sou · GSB368d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Biståndet ska utformas så att det stärker hans eller hennes möjligheter att leva ett självständigt liv. Bestämmelsen i 4 kap. 1 § anger inte på vilket sätt bistånd kan utgå. I fråga om försörjningsstöd finns emellertid olika komplette- rande regler i 4 kap. om storleken av försörjningsstöd och när sådant stöd kan vägras. I princip ska försörjningsstöd utgå i form av kontanta medel. I fråga om andra former av bistånd, t.ex. hem- tjänst, särskilt boende, dagverksamhet, behandling i olika former, placering i familjehem etc. finns inga närmare anvisningar i 4 kap. Däremot finns i andra kapitel i SoL beskrivet vilka skyldigheter har att bistå med olika former av sociala insatser. När den enskilde har rätt till en sådan insats ska den alltså utgå enligt 4 kap. 1 § SoL. I 4 kap 2 § SoL ges socialnämnden en befogenhet att ge bistånd utöver vad som följer av 1 § samma kapitel. Det innebär att social- nämnden efter att ha funnit att den enskilde inte har rätt till en viss insats med stöd av 4 kap. 1 § ändå har befogenhet att besluta om den enskilde ska får stöd eller hjälp, antingen som försörjningsstöd eller som en annan insats beskriven i SoL. Förutsättningar för att kunna erbjuda stöd eller hjälp är dock som nämnts att det görs en prövning av att den enskilde behöver en sådan insats. Bestämmelsen i 4 kap. 2 § kan alltså inte användas för generella insatser utan behovsprövning till kommunmedlemmarna. När anser sig ha anledning att ge stöd och hjälp till enskilda utöver vad de har rätt till enligt 4 kap. 1 § SoL måste också likställighetsprincipen i 2 kap. 2 § kommunallagen iakttas. Det innebär att lika fall ska behandlas lika och att olika fall i princip inte får behandlas lika. Dessutom får kommunen inte utge stöd och hjälp på ett sätt som strider mot den kommunala kompetensen. Enligt 2 kap. 1 § kommunallagen får kommuner och landsting själva ta hand om så- dana angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till Vård och omsorg - faktabakgrund kommunen eller område eller dess medlemmar och som inte handhas enbart av staten, en annan kommun, ett annat landsting eller någon annan. Vissa undantag finns från denna huvudregel, t.ex. möjligheten till gemensam nämnd enligt lagen (2003:192) om gemensam nämnd inom vård- och omsorgsområdet. Vissa andra lagar kan även ge kommunerna befogenhet att vidta åt- gärder utöver vad som framgår av bestämmelsen i 2 kap. 1 § kom- munallagen. På område gäller i princip att den kommunala kompetensen begränsas till sådana åtgärder som framgår av de olika bestämmelserna i . 2.1.3 Överklagande av beslut om bistånd beslut om bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL är myndig- hetsutövning och kan överklagas av den enskilde. Innebär beslutet att den enskilde inte fått det han eller hon önskat eller begärt kan den enskilde överklaga till länsrätten. Har kommunen formellt fattat beslutet med stöd av 4 kap. 2 § SoL kan det ses som ett avslag på en begäran om bistånd med stöd av 4 kap. 1 § och kan därmed överklagas som ett avslaget beslut om rätt till bistånd. Länsrätten kan ändra socialnämndens beslut och fatta ett nytt beslut i social- nämndens ställe. Det beslutet ska verkställas av social- nämnden om inte domstolen förordnar att beslutet ska verkställas först sedan det vunnit laga kraft. Ett beslut vinner laga kraft om det inte överklagas . Länsrättens beslut kan i sin tur överklagas till kammarrätten av den enskilde om han eller hon inte fått sitt överklagande bifallet av länsrätten. Även socialnämnden kan överklaga länsrättens beslut om länsrätten dömt till förmån för den enskilde. För att kammar- rätten ska kunna uppta överklagandet till prövning krävs att kam- marrätten först har meddelat prövningstillstånd. I vissa fall kan en fråga överklagas till den högsta instansen inom förvaltningsproces- sen – Regeringsrätten. Ett beslut om bistånd med stöd av 4 kap. 2 §, alltså då nämnden ger den enskilde stöd eller hjälp trots att någon rätt till