sou · GSB3112d5 · 2005-01-01 00:00:00 — I det följande presenteras författningskommentarer till de lagförslag som utredningen lägger fram. Materialet är indelat i sex avsnitt. I avsnitt 1 behandlas inlednings- vis de omfattande ändringsförslag som berör . Vidare innehåller avsnittet de nya lagar som föreslås reglera ställföreträdar- skapet på hälso- och sjukvårdens respektive den sociala välfärdens område (i det följande betecknade LSH respektive LSV). Dessutom redovisas lagstiftningen om ställföreträdarskap grundat på förord- nanden i framtidsfullmakter respektive i form av anhörigas repre- sentation i vissa ekonomiska angelägenheter (med beteckningen LFA). I de därpå följande avsnitten behandlas följdändringar på olika rättsområden. Dessa gäller det medicinskrättsliga området (avsnitt 2), det socialrättsliga området (avsnitt 3), forskningsområdet (avsnitt 4), det finansrättsliga området (avsnitt 5), trafikområdet (avsnitt 6) och övriga områden (avsnitt 7). Det är ofrånkomligt att vissa av författningsförslagen har berörings- punkter med andra rättsområden än dem där de har placerats. Den måhända grova kategoriseringen tjänar dock syftet att förenkla för läsaren att hitta författningsförslag hänförliga till det område som han eller hon berörs av. Dessutom är den ägnad att åskådliggöra systematiken inom de olika rättsområdena på ett sätt som inte är möjligt när författningsförslagen återges utifrån grundförfattningens ordningsnummer i . Några formliga förslag till föreskrifter i förordningar läggs inte fram. I en särskild bilaga presenteras dock utkast till vissa för- ordningsföreskrifter av särskilt intresse (bilaga 5). Åtskilliga författningar berörs av de genomgripande ändringarna i 11 kap. . Det finns t.ex. ett mycket stort antal lagar och förordningar som innehåller regler om att personer inte får inne- ha olika befattningar eller yrken om de har förvaltare enligt 11 kap. 7 § (11 kap. 9 § enligt utredningsförslaget). Lagar som endast berörs av dylika hänvisningsändringar har inte föreslagits få ny lydelse. I stället har utredningen valt att lösa problemet genom en övergångs- bestämmelse i som innebär att ändringsbestämmelsen i skall tillämpas vid hänvisningar i lag eller författ- ningar till föreskrift som har ersatts genom ändringsbestämmelsen. När sådana hänvisningar ingår i författningar som även av andra skäl bör ändras har dock hänvisningen korrigerats. Inte heller har utredningen närmare granskat vilka följdändringar i författningar med bestämmelser om särskilda personregister som bör bli följden av utredningens ställningstaganden till ställföreträ- darskap i frågor om personuppgiftsbehandling (se förslaget till ny 35 a § personuppgiftslagen [1998:204]). Enligt uppgifter från Data- inspektionen saknas en aktuell kartläggning av vilka s.k. registerför- fattningar som finns (jfr /, Person- uppgiftslagen. En kommentar, 2001, s. 25). En kartläggning av vilka registerförfattningar som skulle kunna bli aktuella är förenad med avsevärda arbetsinsatser och leder utanför ramarna för denna utred- nings arbete. Vad som inte framgår av författningskommentaren annat än fläck- vis är de överväganden som gjorts kring lagar för vilka något ändrings- förslag inte lämnas. Detta gäller främst lagar som har medcinsk- eller forskningsrättslig förankring, såsom lagen (1995:832) om obduktion, steriliseringslagen (1975:580), lagen (1944:133) om kastrering, lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall och lagen (1991:114) om användning av viss genteknik vid allmänna hälsounder- sökningar. Utredningens ställningstaganden i dessa delar har således utelämnats från redogörelsen. När det gäller övergångsbestämmelser har i allmänhet någon sär- skild författningskommentar inte upprättats när övergångsbestäm- melser inte föreslås. Vissa ändringsförslag i det följande är i praktiken gemensamma med dem som lämnades i utredningens delbetänkande, SOU 2003:51. I vissa fall har endast paragrafhänvisningar ändrats. Utredningen räknar med att de tidigare lämnade förslagen kommer att genom- föras tidigare än vad som här föreslås, nämligen . 