sou · GSB3136d2 · 2005-01-01 00:00:00 — 7 Fjärrkyla och fjärrånga Förslag: Fjärrkyla bör omfattas av samma regelverk som fjärr- värme. Det saknas motiv för att införa ett regelverk för fjärr- ånga. 7.1Behovet av kyla i Behovet av värme för uppvärmning av lokaler, bostäder etc. är i större än behovet av komfortkyla. Allt fler hus eller andra byggnader får emellertid ett behov av att kyla huvudsakligen venti- lationsluften. Skälet till detta är att fastigheter byggs alltmer välisolerade och energieffektiva som antalet elektriska apparater som ger ifrån sig värmeenergi ökar. Framför allt ökar behovet av kyla i kontorsfastigheter i vilka datorer, kopierings- maskiner och liknande apparater alstrar mycket värmeenergi. Men även i bostäder kan finnas ett behov. Inom Bo01-området i har några bostadshus anslutits till fjärrkyla. Den vanligaste formen av kyla, såväl i som utomlands, produceras i lokala kylmaskiner. En konventionell kylmaskin fun- gerar efter samma princip som ett vanligt kylskåp. Den producerar i processen värmeenergi som vanligtvis inte utnyttjas utan släpps ut i omgivningen. Enligt Statens energimyndighets () grova uppskattningar används mer än 2 TWhkyla men mindre än 4 TWhkyla för komfortändamål i . Någon uppskattning av installerad kyleffekt kan ej göras . Total andel av elanvändning för olika typer av kyländamål uppskattar Energimyndighten till vilket motsvarar 8 TWhel . Detta inkluderar då hushållens kyl och frys, restaurang- och butikskyla samt komfortkyla. Med en s.k. köldfaktor på 2 skulle detta betyda 16 TWhkyla totalt. har även gjort upp- skattningar som visar något högre siffror. bedriver ett projekt att förbättra statistik i bebyggelsen. Detta projekt bör ge bättre uppskattningar av hur stor andel av elanvändningen som går till klimatanläggningar (kyla). Idén med fjärrkyla är att ersätta lokala kylmaskiner med centralt producerad kyla. Fjärrkyla kan därför liknas vid omvänd fjärr- värme. Fjärrkyla innebär att hus kyls med kallt vatten, ca , som levereras till fastigheten via ett rörnät från en central anlägg- ning. I kundens fastighet finns en värmeväxlare (jfr värmeväxlaren för fjärrvärme). Kylan i fjärrkylenätet överförs via denna värme- växlare till fastighetens lokala kylsystem. Via s.k. kylbatterier överförs kylan till fastighetens luftkonditionering. Fjärrkylan kan produceras på flera olika sätt, t.ex. genom värme- pumpar eller olika typer av kylmaskiner. Ett bra och miljövänligt sätt att producera fjärrkyla är att använda kallt bottenvatten från sjö eller hav. Fjärrkyla har flera fördelar. Den har en stor miljöfördel genom att den dels är energieffektiv då den innebär ett minskat elbehov, dels medför minskad användning av köldmedier som medverkar till den skadliga växthuseffekten. Det finns också uppenbara fördelar för kunden eller fastighetsägaren genom att fjärrkyla är mindre utrymmeskrävande i jämförelse med en lokal kylanläggning. Fjärr- kyla kräver dessutom minimal skötsel samt alstrar mindre buller och vibrationer i fastigheten jämfört med en lokal kylmaskin. Fjärrkyla är mycket mer begränsat i geografisk omfattning än fjärrvärme av kapitalkostnadsskäl. Det är avsevärt högre kostnad per energienhet att distribuera kylt vatten än hett vatten på grund av lägre temperaturdifferens som medför en större rördiametrar på fjärrkylerören. Av det skälet kan fjärrkyla, i vart fall med dagens teknik, bara bli ekonomiskt bärkraftig i stadskärnor eller för leve- rans till mycket stora användare (t.ex. processkyla för en industri). Det första fjärrkylenätet togs 1992 i . Fjärrkyla är således en relativt ny produkt på energimarknaden. fanns det 28 fjärrkylenät i och fjärrkylemarknaden växer snabbt. levererades sammanlagt 0,6 TWhkyla i . Ökningen mellan uppgick till ca 20 pro- cent. Svensk Fjärrvärme uppskattar att leveranserna av fjärrkyla kommer att uppgå till . Fjärrkyla definieras också ibland som en affärsverksamhet. Det kallas ibland färdig kyla. Ett sätt att åstadkomma detta är att