sou · GSB3125d3 · 2005-01-01 00:00:00 — Ett tredje slut- förvar håller på att byggas för s.k. very low level waste (VLLW), vilket omfattar kortlivade nuklider med ett akti- vitetsinnehåll på några Bq/g (upp till /g?). Enligt uppgift ska det tredje slutförvaret inte klassas som en kärnteknisk anläggning utan istället ska betraktas som en slutstation för farligt avfall Officiellt har inga friklassningsgränser. Således släpps inte något radioaktivt material ut från rivning. Det tillämpas zonindelning vid anläggning som ska rivas. Ut- rymmen delas i nukleära och icke nukleära områden ba- serade på driftshistorik. De nukleära områdena rensas till s.k. target levels, f.n. /cm2 respektive /g för att klassas som icke nukleärt. 4.3.2EDFs Rivningsprogram för första generationens kärn- kraftverk hade EDF planerat att låta sina ut- tjänta avställda reaktorer stå i säker avställning (SAFSTOR) i ca. innan nedmontering och rivning till s.k. stadium 3, då om- rådet kunde friklassas. Myndigheten DSIN var orolig att sådana interima situationer lätt kunde permanentiseras och gav 1996 uppdrag åt CEA och EDF att inkomma med ett förslag till total- rivning av Brennilis EL4 reaktor innan slutet av 1999. Förslaget till totalrivning av Brennilis levererades . gick EDF ett steg vidare och presenterade ett förslag till totalrivning till sta- dium 3 av Alla 6 avställda gasgrafit reaktorer (Chinon A1, A2 och A3; Bugey 1 och A1 och A2) Creys-Malville (Superphenix) snabb bridreaktor Förvaringssilon vid för grafithylsor till gasgrafit reaktorer motsvarande ca. 2 000 t grafit). Den nya offensiva strategin siktar mot Att visa att totalrivning på en industriell skala är fullt möj- lig Att det finns kapacitet att hantera det uppkomna avfallet Att ta tillfälle att etablera en rivningsgrupp inom EDF, som kan ta vid när det blir aktuellt med rivning av de PWR som är i drift. Rivningen ska äga rum i två etapper över totalt ca. Totalt uppskattas kostnaderna till hela programmet till , varav planerings/ingenjörskostnader utgör , rivningsarbete 40–och avfallshantering 20–. Under den första etappen ska Brennilis, Superphenix, Chooz A och Bugey 1 rivas. Erfaren- heter från Bugey 1 ska kunna tillämpas vid rivning av de andra gas- grafit reaktorerna vid Chinon och under den andra etappen. De huvudsakliga målen med programmet är Förenkling av administrativa procedurer, t.ex. tillstånd från statliga och lokala myndigheter och kommittéer Kartläggning av avfallsrutter för 670 000 t icke radioaktivt avfall 400 000 t radioaktivt avfall, varav o 200 000 t VLLW är avsett för det CSTFA slutförvar som är under bygge o 100 000 t kortlivat låg- och medelaktivt avfall till Centre l´Aube o 80 000 t är betong kontaminerat med natrium o 20 000 t grafit till ett grafit-(mellan? )lager som väntas bli klart o 1 000 t långlivat medelaktivt avfall som måste mellanlagras, eventuellt i långtids-mellanlagringsanläggningen , som ska vara färdig 2027. Uppsättning av en industriell organisation för riv- ning. EDF har redan etablerat en ny avdelning, CIDEN, för att samla alla deras kunskaper om riv- ning, avfallshantering och miljö. CEA har också satt igång ett program för rivning av laboratorier, celler, forskningsreaktorer och avfallshanteringsanläggningar över den kommande perioden. Brennilis var en 73 MWe, tungvatten modererad, gaskyld (CO2) prototyp tryckvattenreaktor som avställdes 1985 efter ca. har bränslet transporterats bort till mellanlager i Caderache, primärsystemet dränerats och torkats och bränslebas- sängen tömts m.m. Fram till var anläggningen gemensamt ägd och driven av EDF och CEA. är EDF ensam ägare. Rivningen kom igång . Målet var ett stadium 2 där endast reaktorinneslutningen med innehåll skulle vara kvarstående . Byggnaderna för konditionering av vätskeformigt avfall (ETS), för förvaring av utbränt bränsle (SFB) och för lagring av fasta driftav- fall (SWS) skulle tömmas och rivas, liksom alla andra icke konta- minerade byggnader. Som nämndes tidigare, officiellt så