sou · GSB327d2 · 2005-01-01 00:00:00 — 1989/90:90 om forskning 34. ledare och lärare. Doktoranderna skiljer sig negativt från andra anställda bl.a. vad gäller inflytande och delaktighet.15 Detta gäller i särskilt hög grad kvinnliga doktorander, som generellt upplever arbetsmiljön som sämre än vad manliga doktorander gör.16 Sam- tidigt är doktoranderna mer nöjda än lärarna på vissa områden, tex. vad gäller att kunna påverka sin arbetstid och sina arbetsuppgifter.17 Risken för stress och ohälsa brukar ofta anses bero på en kombi- nation av de krav som ställs och det utrymme som individen har att förbättra arbetets organisation eller minska den stress det fram- kallar, samt de möjligheter till olika former av stöd som finns.18 Vad gäller kraven och arbetsbelastningen pekar många under- sökningar på att doktorander har en tung arbetsbörda.19 Detta gäller dock inte bara doktoranderna.20 Att lektorer och professorer i än högre grad har långa arbetsveckor, sällan sjukskriver sig vid sjukdom etc. är dock inget argument för att detta är en godtagbar situation. Det behövs såväl attitydförändringar som resursför- stärkningar för att göra högskolan till en arbetsplats som är tillräckligt attraktiv för att rekrytera morgondagens lärare och forskare. Oklara, motstridiga eller ibland omöjliga krav är ytterligare en dimension som kan orsaka stress och ohälsa. Institutionstjänst- kan också vara en stor börda för vissa doktorander, när tiden för denna är oklart definierad. Starkt beroende av hand- ledaren, brist på rutiner, dålig information och informella norm- system och beslutsstrukturer är sådant som påverkar doktorandens möjlighet till kontroll och stöd negativt. Olika undersökningar visar att informationen om vad som gäller och introduktionen till miljön ofta är bristfällig.21 Otillräcklig eller osäker finansieringssituation och osäkerhet om det finns ett skyddsnät i händelse av sjukdom m.m. bidrar dess- a. SCB, Arbetsmiljön vid svenska universitet och högskolor . 16Högskoleverket, Doktorandspegeln 56; se även och , Kvinnliga doktoranders psykosociala arbetsmiljö: ett organisationspsykologiskt perspektiv (: psykologexamenuppsats , 2001). 17SCB, Arbetsmiljön vid svenska universitet och högskolor. a. T. , Healthy Work (: Basic books, 1990); se för en teoriöversikt. 19Högskoleverket, Doktorandspegeln; , Doktorandbarometern; universitets studentkår, Doktorandpulsen; ST/TCO, Livet som doktorand – en rapport om forskarstuderandes livssituation ( 2003). 20SCB, Arbetsmiljön vid svenska universitet och högskolor; SCB, Forskarexaminerades arbets- marknad. 21Doktorandspegeln; Doktorandbarometern, ; Doktorandpulsen, ; Postgård. utom till stress och försämrade arbetsförutsättningar. Att dokto- randerna har en tryggad finansiering är därmed en viktig faktor. Organisation, handledning och studieplanering är dessutom viktiga faktorer för doktorandernas arbetsmiljö. Det är angeläget att doktoranderna får klarhet i vad som gäller, att det finns vägar för att lösa olika problem som kan uppstå, och att doktoranden inte är utlämnad åt endast en handledare. Dessutom ska planering och uppföljning av studierna vara en förutsättning som gör det möjligt att tidigt se varningssignaler och vidta åtgärder. Genom anställning som doktorand får han/hon oftast tillgång till den infrastruktur som krävs för att kunna genomföra studierna utan praktiska problem. Det handlar om tillgången till en arbets- plats med allt vad det innebär: kontorsmaterial, dator, utskrifts- och kopieringsmöjligheter, telefon, postfack, företagshälsovård m.m. Till godtagbara villkor hör också tillgång till biblioteks- och databasresurser samt övriga tekniska och praktiska resurser som krävs för forskningsarbetet. Dessa faktorer bedömdes som mycket viktiga av doktoranderna i en undersökning vid univer- sitet, och de flesta var också nöjda med resurserna. Svaren varierade dock mellan fakultetsområden. Enligt Dok- torandspegel hade av doktoranderna tillgång till en arbetsplats. Andelen var lägst inom