1 och nya lagar 1.1Förslaget till lag om ändring i innehåller rättsregler angående barn. Dit hör före- skrifter om vårdnad men också om förmynderskap, dvs. frågor om företrädarskap för barnet på det ekonomiska området. Föräldrabal- ken tar emellertid också upp de grundläggande reglerna om represen- tantskap för hjälpbehövande vuxna, främst beträffande ekonomiska angelägenheter men också i fråga om personliga. Utredningens förslag kräver omfattande ändringar i främst den del av regler som gäller vuxna hjälpbehövande och deras angelägenheter. Därmed väcks frågan om den nuvarande regelstruk- turen på rättsområdet är ändamålsenlig. Det kan för den juridiskt oskolade förefalla överraskande att finna reglerna om representant- skap för vuxna som har svårigheter att sörja för sin person eller eko- nomi i en lag med rubriken . Det skulle också kunna hävdas att en uppdelning av regelstoffet på två eller flera lagar skulle ha pedagogiska fördelar och göra materien mera gripbar för allmän- heten. En sådan omdisposition är emellertid inte självklar och kräver ingående överväganden inte minst av teknisk art. Den ligger hur som helst utanför denna utrednings uppdrag. Utredningens förslag bör alltså genomföras inom ramen för och dess kapitelindelning. Några smärre omflyttningar mellan balkens kapitel föreslås dock. 6 kap. 8 b § Paragrafen är ny och kommenteras närmare i avsnitt B 12.6. Paragrafen innebär att rätten på ansökan av socialnämnden kan utse en tillfällig särskilt förordnad vårdnadshavare för barnet. praktiken torde det ofta vara den person som har hand om barnet som gör socialnämnden uppmärksam på behovet av ställföreträdare. Frågor om tillfälliga särskilt förordnade vårdnadshavare bör hand- läggas enligt reglerna om domstolsärenden. Behovet av ställföreträdare vid vårdnadshavarens förhinder får bedömas från fall till fall. Bestämmelserna om tillfälliga särskilt för- ordnade vårdnadshavare skall endast användas då det finns ett reellt behov av ställföreträdare. Den omständigheten att vårdnadshavaren på grund av t.ex. en sjukhusvistelse inte fysiskt kan ta hand om sitt barn innebär inte att det skall utses en tillfällig särskilt förordnad vårdnadshavare. Inte heller det faktum att vårdnadshavaren är med- vetslös behöver nödvändigtvis innebära att det finns behov av att utse en ställföreträdare. En typisk situation då en till- fällig särskilt förordnad vårdnadshavare kan utses är när den ordi- narie vårdnadshavaren drabbas av en allvarlig skada och inte bedöms kunna ta ställning i frågor som rör barnet. En annan situation kan vara att vårdnadshavaren försvinner och det är oklart vad som har hänt honom. Den tillfällige särskilt förordnade vårdnadshavaren kan i princip besluta i samtliga personliga angelägenheter som rör barnet. Det ligger emellertid i sakens natur att den tillfällige särskilt förordnade vårdnadshavaren begränsar sitt beslutsfattande till frågor som är av omedelbar betydelse för barnet och som inte kan anstå till dess den ordinarie vårdnadshavaren åter kan ta hand om barnet. Han skall således inte annat än i yttersta undantagsfall fatta beslut som är av central betydelse för barnets framtid, jfr vad som gäller enligt 6 kap. 13 § andra stycket då endast en av vårdnads- havarna är förhindrad att ta del i vårdnaden. När behovet av en tillfällig särskilt förordnad vårdnadshavare upphör skall det tillfälliga ställföreträdarskapet avvecklas. Den van- ligaste anledningen till att behovet upphör är naturligtvis att den tidigare förhindrade vårdnadshavaren åter klarar av att ta hand om barnet. Anledning till att avveckla det tillfälliga ställföreträdarskapet kan emellertid också uppstå, om behov av ett permanent ställföre- trädarskap uppkommer. Så kan vara fallet, om barnets föräldrar avlider till följd av den olyckshändelse som inledningsvis motiverade en tillfällig särskilt