sou · GSB363 · 2005-01-01 00:00:00 — I tredje stycket regleras möjligheter att meddela omprövningsbeslut till nackdel för den skattskyldige genom att ett sådant omprövningsbeslut inte får meddelas senare än efter utgången av det kalenderår under vilket skatteåret har gått ut. För att kunna meddela ett beslut krävs att förutsättningar för efterbeskattning föreligger. 6 § får meddela ett omprövningsbeslut som är till nackdel för den skattskyldige efter utgången av den tid som anges i 5 § under de förutsättningar och på det sätt som anges i 7–9 §§ (efterbeskattning). Bestämmelsen har endast funktionen att inleda avsnittet om efterbeskattning och hänvisa till tillämpliga bestämmelser. 7 § Efterbeskattning får ske, om ett beskattningsbeslut har blivit felaktigt eller inte har fattats på grund av att den skattskyldige 1.har använt ett fordon i strid mot vad som är föreskrivet om registrering och avställning av fordon, 2.inte har lämnat föreskriven anmälan till registreringsmyndig- heten, 3.har lämnat någon oriktig uppgift i en anmälan eller en ansökan till registreringsmyndigheten eller eller annars under förfarandet till ledning för beskattningen, 4.inte har registreringsbesiktigat fordonet i föreskriven ordning efter en sådan ändring som avses i 2 kap. 11 §, eller 5.har lämnat någon oriktig uppgift i ett mål vid domstol om betalning eller återbetalning av vägtrafikskatt. En uppgift skall anses vara oriktig, om det klart framgår att den är felaktig eller att den skattskyldige har utelämnat en uppgift till ledning för beskattningen som han eller hon har varit skyldig att lämna. En uppgift skall dock inte anses vara oriktig, om uppgiften tillsammans med övriga lämnade uppgifter utgör tillräckligt underlag för ett riktigt beslut. En uppgift skall inte heller anses vara oriktig, om uppgiften är så orimlig att den uppenbart inte kan läggas till grund för ett beslut. I bestämmelsens första stycke anges under vilka förutsättningar som efterbeskattning får ske. Någon ändring i sak är inte avsedd i för- hållande till FSL. Vissa redaktionella ändringar har dock gjorts. I bestämmelsen fanns tidigare ett stycke enligt vilket reglerna om beräkning av skatt efter skälig grund gjordes tillämpliga beträffande efterbeskattning. Stycket behövs inte längre, utan har slopats, eftersom reglerna om beräkning av skatt efter skälig grund place- rats sist i kap. 4 och är generellt tillämpliga. Andra stycket är nytt och har infogats efter förebild från andra skatteförfattningar. Stycket omfattar således en definition av uttrycket oriktig uppgift. I dessa andra författningar, t.ex. SBL, återfinns definitionen i anslutning till reglerna om skattetillägg. Eftersom dessa regler föreslås tas bort och ersättas med regler om särskild avgift är det beträffande vägtrafikskattelagen (VTL) lämpligare att infoga definitionen i anslutning till den bestämmelse där uttrycket används. Om förutsättningar för efterbeskattning föreligger enligt bestämmelsen finns det också grund för att påföra särskild avgift. 8 § Efterbeskattning får inte ske, om det skattebelopp som den avser är att anse som ringa eller om det med hänsyn till omständigheterna skulle framstå som uppenbart oskäligt. Om prövningen beträffande fordonsskatt avser flera skatteperioder för samma skatteår, skall frågan om skattebeloppet är att anse som ringa bedömas med hänsyn till det sammanlagda beloppet för perioderna. Bestämmelsen är oförändrad i sak. Beträffande frågan om vad som avses med att ett belopp är att anse som ringa saknas vägledning i tidigare förarbeten. Ett belopp bör emellertid kunna anses som ringa om det är lägre än . Beloppet bör dock anses som ringa bara om det är lägre än fordonsskatten för ett skatteår för fordonet. 