sou · GSB398d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Våra utgångspunkter i detta kapitel är att utbildningen för vuxna med utvecklingsstörning ska ha så nära anknytning till övrig vuxenutbild- ning som möjligt såväl när det gäller rättigheter och skyldigheter som struktur och organisation. De avvikelser som kan behöva göras i lag- stiftning och andra regelsystem ska vara klart sakligt motiverade med hänsyn till gruppens förutsättningar och behov. Vi har i våra förslag och ställningstaganden tagit vår utgångspunkt i det förslag till lag om Stöd till vuxnas lärande som har utarbetats inom Utbildnings- departementet (Ds 2002:66.) (Se bilaga 5.) Vi har i det följande valt att kalla utbildning för vuxna med utvecklingsstörning just detta och använder inte förkortningen särvux annat än när vi refererar till nuvarande förhållanden. Många, både lärare och elever, har framhållit för oss att man inte vill vara sär. Vi ser heller inget direkt behov av att kalla kurser eller andra utbild- ningsinsatser för särvux eller utbildning inom särvux. Det handlar om utbildning för vuxna med utvecklingsstörning och det bör räcka som bestämning. Förslag till ändringar av skollagen framgår av författningsförslagen. skollagens 12 kapitel Vuxenutbildning för utvecklingsstörda (Särvux) omarbetas i sin helhet med förslaget till ny lag om Stöd till vuxnas lärande som utgångspunkt, kapitlet benämns Utbildning för vuxna med utvecklings- störning, kommunerna ska stödja lärandet för vuxna med utvecklings- störning. Stödet kan ha form av undervisning, handledning, vägledning, bedömning av måluppfyllelse och kunskaper samt tillhandahållande av lärmiljöer, betygsskalan i utbildningen görs tregradig och en rätt till prövning och omprövning införs, en bestämmelse införs i lagen om utbildning för vuxna med utvecklingsstörning om att deltagarna ska ha en individuell studieplan som beslutas av rektorn. Planen ska utarbetas till- sammans med den studerande och i förkommande fall god man, vuxna med utvecklingsstörning får rätt till utbildning på grundläggande nivå, varje kommun ska erbjuda stöd till lärande för vuxna med utvecklingsstörning på gymnasial nivå och påbyggnadsnivå, varje kommun ska sträva efter att erbjuda utbildning som svarar mot behov och efterfrågan, utbildningen för vuxna med utvecklingsstörning ska utgå från den enskilde vuxnes behov och förutsättningar. varje kommun ska sträva efter att samverkan sker mellan utbildningen för vuxna med utvecklingsstörning och såväl annan vuxenutbildning som med daglig verksamhet och arbetsmarknadsinsatser av olika slag, kvaliteten bör höjas inom utbildningen för vuxna med ut- vecklingsstörning, huvudmännen bör sträva efter att åstadkomma tillräckligt stora undervisningsgrupper för att kunna erbjuda goda lär- miljöer, huvudmännen bör ägna särskild uppmärksamhet åt behovet av grundläggande vuxenutbildning hos vuxna med utveck- lingsstörning och invandrarbakgrund, samverkan mellan sfi och utbildning för vuxna med utveck- lingsstörning i övrigt underlättas om rätten till grundläg- gande vuxenutbildning blir en rättighet, folkbildning utgör en viktig del av utbildningen för vuxna med utvecklingsstörning, regeringen bör uppmärksamma frågorna om studiesocialt stöd för vuxenstuderande med utvecklingsstörning. Vi lägger i detta betänkande fram ett förslag till utformning av ett nytt 12 a kapitel i skollagen om utbildning för vuxna med utveck- lingsstörning. Vi föreslår att kapitlet utformas i nära anslutning till motsvarande kapitel om kommunalt stöd till vuxnas lärande. Vi föreslår således att huvuddelen av bestämmelserna i det framlagda lagförslaget, liksom i den förordning om vuxenutbildning (2002:1012), som har trätt i kraft, görs tillämpliga också för vuxna med utvecklingsstörning. Det innebär att kommunerna ska stödja lärande för vuxna med utvecklingsstör- ning på samma sätt som för andra vuxna och att stödet kan ta sig olika former. Det ska kunna utgå i form av såväl undervisning som