sou · GSB377 · 2005-01-01 00:00:00 — Det är viktigt att beslutet tar hänsyn till förbandsstrukturen i det framtida svenska flygvapnet. Samlokalisering av pilotskolan med någon av flottiljerna i vad som med all säkerhet blir ett krympt svenskt flygvapen kan med hänsyn till kapacitet, operativ planering och ledning visa sig olämplig. Skälet är helt enkelt att det verksamhetsomfång och antalet flygrörelser som en sådan utbildningsplats genererar svårligen kan förenas med såväl flottiljverksamhet som den utveckling av flygövnings- verksamhet med internationella förband som förefaller möjlig. Att på detta sätt redan i planeringsfasen för skolan bygga in en flaskhals för den samlade flygverksamheten vore olyckligt. 3Säkerhets- och försvarspolitiska överväganden Det slut, och nedmon- teringen av har i grunden förändrat det säker- hetspolitiska mönstret i . För vår egen del har den tidigare hotbilden i vårt närområde klingat av eller t.o.m. helt försvunnit. Under det gångna årtiondet har den dominerande tendensen i varit en allt ökande integration och samarbete, med EU som en central drivkraft i de stora kliv som tagits mot en historisk omvandling av kontinenten. Utvidgningarna av EU och Nato har påtagligt stärkt säkerheten och samarbetet i . I Östersjö- regionen har utvecklingen medfört en väsentligt sänkt spännings- nivå, som ligger på en historiskt låg nivå. På det regionala och subregionala planet har nya samarbets- former vuxit fram. I vårt eget närområde spelar en viktig roll som diskussionsforum i regionala frågor för de nordiska länderna och andra strandstater kring . Det subregionala samarbetet inom är mycket betydelsefullt för nät- verksbygge mellan , och övriga nordvästra och de nordliga länen i , och . Parallellt med dessa positiva utvecklingstendenser har nya hot mot fred och säkerhet uppstått i och globalt, och den svenska säkerhetspolitiken har anpassats för att svara upp mot nya krav och utmaningar i en snabbt föränderlig omvärld. Runt om i världen har krig och konflikter blossat upp. På vår egen kontinent handlar det till stor del om latenta spänningar som tidigare hölls i schack av det geopolitiska tvångströja men som har kommit till ytan. Det mest näraliggande är de förfärande krigen i det . i och konflikten mellan och om är andra områden där blodsutgjutelser följt i spåren på det slut. Som en röd tråd, globalt såväl som i , löper att fred och Säkerhets- och försvarspolitiska överväganden säkerhet aldrig kan tas för givet utan måste värnas. Internationaliser- ingen och globaliseringen skapar ömsesidiga beroenden men också en gemensam sårbarhet. Kraven på internationella insatser växer kontinuerligt som de enskilda operationerna tenderar att bli alltmer komplexa. Beräkningar finns att det i FN:s regi kommer att finnas uppemot 70 000 personer, civila och militära, verksamma fredsfrämjande operationer världen runt. Detta överstiger vida den tidigare toppsiffran då 55 000 personer var engagerade i FN:s fredsfrämjande verksamhet. Härutöver tillkommer de operationer som sker i regi av EU, Nato eller (Organisationen för Samarbete och säkerhet i ). 3.2Den Europeiska utvecklingen – EU:s krishanteringsförmåga Tendensen mot ett i samverkan har dock varit allt annat än entydig. På skenade utvecklingen och gick i rakt motsatt riktning, mot krig och förödelse. är en sovjetkom- munistisk relik från det förflutna. I gränsland i och ytterligare en bit bort i dominerar instabilitet och regimer där det råder allvarliga brister i demokratiskt styresskick och respekt för mänskliga rättigheter. har Europaintegrationens begränsningar också kommit i tydlig dager. blodiga sönderfall i krig mellan olika folkgrupper är det första kriget på den europeiska kontinenten på närmare . Uppgörelserna mellan folkgrupperna i det satte EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik, i tragisk blixtbelysning. EU visade sig oförmögen att axla sitt ansvar och kunde varken förhindra eller stoppa det våld och de illgärningar som