sou · GSB319d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Den höga andelen deltidsarbetande kan sannolikt också för- av att många kvinnor arbetar i sektorer där arbetsgivarna gärna sett deltidsarbetande, t.ex. inom handeln och inom vård och omsorg. Det är troligt att kvinnor även kommer att ta huvudansvaret för hushåll och barn, och att en betydande del kvin- nor även kommer att välja deltidsarbete. Om detta mönster ska brytas krävs sannolikt betydande reformer av inte minst föräldraförsäkringen, något som diskuteras i bilaga 12 till långtidsutredningen.55 skulle en sådan ökning av kvin- nornas arbetsutbud mycket väl kunna medföra ett minskat arbets- utbud hos männen. Som framgick i kapitel 3 får en betydande andel av de hjälpbehövande hemmaboende äldre informell hjälp. när antalet äldre ökar kommer sannolikt fler äldre att få hjälp av anhöriga. Hjälpen har visat sig till största del, vid sidan av make/maka/sambo, komma från döttrar eller svärdöttrar. Om nu- varande könsrollsmönster består är det därför troligt att kvinnor kommer att ta ett större ansvar för omsorgen av de äldre i takt med att de äldre blir fler och att de of- fentliga resurserna till äldreomsorg kommer att vara begränsade. Ett ökat ansvar för äldre kan komma att påverka arbetsutbudet hos kvinnor . En sådan utveckling skulle förstärkas om det offentligas möjligheter att upprätthålla äldreomsorgen för- svåras genom begränsade offentliga resurser. 55 SOU 2003:36. Andel personer i arbete Utöver den genomsnittliga arbetstiden bland dem som faktiskt ar- betar bestäms arbetsutbudet av hur många som arbetar. Genom kvinnornas inträde på arbetsmarknaden ökade denna andel konti- nuerligt fram till andra halvan av 1980–talet som andelen män i arbete minskade, se diagram 5.3. Ökningen av andelen kvin- nor i arbete bröts dock i samband med krisen –talet då andelen minskade kraftigt. Därefter har andelen personer i arbe- te ökat något, men ligger fortfarande klart under de högsta nivåer- na, som nåddes under högkonjunkturen –talet. Att andelen i arbete minskar innebär givetvis att ande- len som av olika skäl inte arbetar ökar. Som nämnts kan dessa delas upp på sysselsatta som är frånvarande från arbetet, arbetslösa och personer som står helt utanför arbetskraften. I de följande avsnit- ten diskuteras utvecklingen i dessa tre grupper . av befolkningen i åldern 20–i arbete, Källa: SCB[a]. Frånvaron visar ingen trendmässig ökning, men varierar kraftigt mel- lan olika år En betydande del av de sysselsattas frånvaro från arbete utgörs av semester, men frånvaro av detta skäl har inte ökat utan snarare minskat de senaste 15 åren.56 Frånvaro från arbetet till följd av sjukdom eller vård av barn förefaller inte trendmässigt ha föränd- rats särskilt mycket de senaste 30 åren.57 Däremot är det stora svängningar mellan olika år. Frånvaron var som högst under hög- konjunkturen –talet för att sedan snabbt nå sin lägs- ta nivå –talskrisen. har dock sjukfrånva- ron bland de sysselsatta ökat snabbt. Det är mycket viktigt att den- na utveckling kan brytas för att arbetsutbudet inte ska minska ytterligare. I utredningens basscenario antas att den negati- va utvecklingen bryts. Om så inte blir fallet kommer basscenariot att överskatta såväl arbetsutbud som tillväxt. Arbetslösheten var mycket låg i . I samband med 1990–talskrisen ökade arbetslösheten kraftigt, men har däref- ter fallit. Trots detta är arbetslösheten betydligt högre än tidi- gare. Arbetslösheten har ökat generellt, men vissa grupper är betydligt hårdare drabbade än andra. Arbetslöshetsnivån är betydligt högre bland unga, bland invandrare, bland lågutbildade och bland äldre. I avsnitt 5.3.3 diskuteras några av dessa gruppers ställning på arbetsmarknaden mer ingående.58 Andelen personer som står utanför arbetskraften har ökat kraftigt stod runt en femtedel av kvinnorna och en sjättedel av männen i åldrarna 20–utanför arbetskraften (se diagram 5.4). För männen har denna andel trendmässigt ökat sedan åtminstone mitten av 1970–talet. Kvinnornas inträde i lönearbete ökade ande- len kvinnor i arbetskraften – och 1980–talen. 