handledning, vägledning, bedömning av måluppfyllelse och kun- skaper samt tillhandahållande av lärmiljöer. Stödet ska, precis som annat kommunalt stöd till vuxnas lärande, tillhandahållas på grundläggande nivå, gymnasial nivå eller påbyggnadsnivå. Vi menar att det inte ska vara någon skillnad när det gäller ansvarsfrågor för utbildning för vuxna med eller utan utvecklings- störning. De kommunala huvudmännen har skyldighet att erbjuda utbildning i den utsträckning som lag och förordning stadgar. De föreslagna bestämmelserna rörande stöd till vuxnas lärande är mycket flexibla och ska anpassas efter individens behov och förut- sättningar. Men eftersom utbildning för vuxna med utvecklings- störning är en särskild skolform, måste man ändå kunna fastställa om en individ hör hemma i denna skolform. Det behöver normalt inte innebära några svåra avgöranden, eftersom flertalet vuxna med utvecklingsstörning har gått i särskola och deras behov av särsko- lans kursplaner redan är fastställt. Det är självklart en extra kom- plikation när det gäller valet av utbildning för personer med utvecklingsstörning om de har en utländsk bakgrund och bristande kunskaper i svenska. En kommun kan ha olika skäl, som inte nödvändigtvis har samband med en utbildningssituation, för att utreda om en vuxen har en utvecklingsstörning. En utredning inom vuxenutbildningen eller på initiativ av vuxenutbildningen, bör vara pedagogiskt motiverad, dvs. ge svar på frågan om vilka förutsättningar individen har för ett lärande och vilka behov som behöver tillgodoses. kan frågan säkert besvaras utan utredning. Om grundläggande vuxenutbildning för personer med utvecklingsstörning på samma sätt som övrig vuxenutbildning görs till en rättighet, bör individen i samråd med kommunen kunna pla- nera hur utbildningen bäst ska läggas upp. I en del kommuner förekommer det redan att deltagare med lindrig utvecklingsstör- ning deltar i grundläggande vuxenutbildning. Dessa studerande får intyg istället för betyg. Lärare i komvux vittnar om att dessa elever bemöts med tolerans från andra studerande, de är inte utanför, men kan ibland få andra uppgifter när övriga studerande arbetar i grupp. Regeringen utvecklar i propositionen Vuxnas lärande och utveck- lingen av vuxenutbildningen (prop. 2000/01:72) mål och strategier för utvecklingen av vuxnas lärande. De resonemang som förs i propositionen är i hög grad relevanta även för utbildningen för vuxna med utvecklingsstörning. Regeringen konstaterar bl.a. att den pågående och snabba sam- hällsförändringen ställer nya krav på alla medborgare. Därför har vuxnas behov av och förutsättningar för lärande förändrats. Läran- det kan inte avgränsas till ungdomsåren eller några avgränsade perioder under yrkeslivet därefter. Istället är kraven på flexibilitet och förändring stora såväl inom arbetslivet som inom samhällslivet i övrigt. Regeringens slutsatser i propositionen är att en nationell strategi för ett livslångt lärande behöver utformas så att den stöder både de arrangerade lärandesituationerna och de icke arrangerade. En utveckling av samverkansformer mellan olika politiska verksamhetsområden är av stor betydelse för att utveckla stödet för det livslånga lärandet. Behovet av att erkänna och ta tillvara kun- skap, oberoende av hur den har förvärvats, är tydlig. Slutsatserna av resonemangen leder bland annat till en starkare betoning av individens behov och förutsättningar. De resurser som stat och kommun kan avsätta för att stödja vuxnas lärande måste användas effektivt. Utgångspunkterna måste vara att individen, inom ramen för givna resurser, skall kunna få ett stöd , i det sammanhang och med den inriktning han eller hon behöver. Möjligheten till lärande och stödet till detta måste i ökad grad finnas när och där medborgarna behöver och söker ny kunskap. Fokus förskjuts från undervisning i skollika former till ett mer flexibelt stöd för individens lärande. På nivå innebär detta att planeringsfaktorer som skolhus, klassrum, grupper, lektioner och