utspelade sig mitt i . Dåvarande utrikes- ministern sammanfattade kärnfullt dilemmat i ett tal i : Hade EU haft en gemensam utrikespolitik hade vi i kunnat undvika krig, tiotusentals döda, hundratusentals flyktingar från , före detta . Vi hade inte en gemensam utrikespolitik – och kriget, tragedierna var ett faktum. Med de smärtsamma lärdomarna från krigen på och andra omvärldsförändringar i färskt minne utvecklas EU:s förmåga till Säkerhets- och försvarspolitiska överväganden internationell krishantering kontinuerligt. Från att under EU:s – eller snarare De Europeiska Gemenskapernas – första årtionden ha varit mest ett politiskt samråd har den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken fått en allt konkretare utformning. EU:s väldiga ekonomiska och handelspolitiska tyngd kompletteras nu med alltfler politiska instrument, inklusive militära kapaciteter för att i enlighet med vid behov upprätthålla fred och säkerhet. Utvecklingen av EU:s krishanteringsförmåga är en del av en bredare strategi för fred och säkerhet i och globalt som EU kommit överens om. Ett säkert i en bättre värld redovisar alla de utmaningar vi står inför: terrorism, regionala och etniska konflikter, massförstörelsevapen etc. Den understryker också att problemen måste lösas med utgångspunkt i gemensamma värderingar och med multilateralism som ledstjärna. Strategin anger också den bredd av instrument som står till Unionens förfogande för att främja fred och säkerhet: utrikes-, handels-, bistånds-, försvars- och miljöpolitiska. Stärkt EU-förmåga, skriver Försvarsberedningen i sin senaste rapport, kommer till del och därför ligger det i såväl som övriga medlemsstaters intresse att EU:s kapacitet för krishantering ökar. Genom Amsterdamfördraget tog EU ett viktigt steg genom att fördragsfästa sina ambitioner inom den militära krishanteringen. I fördraget anges ett spektrum av insatser för konfliktförebyggande och krishantering där EU avser spela en roll, de s.k. Petersberg- uppgifterna: räddningsinsatser, humanitära och fredsfrämjande insatser. Rent konkret handlar det om att EU föresatt sig att ha en kapacitet att, genomföra internationella krishanteringsinsatser inklusive militära fredsfrämjande insatser i enlighet med FN- stadgan. Samarbetet mellan Nato och EU liksom de praktiska arrange- mellan de bägge organisationerna har successivt preciserats så att EU skall kunna genomföra militär krishantering med nyttjande av Natoresurser, även om hela Nato inte är engagerat i insatsen. Vid i uppställdes ett ambitiöst mål att ha förmåga att kunna sätta in en militär styrka på upp till 50 000 – 60 000 soldater samt relevanta sjö- och luftstridskrafter för internationell kris- hantering. Denna insatsstyrka skall kunna underhållas och vid behov sedan avlösas insats. Styrkan är i första hand avsedd för insats i tredje land och dess närhet men skall även kunna verka globalt. Stora steg mot ett förverk- Säkerhets- och försvarspolitiska överväganden ligande av dessa mål har tagits, även om en hel del återstår att göra. har aktivt drivit på för att utveckla EU:s förmåga till internationell krishantering. EU:s medlemsstater har ett kollektivt ansvar för att vidareutveckla unionens krishanteringskapacitet och göra den så effektiv som möjligt. Inte minst viktigt är det att små och medelstora länder ställer upp med synliga och konkreta bidrag. De mindre ländernas deltagande är viktigt för att visa att frågan är en angelägenhet för hela . ger deltagandet såväl insyn som inflytande. Försvarsbeslutet kommer att bli en viktig signal till partners i EU om att resurser står i samklang med den svenska ambitionsnivån. Inom EU pågår förberedelsearbete för att medlemsstaterna skall kunna bidra med insatsstyrkor för krishantering med mycket hög beredskap. Styrkorna skall kunna sättas in i en operation efter det att rådets beslut om insats fattats. De individuella snabbinsatsstyrkorna skulle bestå av ca 1 500 soldater och finnas tillgängliga , och i full