använda fjärrvärmen för att ge drivenergi till värmedrivna kyl- maskiner hos kunden. Ett mindre rörnät för lokal distribution av kyla kan då anläggas. Fjärrkylenätet i är största. Energimässigt är Climespace i av samma storlek men antal kunder är färre. Ca 500 fastigheter är anslutna till fjärrkyla i och ca 0,34 TWhkyla levererades år 2003.2 I används mestadels kallt sjövatten för att kyla fjärrkylevattnet. I en rapport3 uppskattas behovet av klimatkyla till varav lokalyta för de 40 största städerna. Med ett kylbehov ansatt till /m2 blir effektbehovet 3 000 MW för hela och 2 000 MW för de 40 största städerna. Enligt rapporten används en tumregel att antalet kyltimmar i motsvarar . Detta innebär att totala energibehovet i för klimatkyla kan uppskattas till storleksordningen 2– . Marknadspotentialen för fjärrkyla (40 största orterna i ) uppskattas enligt rapporten till 1–. En jämförelse med dagens fjärrkyleleveranser ger då vid handen att denna mark- nad är utbyggd till 30–. Detta motsvarar 15–av det uppskattade totala behovet av klimatkyla i . Det finns även s.k. institutionella system, dvs. system där leve- rantör och brukare är samma organisation. Exempel på detta är för regeringsbyggnaderna och Luftfartsver- ket för . 2Energiläget i siffror 2004. 3Paul , KTH 2002, Fjärrkylans framtid och potential. Fjärrkyla har som framgått stora likheter med fjärrvärmen. Såväl kylan som värmen distribueras i rör och parallella konkurrerande nät är inte sannolika. Även om fjärrkylan ännu har en betydligt mindre omfattning än fjärrvärmen expanderar den kraftigt. Upp- byggnaden och expansionen sker i de centrala delarna av städerna på samma sätt som en gång fjärrvärmen. är det i huvud- sak starka kunder som tecknar avtal för fjärrkyla för luftkonditio- nering eller processkyla av kontorsfastigheter, gallerior, butiker och datorcentraler. Därmed skulle det inte föreligga ett lika starkt intresse av att skydda slutkonsument som inom fjärrvärmeområdet. Det är i alla fall inte akut. Detta talar för att fjärrkyleverksamheten inte bör omfattas av den reglering som jag föreslår för fjärrvärmen. Det är emellertid angeläget att fjärrkylan expanderar av miljöskäl och att kunderna känner en trygghet . Att byta tillbaka från fjärrkyla till lokala kylaggregat är på samma sätt som byte från fjärrvärme till annan uppvärmningsform förenat med stora kostnader. Vidare kan bestämmelser i (1998:808) och i (1987:10) inverka på ett byte. För att inte samma problem skall uppstå för fjärrkylekunderna som för fjärrvärmekunderna med inlåsnings- effekter och brist på realistiska alternativ när väl investeringen i systemet är gjord, anser jag dock att argumenten för att fjärrkyla bör regleras på samma sätt som fjärrvärme av omsorg om den framtida utvecklingen på området väger över argument som talar emot. Frågan om även fjärrånga bör omfattas av den föreslagna regler- ingen har aktualiserats under utredningsarbetets gång och skall även analyseras enligt utredningsdirektivet. En del svenska fjärrvärmeföretag producerar och levererar även ånga, även om detta är en liten verksamhet. Denna verksamhet förekommer ofta där det finns ett kraftvärmeverk och ångproduk- tion. Denna ånga levereras till skillnad från vad som gäller i omvärlden, t.ex. i där det finns ångbaserade fjärrvärmesystem, till en industri för användning i den industriella processen. I och finns dock större fjärrångsystem. Några exempel på ångleveranser i finns i och . Inom s.k. totalvärmekoncept ingår även små ångleveranser till industrier. Något ångnät med flera kunder finns inte utan ångan levereras i en ledning till den enskilda kunden, oftast ett industriföretag. En annan men avtagande kundgrupp är sjukhusen som har behov av ånga för sina autoklaver (sterilisering av utrustning). I nya autoklaver är ofta ånggeneratorn integrerad varför behovet av fjärrånga minskar. Fjärrånga är en marginell företeelse i . Den skiljer sig på flera punkter från fjärrkyla och fjärrvärme. Ångan bjuds inte ut