sou · GSB3112d3 · 2005-01-01 00:00:00 — Förslag: I 6 kap. införs en ny paragraf, 8 b §, i vilken det föreskrivs att om vårdnadshavarna eller, vid ensam vårdnad, vårdnadshavaren på grund av sjukdom eller av någon annan orsak inte kan utöva vårdnaden, kan rätten efter ansökan Ställföreträdares möjlighet att sätta någon annan i sitt ställe, m.m. från socialnämnden utse en tillfällig särskilt förordnad vårdnads- havare att i vårdnadshavarens ställe besluta i frågor som rör vård- naden. Den tillfällige särskilt förordnade vårdnadshavaren skall ent- ledigas när han eller hon inte längre behövs. Ansökan om entledi- gande får göras av socialnämnden eller av den som har ersatts av en tillfällig särskilt förordnad vårdnadshavare. Föräldrar kan hamna i en oförutsedd situation där de inte har möjlig- het att sätta någon annan i sitt ställe. Så kan t.ex. vara fallet vid hastig sjukdom hos föräldern. En förälder kan inte överlämna ansvaret för sitt barn till någon utomstående person. Ingenting hindrar dock att föräldern vid t.ex. en semesterresa låter en släkting ta hand om barnet. För det fall släktingen behöver kunna ta ut pengar från barnets konto, kan för- äldern ställa ut en fullmakt till släktingen. När det gäller personliga angelägenheter torde en förälder kunna uppdra åt släktingen att för fatta beslut även i sådana frågor. Om föräldern drabbas av sjukdom eller av någon annan orsak inte kan utöva förmynderskapet kan en god man utses för barnet enligt nuvarande 11 kap. 1 § . En sådan god man kan emeller- tid företräda barnet endast i ekonomiska angelägenheter och inte i personliga angelägenheter. Uppkommer behov av ställföreträdare på det personliga området vid förälderns tillfälliga frånvaro finns det inte någon möjlighet att utse någon sådan. Enligt 6 kap. 3 § står barnet från födseln under vårdnad av båda föräldrarna, om dessa är gifta med varandra. Är föräldrarna ogifta är modern ensam vårdnadshavare. Ingår föräld- rarna senare äktenskap blir båda vårdnadshavare, om inte rätten dess- förinnan anförtrott vårdnaden om barnet åt en eller två särskilt för- ordnade vårdnadshavare. Står barnet under vårdnad av endast en av föräldrarna och vill föräldrarna gemensamt utöva vårdnaden, skall rätten på talan av dem båda förordna i enlighet med deras begäran, om inte gemensam vårdnad är uppenbart oförenlig med barnets bästa. Föräldrarna kan få gemensam vårdnad också genom registre- ring hos skattemyndigheten efter anmälan av dem båda till antingen socialnämnden i samband med att nämnden skall godkänna en fader- skapsbekräftelse, eller till skattemyndigheten under förutsättning att förordnande om vårdnaden inte har meddelats tidigare och att för- äldrarna och barnet är svenska medborgare, se 6 kap. 4 § föräldra- balken. Ställföreträdares möjlighet att sätta någon annan i sitt ställe, m.m. Har föräldrarna gemensam vårdnad om barnet och är en av vård- nadshavarna till följd av frånvaro, sjukdom eller annan orsak för- hindrad att ta del i sådana beslut rörande vårdnaden som inte kan uppskjutas, bestämmer enligt 6 kap. 13 § andra stycket föräldrabal- ken den andre vårdnadshavaren ensam. Denne får dock inte ensam fatta beslut av ingripande betydelse för barnets framtid, om inte barnets bästa uppenbarligen kräver det. Observera att en förälder som är skild från vårdnaden om sitt barn inte kan träda in för det fall vårdnadshavaren drabbas av t.ex. svår sjukdom. I en sådan situation måste den förälder som inte har vårdnaden väcka talan mot den andre och begära gemensam eller ensam vårdnad om barnet. Under förutsättning att den andre föräldern är lämplig som vårdnadshavare kan rätten interimistiskt bifalla en sådan talan för att snabbt nå en lösning på det uppkomna problemet. Antag att ett barns båda föräldrar skadas svårt i en bilolycka och inte är kontaktbara . Det faktum att barnet tas om hand av släktingar eller ytterst av de sociala myndigheterna innebär inte att en släkting eller en socialtjänsteman kan fatta beslut i en personlig