humaniora, där motsvarande andel var . Inom ramen för doktorsutbildningen är det viktigt att bygga upp doktorandernas informationskompetens. En god informations- försörjning och tillgång till information, både tryckt och digital, är därför en betydelsefull del i den infrastruktur som doktoranden måste ha tillgång till. I det sammanhanget vill vi understryka bety- delsen av likvärdig tillgång till information vid alla lärosäten. I utredningen – ett nav i kunskapssamhället22 lämnas ett antal förslag som vi anser i hög grad kommer att underlätta tillgången till information, såväl tryckt som digital. Det kan förekomma att doktorander med utbildningsbidrag sär- behandlas när det gäller tillgång till infrastruktur och sociala akti- viteter av olika slag i förhållande till doktorander med anställning. Den tämligen förlegade förordningstexten speglar på sätt och vis 22 SOU 2003:129, KB – ett nav i kunskapssamhället. ett sådant förhållningssätt – bestämmelser om att bidraget ska betalas tillbaka om det utgått obehörigen tycks t.ex. utgå från en situation där doktoranderna endast har en mycket lös koppling till högskolan (15 § Förordningen om utbildningsbidrag för doktoran- der). I den nya doktorsutbildningen bör alla doktorander normalt vara en del av arbetsgemenskapen på samma villkor. Rättssäkerheten är beroende av om det finns klara och adekvata regler som är kända och tillämpas lojalt och korrekt.23 En alltför långt driven decentralisering och bristande uppföljning och tillsyn påverkar tillämpningen negativt. Kännedomen om reglerna är ofta bristfällig, och tillämpningen borde kunna förbättras om reglerna är kända för alla parter. Beträffande regelverket har i detta och andra kapitel föreslagits förändringar till det bättre. Antagningsprocessen är av grundläggande betydelse för rätts- säkerheten och har diskuterats i kapitel 7, där vi föreslår ändrade regler för en tydligare urvals- och antagningsprocess. Hand- ledningen är också viktig, och doktorandens rättssäkerhet bör för- bättras genom att det finns fler än en handledare och bättre funge- rande handledarkollegier (kapitel 7). Detta bör också göra det lättare att byta handledare enligt 8 kap. 9 § HF. De individuella studieplanerna är ett centralt verktyg för att stärka rättssäkerheten genom att rättigheter och skyldigheter preci- seras där. Den är både för högskolan och individen det viktigaste styr- och planeringsinstrumentet, och diskuteras i kapitel 7. Om doktoranden åsidosätter sina åtaganden enligt den individuella studieplanen kan resurserna dras in enligt 8 kap. 10 § HF. Om doktorandens och fakultetsnämndens åtaganden är dåligt definie- rade får doktoranden ett sämre skydd mot godtycke, och fakultets- nämnden får mindre möjligheter att vidta åtgärder. Prövningen enligt 8 kap. 10 § får inte delegeras från fakultets- nämnden och beslutet kan överklagas. En förstärkning av dok- torandens rättsäkerhet uppnås därmed genom att beslut om att dra in eller inte förnya utbildningsbidrag eller anställning som doktorand om doktoranden inte visar tillräcklig framgång i sina studier bara kan göras efter en prövning enligt 8 kap. 10 § (se 9.2.2). För att problem inte ska uppstå på grund av för långa eller för korta 23 , 20 åtgärder för att stärka studenternas rättssäkerhet. förordnandetider bör anställning som doktorand alltid ges i taget, om det inte finns särskilda skäl. Hur studietiden ska beräknas, vilka regler som gäller för för- längning av olika orsaker m.m. är ett relaterat frågekomplex som är omgärdad med oklarheter. I och med förändringar in- fördes begreppet studietid eller utbildningstid, dock utan att termerna definierades närmare. En annan förändring som hör samman med detta var att de särskilda skälen för förlängning av utbildingstid exemplifierades: ledighet på grund av sjukdom, för tjänstgöring inom totalförsvaret eller för förtroendeuppdrag inom fackliga organisationer och studentorganisationer eller föräldra- ledighet (8 kap. 8 § HF). Vissa tecken tyder på att