förordnad vårdnadshavare. Rätt att ansöka om att den tillfällige särskilt förordnade vårdnads- havaren skall entledigas tillkommer socialnämnden eller den ordi- narie vårdnadshavaren, dvs. den som har ersatts av den tillfällige särskilt förordnade vårdnadshavaren. Är det socialnämnden som begär att den tillfällige särskilt förordnade vårdnadshavaren skall ent- ledigas, behöver rätten normalt inte närmare efterforska den tidigare förhindrade vårdnadshavarens hälsotillstånd. Är det däremot den tidigare förhindrade vårdnadshavaren som ensam ansöker om entle- digande, bör rätten försäkra sig om att denne verkligen klarar av att ta hand om barnet. Ett läkarintyg kan härvid räcka för att rätten skall entlediga den tillfällige särskilt förordnade vårdnadshavaren. Saknas sådan dokumentation bör rätten låta socialnämnden yttra sig över den tidigare förhindrade vårdnadshavarens begäran. Den tillfällige särskilt förordnade vårdnadshavaren omfattas av samma regler som övriga särskilt förordnade vårdnadshavare. Således gäller bl.a. reglerna i 6 kap. 10 a–c §§ beträffande för- ordnande, entledigande och misskötsamhet. En tillfällig särskilt för- ordnad vårdnadshavare skall redovisa förmynderskapsdelen av sitt uppdrag till överförmyndaren. Han har vidare rätt till ersättning en- ligt vad som föreskrivs i utredningens förslag till ny utformning av 12 kap. 16 § , se avsnitt B 14.5. 9 kap. 2 a § I paragrafen ges regler för den ekonomiska självständighet som en underårig med eget hushåll har. I första stycket har gjorts en precise- ring av vilka rättshandlingar som får ingås, nämligen sedvanliga så- dana som har anknytning till den underåriges egen dagliga livsföring och sådana som har anknytning till uppfostran av barn som hör till hushållet. Hit kan inte anses höra anskaffande av ny bostad, vare sig det rör sig om fast egendom eller hyresrätt. Någon saklig ändring åsyftas inte; ändringen är föranledd av preciseringen av vilka rätts- handlingar en god man får företa utan huvudmannens uttryckliga samtycke enligt bl.a. den föreslagna 11 kap. 7 § (se 11 kap. 5 § andra stycket i gällande lydelse) och 2 kap. 2 § lagen om framtidsfullmakter m.m. och om behörighet i vissa fall för anhöriga (LFA), till vilka hänvisas. Beträffande andra stycket hänvisas till författningskommen- taren till 11 kap. 7 § fjärde stycket. 9 kap. 3 § Den ålder vid vilken en underårig i många fall ges en friare ställning enligt sänks generellt till . En underårig får genom ändringen i denna paragrafs första stycke redan efter det att han eller hon fyllt tillgodogöra sig, sköta och på olika sätt förfoga över vad han eller hon förvärvat genom eget arbete, avkast- ningen härav och vad som trätt i dess ställe. gällde en 16-års- gräns. Andra stycket har blivit föremål för språkliga ändringar. 9 kap. 3 a § Regleringen i paragrafens första stycke, som tidigare fanns i 9 kap. 5 § första stycket lagen om bank- och finansieringsrörelse, behandlar medel som en omyndig person själv har satt in hos bank eller kredit- marknadsföretag. Regleringen presenteras närmare i avsnitt A 3.6.2.1. Enligt huvudregeln i 9 kap. 1 § får en omyndig inte själv råda över sin egendom. Förevarande paragraf gör dock undan- tag för medel som den omyndige själv har satt in hos bl.a. bank efter det att han fyllt . I 9 kap. 5 § lagen om bank- och finansierings- rörelse nämndes endast bank, men till följd av att bankernas inlånings- monopol har avskaffats har kreditmarknadsföretagen och företag som driver verksamhet enligt lagen (2004:299) om inlåningsverksam- het också tagits med i paragrafen. Kreditmarknadsföretagen – men inte inlåningsföretagen – omfattas i likhet med bankerna av den s.k. insättningsgarantin. Till följd av att omyndiga som avses i paragrafen själva råder över insatta medel, får banken eller kreditmarknadsföretaget eller inlånings- företaget inte utan den omyndiges samtycke betala ut medel varom nu är fråga till förmyndaren. En förmyndare kan dock med över- förmyndarens