angelägenhet som rör barnet. På samma sätt som i fråga om ekonomiska angelägenheter uppkommer det härvid ett behov av att kunna utse en person som kan ta ställning i frågor som rör bar- nets personliga angelägenheter. Som framgått ovan saknas en sådan möjlighet när det är fråga om tillfälligt förfall för vårdnads- havaren. För att lösa ovan nämnda problematik skulle man teoretiskt kunna tänka sig att låta den nuvarande regleringen i 11 kap. 1 § omfatta även barnets personliga angelägenheter. Att behandla vårdnadsfrågor är emellertid inte något som ankommer på överförmyndaren, utan är en uppgift för socialnämnden i en kom- mun. Med hänsyn härtill bör regler om en tillfällig ersättare utformas inom ramen för 6 kap. . En tilltalande lösning är att utse en särskilt förordnad vårdnads- havare för ett barn vars föräldrar är tillfälligt förhindrade att ta hand om sitt barn. Fördelen med denna lösning är att en särskilt för- ordnad vårdnadshavare vanligtvis kan besluta i såväl personliga som ekonomiska frågor, se 10 kap. 3 § första stycket . En särskilt förordnad vårdnadshavare är dock en permanent lösning och innebär att vårdnaden flyttas över från föräldern till den särskilt förordnade vårdnadshavaren. Vill föräldern ha tillbaka vårdnaden måste han väcka talan mot den särskilt förordnade vårdnadshavaren och framställa yrkande härom. Eftersom behovet av vårdnadshavare Ställföreträdares möjlighet att sätta någon annan i sitt ställe, m.m. som regel endast är tillfälligt när en förälder på grund av sjukdom är förhindrad att ta hand om barnet, framstår det därför som onödigt byråkratiskt att skapa regler som gör det möjligt att utse en tradi- tionell särskilt förordnad vårdnadshavare. Enligt utredningens mening bör med hänsyn till vad som sagts i stället skapas regler om en tillfällig särskilt förordnad vårdnads- havare. kan rätten interimistiskt utse en särskilt förord- nad vårdnadshavare under förutsättning att det finns grund för att utse en permanent särskilt förordnad vårdnadshavare, se 6 kap. 20 § . Så är fallet om: a)en förälder vid utövandet av vårdnaden gör sig skyldig till miss- bruk eller försummelse, se 6 kap. 7 § , b)ett barn har stadigvarande vårdats och fostrats i ett annat hem än föräldrahemmet och det uppenbart är bäst för barnet att det rådande förhållandet består, se 6 kap. 8 § , eller c)om barnets föräldrar avlider, se 6 kap. 9 § . Utredningen har i sitt delbetänkande, God man för ensamkommande flyktingbarn, SOU 2003:51, avsnitt 7.6.2, föreslagit att det dessutom skall vara möjligt för rätten att utse en permanent särskilt förord- nad ställföreträdare också i de fall då ett barns föräldrar är varaktigt förhindrade att utöva vårdnaden om det. Även i dessa fall skall det vara möjligt för rätten att interimistiskt besluta om en särskilt för- ordnad vårdnadshavare enligt 6 kap. 20 § . De regler om tillfällig särskilt förordnad vårdnadshavare som ut- redningen nu föreslår bygger, till skillnad från ovan nämnda situa- tioner, på att det i förlängningen inte skall utses någon permanent särskilt förordnad vårdnadshavare. I stället handlar det om en regle- ring som skall möjliggöra för rätten att utse en företrädare för ett barn, om båda vårdnadshavarna eller, vid ensam vårdnad, den en- samme vårdnadshavaren på grund av sjukdom eller av någon annan orsak inte kan utöva vårdnaden. De föreslagna bestämmelserna är således tänkta att användas vid tillfälligt förfall för vårdnads- havarna/vårdnadshavaren. När den ordinarie vårdnadshavaren åter kan ta hand om sitt barn skall den tillfällige särskilt förordnade vård- nadshavarens uppdrag avvecklas genom att rätten beslutar att den tillfällige särskilt förordnade vårdnadshavaren skall entledigas. En ansökan till rätten om tillfällig särskilt förordnad vårdnads- havare bör göras av socialnämnden. Ansökan bör föregås av att barnet hörs av socialnämnden. Vidare bör ansökan innefatta förslag Ställföreträdares möjlighet att sätta någon annan i sitt ställe, m.m. på en lämplig person, t.ex. en