sou · GSB3112d5 · 2005-01-01 00:00:00 — I det nya andra stycket har införts en hänvisning till bestämmelser härom i 11 kap. 7 § . I övrigt har vissa språkliga ändringar gjorts. Som angetts i avsnitt B 11.2.3 i allmänmotiveringen skall en eventuell ställföreträdare med behörighet i personliga angelägenheter ha rätt att, jämte den enskilde själv, föra den enskildes talan i ansvarsdelen i ett brottmål. Detta framgår nu av första stycket. Endast god man och framtidsfullmäktig kan ha behörighet i detta avseende för en vuxen person, varför hänvisningen till företrädarskaran i 11 kap. 1 § tredje stycket här saknar relevans såvitt gäller förvaltare. En ställföreträdare i personliga angelägenheter bör, som anges i allmän- motiveringen, anses ha rätt att föra talan i frågor som har starka drag av ekonomisk natur, i vart fall så länge dessa slutligt kan leda till någon form av sanktion mot den enskildes åtalade agerande. Vad som sagts utesluter inte att en företrädare i ekonomiska angelägenheter, t.ex. en förvaltare, därutöver kan ges parallell behö- righet i frågor som inte hör till själva ansvarstalan. Genom hänvisningen till 11 kap. 7 § i andra stycket förtydligas att en god man i vissa fall är beroende av samtycke från den enskilde för att vidta processhandlingar. Vissa språkliga ändringar har också gjorts. Paragrafen ger ramarna för den misstänktes rätt att biträdas av för- svarare som han själv eller annan utser. Av gällande lydelse i andra stycket framgår att den misstänkte själv kan utse försvarare. Särregler gäller för dem som är eller som lider av allvarlig psykisk störning. För den senare kategorin har i förslaget klargjorts att ställföreträdare som anges i 11 kap. 1 § tredje stycket med behörighet i personliga angelägenheter – dvs. god man eller framtidsfullmäktig – är den som skall kunna utse försvarare. I andra stycket har en paragrafhänvisning ändrats. Ändringslagen skall träda i kraft . Ändringarna i innebär bl.a. att en ställföreträdare i fler fall än med gällande regler kan föra den enskildes talan m.m. För redan pågående mål innebär detta egentligen inte annat än att ställföreträdaren har behörighet att inträda vid sidan av den enskilde eller att ensam inträda och föra den enskildes talan (se 11 kap. 1 §, 20 kap. 14 § och 21 kap. 1 §). I 12 kap. 19 § införs en bestämmelse som korresponderar med vad som anges i 22 § avtalslagen om att fullmakter upphör att ha verkan när den enskilde förlorar sin beslutsförmåga. Viss osäkerhet kan sägas råda om huruvida en rättegångsfullmakt med dagens regler skall från- kännas verkan sedan fullmaktsgivaren förlorat sin beslutsförmåga (jfr NJA 1970 s. 550). En fullmakt som upprättats före ikraftträ- dandet blir att bedöma enligt äldre rätt, vilket framgår av avsnitt D i allmänmotiveringen. Några övergångsbestämmelser föreslås inte och har inte heller föreslagits beträffande ändringen av 22 § avtalslagen. 7.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1904:26 s.1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap 4 kap. 3 § och 5 kap. 4 §§ Förslaget beträffande det nya tredje stycket i 4 kap. 3 § överensstäm- mer med det som lämnades i delbetänkandet SOU 2003:51. En när- mare redogörelse för de ställningstaganden som ligger till grund för förslaget upprepas inte här. Därutöver har vissa paragrafhänvisningar ändrats. Vidare har språkliga förändringar gjorts. 7.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögen- hetsrättens område Paragrafen har kommenterats i avsnitt B 6.3. Ett nytt första stycke har intagits i paragrafen. Innebörden av be- stämmelsen är att en fullmakt saknar verkan sedan fullmaktsgivaren befinner sig i ett sådant tillstånd som i sig skulle kunna aktivera en eventuell framtidsfullmakt (se 1 kap. 1 § lagen om framtidsfullmakter m.m. och om behörighet i vissa fall för anhöriga, LFA). Som fram- går av allmänmotiveringen finns dock ett visst utrymme för att den vanlige fullmäktigen med bindande verkan rättshandlar för full- maktsgivarens