på en ångmarknad och en infrastruktur – ett distributionsnät – för ånga med flera kunder saknas. Ångan levereras i en ångledning från producentens ångpanna som i en del fall utgörs av kraftvärmever- kets panna. och kunden finns ett rent affärsmäs- sigt avtal. Båda parter är professionella aktörer. Kunden ställer spe- cifika krav på ångan som fjärrvärmeleverantören måste uppfylla. Ångan kunde lika gärna producerats i en egen olje- eller elpanna hos kunden. Utredningen kan inte se varför fungerande affärsmässiga relatio- ner skall kompliceras i en ny lagstiftning. En integrering av fjärr- ånga i en reglering av fjärrvärmen kommer enbart att komplicera tillvaron för såväl kunden som leverantören. Jag föreslår därför att ett regelverk för fjärrvärme inte skall omfatta fjärrånga. Förslag: Jag föreslår att en myndighet utses att utöva den tillsyn som krävs för att kontrollera att vissa av de föreslagna åtgärd- erna för ökad kundtrygghet efterlevs. Det bör ankomma på regeringen att bestämma vilken myndighet som skall utöva tillsynsverksamheten på fjärrvärme- och fjärrkyleområdet. Jag förordar att denna tillsynsuppgift åläggs . Förslagen i delbetänkandet Tryggare fjärrvärmekunder – Ökad transparens och åtskillnad mellan el- och fjärrvärmeverksamhet (SOU 2003:115) samt i detta betänkande ställer krav på en funge- rande tillsynsverksamhet. Med tillsyn avses i förslag till tillsynslag oberoende och självständig granskning av till- synsobjekt som syftar till att kontrollera om tillsynsobjektet upp- fyller de krav och villkor som följer av lag, EG-förordning eller annan föreskrift och av särskilda villkor som har meddelats i anslutning till sådana föreskrifter samt beslut om åtgärder som syftar till att vid behov åstadkomma rättelse av den objektsansva- rige.1 Jag har haft som ambition att så långt möjligt följa denna definition i mitt arbete. 8.1Vem skall utöva tillsynen enligt fjärrvärmelagen? Det kan finnas anledning att kort uppehålla sig vid frågan om vem som skall ha ansvaret för tillsynen enligt den fjärrvärmelag som föreslås. är det () som utövar tillsynen på fjärrvärmeområdet. Även om tillsynsverksam- heten som sådan, mot bakgrund av den sparsamma regleringen av 1 SOU 2004:100, Tillsyn – Förslag om en tydligare och effektivare offentlig tillsyn, s. 241. fjärrvärmeverksamhet, varit av ringa omfattning har Energimyn- digheten genomfört en del undersökningar m.m. som medfört att myndigheten har stor erfarenhet av och en betydelsefull insikt i förhållandena på fjärrvärmeområdet. Det finns, som utredningen ser det, inga bärkraftiga skäl att föreslå annan myndighet än Ener- gimyndigheten att vara tillsynsmyndighet enligt fjärrvärmelagen. 8.2Vad skall tillsynen omfatta? Den generella skyldighet jag föreslagit för den som bedriver en fjärrvärmeverksamhet att särredovisa denna kompletteras nu med en skyldighet att redovisa även vissa särskilda nyckeltal i verksam- heten till tillsynsmyndigheten. Utredningen konstaterade i delbe- tänkandet att möjligheterna att utöva tillsyn över de särredovis- ningsbestämmelser som föreslagits i princip är att hänföra till en kontroll i efterhand av att särredovisning skett på ett korrekt sätt. Någon ändring innebär inte de nya förslagen i detta avseende. Genom att varje utövare av fjärrvärme- och fjärrkyleverksamhet bör åläggas att inkomma med sina årsredovisningar m.m. till till- synsmyndigheten, är det inte heller rimligt att alla dessa handlingar skall genomgås av tillsynsmyndigheten. Tillsynen bör därför huvudsakligen ske med stickprovskontroller, efter klagomål eller efter att tillsynsmyndigheten på annat sätt fått kännedom om att missförhållanden kan förekomma. Vidare kommer tillsynsmyndigheten att få något utökade till- synsuppgifter genom att den skall kontrollera att verksamhets- utövaren iakttar sin nya skyldighet att förhandla i vissa frågor. Det är dock svårt att på förhand avgöra eller ens bedöma i vilken utsträckning som förhandlingsskyldigheten kommer att generera arbete