sou · GSB392 · 2005-01-01 00:00:00 — 2 § Fördragets bihang A om internationell transport av resande på järnväg, B om internationell transport av gods på järnväg, D om nyttjande av vagnar i internationell järnvägstrafik och G om tekniskt godkännande av järnvägsmateriel som används i internationell trafik gäller som svensk lag. Om de franska, engelska och tyska texterna av fördraget skiljer sig i sak, gäller den franska texten. De franska och engelska texterna av grundfördraget, de i första stycket nämnda bihangen och bihang F, med undantag av dess bila- gor, till fördraget samt en översättning av dessa till svenska finns intagna som en bilaga till denna lag. 3 § Om revisionsutskottet inom OTIF har beslutat om en för bindande ändring i bihang A, B, D eller G till fördraget, skall ändringen gälla här i riket från och med den dag då ändringen träder i kraft enligt fördraget. 4 § En utländsk dom som grundas på fördraget får verkställas i , om domen 1.har meddelats av en domstol som är behörig enligt fördraget, 2.har vunnit laga kraft, 3.får verkställas enligt reglerna i det land där den har meddelats 4.har förklarats verkställbar efter ansökan enligt 5 §. En förlikning i en tvist angående ett avtal som omfattas av för- draget likställs med en sådan dom som avses i första stycket, om förlikningen har träffats inför en domstol som är behörig enligt fördraget. Detsamma gäller en skiljedom som har meddelats enligt fördraget. Första och andra styckena gäller inte ett åläggande för käranden att, förutom rättegångskostnader, betala skadestånd på grund av att hans talan har ogillats. 5 § Ansökan om att en utländsk dom som grundas på fördraget skall förklaras vara verkställbar görs hos . Till ansökan skall fogas 1.exekutionstiteln i original eller i avskrift som har bestyrkts av en behörig myndighet, 2.förklaring av en behörig myndighet i den stat där exekutions- titeln har upprättats att den avser en tvist angående ett avtal som omfattas av fördraget och att den får verkställas i den nämnda staten samt, i fråga om domstols dom, att den har vunnit laga kraft. Hovrätten får förelägga sökanden att ge in de ytterligare hand- lingar som behövs för hovrättens prövning av saken. anledning till det, får hovrätten kräva att de handlingar som har fogats till ansökan skall förses med bevis om utfärdarens behörighet. Beviset skall vara utställt av en svensk beskickning eller konsul eller av chefen för justitieförvaltningen i den stat där exekutionstiteln har upprättats. Om en handling i ärendet inte är avfattad på svenska, danska eller norska, skall handlingen åtföljas av en bestyrkt översättning till svenska. Hovrätten får medge undantag från kravet på översätt- ning. 6 § En ansökan om verkställighet får inte bifallas utan att mot- parten har beretts tillfälle att yttra sig över ansökan. Om ansökan bifalls, får domen verkställas enligt utsökningsbalkens bestämmelser på samma sätt som en svensk domstols lagakraftägan- de dom, om inte högsta domstolen förordnar annat efter överkla- gande av hovrättens beslut. Den sak som har avgjorts genom en sådan dom som avses i 4 § första stycket 1 eller genom en sådan förlikning eller skiljedom som avses i 4 § andra stycket får inte prövas på nytt. 7 § Om ett sådant skiljeförfarande som avses i fördraget inleds, avbryts preskription med den verkan som anges i 7 § preskriptions- lagen (1981:130). 8 § Om en transportör har en fordran på en annan transportör på grund av en transport som omfattas av fördraget och transportö- rerna inte har säte i samma medlemsstat får fordran beläggas med kvarstad eller utmätas endast på grund av ett avgörande av en dom- stol i den stat i vilken den förstnämnda transportören har sitt säte. 9 § En fordran på grund av ett avtal om nyttjande av vagnar som omfattas av fördraget får beläggas med kvarstad eller utmätas endast på grund av ett avgörande av en domstol i den stat i vilken fordrings- ägaren har sitt säte. Detsamma gäller en fordran på grund av avtal om utnyttjande av järnvägsinfrastruktur för en transport som om- fattas av fördraget. 