sou · GSB348 · 2005-01-01 00:00:00 — Till exempel framställs en individs svenska nationalitet som grundad i en kännedom om svensk lagstift- ning men även osynliga lagar och regler i kombination med språk, livsstil och traditioner (alltså det som invandrare förväntas lära sig för att bli en del av det svenska samhället!). En persons kunskap om det som bildar grunden till hennes eller hans känsla av nationell tillhörig- het ses som ett resultat av antingen familjens eller samhällets infly- tande, där skolan nämns som speciellt betydelsefull i en del av inter- vjuerna. I det avseendet var temat socialisation uppenbart i flera av kvinnornas berättelser om sin nationella tillhörighet. K14: Jag är ju svensk. Jag bor här, jag pratar svenska, allt det där. Uppfostrad, för att vara svensk också så att säga. [] Jag har växt upp här och har lärt mig dom här normerna och hur man beter sig, eller tar sig fram. 15 Begreppen nationell identitet, alt. nationalitet, och etnisk identitet, alt. etnicitet kan här alltså användas mer eller mindre synonymt. Även om nationalitet ofta jämställs med medborgarskap så är det uppenbart i en mängd olika, vardagliga, sammanhang att begreppet har olika innebörder. Kapitel 5 På tal om invandrare, integration och svenskhet 155 K21 tydliggör detta genom att hävda att den person man blir, blir man ju [] av uppväxten och miljön runtomkring. Av samma anled- ning menar att det är självklart att identifiera sig som svensk oav- sett hennes ena förälders japanska bakgrund. AB: Tänker du på dig som svensk eller japan? K2: Som svensk []. Ja, det är ändå, det är i jag är uppväxt. Jag har alla svenska värderingar. Jag vet inte alla, men liksom dom här som ändå ingår i det svenska samhället med lagom moral och hur man uppför sig. Utöver att den nationella identiteten framställs delvis som bestående en rad inlärda normer och värderingar, så är det uppenbart att den ses som mer eller mindre oföränderlig, vilket nedanstående citat ger exempel på. AB: Vad är det som bestämmer om man är svensk? K9: Svensk, nä, det är väl att man har bott här, mestadels, utav sitt, ja, sitt liv []. Jag menar [] även dom som är adopterade är väl också svenska. Jag menar, jag kan ju inte säga att jag är grekisk bara för att jag har bott där . Man får nog ha något tidsperspektiv. Men klart, jag skulle ändå ald- rig kunna säga att – om jag skulle bott i i hela mitt liv – att jag är grekisk. Just frågan om nationalitetens stabilitet och oföränderlighet är speci- ellt intressant i relation till föreställningen om invandrare någonsin kan anamma en svensk identitet eller inte, vilket jag behandlar nedan. Om svårigheten att bli svensk Nationaliteten framställs av flera av de intervjuade indirekt som mer eller mindre permanent och därmed svår att förändra.16 Detta är speci- ellt tydligt i de intervjuades diskussioner om det är möjligt att som ny i anamma en svensk identitet. Det innebär att även om invandrares anpassning till det svenska förordas av en del av de intervjuade så förespråkar de inte på något sätt assimilering ifråga om invandrares identitet, vilket följande uttalande visar. 16 Med tanke på denna artikels begränsade utrymme måste jag ifråga om mer detaljerade analyser av kvinnornas berättelser om sin nationella tillhörighet hänvisa till avhandlingen (Brnic 2002). AB: Säg att man kommer hit och flyttar hit och så får man jobb och så, inte det att bli svensk medborgare, men bara att bli svensk så? Kan man bli det? K22: Nej, det tror jag inte. Det är nog svårt. Jag tror inte man kan det. [] Varför skall man bli det egentligen? [] Jag tycker det är bra om man kan, ha sina egna traditioner, men ändå så måste man, jag tycker inte att man skall behöva bli svensk, men däremot skall man acceptera svenska lagar, till exem- pel. Som jag tidigare påpekat ses språket som grundläggande för att en invandrare ska bli en del av det svenska samhället. tycks synen på en invandrares möjlighet att dessutom bli svensk något ambivalent, vilket