bistånd enligt 4 kap. 1§ inte föreligger, kan överklagas med stöd av be- stämmelserna i 10 kap. kommunallagen (1991:900). Sådant beslut kan överklagas av var och en som är kommunmedlem. Länsrätten kan emellertid bara upphäva beslutet om Vård och omsorg - faktabakgrund det inte tillkommit i laga ordning, det hänför sig till något som inte är en angelägenhet för kommunen, den som fattat beslutet överskridit sina befogenheter eller beslutet strider mot lag eller förordning. Något annat beslut får inte sättas i det överklagade beslutets ställe. Om länsrätten således upphäver beslutet innebär det att det inte finns något beslut alls i saken. kan då välja att fatta ett nytt beslut som är lagligt eller att inte fatta något nytt beslut alls. har ett övergripande tillsynsansvar över social- tjänsten i landet. Styrelsen ska följa och vidareutveckla social- tjänsten. Till ledning för kan styrelsen utfärda all- männa råd. Den direkta tillsynen över har de olika länsstyrel- serna. Länsstyrelsernas uppgifter framgår av 13 kap. 2 och 3 §§ SoL. Länsstyrelserna kan inspektera verksamheter som står under dess tillsyn och kan i vissa fall förelägga kommuner och enskilda som bedriver socialtjänst att rätta till missförhållanden. Är missför- hållandet allvarligt och följs inte föreläggandet kan förbjuda fortsatt verksamhet. En kommun har skyldighet att följa domstolens beslut. Om kommunen inte i rimlig tid verkställer domen kan kommunen åläggas en särskild avgift. Avgiften ska fastställas till lägst och högst . Det är som hos länsrätten ansöker om att kommun ska åläggas en sådan avgift. Däremot har varken eller någon befogenhet att kunna ingripa mot personal som handlar felaktigt eller försumligt annat än att anmäla tjänstemannen till arbets- givaren eller till allmän åklagare. Vård och omsorg - faktabakgrund 2.2 Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade – LSS 2.2.1 Pluslag för särskilda målgrupper LSS är uppbyggd på ungefär samma sätt som SoL. Det är en lag som kompletterar SoL i den meningen att den riktar sig till vissa direkt uppräknade grupper medan SoL alltså har en generell räck- vidd i fråga om målgruppen. De som har rätt till de plusinsatser som anges i LSS är personer med 1.utvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd, 2.betydande och bestående begåvningsmässigt funktionshinder efter hjärnskada i vuxen ålder föranledd av yttre våld eller kroppslig sjukdom eller 3.andra varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder som uppenbart inte beror på normalt åldrande, om de är stora och förorsakar betydande svårigheter i den dagliga livsföringen och därmed ett omfattande behov av stöd eller service. Enskilda som tillhör andra grupper än de nu uppräknade kan inte få insatser mes stöd av LSS. Även om den enskilde har behov av en insats som finns angiven i LSS ska frågan prövas enligt bestämmel- serna om bistånd i SoL. 2.2.2 Utredning om insatser med stöd av LSS LSS innehåller inte några särskilda bestämmelser om utredning. I 8 § sägs att insatser med stöd av LSS endast får ges om den enskilde själv eller i förekommande fall hans eller hennes ställföreträdare begär det. Självklart ska på samma sätt som gäller för utredningar inom en begäran om insatser enligt LSS tas upp om- gående. Utredningen ska göras så noggrant som krävs för att kunna fatta ett korrekt beslut. måste också kravet på att utred- ningen snabbt ska kunna komma fram till vilka omsorger som den enskilde behöver. Kommunen har även enligt 15 § LSS ett ansvar för att fortlöpande följa upp vilka som omfattas av lagen och vilka behov de har av stöd och service samt verka för att de får sina be- hov tillgodosedda. Utöver vad som sagts om utredningar enligt LSS gäller även reglerna i förvaltningslagen (1986:223) – FL – om utredningar i Vård och omsorg - faktabakgrund ärenden hos myndigheter. För dem som har att fatta beslut som avses i LSS gäller även i vissa fall reglerna i kommunallagen (1991:900) – KL – om handläggning. 