56SCB[a]. 57SCB[a]. Frånvaro avser frånvaro från arbetet under hela mätveckan. Detta gör att exem- pelvis semester hela veckan räknas som frånvaro, medan korttidsfrånvaro (dvs. att man arbe- tat under mätveckan) på grund av sjukdom inte ingår. 58Se även /2000 (SOU 2000:7), för en fördjupad analys av arbets- löshetens orsaker. 1990 uppvisar kvinnorna samma trend som männen med en ökande andel som står utanför arbetskraften, något som medfört att skill- naden mellan könen knappast förändrats . Diagram 5.4 Andelen män och kvinnor 20–i befolkningen utan- för arbetskraften –2002 Källa: SCB [a]. Av dem som stod utanför arbetskraften var studerande. Runt en tredjedel var sjuka utan att ha ett arbete att återvända till, i många fall var de förtidspensionerade av hälsoskäl.59 Resterande dryga stod utanför arbetskraften av andra skäl. Bland de yngsta, 16 har andelen studerande ökat både till följd av att fler går en gymnasieutbildning och att samtliga gymna- sieutbildningar nu är treåriga. Den kraftiga utbyggnaden av hög- skolan har bidragit till att öka andelen studerande i befolkningen. Detta gäller såväl personer under som . Bland ung- domarna mellan 16–kan också noteras att antalet personer som varken arbetar eller studerar mer än fördubblats . 59 uppbar av befolkningen i åldrarna 20–förtidspen- sion eller sjukbidrag, ca tre fjärdedelar av dessa uppbar heltidsersättning. Drygt hälften av personerna med förtidspension eller sjukbidrag var eller äldre. [2003b]. var det av ungdomarna i dessa åldrar som varken arbetade eller studerade.60 Drygt hälften av dessa har upp- gett att de inte vill arbeta. 5.2.2Allt färre män mellan arbetar I de föregående avsnitten gavs en bild av hur arbetsutbudet i stort har förändrats . Det har i stor utsträckning gjorts genom en beskrivning av utvecklingen i hela den arbetande befolkningen, dvs. samtliga personer i åldern 20–. Som fram- gått rymmer den generella utvecklingen betydande skillnader mel- lan kvinnor och män och mellan olika åldersgrupper. Nog så viktigt är att studera utvecklingen i den grupp som ofta brukar betraktas som arbetsmarknadens kärngrupp, nämligen män mellan . Detta kan förväntas ge en bild av den underliggande utveck- lingstrenden. Gruppen har visserligen klart högst arbetsutbud av alla grupper, men den uppvisar trots allt en kraftig minskning av sitt arbetsutbud över tiden. 60 Avser ungdomar som enligt SCB:s arbetskraftsundersökning () står utanför arbets- kraften, men inte studerar. Siffran inkluderar således inte de ungdomar som är registrerade som arbetslösa enligt . Se vidare SOU 2003:92, där situationen för denna grupp disku- teras. Diagram 5.5 Antal arbetade timmar för män 25–per person i befolkningen, 1976–2002 Källa: SCB [a]. I diagram 5.5 visas arbetsutbudet uttryckt i antalet arbetade timmar utslaget på samtliga personer i befolkningen i åldersgrup- pen. Nedgången i arbetsutbudet uttryckt som antal arbetade tim- mar per person i hela befolkningen har i viss utsträckning påverkats av en ökning av arbetslösheten. Vidare har medelarbetstiden bland de personer som faktiskt arbetar sjunkit, bl.a. till följd av en ökande andel deltidsarbetande bland männen . Däremot har frånvaron till följd av sjukdom, semester och liknande inte för- ändrats nämnvärt i gruppen sett över . Men den viktigaste förklaringen till den kraftiga minskningen av arbetsutbu- det bland män mellan står att finna i att allt fler av oli- ka skäl står utanför arbetskraften. I denna grupp står visserligen färre utanför arbetskraften än i övriga grupper, men trots det be- fann sig av männen utanför arbetskraften. En viktig förklaring till den ökande andelen som står utanför ar- betskraften i denna grupp är att andelen som anger att de är arbets- oförmögna har ökat kraftigt. Andelen arbetsoförmögna av befolk- ningen i denna åldersgrupp har –talet mer än fördubblats och uppgick till . speglas