sou · GSB398d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Av punkten 2 framgår att individuell studiegång innefattar kunskapsområden och/eller ämnen i en kombination av kurser. Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.1. Paragrafen, som är ny, har delvis sin motsvarighet i 1 kap. 8 § för- ordningen om gymnasiesärskolan och avser att närmare beskriva omfattningen av studierna i gymnasiesärskolan. I 1 kap. 8 § gymna- siesärskoleförordningen hänvisas till bilagorna 2 och 3 av vilka framgår undervisningstid i timmar för de fyraåriga nationella och specialutformade programmen samt för yrkesträning inom individuella program. I första och andra styckena består den föreslagna ändringen i att bilagorna har placerats i skollagen som bilaga 2 a och 2 b. Vi före- slår att kursomfånget anges i gymnasiepoäng och att bilagorna benämns poängplaner för att underlätta samverkan med gymnasie- skolan. Vi föreslår också att kärnämnet historia och ett gymnasie- arbete läggs till i poängplanerna. Förslaget förutsätter ändringar i gymnasiesärskolans nuvarande timplaner. Vi lägger dock inget förslag om den närmare utformningen av poängplanen utan anser att det är en uppgift för regeringen eller den myndighet som regeringen utser. Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.2. Paragrafen som är ny har inte någon motsvarighet i nuvarande bestämmelser. Förslaget är att det av en individuell utvecklingsplan skall framgå vilken omfattning elevens utbildning skall ha. Den skall ersätta den individuella studieplanen som rektorn enligt läroplan för de frivilliga skolformerna har ett särskilt ansvar för att upprätta. Den bör innehålla vilka ämnen eller kunskapsområden eleven läser och därutöver målen för utbildningen och på vilket sätt målen skall nås. Av planen skall framgå såväl elevens kunskaps- utveckling som sociala utveckling i relation till de nationella målen i läroplan och kursplaner. Vidare skall det ingå en plan för över- gången till arbetslivet. Planen skall utarbetas tillsammans med eleven och i förekommande fall med vårdnadshavaren eller en god man och beslutas av rektorn. Minst en gång per läsår skall den indi- viduella utvecklingsplanen omprövas. Paragrafen har behandlats i avsnitt 6. Bestämmelsen motsvarar 6 kap. 11 § första stycket nuvarande skollagen och anger den garanterade undervisningstiden. Ändringarna har behandlats i avsnitt 8.2. Bestämmelsen motsvarar 6 kap. 10 § nuvarande skollagen med vissa ändringar enligt följande. I första stycket föreslår vi att det läggs till att kommunen skall sträva efter att utbudet skall vara så allsidigt som möjligt i paritet med motsvarande bestämmelser för gymnasieskolan. Enligt den nuvarande bestämmelsen i andra stycket begränsas landstingens rätt att anordna utbildning i gymnasiesärskolan till nationella och specialutformade program. Vi föreslår att även landstingen skall kunna anordna individuella program. Eftersom landstingen ofta anordnar utbildning inom naturbruk medför det att elever inom individuella program normalt inte kan få tillgång till sådan utbildning. Något motiv för begränsningen har inte redovi- sats i förarbetena till bestämmelsen. Inom gymnasieskolan får ett landsting anordna utbildning på ett individuellt program efter över- enskommelse med en kommun. Det är rimligt att låta samma regel gälla även inom gymnasiesärskolan och det skrivs därför till som en möjlighet utöver nationella och specialutformade program. Av tredje stycket framgår att en kommun kan erbjuda utbildning på nationella och specialutformade program genom samverkans- avtal med en annan kommun eller ett landsting. För specialutfor- made program finns i nuvarande lagstiftning inte den möjligheten. Inom gymnasieskolan kan specialutformade program erbjudas genom samverkansavtal och denna möjlighet införs därför också i gymnasiesärskolan. Ändringarna har behandlats i avsnitt 8.1. Paragrafen är ny. Enligt nuvarande bestämmelser finns det inte någon rätt för elever i gymnasiesärskolan att tas emot i en annan kommun om