räkning i ett konkret fall, trots att fullmaktsgivaren själv inte skulle ha kunnat rättshandla med giltig verkan. Av slutsatserna i avsnitt B 6.1.4 följer att tillägget i paragrafen inte torde innebära någon principiell ändring av gällande rätt. Undantag från vad som anges ovan följer av LFA, till vilken en hänvisning görs. I den nämnda lagen regleras det särskilda fullmakts- institutet framtidsfullmakter. Ett annat undantag följer av 1 kap. 23 § LFA såvitt avser skriftliga fullmakter som någon har lämnat annan att i visst angivet avseende hos kreditinstitut eller annan tredje man uppbära medel för periodiskt återkommande betalningar eller andra betalningsöverföringar för de ändamål som anges i 2 kap. 2 § samma lag, närmare bestämt för ombesörjande av sedvanliga rättshandlingar med anknytning till fullmaktsgivarens dagliga livsföring. Detsamma gäller skriftliga fullmakter rörande insättning av den enskildes medel hos bank eller kreditmarknadsföretag (se 2 kap. 2 § tredje stycket LFA). Sådana fullmakter fortsätter att gälla även sedan rättshand- lingsförmågan varaktigt har försvunnit. Så är även fallet med andra skriftliga medgivanden om stående betalningsöverföringar för samma ändamål, när de har fullmaktskaraktär. En hänvisning görs därför i första stycket till de särskilda reglerna i LFA. Ändringen avses träda i kraft . Några övergångsbestämmelser föreslås inte, vilket närmare har utvecklats i avsnitt D. 7.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal Paragrafen behandlar försäkringsgivarens regressrätt mot den som uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet har vållat en skada eller den som enligt lag är skyldig att svara för en skada oavsett eget vållande, dvs. I paragrafens första stycke föreskrivs undantag från försäkrings- givarens regressrätt i de fall då någon svarar för skadan enligt reg- lerna i 3 kap. 1 eller 2 § skadeståndslagen (1972:207) uteslutande på grund av annans vållande. En kommun som på grund av regleringen i 12 kap. 15 a § ansvarar för ren förmögenhetsskada som en förordnad ställföreträdare vållar sin huvudman genom för- mögenhetsbrott bör inte heller drabbas av försäkringsgivarens re- gressrätt, och med hänsyn härtill bör också denna situation undantas i 25 § lagen om försäkringsavtal. Ämnet behandlas närmare i avsnitt A 4.3.2.2. 7.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1936:83) om vissa utfästelser om gåva I paragrafens första stycke har gjorts ett tillägg för att förtydliga när en gåva i form av pengar eller annan lös egendom som har överläm- nats till bank, kreditmarknadsföretag eller annat företag som driver verksamhet enligt lagen (2004:299) om inlåningsverksamhet är full- bordad. Sakrättsligt skydd uppkommer i dessa sammanhang när givaren har överlämnat egendomen till t.ex. en bank utan att förbehålla sig rätt att förfoga över egendomen och utan att givaren, ensam eller i förening med annan, likväl har en sådan fri rätt. Förtydligandet har föranletts av att föräldrar i sin egenskap av för- myndare har möjlighet att förfoga över sina barns pengar. Vill en förälder att en penninggåva av det slag som beskrivits ovan skall vara sakrättsligt skyddad måste han avhända sig rådigheten över pengarna t.ex. genom att sätta in pengarna på ett spärrat konto och ställa upp villkor om särskild överförmyndarkontroll för gåvan, se avsnitt A 3.6.6.3 och A 3.6.6.4 samt kommentaren till 13 kap. 2 § FB. Den föreslagna utformningen av lagens 4 § tar sikte endast på in- sättningar som har gjorts av en förmyndare efter lagens ikraftträ- dande. När det gäller insättningar som förmyndaren har gjort dess- förinnan får det överlämnas till rättspraxis att avgöra huruvida dessa är sakrättsligt skyddade. Med hänsyn härtill föreslås inte någon sär- skild övergångsbestämmelse. 