omfattning . Planering för ett svensk engagemang har påbörjats. Ambitionsnivån för det svenska bidraget är hög men av olika skäl krävs förändringar i utbildningssystemet, varför kommer att påbörja utbildningen först och kunna ställa en styrka till förfogande 2008. Det svenska bidraget kommer enligt nuvarande inriktning inledningsvis att röra sig om en halv snabbinsatsstyrka, dvs. ca 750 personer, och den andra halvan skulle komma från något/några andra länder. För att tillgodose krav på interoperabilitet kommer en multinationell snabbinsatsstyrka erfordra samlokalisering och samövningar under långa perioder. En övningsbas kan komma att etableras i . En sådan utbildnings- och övningsbas kommer att ställa höga krav på logistik och infrastruktur: flyg, järnväg, ev. hamnfaciliteter, IT- kommunikation, förråds- och garageringsmöjligheter, utbildnings- anläggningar, samt god tillgång till övningsterräng. Med den höga insatsberedskap som gäller måste snabbinsatsstyrkorna kunna sam- öva mycket och ofta, inte bara på bataljonsnivå utan även i större formationer. Stridskraftgemensamt uppträdande (armé, flyg och marin) kommer att vara viktigt. Kraven på interoperabilitet kommer att vara mycket högt ställda, och interoperabilitet kommer att vara ett mål i sig för styrkorna. I mångt och mycket handlar det om att etablera ett nätverksbaserat försvar i internationell miljö. Denna utveckling ställer höga krav på nyinriktning, omallokeringar och prioriteringar för den svenska Försvarsmakten. Säkerhets- och försvarspolitiska överväganden 3.3Den svenska säkerhetspolitiska linjen och internationella övningar Som utredningsman kan jag inte se annat än att en utveckling av den internationella militära test- och övningsverksamheten på svenskt territorium gott och väl ryms inom de gränser för internationell samverkan som den svenska militära alliansfriheten sätter. Stats- minister har i interpellationssvar i givit en klar och entydig uttolkning av den svenska militära alliansfrihetens innebörd och yttre gräns. För del utesluter vi inga andra former av samarbete än avtal om bindande ömsesidiga försvarsgarantier. Allt annat samarbete som kan stärka vår egen fred och självständighet, stabiliteten i vårt närområde och internationell fred och säkerhet ska vi delta i efter bästa förmåga och efter beslut i varje enskilt fall. Statsministern underströk också vikten av: ett fördjupat samarbete inom EU och stärkta europeiska kapaciteter samt att hot mot freden och vår säkerhet kan bäst avvärjas i gemenskap och samarbete med andra länder, med bibehållen militär alliansfrihet som grund. (Riksdagsprotokoll 2003/4:61) Grundvalen för den svenska säkerhetspolitiken – den militära allians- friheten – ligger alltså fast. Statsministerns ordval grundar sig på den beskrivning av säkerhetspolitiska linje som företrädare för socialdemokraterna och tre av de borgerliga oppositionspartierna kom överens om 2002. Denna beskrivning, betonade statsministern, ger handlingsfrihet. Emellertid är det ett alltför snävt perspektiv att endast fråga sig om en ökad internationell militär test- och övningsverksamhet ryms inom ramen för den svenska säkerhetspolitiska linjen. Fråge- ställningen bör breddas till: Har vi något att tjäna på det? Såvitt jag kan se är vinsterna betydande. En breddad internationell övningsverksamhet på svenskt territorium skulle ge ett antal positiva effekter, politiskt såväl som ekonomiskt. För det första skulle det befästa och synliggöra vår trovärdighet som engagerad och ansvarstagande partner i den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Att ställa resurser till förfogande behöver inte nödvändigtvis betyda personal. I den utsträckning som test- och övningsmöjligheter efterfrågas kan de vara ett nog så betydelsefullt komplement till samlade förmåga. Strävan att stärka EU:s förmåga till internationell krishantering skulle Säkerhets- och försvarspolitiska överväganden gagnas och ett stärkt EU kommer även till del. Det ter sig naturligt