den önskade utbildningen saknas i hemkommunen. Gymnasie- skolans elever har möjlighet att söka till ett nationellt program i vilken kommun som helst i landet. Kommunen har dock ingen skyl- dighet att ta emot eleven om det sökta programmet finns på elevens hemort. I regeringens proposition (2003/04:140 s. 22) föreslås att gymnasieelever får möjlighet att söka och i mån av plats bli antagna till en annan kommuns utbildning även om programmet finns i hem- kommunen. Den paragraf vi nu föreslår innebär att eleverna i gymna- siesärskolan får samma möjligheter att söka till andra kommuners nationella program på samma villkor som gymnasieelever. Den före- slagna förändringen ligger i linje med skollagens 1 kap. 2 § som stadgar att alla ungdomar ska ha lika tillgång till utbildning inom det offentliga skolväsendet oberoende av geografisk hemvist. Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.1. Paragrafen är ny och motsvarar vad som gäller för gymnasieskolan enligt nuvarande 5 kap. 10 § skollagen. Den innebär att yttrande inhämtas från hemkommunen innan en kommun eller landsting tar emot en elev som inte är hemmahörande i kommunen eller lands- tinget. Paragrafen, som är ny, motsvarar gymnasieskolans nuvarande regel i 5 kap. 11 § andra och tredje stycket. Den innebär att det är huvud- mannen för gymnasiesärskolan hos den anordnande kommunen som beslutar om antagning till den sökta utbildningen. Att beslutet kan överklagas framgår av [20 kap. 7 § punkt 9]. Paragrafen är ny och avser att se till att specialutformade och indi- viduella program öppnas för elever inom gymnasiesärskolan på samma villkor som gäller för elever inom gymnasieskolan. Paragrafen, som är ny, anger skyldigheten för kommuner och landsting som anordnar utbildning för en grupp elever att ta emot en behörig sökande till utbildning enligt samma villkor som gäller för gymnasieelever. Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.1. Paragrafen är ny och anger att det är huvudmannen för utbild- ningen i den anordnande kommunen eller som beslutar om mottagandet. Att beslutet kan överklagas framgår av [20 kap. 7 § punkt 10]. Paragrafen är ny och motsvarar vad som föreslås i prop. 2003/04:140 angående en elev inom gymnasieskolan i aktuellt av- seende. Ersättning från en elevs hemkommun till en annan kommun inom ett samverkansområde skall även fortsättningsvis regleras i samverkansavtal. Om inte avtal om ersättningen har träffats skall ersättning från en elevs hemkommun till anordnande kommun beräknas enligt den anordnande kommunens självkostnad när utbildningen inte finns i hemkommunen/samverkansområdet. Paragrafen är ny och motsvarar vad som föreslås i prop. 2003/04:140 angående en elev inom gymnasieskolan i aktuellt avseende. Paragrafen är ny och motsvarar vad som föreslås i prop. 2003/04:140 angående en elev inom gymnasieskolan i aktuellt avseende. Den ersättning elevens hemkommun skall betala till anordnande kom- mun när utbildningen även erbjuds av hemkommunen skall uppgå till högst den kostnad som hemkommunen själv har för motsva- rande utbildning. Är anordnarkommunens kostnad lägre skall hemkommunen ersätta den lägre kostnaden i stället. Ersättningen skall dock beräknas enligt 17 och 18 §§ när en sökande tagits emot på grund av personliga skäl och i vissa situationer när en elev utnyttjar sin rätt att fullfölja utbildningen. Paragrafen är ny och motsvarar vad som föreslås i prop. 2003/04:140 angående en elev inom gymnasieskolan i aktuellt avseende. 