också i statistiken över antalet personer med förtidspension eller sjukbidrag. hade av männen i denna åldersgrupp förtidspension eller sjukbidrag.61 Andelen som står utanför arbetskraften på grund av studier har också ökat. stod nästan 70 000 män mellan utanför arbetskraften för att studera, vilket motsvarar av befolkningen i åldersgruppen. Till detta ska läggas de sysselsatta som studerar, drygt 67 000 män. av dessa studera- de på heltid, vilket i de allra flesta fall medför ett lägre arbetsut- bud.62 Som redan nämnts har deltidsarbetandet i denna åldersgrupp ökat, sannolikt kan en del av ökningen av deltidsarbete förklaras av en ökad andel studerande. Sammantaget innebär detta, som framgår av diagram 5.6, att av männen i denna åldersgrupp studerar. För de allra flesta innebär detta att deras arbetsutbud blir lägre än vad det annars varit. Under /2003 fick drygt 67 000 män mellan studiemedel.63 Från diagram 5.6 kan också noteras att andelen kvinnor som står utanför arbetskraften på grund av studier är betydligt större än an- delen män. I mitten av 1970–talet var könsfördelningen vad avser andelen studerande betydligt jämnare. 61Några hade pension på deltid. Omräknat till heltidsfrånvaro uppgick andelen till 4,3 pro- cent av befolkningen. [2003b], se tabell 3b i bilaga, samt SCB[a]. 62Många av dessa heltidsstuderande är sysselsatta genom arbete på exempelvis och kvällar. 63CSN [2003]. Diagram 5.6 Andelen av befolkningen som studerar i olika ålders- grupper 2002 20–24 år 25–34 år 35–44 år 45–54 år 55–64 år 25–54 år Anm.: Uppgifterna avser summan av personer utanför arbetskraften som studerar och sysselsatta personer som studerar. Källa: SCB [a] Den negativa utvecklingen av arbetsutbudet för männen är kraftig. är det svårt att förklara den nega- tiva utvecklingen av arbetsutbudet i gruppen. Det är inte i första hand denna grupp som förväntas ha hög ohälsa. Det är inte heller i första hand till denna grupp utbildningssystemet vänder sig. Trots det har andelen studerande i denna grupp ökat, och allt fler står utanför arbetskraften då de uppfattar sig som arbetsoförmögna. Allmän trend mot sjunkande arbetsutbud Utvecklingen i arbetsmarknadens s.k. kärngrupp stärker intrycket att det finns en trend mot ett allt lägre arbetsutbud bland befolk- ningen . Denna trend beror till viss del på att den genomsnittliga arbetstiden sjunker, men den absolut viktigaste förklaringen är att allt fler av olika skäl står utanför arbetskraften. Samma utvecklingstendenser finns även bland de äldre och även bland kvinnorna. Tendensen att kvinnornas arbets- utbud närmar sig männens förefaller ha brutits med en kvarstående skillnad mellan könen. Sammantaget ger den beskrivna utveckling- en intrycket att den allmänna tendensen på arbetsmarknaden går i riktning mot ett lägre arbetsutbud. Den viktigaste förklaringsfak- torn är att andelen som står utanför arbetskraften ökar. Ett sjunkande arbetsutbud är i linje med att en välståndsökning tas ut i form av ökad fritid. Med tanke på att hushållens disponibla inkomster efter skatt inte ökat under hela den studerade perioden, kan det dock inte utgöra hela förklaringen. Förändringar i arbets- miljö, ökade utbildningskrav och ändrade attityder till arbete kan också ha bidragit till minskningen av arbetsutbudet. Vidare kan en tänkbar delförklaring vara att de unga som kom ut på arbetsmark- naden under krisen talet aldrig fick fotfäste på ar- betsmarknaden och att de även efter krisen haft svårt att komma in på arbetsmarknaden. Skatte- och bidragssystemen har genom sin effekt på individer- nas ekonomiska incitament till arbete betydelse för arbetsutbudet. Genom skatt på arbete påverkas valet mellan arbete och fritid. Ju högre skatt på arbete, desto billigare ter sig fritiden. Som fram- kom i kapitel 4 finns en betydande risk för att kommunerna i fram- tiden höjer skatterna för att möta efterfrågan på välfärdstjänster. Sådana skattehöjningar skulle kunna minska drivkrafterna för arbe- te, vilket kommer att