samtycke omhänderta den omyndiges medel, om det är erforderligt med hänsyn till den omyndiges uppfostran eller väl- färd, se 9 kap. 3 och 4 §§ . Om förmyndaren får över- förmyndarens tillstånd till att omhänderta medel som den omyndige själv har satt in på konto hos bank eller kreditmarknadsföretag eller inlåningsföretag, får den omyndige inte längre förfoga över medlen. Innan tillstånd lämnas skall den underårige få tillfälle att yttra sig. I paragrafens andra stycke klargörs att utländska banker, kredit- marknadsföretag och inlåningsföretag som driver verksamhet från en filial här i landet också omfattas av bestämmelserna i första stycket. 9 kap. 4 § För förevarande paragraf innebär den i anslutning till 9 kap. 3 § nämnda sänkningen av åldersgränserna att överförmyndarens sam- tycke skall inhämtas när den underårige erhållit bl.a. en gåva redan om den underårige har fyllt (jämfört med nuvarande ). Överförmyndaren, som enligt hänvisningen till 9 kap. 3 § andra stycket skall lämna samtycke till att förmyndaren gör bruk av sin rätt att ta hand om egendomen, får därigenom i fler fall än tillfälle att påverka förmyndarens tänkta åtgärder med egendom som den underårige enligt villkor själv skall få råda över. 10 kap. 1 § Paragrafen har försetts med tre nya stycken om förmyndares grund- läggande skyldighet, behörighet att företräda den omyndige och undantag härifrån. Bestämmelserna har hämtats från 12 kap. 1 §. Be- stämmelserna i paragrafens fjärde stycke kvarstår . 10 kap. 2 § Till följd av att 1 § fått ny lydelse har hänvisningen i denna paragrafs första stycke ändrats. 10 kap. 8 a § Paragrafen är ny och kommenteras närmare i avsnitt B 12.4. Genom hänvisningen blir det möjligt för en förordnad förmyndare att under de förhållanden som nämns i 11 kap. 23 § sätta någon annan i sitt ställe. Observera att hänvisningen inte omfattar föräldrar som är för- myndare. 10 kap. 11 § Ändringen är föranledd av att behörigheten för en domstol i ärenden om förordnande och entledigande av förmyndare föreslås knytas till barnets folkbokföringsort i stället för till den plats där det har sitt hemvist, se utredningens delbetänkande God man för ensamkom- mande flyktingbarn SOU 2003:51 avsnitt 7.7. 10 kap. 13 § Ändringen är föranledd av att behörigheten för en domstol i mål be- träffande förordnande och entledigande av förmyndare föreslås knytas till barnets folkbokföringsort i stället för till den plats där det har sitt hemvist, se avsnitt 7.7 i utredningens delbetänkande God man för ensamkommande flyktingbarn SOU 2003:51. 10 kap. 18 § Ändringen i första stycket innebär att åldersgränsen för den enskildes rätt att göra ansökan hos rätten i frågor om förordnande eller entle- digande av förmyndare sänks från till . I andra stycket har åldersgränsen helt tagits bort när det gäller möj- ligheten för underårig att få tillfälle att yttra sig. I stället blir det nor- malt den underåriges mognad som avgör om han eller hon skall få yttra sig eller ej. Omfattande ändringar görs i kapitlet. De nyheter som föranleder behov av nya bestämmelser har i huvudsakliga delar berörts i av- snitten B 4 och 5. Anordnande av godmanskap för vuxna hjälpbehövande och av för- valtarskap har framhävts genom att bestämmelserna härom har lyfts fram i kapitlet. Bestämmelser om förordnande av god man enligt nu- varande 11 kap. 1–3 §§ har följaktligen flyttats längre bak i paragraf- ordningen. Även tillägg och ändringar av rubriker har gjorts. Det skulle kunna anföras skäl för att göra ytterligare förändringar av kapitlets disposition utifrån logiska utgångspunkter. Utredningen har emellertid stannat för att det inte finns tillräcklig anledning att lämna förslag med sådan inriktning. Detta beror främst på att de som tillämpar bestämmelserna i kapitlet troligen är väl förtrogna med deras inbördes ordning. Bestämmelsen i nuvarande 11 kap. 3 a §, som ger vid handen att rätten är ensam behörig att förordna god man i fall som anges i 18 kap. 1 § första stycket