7.7Förslaget till lag om ändring i fastighets- taxeringslagen (1979:1152) I paragrafen behandlas skyldigheten att i enlighet med lagen lämna deklaration eller annan uppgift. Av intresse är punkterna 1 och 2 i vilka uppgiftsskyldigheten för enskilda hjälpbehövande personer över- förs till god man och förvaltare. I punkt 2 nämns de ställföreträdare som kan bli aktuella för vuxna personer med hjälpbehov, nämligen god man enligt nuvarande 11 kap. 4 § FB (11 kap. 2 i förslaget) och förvaltare. I konsekvensens namn bör också framtidsfullmäktige enligt 1 kap. LFA nämnas. En god man kan naturligtvis ha i uppdrag att företräda en ägare som har beslutsförmåga, vilket kan påverka den gode mannens skyl- digheter enligt lagen. En beslutskompetent person är nämligen alltid behörig att själv lämna uppgifterna, trots att han har god man. Om en sådan person inte medger att den gode mannen fullgör sin skyldighet, bör denna gå över till den enskilde. Detta får anses följa av reglerna i 11 kap. 7 § om samtycke som förutsätt- ning för den gode mannens rättshandlingar. En erinran om att dessa regler finns har tagits in i ett nytt andra stycke. Det kan finnas skäl att tro att många hjälpbehövande vuxna med bristande beslutsförmåga kan erhålla hjälp, i vart fall i de mest trängande vardagliga angelägenheterna, av anhöriga som är be- redda att inträda som ställföreträdare enligt bestämmelserna i 2 kap. LFA. En sådan ställföreträdares behörighet kan inte likställas med den som tillkommer t.ex. en god man med ett oinskränkt förord- nande i ekonomiska angelägenheter. Skillnaderna innebär exempel- vis att en anhörig ställföreträdare aldrig har behörighet att för den hjälpbehövandes räkning köpa eller sälja fast egendom eller värde- papper. Av reglerna i 2 kap. LFA följer inte att en anhörig ställföreträdare har behörighet att företräda den hjälpbehövande i uppgifter av det slag som regleras i denna lag (dock har en sådan ställföreträdare be- hörighet i frågor som rör betalning av skatter). Följden av att en an- hörig ställföreträdare inte genom särskilda behörighetsregler ges rätt att representera den hjälpbehövande i angelägenheter om deklaratio- ner och uppgiftslämnande skulle i de flesta fall bli att ett särskilt godmanskap måste anordnas parallellt med (och inte sällan i stället för) det ställföreträdarskap som 2 kap. LFA erbjuder när det gäller personer som i generell mening har stora brister i sin rättshandlings- förmåga. Detta är ägnat att väsentligt minska institutets praktiska användningsområde. Anhöriga ställföreträdare bör således särskilt tas upp i lagen som i förekommande fall tänkbara ställföreträdare enligt ett nytt tredje stycke. Uppgiften att företräda den enskilde i deklarationsfrågor m.m. en- ligt denna lag ligger något vid sidan av de uppgifter som en anhörig ställföreträdare har i övrigt enligt 2 kap. LFA. Exempelvis kan fastig- heten som sådan, som tidigare berörts, inte ens anses höra till den anhöriges förvaltning (jfr punkterna 1 och 2 i första stycket). bör för denna ställföreträdarkategori därför föreskrivas en behörig- het – ej en plikt – att fullgöra vad som anges om deklarationsskyl- dighet och uppgiftslämnande. Om inte får in deklara- tion eller annan uppgift, trots att det är känt att den enskilde skulle kunna företrädas av en anhörig, kan det bli aktuellt att uppmärk- samma överförmyndaren på behovet av en god man för den enskilde. Anordnande av t.ex. ett godmanskap lär i många fall radera ut den behörighet som den anhörige i övrigt har – och kanske t.o.m. har utnyttjat sig av – enligt 2 kap. LFA, nämligen när rätten finner lämp- ligt att den gode mannen ges ett mer generellt uppdrag (jfr författ- ningskommentaren till 11 kap. 2 § FB). Detta kan i sig vara en an- ledning för en anhörig att i ägarens ställe fullgöra de åligganden som finns i lagen, om inte annat så för att undvika att ställföreträdarska- pet övergår till någon annan, myndighetsförordnad person. En anhörigs behörighet bör anses inskränkt till sådan egendom som inte står under någon annan ställföreträdares förvaltning (varvid uppgiftsskyldigheten i berörda delar naturligtvis i stället skall åvila den förordnade ställföreträdaren). Detta får anses följa redan av de grundläggande principerna för anhöriga ställföreträdares subsidiära position i förhållande till ställföreträdare med ett förordnande. I övrigt har vissa paragrafhänvisningar ändrats. I första stycket ändras bl.a. en paragrafhänvisning. I paragrafens andra stycke har en paragrafhänvisning ändrats. Där- utöver har vissa språkliga ändringar gjorts. 