att andra länder, som ett led i vårt engagemang för fred och säkerhet, under vissa villkor kan få tillgång till svenska militära utbildningsresurser och infrastruktur i test- och övningssyfte. För det andra, ur försvarspolitisk synvinkel är internationell övningsverksamhet inte bara ett värdefullt tillskott till Förvars- maktens internationella kontakter och nätverksbygge. Möjligheter att öva tillsamman med andra länder ger mycket viktiga erfaren- heter för svenska förband och skapar operativ förmåga att samverka med andra länder i fredsfrämjande operationer, s.k. inter- operabilitet. Denna förmåga blir allt viktigare. I de sammansatta operationer som alltmer präglar de fredsfrämjande insatserna är förberedande internationell samverkan och samövning en grund för att operationen överhuvudtaget ska kunna genomföras. EU:s fram- växande s.k. insatsstyrkor understryker i än högre grad betydelsen av detta. Många samhällsområden präglas av en kraftigt ökad inter- nationalisering. Försvarssektorn är inget undantag. Det hotfulla men stabila balans är historia. Detta har skapat nya förutsättningar och nya utmaningar. Trenden mot inter- nationalisering inom det militära försvaret tilltar stadigt och en ökad internationell test- och övningsverksamhet i ter sig i detta sammanhang som en naturlig utveckling. Försvarsberedningens senaste rapport (Ds 2004:30) uppmärksammar detta och konstate- rar att en utökad övningsverksamhet, bilateralt såväl som innanför PFF-samarbetet gagnar svenska intressen. Omvärldsförändringarna har lett till ett omfattande förändrings- tryck inom försvarssektorn. Syftet att skapa en ökad förmåga att kunna delta i internationell krishantering och fredsfrämjande ställer krav på ändrade styrkestrukturer, omallokeringar och nytänkande. Betydelsen av detta liksom att ytterligare ökar sina ansträngningar att delta i internationell krishantering åtnjuter bred politisk uppbackning. Inom Försvarsmakten pågår ett förnyelse- arbete och rörelseriktningen mot ökad internationell samverkan är tydlig. Ytterligare målmedvetna ansträngningar kommer dock att behövas för att förverkliga de ambitioner om den fördubblade Säkerhets- och försvarspolitiska överväganden kapacitet från dagens ca 1 000 till 2 000 militärer i internationell tjänst som framförs från vitt skilda håll i försvarsdebatten. Den ändrade hotbilden, den europiska försvarsdimensionens framväxt och de ökande kraven på internationella fredsfrämjande insatser innebär att det militära försvarets roll måste omformuleras och bringas i samklang med tidens behov. Försvarsberedningen skriver i sin senaste rapport att förmågan att göra insatser, främst internationellt, är på kort och medellång sikt den enskilda faktor som mest kommer att påverka Försvarsmaktens verksamhet. Bered- ningen understryker i detta sammanhang att svenska särlösningar som minskar vår interoperabilitet måste undvikas. internationella fredsfrämjande åtaganden spelade tidigare en sekundär roll o svensk försvarsplanering. Invasionsförsvaret var den allt överskuggande uppgiften. Internationella insatser var för- visso mycket viktiga – vi kan med stolthet konstatera att inte mindre än 80 000 svenskar tjänstgjort i FN:s fredsbevarande operationer under det gångna halvseklet. Detta är en mycket ansenlig siffra för ett land av storlek. Men icke desto mindre, de internationella insatserna var trots allt av underordnad betydelse i det hotbild och planeringsförutsättningar. är bilden en annan. Försvars- makten har två, i allt väsentligt jämbördiga uppgifter: den tradition- ella rollen att försvara riket mot väpnat yttre angrepp samt freds- främjande internationella insatser. Bortsett från avtal om ömsesidiga försvarsgarantier sätter den svenska alliansfriheten inga gränser för ett allsidigt och aktivt del- tagande i internationellt säkerhetssamarbete eller fredsfrämjande. Omvärldsförändringarna ställer kraftigt ökade krav på internationella insatser och i de ändrade säkerhetspolitiska och