och 20 kap. 2 § första stycket FB föreslås upphävd. Innehållet förs över till de nämnda paragraferna. Om ställföreträdare för hjälpbehövande vuxna enligt särskilt lagstiftning 11 kap. 1 § Paragrafen är ny. Av paragrafen framgår att föreskrifter om ställföreträdare för vuxna personer som inte är i stånd att ta ställning i uppkommande egna angelägenheter, dvs. som saknar beslutsförmåga, finns i särskild lagstiftning. De lagar som berörs är i första hand lagen om framtids- fullmakter m.m. och om behörighet i vissa fall för anhöriga (LFA), lagen om ställföreträdare för vuxna med bristande beslutsförmåga inom hälso- och sjukvården m.m. (LSH) och lagen om ställföreträ- dare för vuxna med bristande beslutsförmåga inom den sociala väl- färden (LSV). föreskrifter om ställföreträdare är subsidiära till särskilda föreskrifter som anges där eller i annan lag- stiftning med samma skyddsobjekt. Som exempel på andra särskilda lagar med specialbestämmelser om ställföreträdare kan nämnas per- sonuppgiftslagen, sekretesslagen och transplantationslagen, vidare lagstiftning om forskning och vissa andra lagar om medicinska in- gripanden. Om god man för hjälpbehövande vuxna 11 kap. 2 § Paragrafen har sin motsvarighet i gällande lydelse av 11 kap. 4 §. I första stycket anges nu uttryckligen att godmanskap enligt be- stämmelsen endast kan komma i fråga för personer som är . De personer som blir aktuella för godmanskap enligt denna para- graf är därmed, enligt den nya terminologin, att klassificera som Givetvis kan dock beslutet fattas före 18-års- dagen (se 11 kap. 30 § första stycket). För underåriga personer som är i behov av ställföreträdare är naturligtvis förmyndare och vårdnads- havare att betrakta som ställföreträdare (i den mån den underårige inte företräds av god man enligt 11 kap. 16–18 §§). Vårdnaden av en underårig kan ha upphört, nämligen om den underårige har ingått äktenskap eller registrerat partnerskap. Upp- står ett behov av ställföreträdarskap saknas därvid möjligheter att anordna godmanskap enligt denna paragraf. Uppkommande ange- lägenheter torde dock kunna handhas av den underåriges förmyn- dare i de troligen mycket sällsynta fall då situationen skulle kunna inträffa (se särskilt 10 kap. 1 § tredje stycket FB enligt förslaget). Särskilda regler utanför FB beaktar dessutom förekomsten av denna kategori. Kriterierna för anordnande av godmanskap har kastats om och kompletterats med skada. Någon saklig ändring är emellertid inte åsyftad; även enligt nuvarande regler kan personer med hjälpbehov hänförligt till olika typer av skador, t.ex. sådan som uppstår i anslut- ning till trafikolyckor eller fosterskador, anses vara i behov av ett godmanskap enligt 11 kap. 4 §, i synnerhet när den enskildes hjärn- funktion skadats. Därutöver torde vissa svåra rörelsehinder kunna utgöra grund för att aktualisera paragrafen, på samma sätt som ett försvagat hälsotillstånd förutsätts kunna göra det. Om inte skade- kriteriet är tillämpligt, bör funktionshindret kunna berättiga till godmanskap såsom ett liknande förhållande. Även t.ex. spelmissbruk skall kunna höra till denna kategori. Utvecklingsstörning och demens är två praktiskt viktiga exempel på tillstånd som kan påverka hjälpbehovet. I enlighet med klassifice- ringen i annan civilrättslig lagstiftning (se prop. 1990/91:194) ryms tillstånden inom vad som i paragrafen anges som psykisk störning. Godmanskap enligt paragrafen skall kunna anordnas i ekonomiska och i personliga angelägenheter. Angående indelningen i dessa båda kategorier hänvisas till avsnitten B 5.1 och 5.2 i allmänmotiveringen. Av 11 kap. 3 § första stycket framgår att uppdraget skall anpassas efter den enskildes behov. Till ekonomiska angelägenheter hör i princip vad som brukar räknas till förvaltning av egendom (jfr även 11 kap. 5 § första stycket). En särskild precisering rörande erhållande av sociala förmåner fram- går av 11 kap. 3 § andra stycket. Frågor om var den enskilde skall bo skall generellt