2.2.3 Beslut om insatser i LSS De insatser som kan ges med stöd av lagen finns direkt uppräknade i 9–9 c §§ LSS. Här skiljer sig LSS från SoL i den meningen att SoL inte direkt anger vad som ska kunna utgå som bistånd medan stöd och hjälp enligt LSS är begränsad till de insatser som anges i de nämnda paragraferna. Efterfrågar den enskilde någon annan form av stöd och hjälp än som finns angiven i LSS ska ansökan härom se som en ansökan om bistånd med stöd av 4 kap. 1 § SoL. Insatser i form av rådgivning och annat personligt stöd som kräver särskild kunskap om problem och livsbetingelser för människor med stora och varaktiga funktionshinder ska svara för. Andra insatser enligt LSS ska kommunen svara för. biträde av personlig assistent eller ekonomiskt stöd till skäliga kostnader för sådan assistans, till den del behovet av stöd inte täcks av beviljade assistanstimmar enligt lagen (1993:389) om assistansersättning, biträde av kontaktperson, avlösarservice i hemmet, korttidsvistelse utanför det egna hemmet, korttidstillsyn för skolungdom utanför det egna hemmet i anslutning till skoldagen samt under lov, boende i familjehem eller bostad med särskild service för barn och ungdomar som behöver bo utanför föräldrahemmet, bostad med särskild service för vuxna eller annan särskilt an- passad bostad för vuxna samt daglig verksamhet för personer som saknar förvärvsarbete och inte utbildar sig. I vissa av de nämnda insatserna ingår också omvårdnad. I insatserna som avser bostad ingår fritidsverksamhet och kulturella aktiviteter. LSS är uteslutande en rättighetslag (pluslag). Det innebär att någon motsvarande befogenhet som den i 4 kap. 2 § SoL intagna bestämmelsen inte finns i LSS. Om en kommun vill ge en person Vård och omsorg - faktabakgrund insatser som finns angivna ovan utan att denne har rätt härtill enligt LSS får kommunen bedöma om det är möjligt att ge insatsen med stöd av 4 kap. 2 § SoL. Landsting och kommuner kan med bibehållet ansvar sluta entre- prenadavtal med enskild utförare om insatser enligt LSS. Ett lands- ting och en kommun inom kan träffa avtal om att ska överta ansvaret för en eller flera av de uppgifter som kommunen har eller att kommunen ska överta ansvaret för den uppgift som har. 2.2.4 Överklagande av beslut enligt LSS Beslut enligt LSS är myndighetsutövning och kan på samma sätt som bistånd enligt SoL överklagas till länsrätten. Den enskilde kan överklaga i de fall den kommunala nämnden avslagit ansökan på den grunden att sökanden inte tillhör någon av de grupper som lagen omfattar. Beslutet kan även överklagas om sökanden inte fått det hon eller han ansetts sig ha rätt till enligt lagen. Om länsrätten bifaller överklagandet ska länsrättens beslut verkställas om inte rätten förordnar att beslutet ska verkställas först sedan det vunnit laga kraft. Den kommunala nämnden kan överklaga ett be- slut av länsrätten som gått kommunen emot. Överklagandet sker till kammarrätten. För att kammarrätten ska pröva överklagandet krävs att kammarrätten först ger prövningstillstånd. I vissa fall kan – liksom i fråga om beslut enligt SoL – överklagande ske till Regeringsrätten. 2.2.5 Tillsyn över verksamhet enligt LSS har den centrala tillsynen över verksamhet enligt lagen. Styrelsen ska följa, stödja och utvärdera verksamheten samt informera om den och stimulera till vidareutveckling. har den direkta tillsynen över verksamheten inom länet och får genomföra inspektioner. Enskild verksamhet inom LSS ska ha tillstånd av . Sådan verksamhet står under tillsyn av nämnden i kommunen eller . Om det råder något allvarligt missförhållande inom en enskild verksamhet ska förelägga den som driver Vård och omsorg - faktabakgrund verksamheten att avhjälpa missförhållandet. Om föreläggandet inte följs får återkalla tillståndet. En kommun och ett landsting har skyldighet att följa de beslut som länsrätt eller annan domstol slagit fast om vilken rätt en en- skild person har till en viss insats. Om kommunen eller inte i rimlig tid följer en sådan dom kan kommunen eller lands- tinget åläggas en särskild avgift. Avgiften ska fastställas till lägst och högst . Det är som hos länsrätten ansöker om att kommunen eller ska åläggas sådan avgift. Däremot har varken eller någon befogenhet att kunna ingripa mot personal som handlar felaktigt eller försumligt annat än att anmäla tjänstemannen till arbets- givaren eller till allmän åklagare. 