undervisning får minskad betydelse, medan faktorer som handledning och IT samt lärande på arbetsplatsen, i studie- centra och blir viktigare. Flexibilitet och anpassning är grundförutsättningar för utbildning för vuxna med utvecklingsstörning Mycket av den diskussion som förs i betänkande1 och i regeringens proposition om behovet av en fort- satt utveckling av vuxenutbildningen och dess former är i hög grad relevant för vuxna med utvecklingsstörning. I den inledande para- grafen i förslaget till ny lag om stöd till vuxnas lärande (Ds 2002:66) slås fast att vuxna ska ges möjligheter att utvidga sina kunskaper och att utveckla sin kompetens i syfte att främja personlig utveckling, demokrati, jämställdhet, ekonomisk tillväxt samt en rättvis fördelning. Dessa mål är lika aktuella för vuxna med utvecklingsstörning som för andra vuxna. Att stödet ska utformas med utgångspunkt i den enskildes behov och förutsättningar passar som hand i handske för utbildning för vuxna med utvecklingsstör- ning. En stor flexibilitet när det gäller mål, inriktning, innehåll och arbetsformer är grundförutsättningar för att kunna erbjuda vuxna med funktionshinder en utbildning som är anpassad efter deras villkor. Rätt till individuell studieplan Vi föreslår att de studerande inom vuxenutbildningen får rätt till en individuell studieplan och att detta regleras i skollagen. regle- ras kravet på studieplaner i läroplanen (Lpf 94), men vi vill således stärka rätten på att få en studieplan genom en reglering i skollagen. Den individuella studieplanen ska beskriva den studerandes kun- skapsutveckling och sociala utveckling i relation till de nationella målen i läroplaner och kursplaner. Den ska också ligga till grund för planering av hel- eller deltidsstudier samt innehålla hur samver- kan med eventuell arbetsplats och annan vuxenutbildning ska ske. Planen ska utarbetas tillsammans med den studerande och i före- kommande fall med god man och beslutas av rektorn. Genom lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, kan den som får insatser också begära en individuell plan som innefattar beslutade och planerade insatser från olika kompetens- områden. Planen syftar till att stärka individens inflytande och självbestämmande samt att underlätta samordning av stödinsatser. Den upprättas i samråd med den enskilde och dennes vårdnads- 1 SOU 1999:39 Vuxenutbildning för alla? Andra året med . havare, god man, förmyndare eller förvaltare. I de fall där det före- kommer en individuell plan enligt LSS bör denna kopplas samman med den individuella studieplanen. Stort behov av samordning och samverkan Vi anser att det är nödvändigt att höja kvaliteten på verksamheten för vuxna med utvecklingsstörning. En viktig åtgärd från kommu- nernas sida är att utöka samverkan med annan vuxenutbildning och i högre grad än vad som sker innefatta utbildningen för vuxna med utvecklingsstörning i den planering som gäller övrig vuxen- utbildning. Om de föreslagna lagbestämmelserna och den antagna förordningen om vuxenutbildning får en i största möj- liga utsträckning likalydande utformning för utbildning för vuxna med utvecklingsstörning, bör det bli naturligt att organisatoriskt samordna den kommunala vuxenutbildningen och nuvarande sär- vux. Även i övrigt bör man kunna använda samma organisation för vuxenutbildningen i en kommun, oberoende av om utbildningen vänder sig till vuxna med eller utan utvecklingsstörning. Vår utredning visar att nuvarande särvux är mycket ojämnt utbyggd i kommunerna. I en del kommuner finns särvux i anslut- ning till övrig vuxenutbildning och i andra till gymnasiesärskolan. I ytterligare andra finns utbildningen organi- serad i egna lokaler med egen personal. I ännu högre grad än vad som gäller särskolan saknar många kommuner helt verksam- hetsidéer eller strategier för särvux. Utbildningen blir därför ofta eftersatt och lever ett eget liv. I många kommuner saknas särvux helt. konstaterar också stora brister i särvux och diskuterar bland annat för- och