7.8Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Förslag till ny sekretesslag har lämnats av Offentlighets- och sekretesskommittén (OSEK, se SOU 2003:99). Kommitténs förslag bereds i , och utredningen har därför inte ansett sig böra beakta detta. Utredningen räknar med att dess egna förslag till ändringar i sekretesslagstiftningen passas in i en ny sekretesslag, möjligen med vissa modifikationer. I paragrafen finns nu för hälso- och sjukvårdens del ett undantag från regeln att sekretess till förmån för enskild inte gäller i förhål- lande till denne. Det är, som framgår av ordalydelsen, endast upp- gifter om den enskildes hälsotillstånd som avses. En patient kan enligt 4 § lagen om ställföreträdare för vuxna med bristande beslutsförmåga inom hälso- och sjukvården m.m. (LSH) förklaras sakna beslutsförmåga. Ett sådant beslut skall meddelas patienten och patientens ställföreträdare. Beslutet skall enligt 26 § nämnda lag kunna överklagas. Även om det med hänsyn till den vård- eller behandlingsbehövan- des bästa skulle kunna anses olämpligt att underställa honom ett så- dant beslut bör detta inte underlåtas (jfr reglerna om partsinsyn i 14 kap. 5 §). Till förtydligande av vad som bör gälla har ett nytt andra stycke med denna innebörd lagts till i paragrafen. Vad som sagts bör givetvis gälla också motiveringen till beslutet (se förslaget till 3 § tredje stycket punkt 1.3 patientjournallagen). En annan sak är att det ibland kan krävas särskilda överväganden om utformningen av ett beslut (jfr m.fl. s. 14:44). Bestämmelsen blir vägledande för vad som skall omfattas av tystnadsplikt för hälso- och sjukvårdspersonal inom den enskilda vården i motsvarande situationer (se 2 kap. 8 § andra stycket lagen om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område). En bestämmelse motsvarande den som för hälso- och sjukvårdsom- rådets del tagits in i 7 kap. 3 § finns för socialförsäkringsärendenas del i förevarande paragraf. I enlighet med det förslag som lämnats avseende den förstnämnda paragrafen bör ett beslut enligt 4 § lagen om ställföreträdare för vuxna med bristande beslutsförmåga inom den sociala välfärden (LSV) inte kunna hållas hemligt för den en- skilde, trots att det med hänsyn till ändamålet med vården eller be- handlingen skulle kunna anses vara av synnerlig vikt att så sker. Ett förtydligande härom har tagits in i andra stycket. I första stycket har bl.a. en paragrafhänvisning ändrats. I paragrafen ges bl.a. regler om den enskildes rätt att förfoga över sekretess som gäller i hans intresse. I ett nytt tredje stycke hänvisas till den bestämmelse i lagen om framtidsfullmakter m.m. och om behörighet i vissa fall för anhöriga (LFA), 1 kap. 9 § andra stycket, som är avsedd att underlätta för en utsedd framtidsfullmäktig att avgöra om kriterierna för att fram- tidsfullmakten skall ha trätt i kraft är uppfyllda. I bestämmelsen an- ges att förordnandet skall anses innefatta ett medgivande för full- mäktigen att ta del av uppgifter om fullmaktsgivarens hälsotillstånd, om detta behövs för att avgöra om fullmaktsgivarens tillstånd är så- dant att fullmaktsgivaren varaktigt och i huvudsak är ur stånd att ha hand om de angelägenheter som fullmakten avser. Bestämmelsen ger med andra ord besked om att vissa uppgifter får lämnas ut till en sådan påstådd ställföreträdare, dock endast sådana som behövs för ställningstaganden i en dylik fråga. Uppgifterna bör kunna lämnas i form av ett intyg. Se även avsnitt B 6.2.4 och författningskommen- taren till nämnda lagrum samt 14 kap. 4 a § nedan. Paragrafen, som behandlar