släkting, som vill och kan ställa upp som tillfällig särskilt förordnad vårdnadshavare för den omyndige. För att spara tid i handläggningen vid tingsrätten bör ett skriftligt åtagande från den föreslagne tillfällige särskilt förordnade vårdnads- havaren skickas in tillsammans med ansökan. Rätten skall skyndsamt behandla socialnämndens ansökan. Som regel blir det inte aktuellt att kommunicera ansökan med någon, vilket underlättar handläggningen. Ansökan om entledigande bör få göras dels av socialnämnden, dels av den ordinarie vårdnadshavaren, dvs. den som har ersatts av en tillfällig särskilt förordnad vårdnadshavare. En förälder som anser sig kapabel att åter ta hand om sitt barn kan sålunda begära hos rätten att den tillfällige särskilt förordnade vårdnadshavaren skall avvecklas, varvid rätten bör förvissa sig om att föräldern verkligen klarar av att vara vårdnadshavare. tillstyrkt föräl- derns ansökan, bör den tillfällige särskilt förordnade vårdnadshava- ren entledigas. I annat fall bör rätten ge socialnämnden tillfälle att yttra sig över förälderns begäran. efter det att en tillfällig särskilt förordnad vårdnadshavare har utsetts konstatera att vårdnadshavaren t.ex. är varaktigt förhindrad att utöva vårdnaden om barnet, bör nämnden begära att den tillfällige särskilt förordnade vårdnadshavaren ersätts med en permanent särskilt förordnad vårdnadshavare. Observera att den föreslagna regleringen tar sikte på vårdnadsha- vares förfall, dvs. inte endast föräldrars. Härigenom skapas således en möjlighet att utse en tillfällig särskilt förordnad vårdnadshavare för en särskilt förordnad vårdnadshavare som på grund av sjukdom eller av någon annan orsak inte kan utöva sitt uppdrag. 13Gode mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning. Den enskildes inflytande i frågor rörande ställföreträdarskapet, m.m. De krav som lagen ställer på en god man eller förvaltare framgår av nuvarande 11 kap. 12 § . Till god man eller förvaltare skall sålunda utses en rättrådig, erfaren och i övrigt lämplig man eller kvinna. Den som är underårig eller som själv har förvaltare får inte vara god man eller förvaltare. Det finns inte några lagfästa bestämmelser om vem som ansvarar för att förordnade ställföreträdare får erforderlig utbildning och vad denna utbildning skall innehålla. I praktiken har det blivit över- förmyndarens ansvar att sörja för de förordnade ställföreträdarnas utbildning och fortbildning. Omfattningen av och innehållet i ut- bildningsinsatserna varierar därför mellan olika kommuner. I bl.a. brev till och i massmedia har kritik riktats mot gode män och förvaltare som inte utför sina sysslor på ett korrekt sätt. Man menar att gode män och förvaltare i vissa fall visar bristande engagemang i de hjälpbehövandes situation, ibland för att de har en större mängd uppdrag, eller att den hjälpbehövandes utsatta ställning missbrukas av just den person som är utsedd att hjälpa honom eller henne. I många sammanhang har gode män och förvaltare själva pekat på att de saknar den kunskap och utbildning som krävs för att kunna ge den hjälp som stödformerna syftar till. För att godmans- och förvaltarinstituten skall betraktas som till- förlitliga alternativ för att bereda stöd åt hjälpbehövande måste till- gången på kvalificerade gode män och förvaltare säkras. Utredning- en skall med hänsyn härtill undersöka vilka åtgärder som är möjliga att vidta för att garantera tillgången på kvalificerade och lämpliga gode män och förvaltare. Bland de frågor som utredningen skall ta ställning till hör om samordning bör ske av de utbildningsinsatser som ges och vilket organ som i så fall bör ansvara för detta. En annan fråga är om de gode männen och förvaltarna har det stöd som mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning behövs för att utföra uppdraget på ett sätt som gagnar den hjälp- behövande. Utredningen skall vidare undersöka vilka möjligheter den hjälp- behövande har att påverka valet av god man eller förvaltare samt vilka möjligheter den hjälpbehövande har att ta initiativ till byte om han eller hon inte är nöjd med eller saknar förtroende för sin gode man eller förvaltare. Om den hjälpbehövandes möjligheter till inflyt- ande bedöms vara otillräckliga, skall utredningen komma med för- slag till förbättringar. 