följande citat ger exempel på. K20 är i början av sitt uttalande öppen för att en person kan bli svensk om man lär sig den svenska livsstilen. AB: Det är en sak att komma in i samhället, men tror du, hur gör man för att bli svensk, om man kommer från ett annat land till ? K20: Om man verkligen vill bli svensk, försöka att anpassa sig så mycket som möjligt alltså? AB: Om man kan bli det är väl frågan. K20: []. Dels att man lär sig språket []. Att man verkligen lär sig det bra. Sen att man, ja, umgås mycket med svenskar. Men tror jag inte man skall släppa sin identitet [], att man släpper, sin bakgrund eller någonting. Det behöver man inte göra. Man kan ju ha kvar traditioner, och religion. Man kan ju bli svensk ändå. Men det här med att till exempel att byta namn och sådär, nej, jag tror inte man kan, man är nog alltid ändå, lite udda. Det syns ju liksom på utsidan. I slutet av citatet nämner K20 att det inte nödvändigtvis är realistiskt att total svenskhet uppnås, bland annat på grund av ens bakgrund men även – intressant nog – ens utseende.17 Enligt denna tanke kan en invandrare helt enkelt inte undgå att uppfattas som icke-svensk vilket följaktligen kan försvåra hans eller hennes eventuella identifier- ing som svensk. Det finns en spänning mellan föreställningen om att det är nöd- vändigt för en invandrare att anpassa sitt beteende och invandrarens svårighet att bli svensk. Frågan är alltså om det ses som rimligt, och möjligt, att invandrare kan ändra på sig tillräckligt mycket för att uppfattas som svenskar, en fråga som ställs på sin spets även i 17 Detta pekar också på att nationaliteten i vissa avseenden är rasifierad (jfr Brnic 2002). Kapitel 5 På tal om invandrare, integration och svenskhet 157 K10 var en av mycket få som i intervjusammanhanget systematiskt hänvisade till invandrares sociala omständigheter, eller snarare strukturella faktorer och rasism som försvårade själva integra- tionsprocessen. Hennes resonemang, som presenteras nedan, utgår från frågan om nationalitet är detsamma som medborgarskap. Det avslutas med en fundering om svårigheter som invandrare, på grund av sin bakgrund, kan stöta på i sin önskan att bli svenskar. AB: Kan man som invandrare bli svensk, när man flyttar hit? K10: Ja, rent tekniskt. Vem som helst kan få ett svenskt pass. Sen tror jag det är mycket vad man känner sig, vad man vill. Vill man vara svensk, så kan du bli svensk om du vill, tror jag. [] Jag förstår ju att [] folk tittar på det yttre, och tror att man inte är svensk, för att man inte är den svenska vita hud- färgen, grisfärg. Men om man vill bli svensk, så tror jag att man [kan bli det]. [] Jag vet ju att det finns många invandrare som säger att det är svårt att komma in i det svenska samhället på grund av att dom möter mot- stånd []. Och kan jag tänka mig att det kan vara svårt att bli svensk []. Men om man vill bli svensk, och då känna sig som svensk, då tror jag det. Jag hoppas, om man nu har den drömmen att man vill bli svensk, så hoppas jag att man kan bli det. I uttalandet framställs motsättningen mellan en individs egen vilja eller önskan att bli svensk och andras kategorisering av personen som invandrare (och därmed som icke-svensk) som uppenbar. Jämför detta med nedanstående citat. AB: Men det räcker inte med medborgarskap för att bli svensk? K14: Jag vet inte, det är jättesvårt att säga, för det handlar ju väldigt mycket om bemötandet man får, alltså, Hur ser andra personer mig som person? eller Vad tänker dom när dom ser mig? Måste jag alltid förklara mig?. Det kan ju också vara en sådan sak som gör att någon inte kan känna sig, inte blir svensk, inte får känna sig svensk. I båda ovanstående citaten identifierar de två kvinnorna, om än impli- cit, en diskurs som förhindrar vissa invånare att kalla sig svenskar. Det är också tydligt att medborgarskapet inte nödvändigtvis ses som till- räckligt (även om de själva kanske önskar det motsatta) för att kallas för svensk. Denna konflikt kan också sägas