9 § beslut om efterbeskattning skall, om inte något annat följer av andra eller tredje stycket, meddelas senast under sjätte året efter utgången av det kalenderår under vilket skatteåret eller skatteperioden har gått ut. Beslut om efterbeskattning på grund av en oriktig uppgift i ett omprövningsärende eller i ett mål om betalning eller återbetalning av vägtrafikskatt får meddelas som anges i första stycket men senast från utgången av den månad då eller domstolens beslut i ärendet eller målet har fått laga kraft. Vid efterbeskattning gäller i övrigt bestämmelserna i 21 kap. 17– 20 §§ skattebetalningslagen (1997:483). Om den skattskyldige har avlidit, skall efterbeskattningen påföras dödsboet. Även denna bestämmelse är oförändrad i förhållande till vad som gäller. Om den skattskyldige har avlidit får, enligt 21 kap. 17 § SBL, beslut om efterbeskattning inte meddelas efter utgången av efter det kalenderår under vilket bouppteckning efter den skattskyldige har lämnats in för registrering. I 21 kap. 18 § SBL finns regler om förlängning av fristen för efterbeskattning när den skattskyldige delgivits misstanke för brott som avser skatt, åtal väckts för sådant brott eller preskriptionstiden förlängts genom beslut enligt 14 a § skattebrottslagen (1971:69). Gemensam bestämmelse om beskattningsbeslut 10 § Om vägtrafikskatten inte kan bestämmas tillförlitligt med ledning av uppgifter i vägtrafikregistret eller med stöd av en verkställd utredning, skall den beräknas efter skälig grund. Bestämmelsen behandlar förutsättningarna för s.k. skönsbeskatt- ning och är tillämplig beträffande samtliga de skattebeslut som kan fattas med stöd av 4 kap., dock med undantag för de automati- serade besluten i 4 kap. 1 § första stycket som ju fattas endast med stöd av uppgifter i vägtrafikregistret. Bestämmelsens direkta tillämpningsområde kan sägas utvidgas något i förhållande till FSL, eftersom den ersätter den nuvarande regeln i 36 § FSL, med bemyndigande för regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter för bestämmande av skatten i de fall som uppgifter saknas i vägtrafikregistret. I stället skall alltså förevarande, något vidare, bestämmelse utgöra den legala grunden för skatteuttag i de fallen. 1 § En särskild avgift skall tas ut av den skattskyldige om det i samband med ett omprövningsbeslut av fordonsskatt föreligger någon sådan grund för efterbeskattning som avses i 4 kap. 7 §. Avgiften skall tas ut för varje fordon och för varje tillfälle som någon sådan grund föreligger. Bestämmelsen inleder 5 kap., vilket ersätter bestämmelserna i om skattetillägg. För mera information härom se avsnitt 12.5. Kapitlet har utformats efter förebild från lagen (1994:1776) om skatt på energi (LSE). I bestämmelsen klargörs under vilka förutsättningar och på vilket sätt den särskilda sanktionsavgiften, särskild avgift, kan tas ut. I första stycket anges att om förutsättningar för efterbeskattning avseende fordonsskatt föreligger enligt 4 kap. 7 § första stycket så skall särskild avgift tas ut av den skattskyldige. Med skattskyldig avses här den som är skattskyldig enligt 2 kap. 4 §. Det bör här klargöras att efter- beskattning som sådan inte är ett krav för påförande av särskild avgift. Den särskilda avgiften kan således påföras även inom ramen för ett ordinärt omprövningsbeslut, så länge som ett beskattningsbeslut har blivit felaktigt eller inte har fattats på någon av de grunder som anges i 4 kap. 7 § första stycket. Syftet bakom bestämmelsens andra stycke är att avgiften skall tas ut som förutsättningar för efterbeskattning föreligger. Med tillfälle bör avses varje beskattningsåtgärd som kan vidtas av med stöd av grunderna för efterbeskattning i 4 kap. 7 § första stycket. Detta innebär t.ex. att ett beslut som omfattar flera skatteperioder (eller skatteår) får anses avse flera tillfällen. Ett beskattningsbeslut kan således innebära att flera särskilda avgifter skall betalas. 2 § Avgiften uppgår för motorcyklar, personbilar, lätta bussar och lätta lastbilar till . För annat skattepliktigt fordon beräknas avgiften på följande sätt. (tabell ej med här, se författningsförslaget i betänkandets inledning) Om avgift skall tas ut av den som tidigare har påförts avgift enligt 1 §, skall beloppet bestämmas till en och en halv gånger det som följer av första eller andra stycket. Av första stycket framgår att den särskilda avgiften uppgår till för lätta fordon, dvs. motorcyklar, personbilar, lätta bussar och lätta lastbilar. För övriga skattepliktiga fordon tas avgiften ut beroende på fordonets skattevikt, vilket framgår av andra stycket. Nivåerna på beloppen motsvarar de nivåer som finns i motsvarande reglering i LSE. Enligt tredje stycket skall en förhöjd särskild avgift tas ut för de tillfällen som följer på det första tillfället, om påförandet av särskild avgift sker från det första till- fället. 