friklassas inget radioaktivt material i . Brennilis är det första projektet där principen tillämpas i praktiken. Hela anläggningen delas in i två zoner: en nukleär, varifrån allt avfall räknas som radioaktivt och den andra konventionella varifrån allt avfall är icke radioaktivt per defini- tion. Varje rum i den nukleära zonen analyseras med hänsyn till den process som har pågått och historiken av händelserna där. Ytorna klassas i 4 kategorier och behandlas enligt medan: Borttagning av minst 6 mm Alla ytor utsätts för kontrollmätningar efter behandling: endast statistiska kontroller (ca. av ytorna) för kategori 0, 1 och 2, men av ytorna klassade som kategori 3. Vid kontrollmät- ningarna används target levels (målnivåer) av /cm2 respek- tive /g som högsta acceptabla värden. Om mätningarna visar värden under dessa nivåer, förbereds en declassification file åt myndigheterna för godkännande. har byggnaderna SFB, ETS och SWS blivit rensade till ovannämnda nivåer. Vad gäller den sistnämnda, SWS, så har myn- digheterna godkänt dess declassification file och byggnaden har demolerats. Det tidigare beslutet att riva Brennilis till stadium 2 har, som nämndes tidigare, ändrats av EDF till en totalrivning till stadium 3. Det nuvarande rivningsprojektet ska vara klart varefter det nya projektet fortsätter så att allt radioaktivt ska vara borta från platsen och byggnaderna vara demolerade . 4.4TYSKLAND [4] 19 st i drift, varav 13 st PWR och 6 st BWR. Kärnkraft svarar för av elproduktionen. Dessutom har 17 kraft- och prototyp-reaktorer avställts. 2 av dem (KKN i Niederaichbach och HDR i Grosswelzheim) har rivits till stadium 3, dvs. s.k. green field, 2 är i s.k. SAFSTOR tillstånd medan de andra 13 håller på att rivas till stadium 3. Reaktorerna ägs av privata eller kommunalägda kraftföretag eller av staten. Enligt atomenergilagen 2002 ska kärnkraft fasas ut av ca. De nu fungerande reaktorerna ska var och en köras över en nominell total driftperiod , vilket betyder att den sista reaktorn ska avställas . När ska rivning ske? Både regeringen och kraftföretagen föredrar en omedelbar riv- ning till stadium 3, dels för att utnyttja driftpersonalens erfa- renheter och kunskap. Dels för sociala och kostnadsorsaker. Å andra sidan måste det finnas ett slutförvar för låg- och medel- aktivt avfall tillgängligt, vilket inte är fallet . kraftföretagen välja om de vill företa en totalrivning eller ett stadium 1 SAFSTOR Myndigheter/ licens för rivning: Licens för rivning ges av delstat (land) där respektive kraft- verk finns. Bundesministerium für Umwelt, Naturschutz und Reaktorsicherheit (BMU) överser licensiering för att åstad- komma en harmonisering av procedurer. BMU stöds av strål- skyddsmyndigheten für Strahlenschutz (BFS) och andra tekniska expertorganisationer. irespektive delstat anlitar teknisk expertis för råd och dess- utom informerar/rådgör med allmänheten. Enligt atomenergilagen ska kraftverksägarna samla medel för att täcka kostnaderna för rivning av respektive verk och om- händertagande av rivningsavfall. Kraftverken uppskattar att to- talrivning av en 1 200 MWe PWR skulle kosta i storleksordning 300 M medan motsvarande kostnad för en 800 MWe BWR skulle vara ca. Rivning av forskningsreaktorer och upparbetningsanläggningen finansieras av staten eller delstaten där anläggningen finns med allmänna medel med årliga anslag. Annat av intresse: BMU har etablerat en arbetsgrupp för att ta fram kriterier för platsval för ett slutförvar. Innan kriterierna är klara – efter framtagning och diskussion med allmänheten och andra intresserade parter – kommer inga nya platser bli valda eller ens undersökta. BFS har av bundesregeringen tillgivits ansvar för konstruktion, uppförande och drift av slutförvar. Som nämndes ovan finns inte något slutförvar i drift . Dock har det funnits ett tidigare. Slutförvaret i f.d. saltgruvan i (Endlager für radioaktive Ab- fälle Morsleben ) tog emot låg- och medelaktivt av- fall , totalt . måste stängas på grund av