ligga till grund för föl- jande citat. K21: Men någon som invandrar hit då, är ju inte ens född här. För det tycker jag ibland, när man tittar på [TV nyheterna] och så [] när dom intervjuar kanske flyktingar som kom hit för två, , och pratar svenska lite si sådär och säger Jag är svensk. Det, tycker jag, känns inte riktigt som en sanning för mig. Om en person talar svenska med brytning kan K21, enligt citatet, inte acceptera att denna identifierar sig som svensk. Jag menar att uttalandet visar att svensk inte nödvändigtvis associeras med med- borgarskapet, utan andra faktorer, som till exempel en persons kun- skap i och sätt att tala det svenska språket. Sammanfattningsvis framställs en individs nationella identitet som högst individuell och svårföränderlig, speciellt som den uppfattas vara inlärd, en process som tar sin början i barndomen. Detta innebär att, i detta fall, en svensk identitet indirekt framställs som mer eller mindre omöjlig att uppnå eller lära sig, speciellt i vuxen ålder, för en invand- rare, oavsett hur mycket de lär och anpassar sig. Därmed är det inte förvånande att det inte förväntas att en invandrare skall anamma en svensk nationell identitet. Följaktligen förordas, om än begränsat, ett slags mångkulturellt perspektiv då invandrare snarare förväntas bevara sin kultur och sin identitet som de i andra avseenden till fullo accepterar och inlemmas i det svenska samhället. Integration i det offentliga Jag har ovan visat att föreställningar om integrationens innebörd som den framställs i ett antal kvinnors berättelser indirekt präglas av före- ställningar om svenskhet. Jag ger exempel på bilden av att invandrare skall lära sig det svenska och anpassa sig till detta. är det uppenbart att invandraren inte nödvändigtvis förväntas bli svensk i ordets fulla bemärkelse. Jag kommer här att i korthet presentera de dokument där grunderna för svensk integrationspolitik finns beskrivna. Anledningen är att en del av kvinnornas uttalanden har beröringspunkter med densamma som jag här vill uppmärksamma. Det gäller främst bilden av lärande – alltså att invandrare har mycket att lära när de kommer till vilket sägs vara en förut- sättning för att de skall kunna bli en del av samhället – samt principen att invandrares kulturella särprägel skall kunna bevaras. finns två viktiga dokument där integra- tionspolitik och dess framtida utveckling är beskrivna: , fram- tiden och mångfalden – Från invandrarpolitik till integrationspolitik (Regeringens proposition 1997/98:16) samt Integrationspolitik för 2000-talet (Regeringens skrivelse 2001/02:129). Kapitel 5 På tal om invandrare, integration och svenskhet 159 skall ses som grundläggande för det nuvarande arbetet med att främja befolkningens samhörighet och enighet samt ansträngningarna för att bereda invandrare och infödda invånare lika möjlighet i samhället. Benämningen integrationspolitik används för att politiken i sig inte skall verka stigmatiserande och för att understryka att politikens mål rör samhället i stort och inte enbart invandrare som grupp. Det är ändå uppenbart att invandrares delaktighet i det svenska samhället är utgångspunkt för propositionen (jfr Borevi 2002; Sener 1999). Integrationspolitikens målsättning är trefaldig och omfattar följ- ande: Lika rättigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kult- urell bakgrund; en samhällsgemenskap med samhällets mångfald som grund samt en samhällsutveckling som kännetecknas av ömsesidig respekt och tolerans och som alla oavsett bakgrund skall vara del- aktiga i och medansvariga för.18 Det övergripande målet kan sägas vara att alla invånare i , oavsett bakgrund, skall kunna känna sig som en viktig del av det svenska samhället och följaktligen även ta sitt ansvar som invånare (proposition 1997/98:16:21).19 Integrationspolitikens mål är relativt allmänt hållna då de i grunden berör alla landets invånare. I propositionen talas det även i termer av en inkluderande nationell identitet. är det uppenbart