påverka arbetsutbudet negativt och därige- nom försvåra möjligheterna att finansiera en utveckling av välfärds- tjänsterna. Socialförsäkringssystemet ger incitament till att börja arbeta, ef- tersom de flesta ersättningarna har en koppling till inkomsten. När man väl kvalificerat sig för ersättningarna, kan fel utformade social- försäkringar i stället bidra till att dämpa arbetsutbudet. Som fram- går av bilaga 14 till denna långtidsutredning64, har marginaleffek- terna av ökad arbetstid för en redan sysselsatt sjunkit , dvs. det har blivit mer lönsamt för redan arbetande att öka ar- betstiden. Enligt samma bilaga gör dock kombinationen av skatter och bidrag att det för vissa grupper inte är särskilt lönsamt att gå från arbetslöshet eller ersättning från sjukförsäkringen till arbete. Svag kontroll förstärker de negativa effekterna på incitamenten till arbete. För att bryta trenden mot ett sjunkande arbetsutbud är det där- för viktigt att ständigt se över socialförsäkringarnas utformning, efterlevnad och kontrollmöjligheter. Även åtgärder på andra områ- den som kan främja ett högt arbetsutbud kan vara av betydelse. ter sig arbetstidsförkortningar eller andra regelföränd- 64 SOU 2004:2. ringar som bidrar till att sänka arbetsutbudet som steg i fel rikt- ning. I långtidsutredningens basscenario antas att den negativa utveck- lingen av andelen utanför arbetskraften bryts. Detta förutsätter en politik inriktad på att främja ett högt arbetsutbud. 5.2.3Viss potential kan finnas i enskilda grupper Den generella utvecklingen av arbetsutbudet är viktig att ha i min- net när enskilda grupper diskuteras, inom vilka det ofta hävdas att det finns en potential för ökat arbetsutbud. Tre grupper lyfts ofta fram i debatten: yngre, äldre och invandrare. Dessa grupper har ett lägre arbetskraftsdeltagande än andra grupper. Hur viktiga är dessa grupper för arbetsutbudet, och hur kan arbetsutbudet i dessa grupper öka? De yngres inträde på arbetsmarknaden Som framgått av tidigare avsnitt har andelen bland de yngre som står utanför arbetskraften på grund av studier ökat över tiden. Att fler studerar vidare är också ett uttalat politiskt mål, som bland an- nat konkretiserats genom en betydande utbyggnad av högskolan och en förlängning av alla gymnasieutbildningar till . Genom en satsning på utbildning höjs kompetensen i arbetskraften, vilket är positivt för produktiviteten och tillväxten på . Höjd utbildningsnivå kan också bidra till ökad flexibilitet hos arbetskraf- ten. minskar andelen lågutbildade, en grupp där arbets- lösheten ökat i takt med att enklare arbeten inom bl.a. tillverk- ningsindustrin försvunnit. På det stora hela kan således ökad ut- bildning och en höjd kompetensnivå vara positivt för ekonomin på . Utbildningssatsningen har dock även en kostnadssida. Dels i form av kostnaderna för själva utbildningen, dels i form av att ut- bildning minskar arbetsutbudet utbildningen pågår. Genom att fler studerar allt längre står färre personer än annars till arbetsmarknadens förfogande, och produktionen och tillväxten tenderar att bli lägre. Den framtida avkastningen i form av högre kompetens och produktivitet måste således vägas mot dagens kost- nader i form av bland annat ett lägre arbetsutbud och därigenom För möjligheterna att finansiera välfärdstjänster med skatter är utfallet av en ökad andel studerande entydigt nega- tivt.65 Minskningen av arbetsutbudet förstärks av att ungdomar i ge- nomsnitt tillbringar allt i utbildning. Det har blivit vanli- gare att komplettera eller höja gymnasiebetygen genom studier i den kommunala vuxenutbildningen (komvux). Av de ungdomar mellan som började gymnasiestudier på komvux hade minst en treårig gymnasieutbildning bakom sig.66 I en undersökning avseende förhållandena konstateras att av alla 23–åringar hade erfarenhet av studier på komvux.67 Bland de undersökta årskullarna hade var fem- te påbörjat studier på komvux senast . På högskolan har studietiderna förlängts, som antalet examina inte alls