3 § Om det finns särskilda skäl, skall medge nedsättning av eller befrielse från avgiften. I bestämmelsen återfinns en möjlighet för att medge nedsättning av eller befrielse från den särskilda avgiften. Som förutsättning härför gäller att särskilda skäl skall föreligga. I belysning av att den särskilda avgiften är en sådan sanktionsavgift som bör tas ut på ett sådant sätt att kraven i om de mänskliga rättigheterna tillgodoses, bör bedömningen av huruvida särskilda skäl föreligger vara tämligen generös. Detta återspeglas även av valet av rekvisitet särskilda, och således inte synnerliga, skäl. Vid bedömningen av huruvida särskilda skäl föreligger måste den s.k. proportionalitetsprincipen iakttas i varje enskilt fall. Storleken på den särskilda avgiften måste därvid sättas i relation till den aktuella grunden för efterbeskattning. Försvårande är naturligtvis när samma skattskyldig inom loppet av påförs särskild avgift . Särskilda skäl bör normalt sett inte anses föreligga när det rör sig om ett mer systematiskt skatteundandragande, eller om skatteundandragandet sker inom ramen för en näringsverksamhet. Hur vägtrafikskatten skall betalas 1 § Skatten skall betalas genom att sättas in på ett särskilt konto. Betalningen anses ha skett den dag då den har bokförts på kontot. Bestämmelsen har kommenterats utförligt i avsnitt 12.12.3. Av paragrafen framgår när skatten skall anses vara betald. Motsvarande reglering finns i 16 kap. 2–3 §§ SBL och tillämpas bland annat beträffande betalning av punktskatt. Detta senare framgår av 1 kap. 1 § SBL. Bestämmelsens nya formulering innebär att ett större betalningsansvar läggs på den skattskyldige än . Denne måste göra inbetalningen i sådan tid och på sådant sätt att betalningen hinner bokföras på det särskilda kontot före betalningsfristens utgång. Utredningen noterar att samma regler föreslås beträffande trängselskatten (se prop. 2003/04:145, s. 61 f.). Vem som skall betala, betalningstider 2 § Om inte något annat följer av andra eller tredje stycket, skall fordonsskatten betalas av den som är skattskyldig för fordonet vid ingången av den månad under vilken skatten enligt 3 § skall betalas eller skulle ha betalats. När ett fordon blir skattepliktigt skall fordonsskatten betalas av den som var skattskyldig när skatteplikten inträdde. Om en sådan ändring som avses i 2 kap. 11 § sker, skall fordonsskatten betalas av den som var skattskyldig när registreringsbesiktning i anledning av ändringen skedde eller senast skulle ha skett eller, i fråga om ändrad användning av fordonet, när användningen ändrades. Fordonsskatt som fastställs genom ett beslut om efterbeskattning skall betalas av den som var skattskyldig skatten avser. Bestämmelsen är oförändrad i förhållande till FSL. Utöver att ange när fordonsskatten skall betalas innehåller bestämmelsen utförliga regler om vem som skall betala skatten. Vid den ordinarie debite- ringen är det den som är ägare till ett fordon vid uppbördsmåna- dens ingång som är skyldig att betala fordonsskatten. Ägande- rättsförändringar efter denna tidpunkt beaktas inte. Rör det sig om en höjning av fordonsskatten på grund av ändrad beskaffenhet eller ändrad användning knyts bedömningen till registreringsbesikt- ningen respektive den tidpunkt då användningen ändrades. I rätts- fallet RÅ79 1:39 har en skattskyldig som sålt sitt fordon upp- bördsmånadens första dag ansetts som ägare till fordonet vid upp- bördsmånadens ingång. 3 § Fordonsskatten för ett skatteår eller en skatteperiod skall betalas under månaden före ingången av skatteåret eller skatteperioden (uppbördsmånaden). Om fordonet har blivit skattepliktigt efter ingången av upp- bördsmånaden, skall fordonsskatten betalas senast efter det att skatteplikten inträdde. Om fordonsskatt i de fall som avses i andra stycket skall betalas för högst en kalendermånad under skatteåret eller skatteperioden, skall fordonsskatt för närmast följande skatteår eller skatteperiod betalas . Även denna bestämmelse är oförändrad i förhållande till FSL. Första stycket avser den ordinarie uppbörden, dvs. när ett fordon är skattepliktigt