ett domstolsbeslut. Det ska inte tas i drift igen. BFS har sökt tillstånd att bakfylla och slut- ligen täta till , men licensieringsprocessen har visat sig vara lång och krånglig. Koncept till avtätning är under diskussion. Den f.d. järngruvan har studerats och undersökts för slutdeponering av låg- och medelaktivt avfall med för- sumbar värmeutveckling. Deponin ska vara ca. 800–1 300 m under marknivån. Efter en licensieringsprocess , fick BFS ett tillstånd . Det har dock överklagats i domstol. Det väntas ta tills domstolsprocessen är avklarad. Saknaden av slutförvar har lett till ett stort behov av mellanlagring av avfall från de pågående rivningsprojekten. Två stora sådana mellanlager har etablerats vid Greifswald- projektet och Forschungszentrum (FzK). har man tänkt har två olika slutförvar för kärnavfall som alstrar värme respektive icke värmegenererande avfall. Enligt en ny lag ska Bunderregeringen leta efter en gemen- sam deponi för båda typerna. Tiden för att hitta platsen, konstruera och licensiera en sådan deponi uppskattas till 30–. Således måste allt konditionerat avfall hållas i mellanlager över den perioden. , där det finns ett större mellanlager för låga och medelaktivt avfall, betyder det omkonditionering av 55 000–som ska placeras i s.k. Konrad-behål- lare, inspekteras av berörda myndigheter och certifieras in- nan faten ingjuts i injekteringsbetong i Konradbehållaren. Detta arbete beräknas ta 12–. 4.4.2KKN Niederaichbach [1] Anläggningen vid KKN Niederaichbach var en 100 MWe gaskyld tungvattenmodererad reaktor. Den togs i drift 1972, avställdes 1974 och sattes i säker avställning status (stadium 1) . Tillstånd för rivning till stadium 3 beviljades 1987, efter utdragna hearings och domstolsprocesser. Ett huvuddrag i projektet var användande av en specialkonstru- erad, fjärrmanövrerad rivningsmaskin för borttagande av de akti- verade komponenterna i reaktorkärlet. Denna högprecisions, rote- rande masttyp maskin med manipulator utnyttjade många tekniker för demontering av de vertikalt orienterade invändiga detaljerna i trycktubsreaktorn. Fjärrmanövrerad nedmontering och segmentering av KKNs härd- komponenter ägde rum –93. 522 t material togs ut med ett totalt radioaktivitetsinnehåll på 8.6 x . Material har pack- ats i 139 st avfallsbehållare, som ska transporteras till slut- förvar, när det tas ur drift. förvaras behållarna i mel- lanlager i Forschungszentrum, . av det uttagna materialet var under /g. Denna fraktion har skickats till smältanläggningen Siempelkamp i Krefeld för återanvändning, efter smältning, inom kärnkraftindustrin (t.ex. för att tillverka av- fallsbehållare). Nästa åtgärd var borttagning av all aktiverad betong under april- . Därefter dekontaminerades alla ytor i byggnaden och ca. 200 000 friklassnings-mätningar gjordes, med efterföl- jande kontrollmätningar införda av kärnkrafts- samt miljömyndig- heter. Anläggningen befriades från lydelse under atomenergila- gen, byggnaden demolerades och green field status åstadkoms . Ett intressant särdrag av KKN- rivningsprojektet var att det ut- fördes under ett fastpriskontrakt med en huvudentreprenör. 4.4.3Greifswald [1] Det finns åtta 440 MWe ryska tryckvattenreaktorer typ VVER vid i nord-östra . Fyra (Block 1–4) hade varit i drift , en (Block 5) hade just tagits i drift 1989, en var färdig att startas och två höll på att byggas , när det fattades ett beslut att ställa av och riva hela anlägg- ningen. hade levererat ca. 17 000 MWår elkraft till nätet över åren. är förmodligen det största re- aktorrivningsprojektet i världen. Omedelbar totalrivning till stadium 3 valdes för anläggningen istället för SAFSTOR innan totalrivning av följande orsaker: Det skulle leda till lägre kostnader, lägre total dos till personalen, lägre mängd radioaktivt avfall, Fortsatt arbete för verkets personal. var en av de största arbetsgivarna i området. Att notera vid : Efter godkännandet av rivningskonceptet utförs projektet under ett antal dellicenser, som ges ut