13.2Gode mäns och förvaltares lämplighet och kvalifikationer Förslag: I förslaget till 11 kap. 26 § andra stycket föreskrivs i andra stycket att innan någon förordnas till god man eller förvaltare skall hans eller hennes lämplighet kontrolleras i erforderlig utsträckning. Som framgått ovan föreskrivs i nuvarande 11 kap. 12 § första stycket första meningen att till god man eller förvaltare skall utses en rättrådig, erfaren och i övrigt lämplig man eller kvinna. Be- stämmelsen är generellt utformad och det ges inte företräde åt någon person med särskilda kvalifikationer. Departementschefen uttalade i prop. 1987/88:124 s. 173 följande: Vid val av god man och förvaltare gör sig olika synpunkter gällande be- roende på det huvudsakliga syftet med förordnandet. Skall den gode mannen eller förvaltaren främst sörja för huvudmannens person, ligger det nära till hands att till uppdraget förordna en släkting till den hjälp- behövande eller en annan närstående person. Är det däremot fråga om mera krävande egendomsförvaltning eller bistånd i en rättslig angelä- genhet av mera kvalificerat slag, kan uppdraget behöva anförtros en ekonomiskt eller juridiskt kunnig person. Självfallet bör valet inte falla på en person som har intressen motsatta den hjälpbehövandes. Något hinder att förordna en socialtjänsteman föreligger inte. Däremot kan uppdraget inte knytas till en viss befattning. Kan en socialtjänsteman, på grund av att han lämnar sin befattning, inte ha kvar ett uppdrag som god man eller förvaltare, får han entledigas från uppdraget och ersättas av en annan person. Avgörande för vem som skall utses till god man eller förvaltare är sålunda den enskildes behov av hjälp, men också hans krav på att få leva ett så värdigt och gott liv som möjligt. mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning i detta sammanhang till framfört synpunkter på vem som bör och inte bör komma i fråga som förordnade ställ- företrädare. Anhöriga som god man och förvaltare Som framhållits i tidigare kapitel har anhöriga en central roll i frågor rörande ställföreträdarskap. En stor andel av dagens gode män utgörs sålunda av anhöriga till den hjälpbehövande. I de flesta sammanhang, inte minst då det handlar om att sörja för huvudmannens person, är anhöriga en värdefull tillgång. De känner den hjälpbehövande och vill gärna göra en god insats för denne. För den hjälpbehövande kan det också kännas tryggt att en bekant person kommer på besök och ordnar med praktiska detaljer. Ur ett samhällsekonomiskt perspektiv är det som regel också fördelaktigt att anlita anhöriga som förordnade ställföreträdare. För anhöriga framstår nämligen det ideella inslaget i uppdraget som mer naturligt än för många externa ställ- företrädare. Som framgått i tidigare kapitel föreslår utredningen att anhöriga direkt anlitas som ställföreträdare i vissa fall, se avsnitt B 7, 8 och 10. Dessa förslag kan innebära att det blir mindre behov av anhöriga som gode män eller förvaltare, eftersom de i många sammanhang blir ställföreträdare redan på grund av lag. Från bl.a. överförmyndarhåll framhålls att anhöriga är en viktig krets att rekrytera gode män och förvaltare ur, men det kan finnas situationer då det är mindre lämpligt att en anhörig utses till förord- nad ställföreträdare. En sådan situation är då en utvecklingsstörd person behöver en god man eller förvaltare efter sin myndighets- dag. Enligt flera överförmyndare förekommer det att föräldrar vid barnets myndighetsdag mer eller mindre regelmässigt övergår från att vara förmyndare till god man eller förvaltare, vilket i praktiken innebär att barnet aldrig blir vuxet. Detta kan leda till problem för den enskilde eftersom det finns risk