10 § Järnvägsfordon, vars innehavare inte har sitt säte i , får beläggas med kvarstad eller utmätas endast på grund av ett avgö- rande av en domstol i den stat där innehavaren har sitt säte. 11 § Med domstol i 8–10 §§ jämställs annan judiciell myndighet som i staten i fråga fullgör uppgiften att meddela avgöranden som avses i 8–10 §§. 12 § Kan parterna i fall som avses i bihang A artikel 54.3 eller i bihang B artikel 42.3 inte enas om en viss sakkunnig, skall tings- rätten i den ort där godset, resgodset eller fordonet, som transpor- teras i samband med transport av resande, finns efter ansökan förordna sakkunnig. 13 § Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, tillsyns- myndigheten, får meddela bestämmelser om sådana tekniska stan- darder och föreskrifter samt sådant tekniskt godkännande av järn- vägsmateriel som avses i bihangen F och G till fördraget. Ansvar vid utnyttjande av järnvägsinfrastruktur Gemensamma bestämmelser om ansvar vid utnyttjande av järnvägsinfrastruktur 1 § Detta kapitel innehåller bestämmelser som är gemensamma för 15 och 16 kap. om inte annat anges. Vad som sägs om järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare i detta kapitel äger motsvarande tillämpning på den som bedriver tunnel- bane- eller spårvägstrafik eller förvaltar infrastruktur för sådan trafik. 2 § Infrastrukturförvaltarens och järnvägsföretagets ansvar om- fattar också vad den som är anställd gör eller underlåter att göra i tjänsten samt vad den som infrastrukturförvaltaren eller järnvägs- företaget annars anlitar för verksamheten gör eller underlåter att göra vid utförandet av sitt uppdrag. 3 § Infrastrukturförvaltaren och järnvägsföretaget får åberopa be- stämmelserna i 14–16 kap. om förutsättningar för eller begränsning av ansvaret för skada, även om anspråk på ersättning som hade kunnat grundas på 15 eller 16 kap. görs gällande på annan grund. 4 § Om anspråk på ersättning för skada som infrastrukturför- valtaren eller järnvägsföretaget är ansvarig för enligt 15 eller 16 kap. riktas mot någon som infrastrukturförvaltaren eller järnvägsföre- taget ansvarar för enligt 2 §, gäller i fråga om denne vad som sägs i 3 § om infrastrukturförvaltaren och järnvägsföretaget. 5 § Den som har en fordran på ersättning enligt 15 eller 16 kap. förlorar rätten att kräva ut sin fordran, om han inte väcker talan inom den preskriptionstid som anges i andra eller tredje stycket. vid dödsfall: från dödsfallet, dock inte längre än från den händelse som ledde till dödsfallet, vid personskada som inte har lett till döden och sakskada: från den händelse som orsakade skadan. En talan om återkrav enligt 15 kap. från en person som hålls an- svarig får föras även efter det att den preskriptionstid som anges i andra stycket har löpt ut, om den förs från den dag då den som för talan om återkrav har betalat fordran eller själv delgetts stämning. I 15 kap. 16 § finns en särskild bestämmelse om uppehåll av pre- skriptionstiden när fordran grundas på ett internationellt avtal. Om tiden för talan har försuttits, får fordran enligt 16 kap. inte heller göras gällande på annat sätt, såsom genom genkäromål eller yrkande om kvittning. 6 § Om ett anspråk på ersättning som hade kunnat riktas mot infrastrukturförvaltaren enligt 16 kap. riktas mot någon som infra- strukturförvaltaren ansvarar för enligt 2 § och anspråket grundas på brottsligt förfarande av den mot vilken anspråket riktas, får han inte mot anspråket göra gällande att talan mot infrastrukturförval- taren gått förlorad på grund av preskription enligt 5 §. 7 § Om atomskada gäller särskilda bestämmelser. Förhållandet mellan infrastrukturförvaltaren och järnvägsföretaget m.m. 1 § I detta kapitel finns bestämmelser om det inbördes ansvaret mellan infrastrukturförvaltare och järnvägsföretag som har träffat trafikeringsavtal enligt 6 kap. 22 § om utnyttjande av järnvägs- infrastruktur samt vardera avtalspartens ansvar gentemot den som den andra avtalsparten ansvarar för enligt 14 kap. 2 §. I 11–16 §§ finns särskilda bestämmelser om trafikeringsavtal som träffas för att göra internationell trafik möjlig (internationella avtal). 