successivt. Det har krävts stor flexibilitet i planeringsarbetet för att anpassa projektarbetet till vissa förseningar i tillståndsgivning. En central aspekt av projektet är dess mellanlager (Interim Storage North ISN). ISN har 8 salar var och en med ett förvaringsutrymme på . Allt utbränt bränsle från (och Rheinsberg kraftverk) ska torrförvaras här i väntan på ett slutförvar. ISN gör det också möjligt att kapa ut stora helkomponenter från systemet för senare segmentering/konditionering i en av ISNs salar, vilket för- kortar projekttiden. Alla bränsleelement (totalt ca. 5 000) ska packas i CASTOR-typ behållare för torrförvar i ISN. Enligt nuva- rande planer ska detta ske . Stora insatser läggs ner på dekontaminering för att minska doser till personal samt mängd radioaktivt avfall. Både ke- miska och elektro-kemiska metoder används. Alla primär- kretsar dekontamineras innan rivning. Fjärrstyrd utrustning ska användas vid nedmontering av reaktorkärlens (Block 1–4) inre komponenter. Utrust- ningen ifråga har testats först på de mindre aktiva kompo- nenterna i Block 5. Det har blivit en drastisk minskning i arbetsstyrka vid . Från 5 000 anställda vid avställningen så har den minskat . Detta har åstadkommits bl.a. genom tidig pensionering, privatisering av tekniska tjänster och några oundvikliga uppsägningar. Efter en jobbig start (verkets avställning var inte planerad) har projektet fungerat bra. De viktigare dellicenserna har avskaffats. Avfallshantering, speciellt friklassning av mycket lågaktivt material, löper trubbelfritt. ISN togs i drift 1998. lagras 26 behållare innehållande 2 016 bränsleelement samt 15 700 t radio- aktivt avfall där. Dessutom flyter arbetet med avfallskonditionering utan komplikationer. 2 200 t avfall ar behandlats . 4.5ITALIEN [9] 4 kraftreaktorer ägda av statliga i drift när, efter en folk- omröstning och ett efterföljande regeringsbeslut, de avställdes 1987. Garigliano 160 MWe BWR (avställdes ), Trino 270 MWe PWR, Latina 210 MWe GCR (avställdes 1986), Caorso 860 MWe BWR (avställdes 1986). P.g.a. brist på bl.a. rivningsplaner, pengar och slutförvar valdes SAFSTOR-alternativet för rivning. Arbetet för att etablera detta tillstånd pågick med snigelfart delvis därför att randvillkoren för SAFSTOR för de olika reaktorerna inte var klart definierade. Såle- des etablerades organisationen 1999, som skulle svara för rivning och konditionering av rivningsavfall, först som en avdel- ning av och sedan, 2000, som en helt självständig organisa- tion. SOGIN är helt ägd av . Andra avställda kärntekniska anläggningar omfattar bl.a.: Upparbetningsanläggningen (pilotskala) EUREX i forsk- ningsinstitutet , Upparbetningsanläggningen (pilotskala) ITREC i , Bränsletillverkning (pilotskala) PLUTONIUM och Hot Cell-anläggningen OPEC i , Bränsletillverkning industriell skala vid Fabricazioni Nucle- ari (FN) i . överfördes licenser för innehav av ovannämnda anlägg- ningar till SOGIN som därmed övertog ansvaret för dess rivning. fick SOGIN ansvar för teknisk specifikation och konstruktion av ett slutförvar för låg- och medelaktivt kärnavfall. 1999 ändrades SAFSTOR-strategin. Den italienska beslöt att SOGIN ska planera för en totalrivning av alla 4 re- aktorerna (och ENEAs anläggningar) . Orsakerna var huvudsakligen: Det bedömdes att det skulle bli omöjligt att bibehålla kärn- teknisk kunskap i ett land där kärn- kraft är övergiven som teknik, Viktigt därför att utnyttja personalens expertis, Behovet av platserna för andra industriella bruk, t.ex. kraft- verk. Riksdagsbeslutet täcker även ENEAs anläggningar, dvs. de ska också totalrivas . Beslutet kräver uppförande av ett nationellt slutförvar för låg- och medelaktivt avfall. Enligt strategiplanen ska platsen väljas och förvaringsanläggningen ska stå färdig 2009. Rivningsplaneringen vid de fyra reaktorerna är baserade på detta antagande. Framtill dess ska de uppkomna konditionerade avfallen mellanlagras vid verken. Det utbrända bränslet från Garigliano, som f.n. mellanlagras