nackdelar med att utbildningen är en egen skolform. Den egna skolformen ger enligt kommittén inga garantier för ett bättre omhändertagande i undervisnings- situationen. Den kan däremot ge upphov till gränsdragnings- problem och utanförskap från övrig vuxenutbildning. framhåller i olika sammanhang behovet av en bättre samordning mellan den kommunala vuxenutbildningen och särvux. menar också att särvux målgrupp kan ha svårt att ta till sig formellt lärande och därför kan ha nytta av ett förstärkt infor- mellt lärande. En lärande och utvecklande miljö i hem, daglig verk- samhet eller förvärvsarbete skulle kunna främja lärandet mot kurs- planernas mål och bidra till att individen vidmakthåller sina kun- skaper. Utbildningssystemets resurser och expertis skulle kanske för vissa studerande kunna användas effektivare för att utbilda t.ex. handledare på arbetsplatsen, assistenter, personal i daglig verk- samhet etc. lyfter också fram svårigheterna att få en samlad bild av samhällets stöd till vuxna med funktionshinder. Många myndigheter och instanser är involverade och det finns klara brister i samordningen. Handikapporganisationernas Sam- arbetsorganisation (HSO) har i detta sammanhang uttalat att det i kommunerna borde finnas särskilda samordnare för kontakterna mellan olika myndigheter och organ. Vi kan konstatera att det finns sådana kontaktpersoner i en del kommuner och att man där betraktar detta som mycket viktigt. Ändrad betygsskala i utbildningen I den nuvarande särvuxförordningen finns bestämmelser om betygssättning. Vi föreslår att betygsskalan i vuxenutbildningen blir densamma som i grundsärskolan och gymnasiesärskolan, dvs. tregradig med betygen Godkänt, Väl Godkänt och Mycket Väl Godkänt. Rätten till prövning och omprövning av betyg bör också finnas för vuxna studerande. Vuxenutbildning som självständig utbildningsform Vi anser att utbildningen för personer med utvecklingsstörning i lika stor utsträckning som annan vuxenutbildning bör ta sin utgångspunkt i individens situation när det gäller arbete, boende och fritid. I vårt remissvar på förslaget till ny lag om stöd till vuxnas lärande anförde vi att det är olyckligt att regelsystemet för särvux låser fast utbildningen i innehåll, former och metoder som speglar barn- och ungdomsutbildningen. statlig vuxenutbildning (Rvux) skriver i ett brev till följande: Vi som arbetar inom Särvux har ringa förståelse för att skolformen ska relatera till ungdomsskolans kursplaner och nivåer. Det är dags att skilja vuxenutbildningen från ungdomsskolan! Särvux måste få ett mycket starkare drag av framåtblickande och vuxenperspektiv. Vi behöver författningar och kursplaner som anpassas till målgruppen. En vuxenanpassad utbildningsform där studierna främjar personlig utveckling och ger kunskaper som ökar möjligheterna till ett meningsfullt liv i samhälle, arbete och vardagen. Studierna måste utgå från den studerandes erfarenheter och ha betydelse för den studeran- des eget liv. Vi delar Rvux synpunkter i dessa avseenden och menar att de väl tillgodoses i våra lagförslag. 10.2Rätt till grundläggande utbildning Vi föreslår att också vuxna med utvecklingsstörning ska ha rätt till stöd för sitt lärande på grundläggande nivå det år han eller hon fyller , om hon eller han saknar sådana kunskaper och färdigheter som normalt uppnås i den obligatoriska särskolan. Det går inte att försvara att vuxna med utvecklingsstörning inte har samma rättigheter som övriga vuxna att få grundläggande utbildningsbehov tillgodosedda. Självfallet fyller utbildningen olika behov för olika vuxna beroende på graden av funktionshinder. Men detta gäller i hög grad även för övriga vuxenstuderande och de nu föreslagna mer flexibla bestämmelserna är ju också avsedda att tillgodose individuellt skilda behov. Grundläggande utbildning för vuxna med utvecklingsstörning kan handla lika mycket om att vidmakthålla eller återta redan förvärvade kunskaper som att lära sig nya saker. Detta har framförts som ett avgörande