2.3 Hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) – HSL 2.3.1 Utredning om sjukvårdinsatser Några särskilda bestämmelser om när utredning ska inledas inom hälso- och sjukvården och hur utredningen ska bedrivas finns inte. I 2 kap. 1 § lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område (LYHS) finns en allmän bestämmelse om att den som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen ska utföra sitt arbete i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. Patienten ska ges sakkunnig och omsorgsfull hälso- och sjukvård som uppfyller dessa krav. Vården ska så långt det är möjligt ut- formas och genomföras i samråd med patienten. Utöver denna all- männa regel om hur vården och behandlingen ska utformas finns i LYHS ett antal särskilda bestämmelser om olika skyldigheter för hälso- och sjukvårdspersonalen. Några direkta anvisningar om hur en utredning ska ske inom hälso- och sjukvården för att den som är ansvarig för patientens vård och behandling ska komma fram till ett korrekt ställnings- tagande saknas alltså. Däremot är det självklart att innan yrkes- utövaren kan ta ställning till vilken vård och behandling som pati- entens tillstånd fordrar måste ta upp en anamnes, i vilken ingår olika moment beroende på vad det är för symtom som patienten uppvisar eller vad han eller hon uppger sig ha besvär av. I 3 § patientjournallagen (1985:562) – PjL – föreskrivs att en patient- Vård och omsorg - faktabakgrund journal inom hälso- och sjukvården ska innehålla bl.a. väsentliga uppgifter om bakgrunden till vården. I detta stadgande ligger självfallet att en läkare eller annan som tillhör hälso- och sjukvårds- personalen innan han eller hon tar ställning till vilken vård och be- handling som patientens tillstånd fordrar måste utreda anledningen till patientens symtom eller de av patienten uppgivna besvären. Anamnesen är den medicinskt inriktade bakgrundsbeskriv- ningen. Omfattningen varierar från fall till fall beroende på vad pa- tienten söker vård för, vem han söker och var han söker. En ut- förlig genomgång av patientens sociala situation kan vara av stor vikt när omständigheterna talar för att den kan ha ett samband med patientens fysiska eller psykiska besvär. En uppgift som bör finnas i flertalet patientjournaler är en be- skrivning av orsaken till vårdkontakten. Denna uppgift avgör ofta valet av behandlingsform och kan bilda utgångspunkt för en kedja av vårdbeslut om patienten, där även kontakter med andra organi- sationer, t.ex. , kan vara av stort värde för att nå fram till rätt vård och behandling. Denna uppgift är också i efterhand ovärderlig som förklaring av hela vårdepisodens förlopp. 2.3.2 Ställningstaganden om hälso- och sjukvård Ett ställningstagande om hälso- och sjukvård är inte något uttryck för en myndighets uppfattning om ett visst rättsförhållande eller i en viss fråga utan ett råd och i vissa fall ett erbjudande om viss vård och behandling. Det är inte lämpligt att använda begreppet beslut för det råd eller det erbjudande som yrkesutövaren kommer fram till efter undersökningen av patienten. Vårdgivarnas ansvar för hälso- och sjukvård och hälso- och sjuk- vårdspersonalens skyldigheter framgår av HSL respektive LYHS. Med vårdgivare avses landsting, kommuner och enskilda organisa- tioner som bedriver sjukvård. Stundom brukar även de enskilda yrkesutövarna betecknas som vårdgivare. Detta begrepp bör dock endast användas för de organisationer, offentliga eller privata, som bedriver hälso- och sjukvård. Landstingen och kommunerna (sjukvårdshuvudmännen) ska med stöd av HSL bedriva hälso- och sjukvård på eget ansvar. Med hälso- och sjukvård avses enligt 1 § HSL att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Till