2 § Om inte annat anges är villkor i ett avtal ogiltigt i den mån det avviker från bestämmelserna i detta kapitel. Infrastrukturförvaltaren och järnvägsföretaget kan ta på sig större ansvar och ytterligare skyldigheter utöver dem som föreskrivs i detta kapitel. De kan även gentemot varandra begränsa sitt ansvar vid sak- skada genom att fastställa ett högsta ersättningsbelopp samt komma överens om villkor för att göra gällande eller avstå från att göra gällande sina skadeståndsanspråk mot den andra avtalsparten. 3 § I fråga om skadestånd enligt 5 eller 8 § gäller 5 kap. 1–5 §§ och 6 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207). Parterna får dock komma överens om att tillämpa bestämmelserna i 12 och 13 §§ i stället för 5 kap. 4 § och 6 kap. 1 § skadeståndslagen. I fråga om ränta på fordran enligt detta kapitel gäller räntelagen (1975:635). Parterna får dock komma överens om att ränta i stället skall utgå från och med den dag då ett för- likningsförfarande inleddes eller då talan väcktes vid domstol. 4 § Om parterna utnyttjar de möjligheter som 2 och 3 §§ ger att träffa avtal med avvikande villkor blir dessa villkor bestämmande även för vardera avtalspartens ansvar gentemot den som den andra avtalsparten ansvarar för enligt 14 kap. 2 §. Detta gäller dock inte villkor som avses i 2 § andra stycket andra meningen. 5 § Infrastrukturförvaltaren är ansvarig för personskada som drab- bar järnvägsföretagets personal samt för ekonomisk skada till följd av ersättning som järnvägsföretaget fått betala till resande enligt 9, 10 eller 13 kap. om skadan orsakats av infrastrukturen. Infrastrukturförvaltaren är fri från ansvar enligt första stycket, om skadan har orsakats av omständigheter som inte kan hänföras till själva järnvägsdriften och som förvaltaren inte hade kunnat undgå eller förebygga följderna av även om han hade vidtagit alla åtgärder som rimligen hade kunnat krävas av honom. 6 § Infrastrukturförvaltaren är ansvarig för sakskada som drabbar järnvägsföretaget eller dess personal samt för ekonomisk skada till följd av ersättning som järnvägsföretaget fått betala till avsändare eller mottagare av gods enligt 11 eller 13 kap. om skadan orsakats av infrastrukturen. Infrastrukturförvaltaren är fri från ansvar enligt första stycket om förvaltaren visar att skadan har orsakats av fel eller försummelse av järnvägsföretaget eller av sådan anvisning av järnvägsföretaget som inte har föranletts av fel eller försummelse från förvaltarens sida eller på grund av någon omständighet som förvaltaren inte hade kunnat undgå och vars följder han inte kunnat förebygga. 7 § En infrastrukturförvaltare, mot vilken krav på ersättning för ekonomisk skada riktas med stöd av bestämmelserna i detta kapitel, får inte göra invändning om att det järnvägsföretag som framställer kravet inte hade varit skyldigt att betala ersättning för skada som drabbat resande eller avsändare eller mottagare av gods om ersätt- ningen har fastställts av domstol och infrastrukturförvaltaren blivit behörigen underrättad om rättegången samt beretts tillfälle att inträda i denna. 8 § Järnvägsföretaget är ansvarigt för personskada som drabbar infrastrukturförvaltarens personal vid utnyttjandet av infrastruktu- ren om skadan har orsakats av de järnvägsfordon som använts eller de personer eller det gods som transporterats. Järnvägsföretaget är fri från ansvar enligt första stycket om skadan har orsakats av omständigheter som inte kan hänföras till själva järnvägsdriften och som järnvägsföretaget inte hade kunnat undgå eller förebygga följderna av även om det hade vidtagit alla åtgärder som rimligen hade kunnat krävas av detsamma. 