militärstrategiska förutsättningar som råder är det inte bara naturligt utan nödvändigt att internationell samverkan utgör ett bärande element i den svenska säkerhetspolitiken. Försvarsberedningen belyser de internationella kopplingarna väl i sin rapport (Ds 2003:34) från : det som skall skyddas och försvaras i globaliseringens tidevarv har skiftat karaktär. Den gemensamma sårbarheten medför att svenskt egenintresse och gemensamma intressen alltmer tenderar att överlappa varandra. Genom vårt medlemskap i har vi åtagit oss att i sam- verkan med övriga medlemsstater skydda unionens gemensamma värden, grundläggande intressen oavhängighet och integritet i överensstäm- melse med . För att uppfylla dessa mål skall medlems- länderna aktivt och förbehållslöst stödja unionens utrikes- och säkerhetspolitik i en anda av lojalitet och ömsesidig solidaritet Inom Säkerhets- och försvarspolitiska överväganden ramen för den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken ligger tyngdpunkten på internationell krishantering med hjälp av civila och militära medel för att kunna utföra hela skalan av Petersberg- uppgifter i och dess närhet, men även globalt. För att möta de behov som kan finnas är det angeläget att fördjupar sitt engagemang och sitt samarbete med övriga medlemsstater inom varje område av den gemensamma försvars- och säkerhetspolitiken, med undantag av ett gemensamt europeiskt försvar av medlemsstaternas territorium. Förhållandet mellan nationellt försvar och internationella insatser ter sig dessutom alltmer symbiotiskt, där de bägge uppgifterna underbygger och förstärker varandra. Förmågan till väpnad strid är grunden för värnet av mot yttre väpnat hot. Deltagande i internationella operationer är också beroende av denna förmåga. är deltagandet i internationella insatser i sig väsentligt för just förmågan till väpnad strid. Framtidens försvar, det s.k. nätverksbaserade försvaret, kommer i allt högre grad att bygga på en långtgående integration och samverkan mellan olika vapenslag. Denna samverkan kommer att behöva samordnas och rymd – i luften, på marken och till sjöss. Detta ställer nya krav på möjligheterna till storskalig sam- övning som kraven på ledningsförmåga ökar väsentligt. Dessa krav på samverkan mellan olika förband liksom mellan ledningsoperativa funktioner ställs men kommer att öka successivt i takt med att utvecklingen mot det nätverksbaserade försvaret går framåt. Både nationellt och internationellt går utvecklingen således mot mer sammansatta och komplexa operationer. Inom samtliga vapenslag går utvecklingen mot att vapen och system verkar över allt större avstånd. Detta ställer krav på stora ytor. Särskilt påtagligt är detta inom flyget där man talar om luftstrid bortom horisonten d.v.s. att målet kan ligga långt utom pilotens synhåll. Det handlar om avstånd om eller mer. En grov illustration av utvecklingen flyget är nedanstående bild som visar hur radartäckningen ökat för varje ny generation flygplan från Draken till Gripen. Proportionerna är inte skalenliga men ger ändå en uppfattning om utvecklingen. Säkerhets- och försvarspolitiska överväganden Olika flygplansgenerationers radartäckning (med benäget tillstånd av F21) Ett annat inslag är att militära operationer i ökande utsträckning företas i skydd av mörker. Det mörka svenska vinterhalvåret, de stora ytorna och avstånden i och kring övningsområdena i är m.a.o. komparativa fördelar när man ser till övningsbehov och den militärtekniska utvecklingen. 