att det är just relationen mellan invandrade och infödda, och frågan om hur den skall utvecklas, som är i fokus. Dessutom belyses just invand- rarens roll i integrationsprocessen, vilket även är en tendens i de intervjuer som jag har analyserat. I propositionen nämns tre mer konkreta områden som är tänkta att vara i fokus i arbetet med att främja integration. Det första gäller invandrade invånares politiska delaktighet i samhället. Detta berör framförallt strävan mot att öka invandrares valdeltagande. I anslutning till detta nämns också vikten av invandrares möjlighet att ta del av samhällsinformation för att kunna känna till sina rättigheter och upp- fylla diverse skyldigheter. Det andra berör invandrares möjlighet till egenförsörjning på lika villkor som invånare i övrigt. Det tredje området berör invandrares kompetensutveckling, framförallt ifråga om deras kunskaper i det svenska språket och om det svenska samhället. Det senare antas ha en speciell betydelse för deras möjlig- het att bli självförsörjande och bli politiskt delaktiga. 18Dessa målsättningar är en omformulering av den tidigare invandrarpolitikens principer jämlikhet, samverkan och valfrihet (Borevi 2002:125). 19Ett viktigt tema som ingår i propositionen men som jag här inte går närmare in på är vikten av att förebygga och motverka diskriminering, främlingsfientlighet och rasism. Utöver detta nämns speciellt arbetet med att verka för kvinnors och mäns lika rättigheter och möjligheter (Regeringens proposition 1997/98:16:21). För att invånares integration skall realiseras nämns alltså att invandrade (och flyktingar) måste beredas möjlighet att lära sig hur det svenska samhället fungerar. Av relevans här är inte huruvida det är viktigt för en invånare som invandrat att lära sig det svenska språket och svenska samhällsförhållanden. Poängen är att integrationspoliti- ken har lärande som en viktig utgångspunkt. I det avseendet är det lätt att relatera till analysen av intervjuerna där inlärning av det svenska språket vid sidan om förtrogenhet med svensk lagstiftning och svenska normer antas vara nödvändigt. Av sociala och identitetsmässiga skäl ses det som själv- klart att invandrares kulturella särprägel, religiösa praktik och ursprungliga språk underhålls.20 Bland annat nämns i propositionen rätten till hemspråksundervisning och möjlighet att utöva sin religion som viktiga faktorer. Det nämns också att invandrarföreningars verk- samhet skall bistås ekonomiskt då de kan verka som ett socialt stöd för invandrare. Deras verksamhet ses också som ett viktigt medel för att främja integrationsprocessen (jfr Wingborg 1999). Alltså förväntas invandrare till fullo bli en del av det svenska samhället genom utbild- ning, arbete och politisk delaktighet, utan att behöva ge avkall på sin kulturella bakgrund och assimileras. Därmed tycks dagens förhåll- ningssätt ligga långt från den assimileringstanke som präglade 1960-talets invandrarpolitik (Tegnemo 2003). Även i detta avseende kan paralleller till min analys av de intervjuade kvinnornas föreställ- ning om vikten av att den invandrade bevarar sin kulturella särprägel. Detta är i linje med ett mångkulturalistiskt perspektiv21 som i vissa avseenden präglar samhällsdebatten. Den likhet som jag identifierat i kvinnornas uttalanden och den offentliga integrationspolitiken rör framförallt uppdelningen av temana inlärning av det svenska (ifråga om språk och svenska sam- hällsförhållanden till exempel) samt vikten av att bevara sin kulturella särprägel, vilket här inkluderar den nationella identiteten. Det som skiljer dem åt är att en normativ svenskhet, eller explicit svenskhet, inte kan sägas vara lika tydligt uttalad i den offentliga integrations- politiken. Innehållet i de intervjuade kvinnornas uttalanden sammanfaller alltså inte i alla avseenden med de integrationspolitiska 20Frågan om rätten att behålla sin kulturella särprägel kommer ibland på tvärs med frågan om hur långt denna valfrihet sträcker sig, och i vilken mån den strider mot svensk lagstiftning. I grund och botten handlar det om i vilken mån invandrare kan, eller ens borde, särbehandlas, jfr Moller-Okin 2002. 