vid uppbördsmånadens ingång. Enligt 8 § första stycket vägtrafikskatteförordningen (VTF) skall ett inbetalnings- kort avseende skatten sändas till den skattskyldige möjligt, och vid den ordinarie uppbörden senast den 12 i uppbörds- månaden. Har en fordonsägare inte fått sitt inbetalningskort skall han eller hon enligt 8 § andra stycket VTF anmäla detta till senast innan skatten skall vara betald. Om fordonsskatten betalas efter utgången av den tid då skatten senast skulle ha betalats skall, i enlighet med 10 § VTF, ett bevis om att skatten har betalats medföras vid färd med fordonet. Beviset gäller efter betalningsdagen. Om ett fordon blir skattepliktigt under en uppbördsmånad skall enligt andra stycket skatten betalas senast efter det att skatteplikten inträdde. Om denna skattebetalning avser högst en kalendermånad skall fordonsskatt för närmast följande skatteår eller skatteperiod, enligt tredje stycket, betalas . 4 § Om skatten enligt 2 kap. 11 § skall tas ut med ett högre belopp än tidigare, skall skatten betalas 1.vid ändring av fordonets beskaffenhet, senast efter utgången av den kalendermånad under vilken registreringsbesikt- ningen skedde eller senast skulle ha skett, 2.vid ändring av fordonets användning, senast efter den dag då ändringen skedde. Bestämmelsen anger när fordonsskatten skall betalas i de fall som skatten enligt 2 kap. 11 § skall tas ut med ett högre belopp på grund av att fordonets beskaffenhet eller användning har ändrats. 5 § Tillkommande fordonsskatt enligt 13 § skall betalas senast efter det att skatteändringen har trätt i kraft. Tillkommande skatt på grund av skattehöjningar bör i så stor utsträckning som möjligt debiteras i samband med annan uppbörd. I den mån detta inte är praktiskt möjligt med hänsyn till ikraft- trädandetidpunkt m.m. får en särskild uppbörd göras. I bestämmel- sen anges att skatten i sådana fall skall betalas inom efter skattehöjningen. 6 § Saluvagnsskatt skall betalas senast efter det att salu- vagnslicens har meddelats. Om skattskyldighet föreligger vid ingången av december månad skall skatten betalas före ingången av det skatteår som skatten avser. Dessa bestämmelser återfinns i 2 och 3 §§ förordningen (1976:767) om uppbörd av saluvagnsskatt, m.m. För att undvika att dela upp bestämmelserna om betalningstid över flera författningar placeras de nu i stället i lagen i direkt anslutning till motsvarande bestämmelser på fordonsskatteområdet. Gemensam bestämmelse om betalningstider 7 § Vägtrafikskatt som har fastställts enligt 4 kap. 2 eller 6 § samt särskild avgift som har beslutats enligt 5 kap. 3 § skall betalas inom den tid som bestämmer. Bestämmelsen avser såväl fordonsskatt som saluvagnsskatt och tar sikte på de fall som inte har någon lagreglerad betalningstid. Anstånd vid omprövning eller överklagande 8 § får bevilja anstånd med att betala vägtrafikskatt om 1.den skattskyldige har begärt omprövning av eller har överklagat ett beskattningsbeslut och det är tveksamt om betalningsskyldighet kommer att föreligga, eller 2.det i andra fall kan antas att den skattskyldige kommer att helt eller delvis bli befriad från skatten. Bestämmelserna i 19 kap. 6 § första och tredje styckena skatte- betalningslagen (1997:483) om kostnadsränta skall då tillämpas. Anståndstiden får bestämmas till längst efter den dag då beslut fattades med anledning av begäran om befrielse eller omprövning eller med anledning av överklagandet. Bestämmelsen har moderniserats efter förebild från 17 kap. 2 § SBL. Paragrafens tidigare utformning baserades på motsvarande regler i den numera upphävda LPP. I första stycket anges de förutsättningar som skall gälla för att anstånd skall kunna beviljas. Andra stycket har förtydligats såtillvida att ordet kostnadsränta lagts till för att göra hänvisningen till SBL mer begriplig. Av tredje stycket framgår att anståndstiden får bestämmas till längst efter den dag då beslut fattades med anledning av begäran om befrielse eller omprövning eller med anledning av överklagandet. Tiden överensstämmer med vad som gäller enligt SBL. 9 § Även om förutsättningarna i 8 § inte är uppfyllda skall efter ansökan av den skattskyldige bevilja anstånd med betalning av den särskilda avgiften, om den skattskyldige