i Avogadroanläggningen, ska sändas till BNFL i för upparbetning. Bränsle från Trino och Caorso ska mellanlagras torrt i behållare. Detta gäller också bränsle från ENEAs EU- och anläggningarna. Agenzie Nazionale per la Protezione dell´ Ambiante (ANPA) som bl.a. agerar som ett slags kombinerat SKI/SSI. Den sorterar under industridepartementet. ANPA svarar för detaljreglering, kontroll/inspektion, Industridepartementet för tillstånds- och licensfrågor. hade fram till att SOGIN etablerades samlat en fond för rivning m.m. Den oväntat tidiga avställningen av alla verk gjorde det att fonden inte räckte till. För att supplementera denna fond tas 0.036 Eurocent ut per kWh el som säljs. SOGIN ger en statusrapport om förväntade framtidskostnader , korrigeringar till uttaget görs . Fonden förvaltas av National Authority for Electricity and Gas. För att finansiera rivning av ENEAs anläggningar tas en avgift ut på 0.026 Eurocent per sålda kWh. Vid har man konditionerat mellan- och högaktivt avfall, dekontaminerat och nermonterat ett antal avfallstankar samt ställt reaktorbyggnaden i ett SAFSTOR tillstånd. Under de när- maste åren (2003–2006) ska man gräva upp, sortera och konditio- nera avfall från markförvar vid verket, tömma turbinbyggnaden och bygga ett nytt mellanförvar för konditionerat avfall. –2009 är det planerat att ta bort ånggeneratorerna (totalt ca. 3 800 t) och konditionera driftavfall. Primärkretsen (stora CD2-ledningar) håller redan på att rivas. Ungefär likadana aktiviteter pågår även vid Caorso och Trino anläggningarna. 4.6JAPAN [4, 10, 11] Kraftreaktorer: 52 st, motsvarar av landets elproduktion. Dessutom 2 st som håller på att rivas: Tokai 1 (en gaskyld re- aktor) och Fugen (prototyp lättvattenkyld/tungvatten modere- rad reaktor) Andra kärntekniska anläggningar: Laboratorier och forskningsreaktorer hos (). Kärndrivna skeppet och Demonstration Reactor (JPDR) har rivits. Två anläggningar (JRTF Reprocessing Test Facility och JRR- 2 Reactor No 2) håller på att rivas. Myndigheter/Lagar: , Trade and Industry (METI) svarar för kommersiella kärnkraftverk medan forskningsanlägg- ningar sorterar under , Culture, Sports, Science and Technology (MEXT), Kraven gällande rivning av alla kärntekniska anläggningar framgår av lagen: for the Regulation of Nuclear Source Material, Nuclear Fuel Material and Reactors (LRNR). För kärnkraftverken gäller dessutom the Elec- tric . Dessa lagar reglerar när riv- ningsplanen ska lämnas in, ändringar i säkerhetsregler m.m. Enligt en METI förordning ska en kärnkraftverksägare reser- vera medel som har fonderats under verkets driftperiod. 2004 uppskattades kostnaderna för rivning av en 1 100 MWe BWR till 39 miljarder JPY (ca. ) och för en PWR av samma storlek till 41 miljarder JPY. Dessutom ska avfallshan- tering och deponi kosta 15 miljarder JPY för BWR och 17 mil- jarder JPY för PWR. Kostnadsuppskattningar gjordes av en (METI?) Sub-committee on Nuclear Energy och fonderade belopp kontrolleras periodiskt av myndigheterna. Annat av intresse: Det privata företaget, () äger ett slutförvar för lågaktivt avfall samt ett mellanlager för utbränt bränsle och förglasat högaktivt avfall. Anläggning- arna är i Rokkasho (distriktet). Deponin för låg- aktivt avfall var konstruerat för att ta emot 1 miljon 200 l fat, men planeras utöka kapaciteten till 3 miljoner fat. Mel- lan 1992 och 2002 har ca. deponerats i Rokko- sho. Mellanlagret för förglasat avfall kan acceptera 1 400 avfallsbehållare men ska byggas ut för att ta emot 3 000 behållare. Det pågår diskussioner mellan METI och kraftföretagen om kriterierna för deponering av mycket lågaktivt avfall () samt om friklassningsnivåerna. Beträffande slutförvar av högaktivt avfall, etablerades the () of för att hitta en lösning inom den privata sektorn. Demonstration Reactor (JPDR) var en 90 MWt ko- karreaktor som var i drift . Målen med riv- ningsprojektet, som sattes igång , var att Erhålla handgripliga erfarenheter om rivning, Utveckla/demonstrera lämpliga