12 a kap. Utbildning för vuxna med utvecklingsstörning I det nya kapitlet om Utbildning för vuxna med utvecklingsstör- ning lämnas ett förslag som tagit sin utgångspunkt i det förslag till lag om Stöd till vuxnas lärande [13 kap.] som har utarbetats inom (Ds 2002:66), se bilaga 6. Paragrafen är ny och motsvarar 1 § i förslag till lag om Stöd till vuxnas lärande . I första stycket kommer statens mål för stöd till vuxnas lärande till uttryck såsom de formuleras i propositionen Vuxnas lärande och utvecklingen av vuxenutbildningen (prop. 2000/01:72). Paragrafen förtydligar möjligheterna att stödja vuxnas lärande på olika sätt. Fokus förskjuts från undervisning i skollika former till ett mera flexibelt stöd för den vuxnes lärande. Detta är relevant även för vuxna med utvecklingsstörning eftersom ett stöd utformat med utgångspunkt i den enskildes behov och förutsättningar ger den flexibilitet som gruppen behöver. Av andra stycket framgår att kommunen i sitt stöd till utbildning av vuxna med utvecklingsstörning är skyldig att beakta önskemål om hur stödet skall utformas. Vidare fastslås att det är de vuxna med utvecklingsstörning och med lägst utbildningsnivå som skall prioriteras. Det finns här inte någon anledning att göra skillnad på stöd till vuxnas lärande och stöd till lärande för vuxna med utveck- lingsstörning. Av tredje stycket framgår att de fastlagda benämningarna grund- läggande vuxenutbildning, gymnasial vuxenutbildning och påbygg- nadsutbildning tas bort och i stället anges på vilka nivåer vuxen- utbildningen kan anordnas. Den enskilde skall kunna ställa upp individuella utbildningsmål som inte är fastlagda i kursplaner och delar av utbildning som hör till de tre olika nivåerna skall kunna kombineras med varandra. Se även specialmotivering till [13 kap. 1 §] skollagen. Paragrafen har behandlats i avsnitt 10.1 Bestämmelsen har i huvudsak sin motsvarighet i nuvarande 12 kap. 1 § skollagen. Materiellt har lagts till i första stycket att syftet med den grundläggande nivån dessutom är att vidmakthålla eller återfå redan förvärvade kunskaper. I tredje stycket har lagts till syftet med stöd till lärande på påbyggnadsnivå för vuxna med utvecklingsstör- ning. Se även specialmotivering till [13 kap. 2 §] skollagen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 10.1 Bestämmelsen har sin motsvarighet i nuvarande 12 kap. 6 § sista stycket skollagen. Någon förändring i sak föreslås inte. Paragrafen är ny. Av den individuella studieplanen skall framgå vilken omfattning och närmare innehåll deltagarens utbildning skall ha. Den skall motsvara den individuella studieplan som rektorn enligt läroplan för de frivilliga skolformerna har ett särskilt ansvar för att Planen får ett vidgat syfte. Minst en gång per läsår skall den individuella studieplanen omprövas. Paragrafen har behandlats i avsnitt 10.1. I det följande kommenteras [13 kap. 4–12 §§ och 14–22 §§]1 i skollagen som vi föreslår skall gälla även för vuxna med utvecklingsstörning. Se även specialmotiveringen till [13 kap.] ovannämnda paragrafer. Bestämmelsen i [13 kap. 4 §] har sin motsvarighet i nuvarande 12 kap. 8 § skollagen. Bestämmelsen i [13 kap. 5 §] har sin motsvarighet i nuvarande 12 kap. 12 § skollagen I de nuvarande bestämmelserna uttrycks en rätt för deltagaren att fullfölja en kurs som har påbörjats. I detta förslag anges istället att den enskilde har rätt att få ta del av hela det stöd som kommunen har åtagit sig. Stödet kan ha form av undervisning, handledning, bedömning av måluppfyllelse och kunskaper samt tillhandahållande av lärmiljöer. Att beslut enligt 5 § kan överklagas framgår av [20 kap. 7 § punkt 13]. Paragrafen har behandlats i avsnitt 10.1. Bestämmelserna i [13 kap. 6–10 §§] avser disciplinära åtgärder och motsvarande bestämmelser finns i nuvarande 3 kap. 7 § särvux- förordningen (1992:736) som i sin tur hänvisar till 6 kap. 1–7 §§ förordningen (2002:1012) om vuxenutbildning. Bestämmelserna i [13 kap. 11 §] första stycket har sin motsvarig- het i 12 kap. 3 § skollagen. I förslaget har betonats att varje kommun ansvarar för att se till att utbildning för vuxna med utvecklingsstörning erbjuds dem som är berörda och så långt det är möjligt svarar mot behov och efterfrågan. Andra stycket är nytt och ålägger kommunerna att aktivt verka för att nå de vuxna med utvecklingsstörning som har rätt till stöd på grundläggande nivå och för att motivera dem att ta del av stödet. [13 kap. 12 §] är ny och ger kommunerna möjligheten att samverka. [13 kap. 14 §] har sin motsvarighet i 2 kap. 12 a § förordning (1992:736) om