21Mångkulturalism i sig kan dock kritiseras för att essentialisera identiteter vilket innebär att föreställningar om människors olikheter snarare än likheter vidmakthålls (jfr de los 2001; Mörkenstam, denna volym). Kapitel 5 På tal om invandrare, integration och svenskhet 161 tyder vissa av likheterna, som jag här hän- visat till, att kvinnorna inte uttalar sig i ett vakuum utan deras uttalanden kan mycket väl sägas ingå i en diskurs inom vilken integra- tionspolitiken också formas. De skapas alltså i en gemensam kontext som präglar dem båda, om än på något olika sätt. AB: På vilket sätt är du svensk? K4: På vilket sätt? Det är väl att man pratar svenska. [] Och så känner man sig ändå svensk i den bemärkelsen att man klär sig likadant, man pratar svenska, man faller ändå in i ledet, det här att, man har väl ett speciellt bete- ende, vi svenskar då, som gör att man räknas som svensk. Ett integrerat samhälle kan allmänt sett sägas vara uppnått när sam- hälleliga institutioner är i samspel med varandra och när dess invånare är jämlika. I det avseendet kan, beroende på sammanhanget, det integrerade samhället mer eller mindre ses som en utopisk kon- struktion. I den här texten har jag visat på en, om än outtalad, speciell föreställning om det integrerade svenska samhället, som är mer eller mindre baserat på det svenska ifråga om livsstil, värderingar, lagar och språk. I det avseendet framställs indirekt det svenska samhället som mer eller mindre stabilt i sin konstruktion och något som invand- rare i det stora hela måste acceptera och anpassa sig till. Integrations- processen anses därmed vara en förändringsprocess som främst berör den enskilde invandraren.22 Det ses helt enkelt som självklart att invandrare skall ta seden dit dom kommer.23 Trots detta tycks inne- börden och innehållet i det svenska (förutom språket och den fakt- iska lagstiftningen) vara svårbeskrivet.24 Invandrares motivation att lära sig det svenska, med tonvikt på språk och livsstil, samt kravet på invandrares anpassning till svensk lagstiftning samt svenska normer och värderingar är i fokus i intervjuerna. I grund och botten innebär detta att invandrares lärande 22Givetvis kan en individualiserad syn i sig vara positiv, om det till exempel innebär att individens egna förutsättningar och kompetens tas som utgångspunkt för utform- ningen av utbildningsprogram och arbetsmarknadsåtgärder. 23Citatet är taget från intervjun med K10 som använde detta klassiska talesätt när hon försökte beskriva sitt förhållningssätt i frågan. 24Det man explicit refererar till är t.ex. det svenska språket och jämställdheten mellan män och kvinnor, samt några mer eller mindre stereotypa antaganden om den svenska karaktären, till exempel svenskars blyghet. förordas, då invandrare förväntas lära sig den svenska kulturen och värdegrunden vilket är tänkt att leda till att de inlem- mas i samhället. Att den invandrade invånaren tar egna initiativ för att bli del av det svenska samhället ses alltså som nyckeln till en lyckad integrationsprocess. Följaktligen framställs avsaknad av integration (segregation) delvis som ett resultat av invandrarens (potentiella) brist på motivation vilket borde kunna åtgärdas genom en attitydförändring hos densamme. Därmed hamnar samhälleliga maktförhållanden och strukturella orsaker som bidragande faktorer i skymundan för indivi- duella strategier (jfr 2003). Utöver föreställningar om vikten av att lära sig det svenska och anpassa sig till svenska lagar, normer och värderingar tillkommer för- väntningar på invandrare att bevara sin ursprungliga kulturella sär- prägel, inklusive känslan av sin nationella tillhörighet. Den kulturella bakgrunden och den nationella identiteten behandlas av en del av de intervjuade som frikopplad från själva integrationsprocessen då in- vandrare inte