för tillsynsmyndigheten. Det är dock utredningens uppfatt- ning att det inte kommer att vara vanligt att en fjärrvärme- eller fjärrkyleverksamhetsutövare försätter sig i en situation där denne vägrar att förhandla med en kund eller en potentiell sådan. Till- synsmyndighetens arbete torde därför bli tämligen begränsat och ske efter klagomål eller efter att tillsynsmyndigheten på annat sätt fått kännedom om att förhandlingsvägran kan förekomma. För ett förstärkt konsumentskydd har utredningen även föresla- git en lagreglering av rätten för en verksamhetsutövare att avbryta leverans av fjärrvärme. Bestämmelserna om denna form av konsu- mentskydd har utformats efter förebild i ellagstiftningen. (1997:857) omfattas motsvarande bestämmelser om konsument- skydd inte av nätmyndighetens tillsyn. Motsvarande reglering har föreslagits på naturgasområdet. Jag bedömer inte att det finns anledning att reglera tillsynsansvaret på fjärrvärmeområdet olika i förhållande till vad som gäller enligt ellagstiftningen och föreslås gälla på naturgasområdet.2 Om det uppstår tvist mellan parterna om tillämpningen av bestämmelserna kan tvisten prövas vid allmän domstol eller av . 8.3Vilka medel för tillsynens bedrivande bör förekomma? För att uppnå en fungerande kontroll av att det föreslagna regel- verket verkligen efterlevs och att kundernas trygghet stärks, krävs som regel att tillsynsmyndigheten har möjlighet att bl.a. begära in information och att, för det fall sådan information av någon anled- ning inte lämnas, tillgripa vissa maktmedel i form av sanktioner mot en tredskande aktör. I fjärrvärmelagen bör det i konsekvens med det ovan anförda klargöras att tillsynsmyndigheten skall ha möjlighet att på begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för att kunna utöva tillsynsuppdraget på ett rationellt och effektivt sätt. En sådan begäran om information eller handlingar skall få förenas med vite. Utöver möjligheterna till kontroll ligger det inom tillsynsupp- draget att säkerställa att lagens bestämmelser efterlevs. För att uppnå detta syfte är det av vikt att tillsynsmyndigheten även kan meddela de förelägganden som behövs för att trygga efterlevnaden av de bestämmelser, föreskrifter och villkor som omfattas av tillsy- nen. Ett sådant föreläggande skall för att få avsedd effekt även kunna förenas med vite. Det kan tjäna sitt syfte att även i detta sammanhang erinra om att har möjlighet att inhämta upp- gifter som behövs för att främja allmän kännedom om pris- och konkurrensförhållanden inom näringslivet med stöd av 1 § förord- ningen (1988:1404) med vissa föreskrifter enligt lagen (1956:245) om uppgiftsskyldighet rörande pris- och konkurrensförhållanden. En näringsidkare är skyldig att lämna de uppgifter som begärs. 2 Se regeringens lagrådsremiss, Genomförande av EG:s direktiv om gemensamma regler för de inre marknaderna för el och naturgas, m.m. Möjligheten tar sikte på uppgifter som kan gälla bl.a. konkurrens- begränsningar, pris-, produktions-, omsättnings- eller transportför- hållanden i riket samt priser, intäkter, kostnader, vinster och andra förhållanden av beskaffenhet att inverka på prisbildningen. Med stöd av 5 § i den ovan nämnda lagen om uppgiftsskyldighet rörande pris- och konkurrensförhållanden ges en möjlighet att meddela föreskrifter om uppgiftsskyldighetens omfattning, om sättet och tiden för dess fullgörande. Energimyn- digheten kan också förelägga den som bedriver fjärrvärmeverksam- het att enligt meddelade anvisningar tillhandahålla sådana konkur- rensbegränsande avtal som upprättats, handelsböcker, korrespon- dens och andra handlingar. Den som är uppgiftsskyldig kan även kallas att inställa sig inför myndigheten med stöd av samma lagrum. Efterkommer en uppgiftsskyldig inte begä- ran om uppgifter kan myndigheten med stöd av 6 § samma lag för- ena föreläggandet med vite. Detta gäller även för inställelse vid myndigheten efter kallelse. 