anses höra till den enskildes personliga angelägenhe- ter. Gäller det frågor om t.ex. inköp, försäljning av en bostad eller villkor vid hyra är det dock de ekonomiska angelägenheterna som står i fokus. Det kan även i övrigt tänkas bereda svårigheter att av- göra om en angelägenhet är att hänföra till det ekonomiska eller personliga området. I vissa fall torde det vara försvarligt att göra den tolkningen att en fråga kan sortera under båda beteckningarna. Några sådana situationer uppmärksammas i avsnitt B 11.2 om före- trädare i allmän domstol för processobehöriga personer. Liksom tidigare skall lagrummet omfatta både fall då huvudman- nen saknar beslutsförmåga och då han har sådan förmåga. Vidare kan det vara fråga om övergående tillstånd eller mer permanenta. Godmanskap skall inte anordnas, om den enskilde kan få tillfreds- ställande hjälp genom ställföreträdare som anges i lagstiftning som berörs i 11 kap. 1 § eller på något annat sätt (jfr med vad som enligt gällande rätt skall iakttas inför anordnande av förvaltarskap enligt 11 kap. 7 § första stycket). En person som har rättslig handlingsförmåga men som lider av en psykisk störning, sjukdom, skada eller liknande kan tänkas få hjälp genom att han upprättar fullmakt. En förutsättning är alltså att hans psykiska tillstånd är sådant att han kan ingå giltiga rättshand- lingar. Förekomsten av sådana fullmakter eller annan hjälp som den enskilde själv kan mobilisera, t.ex. genom olika banktjänster, bör naturligtvis undersökas när ett godmanskap aktualiseras (jfr vad som anges i prop. 1987/88:124 s. 168 beträffande alternativ till förvaltar- skap). Detsamma gäller förekomsten av eventuella framtidsfullmakter. Finns en framtidsfullmakt med samma omfattning som det aktuella hjälpbehovet, bör undersökas om denna är i kraft. Om så ej är fallet bör det kontrolleras om den enskilde är införstådd med att hjälpbe- hovet kanske kan täckas genom att han eller hon upprättar en kom- pletterande vanlig fullmakt, att gälla fram till den tidpunkt då fram- tidsfullmakten tar vid (dvs. när den enskilde varaktigt och i huvudsak är ur stånd att ha hand om de angelägenheter fullmakten avser, se 1 kap. 1 § LFA). Är den enskilde utan beslutsförmåga när godmanskapet aktualise- ras kan hans behov av representation på olika rättsområden möjligen tillgodoses genom reglerna i 2 kap. LFA beträffande vissa enklare ekonomiska angelägenheter. I hälso- och sjukvårdsangelägenheter finns särskilda bestämmelser om ställföreträdare i LSH, och i LSV regler om representation i socialrättsliga frågor. Nämnda lagar ger utrymme för att anhöriga eller vårdombud skall kunna fungera som ställföreträdare utan något myndighetsförordnande. I många fall lär den enskilde därigenom anses sakna behov av ett godmanskap. Undantagsvis bör det även, såsom ett komplement till de här nämnda representationsformerna, kunna anordnas godmanskap i angelägen- heter där det finns behov av representation men för vilka den en- skilde varken har utsett någon egen representant eller har anhöriga som kan företräda honom eller henne. Att ställföreträdare enligt det sagda redan finns eller skulle kunna ta på sig uppgiften vid framtida behov skall dock inte i sig nödvän- digtvis tala emot anordnande av ett godmanskap. Exempelvis kan den enskilde själv, vare sig han är beslutskompetent eller inte, eller någon annan peka på att den (presumtive) ställföreträdaren är olämplig för uppgiften. – Här skall anmärkas att en enskild som upp- rättat framtidsfullmakt inte utan vidare bör kunna avböja represen- tation genom en viss framtidsfullmäktig sedan han själv blivit besluts- oförmögen; det måste beaktas att fullmaktsgivaren då beslutsförmågan var intakt faktiskt pekat ut en viss person som han eller hon velat anförtro angelägenheterna åt. Även om en ställföreträdare enligt de nämnda lagarna, dvs. framtidsfullmäktig, vårdombud eller anhörig, redan har inträtt och verkat som ställföreträdare, kan frågan om godmanskap bli aktuell.