hälso- och sjuk- vård hör även sjuktransporter (enbart ett ansvar för landstingen) Vård och omsorg - faktabakgrund samt att ta hand om avlidna. För tandvård gäller särskilda regler. HSL omfattar alltså inte tandvård (däremot omfattar LYHS även tandläkare). Sjukvårdshuvudmännen (Landsting och kommuner) ska erbjuda en god hälso- och sjukvård för de enskilda som de har ansvar för. Landstingen har – utöver vad kommunerna ska svara för – total- ansvaret för befolkningens behov av hälso- och sjukvård. De individuella ställningstagandena till vilken hälso- och sjuk- vård som en person behöver fattas av den yrkesutövare inom hälso- och sjukvården som personen vänder sig till. De skyldigheter som läkare eller annan som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen ska iaktta framgår av lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område – LYHS. Vilka som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen framgår av 1 kap. 4 § LYHS. Det är första hand de som ha legitimation för yrke inom hälso- och sjukvården samt de som medverkar i vården vid sjukvårdens olika inrättningar. Den grundläggande regeln om hälso- och sjukvårdspersonalens skyldigheter finns i 2 kap. 1 § LYHS, där det föreskrivs att arbetet ska utföras i överensstämmelse med vetenskap och beprövad er- farenhet. Varje patient ska ges sakkunnig och omsorgsfull hälso- och sjukvård som uppfyller dessa krav. Så långt det är möjligt ska vården utformas och genomföras i samråd med patienten. Yrkes- utövaren har skyldighet att visa patienten omtanke och respekt. 2 kap. 2 § LYHS innehåller bestämmelser om skyldighet att in- formera patienten eller dennes närstående om patientens hälsotill- stånd och vilka metoder som finns för undersökning, vård och be- handling. Om det finns flera behandlingsalternativ som står i överens- stämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet ska den som har ansvaret för patientens vård och behandling ge patienten möjlighet att välja behandlingsalternativ. I vissa fall ska patienten erbjudas en förnyad medicinsk bedömning – 2 kap. 2 a § LYHS. En viktig regel finns i 2 kap. 5 § LYHS som anger att var och en som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen alltid själv bär ansvaret för hur han eller hon fullgör sina arbetsuppgifter. Att man blivit beordrad att utföra en arbetsuppgift innebär alltså att man ändå alltid har fullt ansvar för det sätt på vilket man utför arbetsupp- giften. Utöver de nu nämnda paragraferna finns i 2 kap. LYHS bestäm- melser om skyldigheter när patient har avlidit, hur intyg ska Vård och omsorg - faktabakgrund skrivas, vad som gäller för delegering av arbetsuppgifter, skyldig- heten att rapportera om patient drabbats av eller utsatts för risk att drabbas av skada eller sjukdom samt skyldigheter att lämna ut upp- gifter till olika myndigheter i vissa fall. För enskilda yrkesutövare finns i 2 kap. LYHS särskilda regler om tystnadsplikt. För offentligt anställa yrkesutövare gäller reglerna i sekretesslagen. 2.3.3 Rättelse av medicinska ställningstaganden Ett ställningstagande av en läkare eller annan hälso- och sjukvårds- personal om vilken vård och behandling som enligt dennes bedöm- ning en patient behöver och kan erbjudas går inte att överklaga. Patienten har dock i princip möjlighet att vända sig till en annan yrkesutövare inom hälso- och sjukvården som eventuellt kan göra en annan bedömning. Däremot kan patienten eller i vissa fall dennes anhöriga i efter- hand få en prövning av om den yrkesutövare som svarat för vården eller behandlingen handlat felaktigt eller varit försumlig. Patienten (eller anhörig) kan direkt anmäla en fråga till Hälso- och sjuk- vårdens ansvarsnämnd () och där få en prövning av om vården och behandlingen strider mot vetenskap och beprövad er- farenhet eller om yrkesutövaren på annat sätt handlat fel eller varit försumlig, t.ex. genom att inte erbjuda nödvändig vård och be- handling. Anmälan kan även ske till som i så fall gör en utredning och bedömer om frågan