behörighet att förfoga över sekretess, är ny. Vissa synpunkter på möjligheten för en ställföreträdare att få tillgång till information för vilken sekretess gäller till skydd för den enskilde redovisas i avsnitt B 7.3.2. Behörigheten att disponera över sekretess följer f.n. av allmänna grundsatser om ett ställföreträdarskaps räckvidd (se t.ex. RÅ 1999 ref. 38 och m.fl. s. 14:33 ff). Det finns dock behov av klar- göranden i vissa avseenden. Särskilda regler härom föreslås i SOU 2003:99 med innebörd att sekretess till skydd för en underårig inte gäller i förhållande till vårdnadshavare i den utsträckning vårdnads- havaren enligt 6 kap. 11 § FB har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör den enskildes personliga angelägenheter; om sekre- tess inte gäller i förhållande till vårdnadshavaren förfogar denne en- sam eller, beroende på den underåriges ålder och mognad, tillsammans med den underårige över sekretessen (9 kap. 4 § i förslaget). Mot bakgrund av att fler ställföreträdarkategorier nu föreslås (framtids- fullmäktige, vårdombud och anhöriga) ökar behovet av en reglering även i fråga om sekretess för vuxna. Paragrafen tar alltså sikte på rätten att förfoga över sekretess. Med detta skall förstås rätten att bryta sekretess, på samma sätt som den enskilde själv kan göra i fråga om sekretess till skydd för honom själv. Det handlar emellertid även om rätt att medge andra personer och myndigheter tillgång till uppgifterna (se 14 kap. 4 §). Dessa båda rättigheter för ställföreträdaren bör i princip sammanfalla, dvs. har ställföreträdaren möjlighet att bryta sekretessen för att själv få till- gång till uppgifter om den enskilde, så bör han även vid behov kunna låta andra ta del av samma information. Rätten att förfoga över sekretess till skydd för den enskilde bör naturligtvis anknyta till den behörighet som redan getts åt ställföre- trädare enligt annan lagstiftning. Man kan emellertid tänka sig att hänga upp rätten på olika faktorer eller kriterier. Ett alternativ skulle kunna vara att låta ställföreträdaren få behörighet att förfoga över sekretess när det gäller sådan information som ställföreträdaren nor- malt befattar sig med. Exempel på en tillämpning av denna modell är att en ställföreträdare med behörighet att företräda den enskilde i hälso- och sjukvårdsangelägenheter ges rätt att förfoga över all sekretess som i dessa sammanhang är uppställd till skydd för den enskilde, dvs. oavsett sambandet med viss vård eller behandling. En ställföreträdare skulle därigenom ha rätt att ta fram även gammal information som gäller den enskildes hälso- och sjukvård och hälso- tillstånd utan att behöva klargöra för den utlämnande myndigheten vad informationen skall användas till. Därigenom öppnas också vägen för att ställföreträdaren av ren nyfikenhet begär ut uppgifter från den enskildes förflutna. Ett alternativ kan vara att låta ställföreträdaren få ut uppgifter som ställföreträdaren kan antas behöva för att fullgöra sitt uppdrag. Exempelvis skulle en ställföreträdare med behörighet i sociala väl- färdsfrågor kunna göra gällande att han har behov av information om den enskildes ekonomiska ställning för att kunna lämna korrekta uppgifter i en ansökan om ett visst bidrag. Det står klart att en kombination av dessa behörighetsgrundande faktorer skulle föra för långt. I allmänhet bör det senare alternativet, dvs. det som förutsätter en behovsprövning, vara av störst relevans och förknippat med minst risker för den enskildes integritetsskydd. En behovsprövning bör kunna komma till stånd också när det är en utomstående som begär en uppgift. Även då är det ställföreträdarens behov av att uppgiften lämnas ut som skall stå i fokus, såsom när bakgrundsinformation till en tidigare ingiven bidragsansökan behö- ver kontrolleras av en förmånsgivare. I slutändan är det som regel den enskildes eget behov som skall stå i förgrunden, eftersom det är detta som ställföreträdaren är satt att bevaka. Det bör vara