ökat i samma takt som antalet studenter.68 Sam- mantaget förefaller det som om de unga tillbringar i stu- dier än vad som kan motiveras av själva utbildningarnas längd. Det- ta har givetvis en baksida i form av de samhällsekonomiska kostna- derna av ett lägre arbetsutbud. Sammantaget innebär utvecklingen att etableringsåldern69 för de unga på arbetsmarknaden har tenderat att öka. var etable- ringsåldern omkring högre än 1987.70 Etableringsåldern för kvinnor mätt på detta sätt var och för män . Det är således uppenbart att de unga arbetar i lägre utsträckning . Frågan är vilken potential för ett ökat arbetsutbud som finns bland de unga. Till en betydande del beror det lägre arbetskraftsdeltagandet på studier, något som kan ses som en viktig del av den framtida ekonomiska utvecklingen i och med att tillgången på välutbildad arbetskraft ökar. finns det skäl att ställa sig frågan om inte arbetsutbudet bland de unga sjunkit mer till följd av studier – och av andra skäl – än vad som kan anses vara samhällsekonomiskt effektivt. borde det därför finnas en viss potential för att de unga ska kunna öka sitt arbetsutbud utan att det behöver påver- ka utbildningsnivån negativt. Detta borde vara möjligt genom att 65Svenska [2002a], sid 45. 66Bilaga 10 till /04 (SOU 2003:96). 67Skolverket [2003b]. 69I SOU 2001:54 definierad som den ålder vid vilken av åldersgruppen var syssel- satt. tiden i studier kortas, bland annat genom mindre kompletterings- studier på komvux och ökad genomströmning vid högskolan.71 Samtidigt tyder den historiska utvecklingen på allt längre utbild- ningstider, vilket talar mot att de yngre skulle utgöra någon större potential för ett ökat arbetsutbud. I långtidsutredningens scenarier har antagits att den historiska utvecklingen mot längre studietider bryts och att andelen studerande i olika åldersgrupper inte ökar över dagens nivå. De äldres utträde från arbetsmarknaden För de äldre på arbetsmarknaden, här avses personer , är skillnaderna i arbetsutbud mellan män och kvinnor tydli- gast. Medan de äldre kvinnorna ökat sitt arbetsutbud har männen minskat sitt, även om en viss återhämtning ef- ter 1990–talskrisen skett . Fastän arbetsutbudet bland de äldre männen minskat är det den grupp som har det högs- ta arbetsutbudet efter den s.k. kärngruppen på arbetsmarknaden, män mellan . De äldre männens arbetsutbud är lägre än i den s.k. kärngruppen, se diagram 5.7, och de äldre kvinnornas arbetsutbud är lägre än kärngrup- pens. De äldre männens relativt höga arbetsutbud förklaras dock av att andelen män mellan i arbete bara är några procent- enheter lägre än för män mellan . Bland de äldsta män- nen på arbetsmarknaden, de , är det däremot färre än hälften som är i arbete. Arbetsutbudet i denna åldersgrupp är därför betydligt lägre än för männen i kärngruppen. 71 (dir 2003:38) har bland annat i uppdrag att föreslå åtgärder för att minska konkurrenskomplettering av betyg på komvux och öka direktövergången från gym- nasieskolan till högskolan. Arbetsutbudet i olika åldersgrupper i jämförelse med arbetsutbudet för män 25–, 2002 Män, 25–54 år Män, 55–64 år Kvinnor, 25–54 år Män, 20–24 år Kvinnor, 55–Kvinnor, 20–24 år Anm.: Arbetsutbudet är uttryckt i antal arbetade timmar per person i befolkningen i respektive ålder- grupp. SCB [a] och egna beräkningar Det kan även konstateras att det förefaller finnas en allmän interna- tionell trend mot minskat arbetsutbud bland de äldre. Av tio jäm- förda länder har arbetskraftsdeltagandet bland män mellan minskat kontinuerligt –talet i samtliga länder.72 I beskrivningen i avsnitt 5.1 av alternativscenariot med en ökad sysselsättning i ekonomin förutsätts denna ökning ske bland in- vandrare och bland äldre. Om arbetsutbudet per person i åldrarna 55–skulle öka med – vilket antas i alternativsce- nariot – skulle effekten på det totala arbetsutbudet innebära att ar- betsutbudet skulle bli högre än vad som an- tas i långtidsutredningens basscenario. Detta kan sättas i relation till den totala ökningen av antalet arbetade timmar på i alternativscenariot jämfört med basscenariot. Den sammantagna ökningen av arbetsutbudet i alternativscenariot ger som beskrivits en ökning av BNP-tillväxten (se ta- bell 5.1). förbättrar det i viss omfattning möjligheterna att finansiera offentlig konsumtion av exempelvis välfärdstjänster, genom att offentlig konsumtion per person skulle kunna öka jämfört i basscenariot. 