nödvändigtvis förväntas kunna bli svenskar, oavsett deras anpassning till det svenska samhället. Anledningen är att det ses som svårt att byta nationell identitet. En svensk nationalitet antas alltså vara svåruppnåelig för en som inte uppfostrats som svensk (alternativt uppfostrats av svenskar) – eller som helt enkelt inte ser svensk ut. Tillsammans kan ovan nämnda teman ses som uttryck för en viss otydlighet eller osäkerhet över vad som förväntas av invandraren ifråga om integration. Detta gäller främst gränsdragningarna ifråga om vilken livsstil och vilka normer eller traditioner som en invandrare kan bevara, vilka han eller hon måste överge samt vilka nya som skall anammas. I grunden avser detta föreställningar om den egentliga skillnaden mellan en individs identitet och hans eller hennes beteende. Frågan är om det är rimligt att tänka sig att människor som flyttar till ett nytt land, lär sig ett nytt språk och en livsstil samt anpassar sig i en mängd olika avseenden trots det inte kan sägas ha anammat en ny nationell identitet. Ambivalensen rör därmed förväntningarna på att invandraren ska anpassa sig i en mängd olika avseenden i relation till föreställningen att han eller hon, av olika skäl, inte kan bli – alternativt ses som – svensk oavsett om han eller hon innehar ett svenskt med- borgarskap. Detta har konsekvenser för hur vi ser på identitetsbegrep- pet och dess innebörd. Frågan om vilka aspekter av en persons bete- ende som kan förändras utan att personens kulturella särprägel eller känsla av sin nationella tillhörighet förändras radikalt blir också uppenbar. Kapitel 5 På tal om invandrare, integration och svenskhet 163 Det som är än mer intressant är hur kategorierna invandrare och svensk implicit reproduceras och blir verkliga i talet om integration. är det vedertaget att begrepp som invandrare och svensk i vissa sammanhang är problematiska och som dikotomi helt borde undvikas. existerar fortfarande diskurser där dessa katego- rier är verkliga och betydelsefulla – vilket uppenbarligen är proble- matiskt då de både stereotypifierar människor och förenklar en kom- plex värld. Det är på sätt och vis en vi och dom-diskurs som jag här har identifierat. Vi och dom är i denna artikel svenskar respek- tive invandrare som alltså tycks ha olika ställning i uttalanden om integration. Jag har här tecknat en bild av hur föreställningar om integration kan te sig i samtal med personer som inte nödvändigtvis har vana av att delta i en offentlig integrationsdebatt. Det är uppenbart att bilder av natio- nalitet präglar föreställningar om integration. Även om min analys av kvinnornas berättelser om invandrare endast ger exempel på ett fåtal bilder av invandrares förhållande till det svenska samhället så är de inte betydelselösa, vilket jag visat genom att hänvisa till den offentliga integrationspolitiken i anslutning till min analys. De ger exempel på politiskt tänkande bortom offent- liga arenor som omfattar föreställningar, om än vagt formulerade, av något specifikt svenskt som invandrare förväntas anpassa sig till. Men vem har möjlighet och rätt i vårt samhälle att definiera vad som är svenskt och vad dess innebörd är? Vilka definitioner av det svenska är legitima? Den som har makten att definiera integra- tion har också stor möjlighet att definiera vad svenskhet omfattar, och i vilket avseende kunskap om svenskhet har betydelse för att invånare skall kunna vara en del av samhället. Forskning hjälper oss att förstå de sociala mekanismer som möjlig- gör reproduktionen av föreställningar om människor och kategorise- ringar av oss och dem. Den hjälper oss också att förstå vad som ligger till grund för diskriminering och ojämlikhet i samhället. Nya frågor som är viktiga att få svar på är hur integrationspolitik i det offentliga och i det privata hänger samman och präglar varandra – samt vilken betydelse sanningar om integration – och framförallt svenskhet – har för individens känsla av tillhörighet och delaktighet.