för att han eller hon isoleras och inte ges möjlighet till t.ex. ett eget boende och därmed kan lös- göra sig från relationen barn–förälder. Vissa anhöriga ser även ett ekonomiskt intresse i att ha den utvecklingsstörde boende hos sig. Mot denna bakgrund bör inte anhöriga automatiskt ges företräde i frågan om vem som skall utses till god man eller förvaltare. En annan situation då anhöriga är mindre lämpliga eller till och med olämp- liga som ställföreträdare uppges vara då det förekommer motsätt- mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning ningar mellan den hjälpbehövandes anhöriga. I sådana situationer riskerar den enskilde att komma i kläm och inte få den hjälp han behöver. Överförmyndarna framhåller vidare att det inte heller får vara svårare att få en olämplig anhörig god man eller förvaltare ent- ledigad än en utomstående ställföreträdare, vilket många överför- myndare upplever är fallet . Många organisationer för utvecklingsstörda delar överförmynd- arnas uppfattning, men inte alla. En del anser tvärtom att det vid vissa former av funktionshinder i första hand är de närmast anhöriga som bäst kan tolka den enskildes behov av hjälp. De ser med andra ord en risk för att den enskilde inte får den hjälp han eller hon behöver, om överförmyndaren utser en utomstående person till god man. Vidare upplever de att en del överförmyndare är misstänksam- ma mot att en hjälpbehövande lever i hushållsgemenskap med nära anhöriga. Frågan om en myndig person som på grund av utvecklingsstör- ning eller annars varaktigt saknar beslutsförmåga kan representeras direkt av sina föräldrar i enklare ekonomiska frågor och inom den sociala välfärden har behandlats under avsnitt B 7.3 och B 10.3, var- vid frågan har besvarats nekande. När det gäller spörsmålet om föräld- rarna till en myndig beslutsinkompetent person bör komma i fråga som god man eller förvaltare gör utredningen följande överväganden. Som framhållits i ovan refererade förarbetsuttalanden kan det under vissa förhållanden finnas anledning att ge anhöriga företräde till ställ- företrädaruppdrag, inte minst då det handlar om att sörja för person. Det torde sålunda vara en naturlig utgångspunkt att i första hand föräldrarna kommer i fråga som ställföreträdare för ett myndigt barn som saknar beslutsförmåga. Föräldrarna skall emellertid uppfylla kraven i nuvarande 11 kap. 12 § , dvs. de skall vara rättrådiga och i övrigt lämpliga för uppdraget. Lämpligheten inne- fattar en vilja hos föräldrarna att låta barnet utvecklas till en vuxen människa med allt vad det innebär. En bristande benägenhet hos för- äldrarna att låta barnet växa in i en självständigare tillvaro kan således innebära att någon annan bör väljas till ställföreträdare. Den omstän- digheten att föräldrarna bör ges ett visst företräde i valet av ställ- företrädare får dock inte uppfattas som ett tvång för föräldrarna att ta sig an uppgiften som god man eller förvaltare för sitt myndiga barn. Med hänsyn till att föräldrarna med stigande ålder kan få svårt att klara av uppdraget som ställföreträdare kan det finnas anledning att ompröva lämpligheten av att de kvarstår som ställföreträdare, i synnerhet om det rör sig om ett mera krävande uppdrag. mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning det bli aktuellt att dela upp ställföreträdaruppdraget så att föräld- rarna sköter barnets personliga angelägenheter medan en extern ställföreträdare handhar ekonomin. Överförmyndaren bör emellertid gå försiktigt fram i sådana situationer för att undvika att den an- hörige ställföreträdaren tar illa vid sig och känner sin lämplighet ifrågasatt. En särskild komplikation i detta sammanhang är den trerollspro- blematik som uppkommer då en förälder som är personlig assistent åt sitt barn kommer i fråga som god man eller förvaltare för sitt myndiga barn, se nedan under jävsförhållanden. Om den hjälpbehövandes tillgångar är av komplicerad natur, är det inte lika självklart att en anhörig skall utses för att sköta