utbildning för utvecklingsstörda. [13 kap. 15 §] har sin motsvarighet i nuvarande 12 kap. 11 § skollagen. [13 kap. 16 §] första stycket har sin motsvarighet i nuvarande 12 kap. 13 § skollagen. Det är den mottagande kommunen som gör behörighetsprövningen. Beslut om mottagande kan överklagas till av deltagaren. Att beslutet kan överklagas framgår av [20kap. 7 § punkt 11]. Andra stycket har sin motsvarighet i nuvarande 12 kap. 7 § skollagen. [13 kap. 17 §] första stycket har sin motsvarighet i nuvarande 12 kap. 3 § skollagen. Skyldigheten enligt första stycket kan enligt andra stycket full- göras genom samverkansavtal. Av Skollagskommitténs förslag till reglering av de gemensamma bestämmelserna i skollagen framgår att landsting på eget initiativ skall kunna tillhandahålla stöd till lärande inom områdena naturbruk och omvårdnad. Efter överens- kommelse genom samverkansavtal, skall landstingen enligt för- slaget kunna tillhandahålla stöd till lärande även inom andra områden på gymnasial och påbyggnadsnivå. [13 kap. 18 §] har sin motsvarighet i nuvarande 12 kap. 6 § skollagen. I andra stycket anges att de som är kan vara behö- riga om de har slutfört ett nationellt program eller likvärdig utbild- ning i gymnasiesärskolan. [13 kap. 19 §] första stycket är samma bemyndigande som i den nuvarande 12 kap. 6 § andra stycket skollagen. Andra stycket är nytt och föreskriver att för att en person skall kunna få sina kunskaper bedömda och få betyg på en kurs genom en prövning, utan att behöva uppfylla alla behörighetsvillkor som anges i 18 § bör regeringen få meddela undantag från behörighets- bestämmelserna. Rätten till prövning bör enligt vår mening även gälla för vuxna med utvecklingsstörning. Tredje stycket är samma bemyndigande som finns i 12 kap. 6 § tredje stycket skollagen. [13 kap. 20 §] motsvarar nuvarande 12 kap. 11 § skollagen. Att beslutet kan överklagas framgår av [20 kap. 7 § punkt 12]. [13 kap. 21 §] första stycket motsvarar nuvarande 12 kap. 13 § skollagen. Andra stycket anger när en sökande skall tas emot för att få kon- kurrera om de utbildningsplatser som erbjuds. Att beslutet kan överklagas framgår av [20 kap. 7 § punkt 11]. Däremot kan det urval som görs bland de behöriga sökande inte överklagas. Tredje stycket motsvarar 12 kap. 7 § skollagen. [13 kap. 22 §] saknar motsvarighet i nuvarande lagstiftning. Vi föreslår att samma regler avseende interkommunal ersättning skall gälla för vuxna med utvecklingsstörning. Paragrafen är ny och ger vuxna med utvecklingsstörning en rätt till stöd för sitt lärande på grundläggande nivå. I första stycket föreslås att vuxna med en utvecklingsstörning skall ges en rätt på samma sätt som andra vuxna till stöd för sitt lärande på grundläggande nivå. Det avser både att skaffa, återfå och vidmakthålla kunskaper. Eftersom betyg som regel inte sätts är det svårt att fastställa när personen har nått målen utefter sina förut- sättningar. Det kräver att det i den individuella studieplanen läggs upp en studiegång för den vuxne av vilken bör framgå det utbild- ningsbehov på grundläggande nivå som denne bedöms ha. Slut- punkt för utbildningen blir då när studiegången är genomförd på ett för den vuxne med hänsyn till hans behov och förutsättningar tillfredsställande sätt. I andra stycket föreskrivs att också den som inte är bosatt i landet skall ha rätt att få ett sådant stöd. Av tredje stycket framgår att den som har rätt till stöd för sitt lärande enligt denna bestämmelse har rätt att få stödet i en annan kommun om stödet tillhandahålls där. Paragrafen har behandlats i avsnitt 10.2. [20 kap.] Överklagande De möjligheter som skall finnas att överklaga ett beslut i skol- väsendet anges enligt förslag i ett särskilt kapitel om överklagande [20 kap.]