72 , J. & Wise , D.A. [1999]. Den förändring av arbetsutbudet bland de äldre som alternativ- scenariot antar, kan också uttryckas som en förändring av den ef- fektiva pensionsåldern.73 En ökning av arbetsutbudet bland de äldre , motsvarar en ökning av den effektiva pensionsål- dern jämfört med basscenariot på runt , från till 63,1 år.74 Alternativscenariots antagande om de äldres framtida arbetsut- bud måste ses som optimistiskt och antagandena innebär att de äld- re ökar sitt arbetsutbud kraftigt, medan de yngres arbetsutbud inte ökar. För att uppnå en sådan utveckling krävs sannolikt betydande förändringar. I bilaga 5 till utredningen diskuteras vilken typ av förändringar som skulle behövas för att uppnå en sådan utveckling, bland annat diskuteras relativt långtgående reformer av socialför- säkringarna. Det är svårt att se att det skulle vara möjligt eller rim- ligt att genomföra så omfattande reformer enbart riktade till de äld- re på arbetsmarknaden. I så fall är det sannolikt lämpligare och mer verkningsfullt att vidta mer generella åtgärder, vilket påverkar alla grupper, inklusive de äldre, på arbetsmarknaden. Bland de äldre finns också en högre andel som har problem med hälsan, vilket gör det rimligt att arbetsutbudet är något lägre bland de äldsta på ar- betsmarknaden än bland de yngre. Det är därför i första hand gene- rella åtgärder för ökat arbetsutbud, bland såväl äldre som andra grupper, som utredningen finner relevanta. Men dessa skulle med fördel kombineras med åtgärder som tar bort specifika hinder som kan finnas på arbetsmarknaden för just äldre.75 svag ställning på arbetsmarknaden för personer med ut- ländsk bakgrund76 Personer med utländsk bakgrund77 och då särskilt med ursprung i länder utanför EU har lägre arbetskraftsdeltagande och högre 73Med effektiv pensionsålder avses här den genomsnittliga pensionsåldern för personer som fortfarande finns i arbetskraften. 74Specialbeställda beräkningar, utförda av , . 75Se bilaga 5 till denna långtidsutredning för en diskussion om tänkbara hinder och åtgärder. 76Invandrarnas ställning på arbetsmarknaden diskuteras i bilaga 4 till denna långtidsutred- ning. 77En mängd olika begrepp används i såväl statistik som debatt. Personer med utländsk bak- grund har själva invandrat eller har minst en förälder som invandrat. En invandrare har själv invandrat, liksom en person som kallas utlandsfödd. Andra generationens invandrare an- vänds ibland för att beskriva barn till personer som invandrat – ibland bara när båda föräld- rarna invandrat, ibland när en av föräldrarna gjort det. Man skiljer ibland också på personer med svenskt respektive utländskt medborgarskap. arbetslöshet än personer födda i , och skillnaden är stor. Vidare förväntas, som framgick av kapitel 3, andelen utlandsfödda bland personerna att främst öka i form av invandring av flyktingar och anhöriga. Vid samma anknyt- ning till arbetsmarknaden som skulle arbetsutbudet totalt sett i ekonomin minska fram , trots att antalet personer i yr- kesverksam ålder ökar. I basscenariot har antagits att de utlands- föddas ställning på arbetsmarknaden förbättras jämfört med . Trots detta antagande beräknas sysselsättningsgraden bland de ut- rikes födda bli lägre än bland inrikes födda. Sysselsättningsgraden för utrikes födda beräknas uppgå till . Om de utrikes födda skulle arbeta i samma omfattning som de inrikes födda skulle givetvis arbetsutbudet kunna höjas väsentligt. Frågan är dock hur sannolik en sådan utveckling egentligen är. Den historiska utvecklingen i ger inget stöd för någon större optimism.