ska föras vidare till . prövning sker vid den regionala enhet för det geo- grafiska område där yrkesutövaren är verksam. kan meddela yrkesutövaren disciplinpåföljd i form av erinran eller varning om denne har gjort fel eller varit försumlig. I vissa fall kan anmälan till åtal ske. På ansökan kan en yrkesutövare fråntas sin legitimation eller meddelas prövotid. Patienten (eller anhörig) kan inte ansöka om detta. Beslut av kan överklagas till länsrätten av och av pati- enten om beslut går emot vad styrelsen eller patienten yrkat. En yrkesutövare som ålagts disciplinpåföljd eller prövotid eller som fråntagits sin legitimation kan också överklaga beslut till länsrätten. Länsrättens beslut kan överklagas till kammar- rätten. För prövning i kammarrätten krävs att prövningstillstånd ges. Vård och omsorg - faktabakgrund 2.3.4 Tillsyn över hälso- och sjukvården I tillsynen över hälso- och sjukvården har länsstyrelserna inga upp- gifter. Här är det som har såväl den direkta tillsynen som den generella tillsynen över att hälso- och sjukvården bedrivs och organiseras på ett sådant sätt att kravet på god vård kan upp- rätthållas. Det framgår av 6 kap. 1 § första stycket LYHS: Hälso- och sjukvården och dess personal står under tillsyn av . allmänna tillsyn över hälso- och sjukvården ska främst syfta till att förebygga skador och eliminera risker i hälso- och sjukvården. Genom sin tillsyn ska styrelsen stödja och granska verksamheten och hälso- och sjukvårdspersonalens åtgärder. Styrelsen kan meddela allmänna råd om hur hälso- och sjukvården bör bedrivas och kan meddela föreskrifter till skydd för enskilda. får inspektera olika verksamheter och har rätt att få ta del av handlingar, prover och annat material som berör denna. Om en vårdgivare inte uppfyller kraven på god vård och om miss- förhållandena är av betydelse för patientsäkerheten får styrelsen förelägga vårdgivaren att avhjälpa missförhållandena. I föreläggan- det får vite sättas ut. Om ett föreläggande inte följs och om miss- förhållandena är allvarliga får styrelsen helt eller delvis förbjuda att verksamheten bedrivs. Är det fara för patienternas liv, hälsa eller säkerhet får styrelsen utan föregående föreläggande förbjuda fortsatt verksamhet. har också direkt tillsyn över hur hälso- och sjuk- vårdspersonalen sköter sina uppgifter. Det innebär att styrelsen på anmälan från patienter och andra kan ta upp en fråga om någon som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen handlat fel eller varit försumlig. Ett sådant ärende kan även tas upp på styrelsens eget initiativ, t.ex. efter att styrelsen har tagit del av en uppgift i media eller i samband med en inspektion av en viss verksamhet. Styrelsen kan uttala sig kritiskt om yrkesutövarens åtgärder eller anmäla henne eller honom till med begäran om disciplinpåföljd. Styrelsen ska anmäla yrkesutövaren till åtal om felet eller försum- melsen är så allvarlig att den utgör ett brott som kan ge fängelse. Styrelsen kan också hos begära att en yrkesutövare åläggs prövotid, får inskränkt behörighet att förskriva vissa läkemedel eller fråntas sin legitimation. Vård och omsorg - faktabakgrund I det dagliga arbetet är det inte alltid klart vad som är att betrakta som en social insats med stöd av det bakomliggande beslutet med stöd av SoL eller LSS och vad som är en hälso- och sjukvårdsinsats. Ofta går sådana åtgärder in i varandra utan att personalen är på det klara med om det är en insats med stöd av SoL/LSS eller en insats som utgör hälso- och sjukvård. För den enskildes möjligheter att vinna rättelse för de fall han eller hon inte är nöjd med de insatser som meddelas är det emellertid viktigt att det står klart vilken lag- stiftning som olika behandlingsinsatser vilar på. Ett sätt att tydlig- göra vilka insatser som ska ske med stöd av olika lagar och hur dessa insatser ska genomföras är att göra en vårdplanering. I 10 § LSS föreskrivs att den enskilde i samband med att en insats enligt LSS beviljas har rätt att begära att en individuell plan upp- rättas.