exempli- fieringen kan fungera begränsande, t.ex. finns lokala bestämmelser om att studieuppehåll endast kan ges på grund av skälen i nämnda paragraf. Studieuppehåll är för övrigt något som högskolorna enligt 7 kap. 20 § HF får bevilja inom den grundläggande högskoleutbild- ningen, men någon motsvarande bestämmelse finns inte för forskarutbildningen. Utredningen har i förslagen till förordningsändringar gjort ett försök att bringa reda i denna fråga. Det innebär i korta drag att nettostudietiden definieras så att sjukdom etc. inte inräknas, och att en bestämmelse om studieuppehåll införs. Förlängning av andra särskilda skäl är fortfarande möjlig i den mån högskolan så beslutar. Genom de ovan påtalade förändringarna har utredningen försökt åtgärda vissa oklarheter i berörda förordningar. En större översyn bör enligt vår mening göras för att skapa ett enklare, tydligare och mer enhetligt regelverk. Genom att föra en dialog med lärosäten och doktorandorganisationer bör det vara möjligt att få en samlad bild av vilka förtydliganden som kan leda till en mer effektiv och rättssäker utbildningssituation. 10 Arbetslivet efter doktorsexamen Forskarutbildningen förbereder för en vidare arbetsmarknad än bara universitet och högskolor. Expansionen av forskarutbildningen har till stor del motiverats av behovet av forskarutbildade utanför högskolan och dessas bidrag till tillväxt och samhällsutveckling. Mot den bakgrunden har vi försökt analysera hur väl forskarutbildningen förbereder för ett arbetsliv utanför högskolan och hur väl de forskarutbildades kompetens utnyttjas på denna arbetsmarknad. Vi finner att doktorernas kompetens inte tas tillvara i önskvärd utsträckning inom vissa områden, och att det finns en diskrepans mellan vad som betonas under utbildningen och vad arbetsmarknaden kräver. Vi bedömer också att de forskarutbildades möjligheter till fortsatt meritering och karriär inom universitet och högskolor är för små, vilket är ett allvarligt problem för såväl kompetens- försörjningen som effektiviteten i forskarutbildningen och rekryteringen till densamma. Förslag ges om en ny anställningsform för nydisputerade, som avses kraftigt förbättra meriteringsmöjligheterna inom akademin, som den kan skapa ökad samverkan mellan akademin och det omgivande samhället. Detta kan göra dok- torsutbildningen bättre anpassad till en vidare arbetsmarknad, öka arbetslivets förmåga att tillgodogöra sig doktorernas kom- petens, och bidra till innovationer och tillväxt. Andra åtgärder för detta är utredningens förslag om en tydligare målbeskrivning för den nya doktorsutbildningen och satsningen på forskar- skolor. Högskolorna bör också förbättra sin uppföljning av de forskarutbildades karriärvägar. Traditionellt har forskarutbildningens uppgift varit att reproducera nästa generation av forskare och lärare inom universiteten. Redan i direktiven till forskarutredning framhölls dock att forskarutbildades arbetsmarknad är vidare än bara akademin, och att detta ställer nya krav på utbildningen. Frågorna om forskarutbildningens inriktning och uppläggning och om arbetsgivarnas uppfattning om och inställning till forskar- utbildade har varit en återkommande diskussion genom åren.1 En vanlig uppfattning kan illustreras med några av de kommentarer som framkom i SUHF:s enkät till doktorander och examinerade: Man är för högutbildad/överkvalificerad/ointressant/ett irritations- moment. Det är en myt att näringslivet behöver doktorer. Industrin gör ingen skillnad på om man är lic eller dr. Arbetsgivarna förstår sig inte på de kunskaper man förvärvat genom forskarutbildningen ... Gymnasieskolan är ointresserad av forskarutbildade... Industrin har ingen kunskap om vilka doktorer de vill ha.2 En ökad medvetenhet om att forskarutbildningen måste förbereda för arbete utanför akademin har också varit vägledande för refor- mer i många europeiska länder de senaste årtiondena.3 Även i – som i många avseenden tjänat som förebild för såväl svenska som övriga europeiska forskarutbildningsreformer – är detta en aktuell diskussion.4 Behovet av att förbättra doktorandens och forskarens möjlighet att realisera forskningsresultat till innovationer, nyföre- tagande och tillväxt är en relaterad fråga som länge debatterats. a. SOU 1977:63, Fortsatt högskoleutbildning 17 19 och SOU 1981:30, Forskarutbild- ningens meritvärde 23–25. 