9 § Järnvägsföretaget är ansvarigt för sakskada som drabbar infra- strukturförvaltaren eller dennes personal vid utnyttjandet av infra- strukturen om skadan orsakats av de järnvägsfordon som använts eller de personer eller det gods som transporterats. Järnvägsföretaget är fri från ansvar enligt första stycket om järn- vägsföretaget visar att skadan har orsakats av fel eller försummelse av infrastrukturförvaltaren eller av sådan anvisning av förvaltaren som inte har föranletts av fel eller försummelse från järnvägsföretagets sida eller på grund av någon omständighet som järnvägsföretaget inte hade kunnat undgå och vars följder det inte kunnat förebygga. 10 § När både förhållanden för vilka infrastrukturförvaltaren an- svarar och förhållanden för vilka ett eller flera järnvägsföretag an- svarar har orsakat en skada skall vardera sidan endast ansvara för den del skadan som kan hänföras till förhållanden som den sidan ansvarar för. Om det inte går att fastställa i vilken utsträckning förhållanden för vilka infrastrukturförvaltaren respektive järnvägs- företaget eller järnvägsföretagen ansvarar har orsakat skadan skall vardera sidan stå för den skada den har lidit. När flera järnvägsföretag som utnyttjar samma infrastruktur an- svarar gentemot infrastrukturförvaltaren för skada enligt 8 eller 9 § skall varje järnvägsföretag endast ansvara för den del av skadan som kan hänföras till förhållanden som det ansvarar för. Om det inte går att fastställa i vilken utsträckning förhållanden för vilka de olika järnvägsföretagen ansvarar har orsakat skadan, skall järnvägs- företagen vara ansvariga gentemot infrastrukturförvaltaren till lika stora delar. Särskilda regler för internationella avtal 11 § Bestämmelserna i 12–16 §§ är endast tillämpliga på trafike- ringsavtal för sådan internationell transport som avses i 13 kap. 12 § Skadestånd får jämkas om den skadelidande genom vållande har medverkat till skadan. 13 § Ersättning för framtida inkomstförlust eller förlust av under- håll fastställs i form av engångsbelopp, om den skadelidande inte begär annat. 14 § På fordran enligt detta kapitel utgår ränta från och med den dag då ett förlikningsförfarande inleddes, då ärendet hänsköts till den skiljenämnd som föreskrivs i fördraget eller då talan väcktes vid domstol. 15 § Talan om ansvar får väckas vid domstol i den medlemsstat som har utsetts genom överenskommelse mellan parterna. Om inte annat har avtalats får talan väckas vid domstol i den med- lemsstat där infrastrukturförvaltaren har sitt säte. 16 § Uppehåll skall göras i beräkningen av preskriptionstiden när parterna kommer överens om ett förlikningsförfarande eller när de överlämnar tvisten till den skiljenämnd som föreskrivs i fördraget och så länge ett sådant förliknings- eller skiljeförfarande pågår. 16 kap. Ansvar i annat fall än vid transport 1 § Detta kapitel innehåller bestämmelser om ansvar för skada till följd av järnvägs-, tunnelbane- och spårvägsdrift i annat fall än som förut har nämnts i denna lag. Vad som sägs om infrastrukturförvaltare i detta kapitel skall äga motsvarande tillämpning på den som förvaltar infrastruktur för tunnelbane- och spårvägstrafik. 2 § Om någon tillfogats personskada eller sakskada enligt 1 § skall infrastrukturförvaltaren ersätta skadan med de undantag som anges i andra stycket och 3 §. Infrastrukturförvaltaren är fri från ansvar enligt första stycket, om skadan har orsakats av omständigheter som inte kan hänföras till själva järnvägsdriften och som infrastrukturförvaltaren inte hade kunnat undgå eller förebygga följderna av även om han hade vid- tagit alla åtgärder som rimligen hade kunnat krävas av honom. 3 § Skadas förare eller passagerare i ett motordrivet fordon som är i trafik eller skadas ett sådant fordon eller egendom som befordras med ett sådant fordon, är infrastrukturförvaltaren ansvarig endast om skadan har orsakats genom fel eller försummelse av infrastruk- turförvaltaren, av den som bedriver järnvägs-, tunnelbane- eller spårvägstrafik på infrastrukturen eller av någon som dessa ansvarar för eller genom bristfällighet i någon anordning för driften. 