teknologier, Samla projektbaserade data om personaldos, avfall, kostna- der, mm. Projektet började med ett femårs forsknings- och utvecklings- program på olika tekniker av intresse samt förberedelse av en riv- ningsplan. Utvecklingsarbetet fortsatte även efter att själva riv- ningsarbetet startades , med storskaliga prov på olika tekniker. kännetecknades av de stora antal tekniker som utnyttjades och demonstrerades i de olika projektaktiviteterna. Re- aktorns interna delar kapades med plasmaskärning. Röranslut- ningar till reaktorkärlet avlägsnades med sprängteknik eller med kapskivor. En s.k. arc saw användes för att segmentera reaktor- kärlet. Demolering av det biologiska skyddet av betong var med diamant sågning och borrning, vattenstrålar med slipmedel eller sprängteknik. Flera metoder användes vid dekontaminering av be- tongytor. JPDR uppnådde stadium 3 green field status . Databasen som samlades användes för att verifiera ett dator- program för projektledning inom kärnkraftrivning: for Management of Reactor Decommissioning COSMARD, som senare använts i planeringen avrivning av japanska kärnkraftverk . JPDRs rivning resulterade i totalt 22 400 t avfall varav klassades som radioaktivt avfall. De relativt högaktiva komponen- terna, såsom reaktorkärl samt dess interna delar, har placerats i strålskyddade behållare och mellanlagras hos JAERI, vilket även är fallet för det lågaktiva avfallet. 18 000 t icke radioaktivt betong har använts inom JAERI området som fyllnadsmassor, 2 000 t friklas- sat stål har återvunnits. Totalkostnaden för JPDR projektet var 23 miljarder JPY (mot- svarande ca. ) inklusive kostnader för forsknings- och utvecklingsprogram. Tokai 1 kärnkraftverk var en gas/grafit reaktor som var i drift 1966 till 1998. Det utbrända bränslet togs ut från reaktorn och trans- porterades bort från siten . Anläggningen håller på att rivas till ett stadium 3 green field status och ett nytt kärnkraftverk ska förmodligen byggas där. Själva reaktorområdet och biologiska skyddet ska bevaras i ett SAFSTOR tillstånd under . ska de icke radio- aktiva delarna av anläggningen rivas för att säkerställa en transport- rutt för rivningsavfall samt för att få plats för avfallskonditionering på plats. Detta sätt att planera projektet gör att det blir en relativ jämn arbetsbelastning över projektets . Projektpro- grammet är delat över tre faser: Första fasen –2005 då de konventionella delarna av verket avlägsnas, Andra fasen –2010. Ånggeneratorerna och pri- mära gasledningar ska tas bort, Tredje fasen –2017 omfattar rivning av reaktorn och dess byggnad. Efter rivningen kontrolleras området med aktivitetsmätningar. Marken återställs till grundnivå. Allt radioaktivt avfall transporteras bort. Totalt uppskattas uppstå det 18 100 t radioaktivt avfall. Projektet uppskattas kosta 89 miljarder JPY (). 4.7SPANIEN [4, 12] Kraftreaktorer: 9 st, svarar för av elproduktionen Andra kärntekniska anläggningar inkluderar: CIEMAT forskningscentrum där det finns avställda anlägg- ningar, t.ex. forskningsreaktor , pilot upparbetnings- anläggning, bränsletillverkningsfabrik, behandlings- och förvaringsanläggningar för vätskeformigt avfall, m.m. Hela CIEMAT forskningscentret ska friklassas. Rivning där ska påbörjas och planeras ta ca. Vid Andujar fabriken producerades uranconcentrat från malm . Processen resulterade i 1.2 Mt avfall (mill-tailings). revs alla byggnader och området restaurerades miljömässigt. pågår restauration av 19 nedlagda urangruvor. Alla dessa projekt utförs av det statsägda företaget . Myndigheter, m.m.: Consejo de Seguridad Nuclear (CSN) svarar för kärnsäker- het och strålskydd. Organisationen sorterar under Mini- stry of Economy (tidigare under industri- och energi- departementet) men är oavhängig av regeringen. Den rap- porterar direkt till . ENRESA är ett företag ägt av CIEMAT och SEPI (ett stat- ligt holdingbolag) och är ansvarigt för hantering av radio- aktivt avfall i , inklusive rivning av kärntekniska anläggningar.