2SUHF, En genomlysning av svensk forskarutbildning 52. Citaten är från flera olika personers svar. 3Kim, (2000) Svensk forskarutbildning i internationell belysning. 4National ; . . , At Cross Purposes: What the experiences of doctoral students reveal about doctoral education (, PA: A report prepared for The Pew Charitable Trusts, 2001). 10.2Var arbetar de forskarutbildade? Majoriteten av de forskarutbildade arbetar utanför akademin. Av det totala antalet förvärvsarbetande doktorsutbildade 2001 var verksamma inom högskolan. Andelen varierar kraftigt mellan ämnesområden, beroende på arbetsmarknaden inom och utom högskolan och dimensioneringen av forskarutbildningen inom olika ämnesområden. Inom medicin arbetade av doktorerna inom högskolan och inom samhällsvetenskap var andelen 63 procent.5 En detaljerad bild av de forskarutbildades fördelning på arbets- marknaden har tagits fram och analyserats av , (Inforsk), för räkning. Av dessa uppgifter som presenteras i bilaga 9 framgår bland annat att av de forskarutbildade återfinns inom olika typer av professionella tjänster, de flesta inom utbildning och vård eller inom olika teknikföretag. arbetar inom till- verkningsindustrin. Den tredje större näringsgrenen för forskar- utbildade är övrig offentlig sektor, som sysselsätter av de forskarutbildade. Spridningen över olika näringsgrenar varierar mellan olika ämnesområden, och det är tekniker och naturvetare som har den bredaste arbetsmarknaden. Rörligheten mellan olika näringsgrenar är ganska begränsad, och tycks minska något. 10.2.2Andel forskarutbildade i olika yrkeskategorier Bilden som ges av indelningen i sektorer och näringsgrenar kan kompletteras med hjälp av SCB:s yrkesregister med yrkesstatistik avseende . I tabellen nedan framgår antalet och andelen forskarutbildade i olika yrkesgrupper. De doktorstätaste yrkena är föga förvånande universitetslärare, läkare samt olika typer av forskare och specialister. Även en relativt stor andel, 5–, av högre ämbetsmän och politiker samt civilingenjörer och arkitekter har forskarutbildning. 5 , Redovisning av uppdrag till att utreda det framtida behovet av lärare vid universitet och högskolor (Rapport ). Förvärvsarbetande anställda 16–efter yrke. Yrkeskategorier (SSYK) i urval tande i yrket (%) registret (%) 231 universitets- och högskollärare 211 fysiker, kemister m.fl. 221 specialister inom biologi, jord- och skogsbruk m.m. 244 samhälls- och språkvetare m.fl. 222 hälso- och sjukvårdsspecialister [läkare, farmaceuter] 212 matematiker och statistiker 111 högre ämbetsmän och politiker 214 civilingenjörer, arkitekter m.fl. 243 arkivarier, bibliotekarier m.fl. 247 administratörer i offentlig förvaltning 121 verkställande direktörer, verkschefer m.fl. 249 psykologer, socialsekreterare m.fl. 131 chefer för mindre företag och enheter 513 vård- och omsorgspersonal Källa: med yrkesstatistik, SCB. Som förvärvsarbetande räknas alla personer som bedöms ha utfört i genomsnitt en timmes arbete . Även de som varit tillfälligt från- varande , t ex på grund av sjukdom, ingår i bedömningen. Utbildningsnivå enligt SUN 2000. Eftersom statistiken publicerades finns inga jämförelser . Inom vissa yrkesgrupper, som traditionellt haft en stor andel forskarutbildade, kan dock en för- ändring ses, särskilt i gymnasieskolan. delbetänkande om forskarutbildningens meritvärde6 framgår att det 1980 fanns över 1 500 forskarutbildade i skolan (varav drygt 1 100 gymnasielektorer), medan det 2001 fanns drygt 700 forskarutbil- dade gymnasielärare – de allra flesta . Vid vetenskapliga bibliotek, arkiven och vissa museer fanns 385 forskarutbildade, medan det totalt inom arkiv-, biblioteks- och