8.4Andra uppgifter för en på området ansvarig myndighet Utöver rent granskande uppgifter är det min uppfattning att den av regeringen utsedda tillsynsmyndigheten på fjärrvärmeområdet även skall ha till uppgift att utföra andra verksamheter, t.ex. normering och överblicksskapande. Det kan gälla rådgivning, allmän informa- tion, utvecklingsstöd och normering i form av utfärdande av före- skrifter, men även verksamheter som syftar till att skapa ny kun- skap i form av översikter eller överblick över fjärrvärmeområdet. Mot bakgrund av fjärrvärmekundernas behov av ökad trygghet bör det även åligga den ansvariga myndigheten att göra en uppfölj- ning av det föreslagna åtgärdspaketets inverkan och måluppfyllelse. För utförande av denna uppgift samt för att meddela t.ex. allmänna råd på området är det tillräckligt att uppgiften anges i myndig- hetens regleringsbrev. Någon särskild reglering är alltså inte erfor- derlig, utöver den föreskriftsrätt som förordats. 9Olovliga åtkomster av värmeenergi Förslag: Jag föreslår att det införs en särskild straffbestämmelse i som tar sikte på olovliga värmeenergiåtkomster från fjärrvärme- och fjärrkylesystem. Brottet olovlig värmeener- giavledning skall delas in i tre grader genom att en särskild straffskala för brott av normalgraden och brott som är grovt införs. brott skall inte föranleda ansvar. För normalgraden av brottet föreslås att straffskalan blir böter eller fängelse i högst . För den grova formen av brottet föreslås straffskalan bli fängelse i lägst och högst . Försök eller förberedelse till olovlig värmeenergiavledning kriminaliseras. 9.1Bakgrund till utredningens uppdrag (numera Svensk Fjärrvärme) begär- de i en skrivelse till en komplettering av gällande lagstiftning för att kunna beivra förbikoppling av värmemätare. Föreningen anförde bl.a. att det, till skillnad från vad som är fallet på fjärrvärmeområdet, är straffbart att förbikoppla motsvarande mätutrustning på vatten-, naturgas- och elområdet. Regeringen konstaterar i utredningens direktiv att fjärrvärmen blivit en allt vanligare uppvärmningsform under de senaste decen- nierna. Till följd av att utbyggnaden av fjärrvärmen i större utsträckning sker i småhusbebyggelsen har antalet mätpunkter i fjärrvärmesystemen ökat betydligt. Regeringen fann det därför angeläget att närmare utreda behovet av och sättet att kriminalisera förbikoppling av värmemätare i fjärrvärmesystem. Av denna anled- ning har jag fått i uppdrag att, om det bedöms lämpligt, föreslå regler för hur förbikoppling av värmemätare i fjärrvärmesystem kan Olovliga åtkomster av värmeenergi Eftersom samma problematik kan appliceras på fjärrkyle- området bör, enligt utredningens mening, även förbikoppling av mätare i ett fjärrkylesystem anses kunna omfattas av mitt uppdrag. Fjärrkyla är ett system som avleder överskottsvärme från kunder- nas byggnader. På så sätt ersätts anläggningar för komfortkyla i byggnader där överskottsvärmen avleds via uteluftkylda konden- sorer. 9.2Leveranser av värmeenergi m.m. Från ett fjärrvärme- eller ett fjärrkylenät dras två anslutningsled- ningar, en framledning och en returledning, till en av leverantören vald leveransgräns hos kunden. Genom framledningen förs fjärr- värmesystemets hetvatten eller fjärrkylesystemets kallvatten till en fjärrvärme- eller fjärrkylecentral. Via fjärrvärmecentralen överförs hetvattnets värmeenergi till kundens eget värmesystem, utan att arbetsmediet i de två systemen sammanblandas. I ett fjärrkylesys- tem fungerar det på liknande sätt med den tekniska skillnaden att kallvattnet i fjärrkylesystemet tillförs värmeenergi från kundens eget kylsystem som därmed kyls av. När värmeenergi överförts till kunderna via fjärrvärmecentralen eller från kunderna via fjärrkylecentralen återförs det nu värmefat- tigare fjärrvärmevattnet eller varmare fjärrkylevattnet i systemet genom en returledning till det större ledningsnätet utanför kun- dens fastighet. Därefter pumpas vattnet tillbaka till produktions- anläggningarna och värms upp eller kyls ner på nytt. Leveranser