problem i samband med en rättig- hetslagstiftning. Vi instämmer i att det kan vara svårt att hitta naturliga slutpunkter för en utbildning för vuxna med utvecklings- störning. I de diskussioner vi har fört med kommunföreträdare och företrädare för personalgrupper i särvux har det dock framförts att svårigheterna i praktiken inte behöver vara oöverstigliga. I den individuella studieplanen kan studieanordnaren lägga upp en studiegång för den vuxne, där man försöker täcka in det utbild- ningsbehov på grundläggande nivå som han eller hon kan bedömas ha. Slutpunkten för utbildningen blir då när studiegången är genomförd på ett sätt som med hänsyn till den vuxnes behov och förutsättningar kan bedömas som tillfredsställande. Ett annat problem i sammanhanget är att en rättighet till grundläggande utbildning förutsätter att det går att fastställa nivån även på sådana kurser som inte direkt ansluter till ungdomsskolans kurser. svårigheter torde dock finnas också i övrig vuxenutbild- ning. Vi menar att , i samband med att man fastställer kursplaner, också bör få i uppdrag att ange på vilken nivå respektive kurs ligger. När det gäller grundläggande utbildning finns det en grupp vuxna i äldre åldrar som helt uppenbart inte har fått de kunskaper man kan förvärva i den obligatoriska särskolan. Det finns också nyanlända flyktingar eller personer med invandrarbakgrund som aldrig har gått i skola eller har en bristfällig skolgång. De bör få en rimlig möjlighet att förvärva de kunskaperna. Svårigheterna med att fastställa en rätt till utbildning gäller framför allt vuxna, som efter genomgången grundsärskola, har tappat en del av de en gång förvärvade kunskaperna. En person som i vuxen ålder inte har kvar de kunskaper han eller hon har förvärvat i den obligatoriska sär- skolan, bör kunna erbjudas ett nytt utbildningstillfälle i vuxen ålder. Pedagoger i vuxenutbildningen bör kunna en göra bedöm- ning av om vederbörande har förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen. Det slutliga avgörandet om en sökande har rätt till en viss utbildning bör göras av den ordinarie antagningsmyndigheten i kommunen. Efter genomgången utbildning på grundläggande nivå bör ytterligare utbildningstillfällen erbjudas på samma villkor som annan vuxenutbildning. Den studerande får då ansöka om en utbildningsplats på samma sätt som andra vuxenstuderande och kommunerna ska i likhet med vad som gäller annan vuxen- utbildning sträva efter att erbjuda utbildning som svarar mot behov och efterfrågan. Krav på att man ska göra framsteg i all vuxenutbildning Det finns en möjlighet för huvudmannen att avbryta en utbildning för en studerande i komvux. Enligt Utbildnings- departementets förslag ska huvudmannen även i fortsättningen kunna avbryta stödet till vuxnas lärande om en deltagare saknar förutsättningar att tillgodogöra sig stödet eller annars inte gör till- fredsställande framsteg. Med tillämpning på vuxenutbildning för personer med utvecklingsstörning skulle det vara möjligt för en huvudman att neka en person utbildning om det är uppenbart att vederbörande inte kan tillgodogöra sig utbildningen eller inte gör några framsteg. Bestämmelserna ger således varken i dag eller något utrymme för obegränsade krav på utbildningsinsatser. Många kommuner positiva till utvidgade rättigheter Flera kommuner och organisationer, som har kommit in med sypunkter på kommitténs delbetänkande, tar upp särvux och framför t.ex. i likhet med stad att det är anmärknings- värt att en vuxen person som är behörig att söka särvuxutbildning inte har samma ovillkorliga rätt till grundläggande vuxenutbildning som andra vuxna. betonar att vuxna med utveck- lingsstörning måste tillförsäkras samma rätt till vuxenutbildning som andra vuxna som saknar grundskoleutbildning eller utbildning inom den obligatoriska särskolan. I våra underhandskontakter med kommuner har vi i olika sammanhang tagit upp särvux. Det stora flertalet kommuner menar att det går att finna lösningar på gränsdragningsproblemen