museiväsendet fanns 287 forskarutbildade . Meritvärdet av forskarutbildning inom den offentliga sektorn har minskat sedan forskarutbildning togs bort som behörighetskrav för vissa tjänster, t.ex. lektorer i skolan, anställda på länsmuséer och bibliotek m.m. finns ett krav i 2 kap. 3 § skollagen som säger: Varje kommun och landsting skall vidare sträva efter att för undervisning i gymnasieskolan, gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning anställa lärare som har forskarutbildning. Detta tycks inte ha särskilt stor effekt. Ett viktigt motiv för expansionen av forskarutbildningen har varit behovet av forskarutbildade utanför högskolan. Det är mot den bakgrunden, och för en bedömning av hur väl forskarutbildningen förbereder för ett arbetsliv utanför högskolan, nödvändigt att ana- lysera på vilket sätt de forskarutbildades kompetens utnyttjas på arbetsmarknaden. 10.3.1Hur väl tas de forskarutbildades kompetens tillvara? Arbete med forskning och utveckling Enligt SCB:s enkätundersökning Forskarexaminerades arbets- marknad hade av samtliga examinerade 1994/95 och 1995/96 ett arbete som innehöll forsknings- och utvecklings- verksamhet (FoU) . Det gällde i högre utsträckning för doktorer än för licentiater, och i högre utsträckning inom univer- sitet och högskolor än utanför (inom övrig offentlig sektor och inom privat sektor). I samtliga grupperingar som redovisas ingår forsknings- och utvecklingsarbete i något högre utsträckning för män än för kvinnor. 6 SOU 1981:30, Forskarutbildningens meritvärde. genomgående i något mindre grad än män att arbetet helt eller till största delen låg inom samma ämnesområde som forskarutbild- ningens inriktning. Inom privat sektor arbetar de examinerade huvudsakligen med utvecklingsarbete. Offentlig sektor, exklusive universitet och hög- skolor, är den sektor där FoU ingår i minst utsträckning – cirka 2 av 3 hade antingen ett arbete som inte innehöll FoU eller ägnade mer än hälften av arbetstiden åt annat än FoU.7 arbetade drygt hälften av alla forskar- utbildade i industrin med FoU-verksamhet, och det var av FoU-verksamheten i industrin som utfördes av forskar- utbildade.8 Andelen har fördubblats , och uppgick till 2001. Den doktorstätaste branschen är läke- medelsindustrin, där närmare en fjärdedel av FoU-årsverkena ut- förs av forskarutbildade. Årsverken utförda av forskarutbildade i några statliga myndigheters egen FoU-verksamhet samt i valda näringsgrenar ur företagssektorn, 1999. Antal samt andel av myndighetens/närings- grenens totala FoU-årsverken samt datakonsulter o dataservicebyråer Källa: SCB, Forskning och utveckling inom företagssektorn (UF0302) och Forskning och utveckling inom statliga myndigheter (UF0303). 7SCB, Forskarexaminerades arbetsmarknad. 8NUTEK, Näringslivets behov av forskarutbildade – Underlagsrapport i anslutning till anslagsframställning för budgetåren 1993/1994–1995/96. (Närings- och tek- nikutvecklingsverket, 1992). Många licentiater anser att deras examen inte behövs för arbetet I SCB:s enkätundersökning ansåg de flesta doktorer att doktors- examen behövdes för arbetet, men nästan en tredjedel ansåg inte det. För två av tre doktorer var doktorsexamen ett anställningskrav för deras nuvarande arbete; andelen var dock bara fyra av tio inom övrig offentlig sektor. Nästan hälften av de forskarutbildade i privat sektor ansåg att grundläggande högskoleutbildning är till- räcklig. Av licentiaterna ansåg nästan två av tre att grundläggande hög- skoleutbildning eller lägre kompetens är tillräcklig för deras arbete. Även i en enkätundersökning genomförd av SUHF 1998 ansåg licentiaterna i större utsträckning än doktorerna att grundexamen vore tillräcklig.9 Detta antyder att det finns en diskrepans mellan den kompetens som licentiaterna själva anser sig ha och den kom- petens som arbetsgivarna värderar och tar till vara. I SUHF:s undersökning angav av arbetsgivarna att personer med grundexamen i stor utsträckning skulle kunna inneha de anställningar som forskarutbildade hade. Bland arbetsgivarna inom offentlig förvaltning var den andelen . Vilken utbildningsnivå/examen bedömer du vara till- räcklig för ditt arbete? Andel (%) av examinerade 1994/95–1995/96 Källa: SCB, Forskarexaminerades arbetsmarknad. 