. De möjligheter till överklagande inom gymnasiesärskolan och utbildning för vuxna med utveck- lingsstörning som vi föreslår anges därför som ett förslag till utök- ning av de bestämmelser som föreslår. I första stycket föreslås ett tillägg med en punkt till Skollags- kommitténs förslag i [20 kap. 2 §]. gällande möjlighet att över- klaga avstängning, förvisning och skiljande från utbildningen enligt förordningen om vuxenutbildning för utvecklingsstörda behålls. Andra stycket är en konsekvens av att landsting föreslås kunna vara huvudman för utbildning för vuxna med utvecklingsstörning. Förslaget är ett tillägg till förslag i [20 kap.5 §]. Bestämmelsen motsvarar den nu gällande möjligheten att över- klaga rektors beslut om interimistisk avstängning enligt förord- ningen om vuxenutbildning för utvecklingsstörda. Förslaget är ett tillägg till förslag i [20 kap. 7 §]. I första stycket läggs till punkterna 8–13. Andra stycket är en konsekvens av att landsting föreslås kunna vara huvudman i vissa fall. Motsvarar bilaga 1 i förordningen (1994:741) om gymnasiesärsko- lan, se kommentaren till 6 b kap. 6 § skollagen. Beslut om t.ex. mottagande av sökande till gymnasiesärskolan måste kunna fattas . Därför måste bestämmelserna träda i kraft , trots att det inte skall tillämpas förrän på utbildning som börjar efter . 2Förslaget till lag om upphävande av lagen (1995:1249) om försöksverksamhet med ökat föräldrainflytande över utvecklingsstörda barns skolgång Genom lagen (1995:1249) om försöksverksamhet med ökat föräld- rainflytande över utvecklingsstörda barns skolgång har föräldrarna fr.o.m. getts möjlighet att bestämma att barnet skall gå i även om det annars skulle tillhöra särskolan. Lagen gäller, efter beslut om förlängning , t.o.m. utgången av . Vi föreslår att det istället skrivs in i 3 kap. 3 § skollagen att om barnet skall tas emot i grundsärskolan måste barnets vårdnadshavare begära det. Vi föreslår därigenom en rätt för vårdnadshavarna att välja skolform. Av detta följer att vi före- slår att lagen om försöksverksamhet med ökat föräldrainflytande över utvecklingsstörda barns skolgång skall upphöra att gälla som ändringarna i skollagen träder i kraft [den]. Om skollagens ändringar inte har trätt i kraft vid utgången av skall lagen om försöksverksamhet fortsätta att gälla tills så sker. Ändringen har behandlats i avsnitt 4.3. 3Förslaget till förordning om ändring i särskoleförordningen (1995:206)2 En ny mening har lagts till i det första stycket som innebär att skolan kontinuerligt skall utvärdera elevens resultat och utveckling i relation till utredningen om rätten till grundsärskola och ta ställning till om en förnyad prövning skall göras. Ändringen har behandlats i avsnitt 4.2. Vi har föreslagit att antalet årskurser i grundsärskolan skall anpassa till vad som gäller för med de möjligheter till extra läsår som anges i skolpliktskapitlet. Som en följd av detta förslag skall orden samt i förekommande fall i slutet av höstterminen årskurs 10 tas bort. Paragrafen är ny. Syftet med denna bestämmelse är att klargöra att betyg på ett ämne eller ämnesblock som en elev i grundsärskolan har läst enligt kursplan skall sättas i enlighet med bestämmelserna i 7 kap. 2 – 9 §§ grundsärskoleförordningen. Vi föreslår att grundsärskolans elever på samma sätt som grund- skolans elever skall kunna få betyget Mycket väl godkänt. För att betona att det är prestationen och inte individen som bedöms före- slår vi i enlighet med förslag att beteck- ningen Godkänd skall ersättas av beteckningen Godkänt. Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.1. finns inte i nuvarande bestämmelser för sär- skolan. Vi föreslår genom bestämmelsen att även en elev från grundsärskolan genom prövning skall kunna skaffa sig ett nytt betyg. Ändringen har behandlats i avsnitt 4.3. 2 I konsekvens med att kommittén föreslår att nuvarande särskola delas upp i två skolformer, grundsärskola och gymnasiesärskola med varsitt kapitel i skollagen, bör särskoleförord- ningen ändras till Förordning om grundsärskolan. 