av värmeenergi sker inom ett avtalsförhållande mellan en leverantör och en kund. Avtalet dem emellan bygger på betal- ning för leveranserna beräknad på den mängd värme eller kyla som kunden förbrukat eller på annat sätt använt. För att kunna avgöra mängden förbrukad värmeenergi krävs en mätmetod och en mätare. Den överförda och ur fjärrvärmesystemet förbrukade värmeener- gin mäts kontinuerligt med ett mätinstrument, en s.k. värme- mätare. Mätaren ägs av fjärrvärmeleverantören och får enligt all- männa avtalsvillkor som regel endast hanteras av denne. Värme- mätaren består av vissa huvudkomponenter i form av två tempera- turgivare, en flödesgivare (vattenmätare) och ett integreringsverk (räkneenhet). Flödesgivaren sitter av säkerhetsskäl på returledningen och regi- strerar vilken mängd fjärrvärmevatten som strömmat genom fjärr- Olovliga åtkomster av värmeenergi Givaren är sammankopplad med integreringsverket och avger med visst bestämt intervall, t.ex. efter vatten, en puls med information om den genomströmmade vattenmängden till verket. Flödesgivaren skall dimensioneras utifrån den befintliga anläggningen för att uppnå högsta mätnoggrannhet eftersom fel- marginalerna ökar vid låga vattenflöden. En enklare flödesgivare är lättare att manipulera. Sådana förekommer oftare i villor som en logisk följd av att det mindre flödet av vatten dit också minskar behovet av en mer avancerad – och dyrare – flödesgivare. Värmemätarens två temperaturgivare mäter temperaturen i det till kunden levererade fjärrvärmevattnet. En av temperaturgivarna är placerad i eller på framledningen och mäter temperaturen i det inkommande fjärrvärmevattnet. Den andra givaren är placerad i eller på returledningen och mäter temperaturen i det utgående fjärrvärmevattnet. Liksom flödesgivaren är temperaturgivarna sammankopplade med integreringsverket. Vid varje puls med information om vattenflödet från flödesgivaren till integreringsver- ket görs även en mätning av skillnaden i vattentemperatur mellan inkommande och utgående fjärrvärmevatten. Den sålunda upp- mätta temperaturskillnaden registreras i integreringsverket. utgör värmemätarens informationscentral och är därför av vikt för beräkningen av den energi som en kund har förbrukat och därför har att betala för. Det drivs som huvudregel med ström. För att säkerställa drift och undvikande av förlust av information när strömförsörjningen upphör är nya integrerings- verk inte sällan försedda med ett batteri för s.k. backupdrift. De värden som flödesgivaren respektive temperaturgivarna registrerar och vidarebefordrar till integreringsverket ligger till grund för energiberäkningen. Temperaturdifferensen mellan inkommande och utgående fjärrvärmevatten multipliceras med den registrerade vattenmängden. På så sätt beräknar integreringsverket den energi som använts av kunden. Den genomströmmade vattenmängden registreras i kubikmeter (m³) och energin i megawattimmar (MWh) på integreringsverkets display. Nyare varianter av integre- ringsverk kan även fjärravläsas med täta intervall. Olovliga åtkomster av värmeenergi Källa: Svensk Fjärrvärme, Din fjärrvärmecentral – En som sköter vär- men, 1996. Värmemätaren utgör inte bara ett underlag för värmeleverantörens fakturering utan, med hänsyn till de uppmätta värdena, även ett viktigt kontrollinstrument för anläggningens funktion. För att en korrekt mätning skall kunna ske krävs att värmemätaren är anpas- sad efter fjärrvärmecentralens sätt att reglera temperaturen i kun- dens eget värmesystem och i dennes tappvarmvatten. Motsvarande system för leverans och mätning av överförd vär- meenergi gäller för fjärrkylesystemet. Skillnaden är att det omvända gäller för flödet av värmeenergi. 9.3Olika typer av åtkomster av värmeenergi m.m. Det förfarande som är föremål för denna genomlysning kan över- siktligt beskrivas som att någon kommer i åtnjutande av den värme som finns i ett fjärrvärmesystem eller den kyla som finns i ett fjärr- kylesystem utan att betala för det.