4 § I fråga om skadestånd enligt detta kapitel gäller 5 kap. och 6 kap. 1–4 §§ skadeståndslagen (1972:207). Om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skador på nötkreatur eller hästar under betesgång eller på renar, får skade- ståndet jämkas endast om medverkan har skett uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet. Skadas ett motordrivet fordon som är i trafik eller egendom som transporteras med ett sådant fordon, skall medverkan till denna sak- skada anses föreligga, om vållande i samband med förandet av det skadade fordonet eller det fordon som den skadade egendomen transporterades med eller bristfällighet på fordonet har medverkat till skadan. 1 § Utan infrastrukturförvaltarens eller ett järnvägsföretags till- stånd får inte någon beträda spårområdet för järnväg utom på platser där det klart framgår att allmänheten har tillträde. 2 § Alkoholdrycker får inte förtäras inom järnvägssystem. För- budet gäller inte i fråga om förtäring av drycker vid tillåten servering och inte heller om ett järnvägsföretag eller en infrastrukturförval- tare för särskilt fall har medgett förtäringen. förstås spritdrycker, vin, starköl och öl i den betydelse dessa beteck- ningar har i alkohollagen (1994:1738). 3 § En befattningshavare i säkerhets- eller ordningstjänst vid järn- vägssystem får från järnvägssystemet avlägsna den som överträder för- budet i 1 §, den som uppträder berusad eller stör ordningen och den som genom sitt uppträdande äventyrar säkerheten i järnvägsdriften. Om det är absolut nödvändigt, får befattningshavaren omhänderta sådana personer. Om så sker, skall polisen underrättas. Omhändertagna får hållas kvar till dess att de har överlämnats till en polisman eller det inte längre finns skäl till omhändertagande, dock längst . En befattningshavare i säkerhets- eller ordningstjänst vid järnvägs- system får från järnvägsinfrastrukturen avlägsna den som överträder förbudet i 2 §. 4 § För att verkställa en åtgärd enligt 3 § får befattningshavaren inte använda strängare medel än förhållandena kräver. Våld får tillgripas endast när andra medel inte hjälper. Om våld tillgrips, skall den lindrigaste form användas som kan förväntas leda till det avsedda resultatet. Våld får inte brukas längre än som är absolut nödvändigt. 1 § Till böter eller fängelse i högst döms den som 1.utan tillstånd driver verksamhet som är tillståndspliktig enligt 3 kap., 2.av uppsåt eller grov oaktsamhet i sin verksamhet anlitar någon som inte uppfyller kraven i 2 kap. 5 § att utföra arbetsuppgifter av betydelse för säkerheten, eller använder materiel som inte uppfyller säkerhetskraven enligt 2 kap. 3 §, eller inte uppfyller kravet enligt 2 kap. 7 § på säkerhetsordning, 3.av uppsåt eller oaktsamhet bryter mot villkor som meddelats med stöd av 3 kap. 11 §, eller 4.av uppsåt eller oaktsamhet i verksamheten använder materiel som inte har godkänts enligt 2 kap. 2 §. Den som inte har följt ett föreläggande vid vite eller som över- trätt ett vitesförbud skall inte dömas till ansvar enligt denna lag för gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. 2 § Den som för ett maskindrivet spårfordon på järnväg eller tun- nelbana efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i så stor mängd att alkoholkoncentrationen under eller efter färden uppgår till i blodet eller per liter i utandningsluften döms till böter eller fängelse . Till samma straff döms också den som för ett maskindrivet spår- fordon på järnväg eller tunnelbana efter att ha intagit narkotika som avses i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) i så stor mängd att det under eller efter färden finns något narkotiskt ämne kvar i blodet. Detta gäller dock inte om narkotikan intagits i enlighet med läkares eller annan behörig receptutfärdares ordination. Till samma straff döms också den som för ett maskindrivet spår- fordon på järnväg eller tunnelbana och då är så påverkad av alkohol- haltiga drycker att