur för både elever, föräldrar och lärare. Mål och resultat blir synliga, vilket gör att dialogen mellan hem och skola ökar samt att lärarna får ett värdefullt stöd i planeringen för elever- nas lärande där både kortsiktiga och långsiktiga mål definieras. De problem som visat sig är att hantera systemet med mål att uppnå och mål att sträva mot. Det framgår av utredningen att mål att uppnå betonas i den individuella planeringen och dokumentationen på bekostnad av mål att sträva mot. Då skolorna bryter ner uppnåendemålen på individnivå tenderar de att förlora sin karaktär av mål för att istället beskriva arbetsmoment, kunskapsstoff och rutiner. Vi har besökt projektskolor som arbetar med individuella utvecklingsplaner för både elever i och i särskolan. Deras erfarenhet är att det genom planen finns möjlighet för skolan att tillsammans med elev och föräldrar formulera realistiska, anpassade mål utifrån elevens behov och förutsättningar. På en skola visar det sig att utvecklingen av individuella utvecklingsplaner har lett till färre åtgärdsprogram genom en satsning på förebyggande arbete. Detta visar också en gjord studie om åtgärdsprogram.10 Det som kännetecknar de skolor som ingår i undersökningen är att de arbetar förebyggande och att man försöker hitta alternativa och okonventionella lösningar på elevers skolsvårigheter. Sekretess och individuell utvecklingsplan En allt mer individualiserad undervisning med krav på individuella utvecklingsplaner, åtgärdsprogram etc. innebär att skolans personal kan få även integritetskänsliga uppgifter att hantera. Kravet på att skolpersonalen på ett korrekt sätt kan hantera all dokumentation 10Skolverket (2003). Kartläggning av åtgärdsprogram och särskilt stöd i . med hänsyn till sekretess kommer därför att öka. I Utbildnings- departementets förslag om införandet av individuella utvecklings- planer anges att de individuella utvecklingsplanerna inte ska innehålla uppgifter som kan behöva sekretessbeläggas.11 Den nuvarande sekretesslagen innehåller bestämmelser för att skydda olika intressen. Inom förskola och skola handlar det oftast om bestämmelserna i 7 kap. sekretesslagen om skydd för enskildas personliga förhållanden.12 Om uppgifter är offentliga eller hemliga inom förskolan och skolan beror helt på vilka uppgifter de inne- håller, t.ex. studie- eller betygsuppgifter respektive information i elevvårdsärenden. Det är bara uppgifter i en handling som kan sekretessbeläggas, inte handlingen som sådan. Under förutsättning att de allmänna handlingarna uteslutande innehåller uppgifter som är direkt relaterade till studierna, är de offentliga i sin helhet. Om det däremot förekommer uppgifter som avser personliga förhållan- den i den elevvårdande verksamheten, kan just dessa uppgifter i vissa fall sekretessbeläggas med stöd av 7 kap. 9 § sekretesslagen. Det är mot denna bakgrund mycket viktigt att skolorna tydliggör den betydelse som sekretessbestämmelserna har. Sekretessen gäller gentemot enskilda och andra myndigheter och även mellan olika verksamhetsgrenar inom en myndighet. Det handlar om olika grader av sekretess. Stark sekretess innebär att sekretess är huvudregel och man får inte lämna ut en uppgift, om man inte är övertygad om att det kan ske utan att det medför någon form av men för den som uppgiften avser. Denna sekretess gäller inom t.ex. förskoleverksamhet, samt för uppgifter hos kura- tor och psykolog i skolan. Mindre stark sekretess innebär att upp- giften är offentlig, men att den ska hemlighållas, om man kan anta att ett röjande av uppgiften innebär någon form av men för den uppgiften avser. Denna sekretess gäller i förskoleklass, skola och fritidshem. En menbedömning innebär att man bedömer hur den enskilde skulle uppleva det om en uppgift om hans personliga för- hållanden lämnades ut. I betänkandet Sekretess i elevernas intresse – Dokumentation, samverkan och integritet i skolan (SOU 2003:103) menar utredaren att de nya arbetsformer som börjat tillämpas inom skolan kommer att leda till en ökad dokumentation. Utredningens analys visar att det vore önskvärt att kommuner och skolmyndigheter i större utsträckning än utfärdar allmänna råd och anvisningar för att 12SFS 1980:100 Sekretesslagen. vägleda skolans personal, men föreslår emellertid inga nya eller ändrade sekretessregler. Vi delar utredningens uppfattning att behovet av att öka kunskapen om sekretessfrågor är stort. Om vi ska leva ihop måste vi lära ihop. Det känns så taskigt att säga att man går i särskolan. Då är man ju så sär! Ta bort namnet! Vi måste också få välja och bestämma! Det borde finnas något emellan gymnasieskolan och gymnasiesärskolan. Jag vill bli behandlad som andra gymnasieelever! Våra förslag i detta kapitel syftar till att skapa så enhetliga bestäm- melser mellan och grundsärskolan som möjligt.