3.5Samarbete kring försvarsmateriel och provning En tredje faktor som starkt talar för en utvecklad internationell militär test- och övningsverksamhet är materielförsörjning. Även vad gäller försvarsmateriel intensifieras det internationella samarbetet. Det är en uttalad svensk ambition att detta skall fortsätta, särskilt med våra mest betydelsefulla samarbetspartners , , , och , inte minst vad avser framtidens s.k. nätverksbaserade försvar. På strikt europeisk basis har tillsammans med fem andra länder (, Säkerhets- och försvarspolitiska överväganden , , och ) gjort en gemensam avsiktsförklaring att fördjupa samarbetet, det s.k. Letter of Intent, . Arbetet med detta fortgår. Med ett antal länder har härtill bilaterala avtal som spänner över ett brett spektrum av områden t.ex. informationsutbyte, forskning, utveckling och upp- handling. Inom ramen för den bredare sammanslutningen () har avtal och samverkans- grupper vuxit fram som tillåter ett fördjupat materielsamarbete. Genom alla dessa samarbetsformer kan nationella projekt utvecklas till bilateralt eller multilateralt samarbete, vilket kan bidra till kostnadsminskningar för de enskilda länderna. Konkreta projekt där deltar är t.ex. utveckling av en radarjaktrobot (Meteor), en infraröd jaktrobot (IRIS-T) och ett pansarskott (MBT ). Ett ytterligare inslag som bör uppmärksammas är den försvars- materielmyndighet som f.n. håller på att etableras inom EU. Mycket talar för att den kommer att spela en central roll i utvecklingen av den militära förmågan inom EU. Den kommer även att ha stor betydelse i den framtida omstruktureringen av den europeiska försvarsmaterielindustrin, som präglas av överkapacitet. Även här tenderar nationella förmågor och resurser bli delar av en större europeisk helhet, som länken till den amerikanska försvarsindustrin och materielutvecklingen förblir utomordentligt viktig. Internationella fredsfrämjande insatser ställer även krav på att de deltagande ländernas materialsystem fungerar tillsammans. En ökad samverkan och samordning av test- och provverksamhet förbättras förutsättningarna för detta. En samlad svensk strategi för materielförsörjningen blir således blir viktig. Utöver relativt sett höga försvarsindustriella förmåga bör man i detta sammanhang också hålla i minnet att svenska provplatser, övnings- och skjutfält och flygövningsområden är viktiga delar i en sådan strategi. besitter delvis unika resurser när det gäller utprovning, testning, övning samt s.k. verifiering och vali- dering av militär utrustning, vapen och system (se vidare kapitel 4.1). kan konstateras att liksom andra europeiska länder även när det gäller prov- och testverksamhet har viss överkapacitet i förhållande till den egna försvarsindustrins och försvarsmaktens behov. Inom strategiskt utvalda nischer skulle glappet mellan kapacitet och utnyttjande till inte oväsentlig del kunna fyllas av utländska kunder. Detta förutsätter en aktiv marknads- Säkerhets- och försvarspolitiska överväganden föring samt att man noggrant identifierar vilka nischer som bör satsa på och där de komparativa fördelarna är ovedersägliga. konstaterar att marknaden för försvarsmateriel i många avseenden är speciell. Politiska överväganden och andra restriktioner kan sätta snäva ramar för verksamheten. Utredningen lyfter härvidlag fram ett antal faktorer som krävs för att få till stånd en utveckling mot ökat internationell försvars- materiellt samarbete: ömsesidig nytta, delat ansvar och delad ekonomi för utvecklingen av ny materiel, någorlunda likartade regelverk och slutligen förtroende för den andra partens vilja och förmåga att fullfölja samarbetet. Ett nödvändigt villkor är att de samverkande länderna har likartade säkerhetspolitiska intressen och likartade värderingar. Dessa faktorer är lika relevanta för militär test- och övningsverksamhet. Med utgångspunkt i den säkerhetspolitiska utvecklingen, den funda- mentalt ändrade hotbilden, utvecklingen inom EU, försvarspolitiska överväganden, inklusive behovet av fördjupat internationellt samarbete vad gäller materielförsörjning kan jag inte se annat än att en utveckling av den internationella militära test- och övnings- verksamheten i är väl förenlig med den svenska säkerhets- politiska linjen och gagnar våra intressen. Som ett litet land med begränsade förbandsresurser kommer aldrig att kunna ställa särskilt stora förband till förfogande för fredsfrämjande insatser, även om de kommer att öka påtagligt jämfört med dagsläget.