det kan antas att han eller hon inte kan framföra fordonet på ett betryggande sätt. Detsamma gäller om föraren är lika påverkad av något annat medel. Är ett brott som avses i första, andra eller tredje stycket att anse som grovt, skall föraren dömas till fängelse i högst . När det bedöms om brottet är grovt skall det särskilt beaktas om 1.föraren har haft en alkoholkoncentration som uppgått till i blodet eller per liter i utandningsluften, 2.föraren annars har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel, eller 3.framförandet av fordonet har inneburit en påtaglig fara för trafik- säkerheten. Den som utan att föra ett maskindrivet spårfordon vid järnväg eller tunnelbana fullgör en tjänst där det ingår uppgifter av väsent- lig betydelse för säkerheten och då är så påverkad av alkohol eller något annat medel att det kan antas att han eller hon inte kan utföra dessa uppgifter på ett betryggande sätt döms till böter eller fängelse 3 § Den som försummar sin rapporteringsskyldighet enligt 2 kap. 8 § första stycket eller föreskrift som har meddelats enligt 2 kap. 15 § första stycket 3 döms till böter. 4 § Den som bryter mot förbudet i 17 kap. 1 § döms till penning- böter. 5 § Till ansvar enligt 1 eller 3 § skall inte dömas i ringa fall. Till ansvar enligt 1, 3 eller 4 § skall inte dömas om gärningen är belagd med straff i . Till ansvar enligt 4 § skall inte heller dömas om gärningen är belagd med straff i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott. 6 § I fråga om beslag och förverkande av alkoholdrycker hos den som förtär sådana drycker i strid med 17 kap. 2 § finns bestämmelser i lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. 1 § skall utöva tillsyn över efterlevnaden av lagen och de föreskrifter och villkor som har meddelats med stöd av lagen. Bestämmelserna i 2–6 och 10 §§, med undantag för 3 § fjärde stycket, gäller även för tunnelbana och spårväg. 2 § För tillsynen av elektriska anläggningar finns särskilda bestäm- melser i ellagen (1997:857). 3 § har rätt att av den som bedriver verk- samhet som omfattas av lagen på begäran 1.få sådana upplysningar och ta del av sådana handlingar som behövs för tillsynen, bedömningen av ansökningar om tillstånd och för klart definierade statistiska ändamål, 2.få tillträde till anläggningar, fordon och annan materiel, om- råden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bostäder, som har anknytning till den verksamhet som berörs, samt 3.få tillgång till nödvändig personal, materiel eller liknande utan kostnad vid provkörningar och andra materielprov. Polis- och tullmyndigheter skall lämna den hjälp som behövs för tillsynen. får begära verkställighet hos kronofogde- myndigheten av ett beslut som gäller åtgärder enligt första stycket. Därvid gäller bestämmelserna i utsökningsbalken om sådan verkstäl- lighet som avses i 16 kap. 10 § den balken. Infrastrukturförvaltare och sökande av infrastrukturkapacitet skall utan uppmaning bereda tillsynsmyndigheten full insyn i förhand- lingar om avgifter. 4 § får meddela de förelägganden och förbud som behövs för att denna lag eller de föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av lagen skall efterlevas. Förelägganden och förbud får förenas med vite. Har någon ålagts att betala konkurrensskadeavgift enligt 26 § kon- kurrenslagen (1993:20) eller dömts att betala vite enligt 59 § samma lag, får vite enligt denna lag inte dömas ut för samma förfarande. 5 § får återkalla ett tillstånd, om 1.förutsättningarna för tillståndet inte längre uppfylls, 2.tillståndshavaren inte fullgör sina skyldigheter enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen, eller 3.tillståndshavaren inte använder till- ståndet. 6 § Om ett konkursförfarande eller ett ackordsförfarande har in- letts mot innehavaren av ett tillstånd, skall tillsynsmyndigheten åter- kalla tillståndet om det finns grundad anledning att anta att en till- fredsställande finansiell omstrukturering inte kan åstadkommas inom rimlig tid.