dennes ekonomiska angelägenheter. Saknar den anhörige, vare sig det nu är en förälder eller någon annan, tillräckliga kunskaper om medels- förvaltning bör i stället en utomstående person som är lämplig utses till ställföreträdare. Som antytts ovan finns det emellertid inget som hindrar att den anhörige förordnas till ställföreträdare för att sköta den hjälpbehövandes personliga angelägenheter. Överförmyndaren får naturligtvis inte diskriminera anhöriga som ställföreträdare genom att t.ex. anta principbeslut innebärande att utomstående ställföreträdare generellt bör väljas i vissa typsitua- tioner. Vidare bör den enskildes önskan om att få en särskild person som god man eller förvaltare respekteras så långt det är möjligt, se nedan. Vad gäller möjligheten att få en olämplig ställföreträdare entledi- gad skall den enskildes bästa vara avgörande. En anhörig som miss- sköter sitt ställföreträdaruppdrag skall naturligtvis entledigas om han inte bättrar sig. Den omständigheten att han är anhörig får inte innebära att det tolereras en större misskötsamhet än vad som hade varit fallet om det hade rört sig om en utomstående ställföreträdare. Situationer kan dock uppstå då den hjälpbehövande inte vill låta sig företrädas av någon annan än en anhörig trots att denne är mindre lämplig eller till och med olämplig. I valet mellan att ta initiativ till att entlediga den anhörige från ställföreträdaruppdraget och att låta denne stanna kvar bör överförmyndaren göra en bedömning av förutsättningarna att få till stånd ett fungerande ställföreträdarskap om någon annan än den anhörige utses till ställföreträdare. Över- förmyndaren kan t.ex. överväga att utse ytterligare en god man eller förvaltare som kan ta hand om de frågor som den anhörige inte klarar av. Denna flexibilitet får dock inte gå så långt att ställföre- trädarskapet inte fyller det syfte som det är tänkt att göra. mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning enskilde samtycker till att en god man utses för honom endast under förutsättning att en anhörig förordnas, som visar sig vara olämplig för uppdraget, får överförmyndaren överväga om ansökan om för- valtarskap i stället bör ges in till rätten. Observera dock att utred- ningens förslag innebär att förvaltarskap inte skall om- fatta uppdraget att sköta den enskildes personliga angelägenheter. I vissa situationer kan det vara tveksamt att till förordnad ställföre- trädare utse en person som på grund av t.ex. andra engagemang inte kan antas verka uteslutande för den hjälpbehövandes bästa. En förekommande fråga är om personliga assistenter kan vara gode män och förvaltare för sina klienter. En presentation av de olika formerna av stödpersonerna, däribland personliga assi- stenter, finns i avsnitt B 1.2. Nedan kommer förhållandet mellan personliga assistenter och förordnade ställföreträdare att analyseras. Övriga stödpersoners förhållande till gode män och förvaltare be- handlas i avsnitt B 5.3. Flera överförmyndare menar att det är olämpligt att låta en förälder som är personlig assistent bli förordnad ställföreträdare för sitt barn och anför att det kan vara svårt att kombinera de roller som de olika uppdragen innebär. De framhåller att om en person har både en personlig assistent och en god man, ligger det i sakens natur att den gode mannen kontrollerar att den personlige assistenten utför sitt arbete till nytta för den hjälpbehövande. Skulle det förekomma brister är det den gode mannens uppgift att se till att dessa rättas till. Denna kontroll riskerar enligt vissa överförmyndare att gå om intet för det fall det är samma person som är personlig assistent och god man. Av samma anledning anser dessa överförmyndare att det är olämpligt att låta t.ex. vårdpersonal och personal inom social- tjänsten inneha uppdrag som förordnad ställföreträdare. Den som är personlig assistent eller kontaktperson för en hjälp- behövande person äger inte företräda denne med mindre han eller hon erhåller en fullmakt från sin klient.