tillräck- ligt att företrädaren förmår göra antagligt att ett behov finns av upp- giften. Med ledning av det sagda anges i första stycket punkt 1 att sekre- tessen inte gäller i förhållande till en god man eller en förvaltare en- ligt FB, om ställföreträdaren har rätt att ensam bestämma i fråga om den enskildes angelägenheter (jfr beträffande gode män vad som anges i 11 kap. 7 § FB). Detta får anses vara ett förtydligande av vad som gäller redan med dagens regler. En ställföreträdare av nu nämnt slag med ett generellt uppdrag i ekonomiska angelägenheter har i allmänhet behov av de flesta upp- gifter av ekonomisk karaktär, även mer allmänna data. Givetvis måste en ställföreträdare i ekonomiska frågor därför också kunna få till- gång till uppgifter som härrör från en tidpunkt som ligger före för- ordnandetidpunkten, eftersom han kan antas behöva bilda sig en hel- hetsbild av hur den enskildes ekonomi gestaltar sig. Samma presum- tion kan inte sägas råda beträffande uppgifter hänförliga till den enskildes personliga angelägenheter visavi en ställföreträdare som har generell behörighet i sådana frågor, trots att uppgifterna formellt sett kan kopplas till ett område inom vilket den gode mannen ensam kan bestämma. Behovsprövningen får m.a.o. större genomslag här. Motsvarande undantag görs i punkt 2 för en person som enligt särskild lagstiftning företräder en vuxen som saknar beslutsförmåga. Här avses sådana företrädare som härleder sin behörighet från lagen om framtidsfullmakter m.m. och om behörighet i vissa fall för an- höriga (LFA), lagen om ställföreträdare för vuxna med bristande beslutsförmåga inom hälso- och sjukvården m.m. (LSH) eller lagen om ställföreträdare för vuxna med bristande beslutsförmåga inom den sociala välfärden (LSV). Det rör sig således om framtidsfull- mäktige, vårdombud och anhöriga. En ställföreträdare enligt punkt 2 (men även en god man eller förvaltare enligt punkt 1) kan stundom behöva en uppgift som inte hör till det behörighetsområde som han är satt att svara för. Exempelvis kan en ställföreträdare med behörighet i sociala väl- färdsfrågor behöva en uppgift om den enskildes hälsotillstånd i visst avseende. För att uppdraget skall gå att fullgöra bör sekretess kunna brytas i förhållande till ställföreträdaren rörande sådana uppgifter. I det nämnda fallet är inte tanken att en prövning skall göras av om den påstådde ställföreträdaren inom det sociala välfärdsområdet är den enskildes ställföreträdare också i hälso- och sjukvårdsangelägen- heter enligt LSH, eftersom uppgifterna – när de begärs utlämnade – inte behövs för patientens vård. En ställföreträdare utan myndighetsförordnande skall också kunna kräva att få ut information om den enskildes hälsotillstånd som underlag för att styrka sin behörighet i det sammanhang som är aktuellt, t.ex. inför en tredje man som inte har tillgång till uppgifter om den enskildes hälsotillstånd. Möjligheten att styrka behörigheten får således anses rymmas inom vad som anges om behov av en upp- gift för fullgörande av ett uppdrag. Den som mottar en sådan be- gäran måste då naturligtvis pröva dels om den enskildes tillstånd är sådant att han inte kan företräda sig själv, dels om den påstådde ställföreträdaren är den som står på tur för ställföreträdarskap enligt den turordning som är aktuell. – Som ett exempel kan pekas på an- höriga ställföreträdare i vissa ekonomiska angelägenheter enligt 2 kap. LFA. En anhörig bör kunna begära att få ut uppgifter, om dessa visar att den enskilde saknar förmåga att ha hand om sina ekonomiska angelägenheter och den anhörige kan antas ha behov av uppgifterna för att styrka att den enskildes tillstånd är sådant som sägs (se 2 kap. 1 § LFA). Turordningen för de anhöriga framgår av 2 kap. 4 § LFA. Visar det sig att det är någon annan än den närmaste anhörige som har begärt ut uppgifterna kan det krävas att denne visar att de som står före i turordningen inte kan eller vill inträda som ställföreträdare (se 2 kap. 5 § LFA).