och att man redan arbetar med detta i kommunerna. Flera större kommuner anger att de redan i princip beviljar grundläggande särvuxutbildning till alla sökande. Några kommuner framhåller att de har klarat en utvidgning av särvux inom relativt oförändrade kostnadsramar genom att öka gruppstorleken. En ökning av gruppstorleken har man inte uppfattat som en nackdel, utan snarare tvärtom sett det som en fördel att kunna medverka till att skapa sociala kontaktnät. Man upplever inte heller att det finns en stor latent grupp sökande, som inte har nåtts av information om studiemöjligheterna inom särvux. Många kommuner som vi har varit i kontakt med anser sig inte ha några problem med köer och tror inte heller att en utvidgad rättighet till grundläggande utbild- ning skulle leda till sådana. Mer samverkan och mindre gränsdragning Det som anförs som problem när det gäller att ge vuxna med utvecklingsstörning rätt till grundläggande vuxenutbildning är också svårigheterna att dra en gräns mot daglig verksamhet, liksom svårigheterna att avgöra vad som faktiskt är utbildning. Frågan är om inte svårigheterna överdrivs. Det borde vara fullt möjligt att, med den nya öppenheten beträffande formerna för stöd till vuxnas lärande och flexibiliteten och rum, istället för att dra skarpa gränser mellan olika verksamheter öppna för samverkan och sam- arbete. Även här bör den individuella studieplanen ge möjligheter att planera utbildning och annan verksamhet på ett sådant sätt att det framgår att rätten till grundläggande utbildning uppfylls. De föreslagna möjligheterna till olika former av stöd och den stora flexibiliteten skulle också för utbildningen för vuxna med utvecklingsstörning öppna för det som många efterlyser, nämligen en närmare anknytning till arbets- och vardagsliv och samverkan med andra myndigheter och organ. Det kanske inte är kurser mot- svarande grundsärskolans som är mest väsentligt för denna mål- grupp. Behovet kan i stället handla om att utöka möjligheterna att utveckla kompetens för att hantera vardagliga livs- och arbetssitua- tioner. Rvux framhåller i sitt ovan nämnda brev att man instämmer i att särvux roll inte är daglig omsorg och stimulans. Däremot menar man att en god samverkan mellan utbildning, arbetsplats och boende kan vara viktigt för att nå målsättningar och för att kunska- per ska bli användbara redskap i vardagen. Vi har i våra kontakter med kommunföreträdare och pedagoger inom särvux sett exempel på en aktiv samverkan med framför allt daglig verksamhet. I någon kommun arrangeras särvux i daglig verksamhets lokaler med personal från särvux. Kursverksamheten planeras ihop med daglig verksamhets personal och syftet är att genom utbildningsinsatser förbättra de vuxnas förmåga att hantera arbets- och fritidssituationer och få en mer teoretisk bas för sina olika verksamheter. Man uppger sig inte ha några svårigheter att skilja på utbildningsinsatser och en mer allmänt stimulerande verk- samhet. Vi kan konstatera att det i de kommuner där särvux har byggts ut, finns det ett ökat intresse för att förbättra inne- hållet i utbildningen. Framför allt strävar man efter att hitta anknytningspunkter till elevernas arbetsliv. Det kan handla om så enkla men väsentliga utbildningsinsatser som att träna räkneför- måga, förmåga att hantera pengar, tidsuppfattning och kanske också att ge en grund för att sätta in den egna arbetsinsatsen i ett större sammanhang. När det gäller vuxna med en lindrig utvecklingsstörning har de samma behov som andra yrkesverksamma att få möjligheter att förbättra grundkunskaper och få tillgång till fort- och vidareutbild- ning för att kunna förkovra sig inom det egna yrket eller för att kunna byta arbete eller yrkesinriktning. I sina synpunkter på kommitténs delbetänkande framhåller att särvux mål och inriktning behöver tydliggöras. En stor del av kritiken mot och problematiken inom särvux hänger enligt staden samman med att styrdokumenten inte är anpassade och uppbyggda ur ett vuxenperspektiv.