9 SUHF, En genomlysning av svensk forskarutbildning (källdata vidarebearbetade av utred- ningen). 10.3.2Är forskarutbildningen utformad för en karriär utanför högskolan? På fråga från utredningen om forskarutbildningen är utformad för en karriär utanför högskolan svarade många att ingen forskar- utbildning är anpassad särskilt för en karriär utanför akademin, även om den individuella studieinriktningen kan utformas med inriktning mot en extern karriär. De exempel som ges på forskar- utbildning med inriktning på arbetslivet utanför högskolan handlar ofta om forskarskolor. Vissa av dessa har en tydlig målsättning att utbilda för framtida verksamhet inom t.ex. industrin. Industri- doktorander nämns också som ett exempel på personer som har en utbildning som i första hand inriktas mot en karriär utanför univer- sitetet. En viktigare fråga än särskilda inriktningar är hur väl den vanliga forskarutbildningen förbereder för en utomakademisk karriär. Ofta saknar högskolorna uppgifter om vilka verksamheter utanför högskolsektorn som nydisputerade söker sig till efter avslutad forskarutbildning, vilket gör frågan svår att besvara. Vissa allmänna tendenser kan dock skönjas utifrån SCB:s och SUHF:s enkätundersökningar. Kunskapsbredd och förhållningssätt viktigare än specialist- kunskaper I SUHF:s enkätundersökning ansåg av de exami- nerade och av doktoranderna att forskarutbildningen förberett dem tillräckligt väl för arbete utanför akademin. I såväl SUHF:s undersökning som SCB:s aktuella undersökning efter- frågades värdet i arbetslivet av ett antal specifika kunskaper och färdigheter. Andel (%) av de examinerade 1994–1996 som anser att arbetet i hög eller mycket hög grad kräver engelska/annat främmande Källa: SCB, Forskarexaminerades arbetsmarknad. De kunskaper och färdigheter som efterfrågades i minst utsträck- ning var specialistkunskaper inom avhandlingens område. En dryg femtedel av doktorerna och nästan hälften av licentiaterna anser att arbetet kräver detta i mycket låg grad eller inte alls.10 Inom privat sektor ställs i mindre utsträckning än inom univer- sitet och högskolor och övrig offentlig sektor krav på vetenskapliga kunskaper och färdigheter. Kraven på förmåga till kommunikation och ledarskap är dock lika höga eller högre inom privat sektor jämfört med universitet och högskolor, men mindre i övrig offent- lig sektor. För licentiater ställs i mindre utsträckning krav på samt- liga efterfrågade kunskaper och färdigheter – även förmåga till kommunikation och ledarskap – jämfört med doktorer. I SUHF:s undersökning efterfrågades även hur olika områden prioriterades under forskarutbildningen. Analytisk och kritisk förmåga var det som uppvisade bäst överensstämmelse mellan vad 10 Liknande resultat framkommer i en undersökning som gjordes parallellt vid medicinska fakulteten i (m.fl., Retroskopet 1992–2001: Hur värderas forskar- utbildningen av dem som disputerat? [, medicinska fakulteten, enheten för medicinsk pedagogik: Rapport nr 16, 2004]). Där noteras också bl. a. att förmåga att arbeta i team bedöms som mycket viktigt i arbetet medan utbildningen anses ha utvecklat denna förmåga relativt dåligt. som prioriterades i utbildningen och vad som ansågs viktigt i yrkes- livet. Diskrepansen var stor gällande vissa andra färdigheter, som ledarskap/projektledning, samarbetsförmåga och förmåga att över- föra kunskaper till icke-specialister. Vilka av följande områden anser Du prioriterades i din doktors-/licentiatutbildning och vilka har enligt din erfarenhet varit viktiga i ditt yrkesliv? (procent ja) Social kompetens och samarbetsförmåga Bredd och god kunskapsöversikt Analytisk och kritisk förmåga Muntlig och skriftlig språkfärdighet i engelska Muntlig och skriftlig språkfärdighet i svenska