4Förslaget till förordning om ändring i specialskoleförordning (1995:401) Ändringen av bestämmelsen innebär att vi föreslår att vårdnads- havare till barn i specialskolan skall ha rätt att ha det slutliga avgörandet när det gäller val av kunskapsmål. Reservationer och särskilda yttranden av ledamöterna (), () och () Särskolan ska vara kvar som egen skolform Direktiven var att utredningen skulle visa på kvalitetshöjningar i utbildning för barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning. Utgångspunkten gavs i tilläggsdirektiven, särskolan ska bestå som egen skolform. Trots att tilläggsdirektiven var tydliga beträffande att särskolan skall kvarstå som egen skolform så antyder innebörden i de förslag som kommittén nu lämnar att särskolan bör avskaffas som egen skolform. Det framgår bland annat i förslagen på sidan 89 där det står som kommitténs bedömningar att: *en framtida översyn av styrdokumenten för såväl den obligatoriska skolan som den frivilliga bör särskilt ta fasta på hur dessa ska ges förutsättningar att utvecklas till en skola som kan möta alla elevers olika behov, *en utvecklad samverkan mellan grundsärskolan och och mellan gymnasiesärskolan och gymnasieskolan är en förutsättning för att kunna ta ställning till behovet av skilda skolformer. Vi är absolut övertygade om att detta är ett syfte som leder fel. Vi behöver inte lyfta behovet av skilda skolformer återigen. Särskolan har alltsedan den fick sin läroplan 1973 arbetat med sin utveckling. Det tar tid att arbeta fram en skolform som ska vara så flexibel att den kan motsvara den variation av behov som dessa elever har. Sär- skolan har närmat sig det obligatoriska skolsystemet särskilt sedan huvudmannaskapet flyttades från till kommunerna . Vi ser många fördelar med särskolan som möjlighet för elever som på grund av en utvecklingsstörning inte kan uppnå grund- Reservationer och särskilda yttranden Barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning tillåts i särskolan att få den kunskap och omsorg de kräver, arbeta i sin egen takt, undervisas individuellt och tillsammans med elever som också har begåvningshandikapp. De kan få en undervisning som just de har förmåga att tillgodogöra sig. De har också rätt att känna sig jämförda och ha gemenskap med andra elever med lik- artade behov. Personalen ska ha den specifika kompetens som behövs för att kunna möta denna grupp elevers behov. Av många olika skäl anser vi därför att särskolan ska vara kvar som egen skolform och utvecklas utifrån sina specifika betingelser. Vi vill därmed inte i något avseende arbeta för eller rikta in oss på en utveckling som leder till särskolans avskaffande. Reservationer och särskilda yttranden av ledamöterna (), (), (), () och () Kommittéarbetets uppläggning och genomförande samt om samverkan som metod avger här sitt betänkande angående utbildning för barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning. Uppdra- get var enligt de ursprungliga direktiven att redovisa två parallella alternativ, dvs. särskolan kvar som egen skolform eller att skolfor- men skulle upphöra. Dessutom skulle utredningen lägga förslag i syfte att höja kvaliteten och förstärka samverkan med det reguljära skolsystemet. fastslog Utbildningsminister genom tilläggsdirektiven att utredningen endast skulle utreda alternativet med att särskolan ska vara kvar som egen skol- form. Kommitténs ursprungliga planering utgick från förutsättning- arna i de ursprungliga direktiven. Till följd av att tilläggsdirektiven på ett grundläggande sätt förändrade förutsättningarna för kom- mitténs arbete krävdes egentligen en ny disposition av utredning- ens arbete. Men då tidsplanen inte förändrades begränsades även kommitténs möjligheter i detta avseende. Kommittéarbetet präglas därför av perspektivet att kvalitetshöjning till stor del höjs genom samverkan. Samverkan med övriga skolformer är en väg att uppnå högre kvalitet. Vi menar emellertid att samverkan inte är ett mål i sig utan ska vara en metod för att ge bättre kvalitet för eleverna. Det hade varit önskvärt att arbetet i högre utsträckning hade kunnat inriktas på att utveckla samarbetsformerna och innehållet för särskoleverksamheten också i de avseenden den inte samverkar med övriga skolformer. Reservationer och särskilda yttranden