har begärt omprövning av eller till länsrätten överklagat beslutet om särskild avgift eller beslutet i den fråga som har föranlett den särskilda avgiften. Detta gäller dock inte vid begäran om omprövning, om den skattskyldige har beviljats anstånd med betalningen av den särskilda avgiften enligt denna paragraf i avvaktan på omprövning avseende samma fråga. Anståndstiden skall bestämmas till dess att har meddelat beslut i omprövningsärendet eller längst efter dagen för detta beslut eller, vid överklagande till länsrätten, till dess att länsrätten har meddelat beslut med anledning av överklagandet eller längst efter dagen för detta beslut. Bestämmelsen ger enligt första stycket den skattskyldige rätt till anstånd i de fall som han eller hon begärt omprövning av, eller överklagat, ett beslut om särskild avgift, oavsett om förutsättningarna i 8 § är uppfyllda. Regleringen har sin grund i den särskilda avgiftens straffliknande karaktär och de krav på rättssäkerhetsgarantier som ställer i sådana fall. I andra stycket redovisas närmare hur anståndstiden skall beräknas i dessa fall. Anstånd i övriga fall 10 § Om det finns synnerliga skäl, får bevilja anstånd med inbetalning av vägtrafikskatt även i andra fall eller på annat sätt än som avses i 8 och 9 §§. Paragrafen är avsedd att täcka de undantagssituationer som enligt gällande reglering uttryckligen anges i FSL. Bestämmelsen har dock omformats efter förebild från SBL. Beträffande bestämmelsens tillämpning anförde departementschefen i förarbetena till FSL att bestämmelsen borde tillämpas restriktivt och att anstånd inte borde komma i fråga annat än i enstaka mycket speciella fall (prop. 1987/89:159, s. 42). Genom rekvisitet synnerliga skäl tydliggörs nu paragrafens begränsade tillämpningsområde. Såsom nämnts i kommentaren till den föregående bestämmelsen har anståndsbe- stämmelserna i FSL sin grund i motsvarande reglering i LPP. Som en del av bestämmelsen gäller att anstånd endast kan sökas för skatt som ännu inte hade förfallit till betalning. Genom paragrafens nu föreslagna lydelse bortfaller det kravet. Motsvarande skedde beträffande punktskatterna i samband med att dessa skatter insorterades under . I praktiken innebär denna ändring för vidkommande att i vissa fall ett beslut om anstånd måste meddelas i stället för ett beslut om avvisning. Detta torde dock enligt utredningens mening inte vara särdeles betungande utan bör kunna uppvägas av den, för den skattskyldige, i någon mån ökade möjligheten att kunna beviljas anstånd. Gemensamma bestämmelser om anstånd 11 § En ansökan om anstånd med inbetalning av skatt skall ges in till . Av bestämmelsen framgår till vilken instans den skattskyldige skall vända sig med en ansökan om anstånd. 12 § Om den skattskyldiges ekonomiska förhållanden har förändrats väsentligt sedan anstånd beviljats eller om det finns andra särskilda skäl, får beslutet om anstånd omprövas. I paragrafen återfinns bestämmelser som ger möjlighet att ompröva ett anståndsbeslut om den skattskyldiges ekonomiska förhållanden har förändrats väsentligt. Under förutsättning att särskilda skäl kan anses föreligga ges dessutom en möjlighet att mera allsidigt ompröva ett anståndsbeslut utifrån andra aspekter än den skattskyldiges ekonomiska förhållanden. Återbetalning samt betalning av tillkommande skatt i vissa fall 13 § Om skatteplikten för fordonsskatt för ett fordon upphör under tid för vilken skatt har betalats, återbetalas den överskjutande skatten till den som var skattskyldig när skatteplikten upphörde. Om skatten i fall som avses i 2 kap. 11 § sänks, återbetalas den överskjutande skatten till den som var skattskyldig när registre- ringsbesiktning i anledning av ändringen skedde eller, om sänkningen beror av ändrad användning, när användningen ändrades. Om skatteplikt för saluvagnsskatt upphör under tid för vilken skatt har betalats, återbetalas efter ansökan överskjutande belopp till den skattskyldige sedan utlämnad saluvagnsskylt har återställts. I paragrafen har i första och tredje styckena samlats bestämmelser om återbetalning av fordonsskatt respektive saluvagnsskatt för de fall då skatteplikten för dessa skatteslag upphör. I andra stycket regleras de fall av återbetalning av fordonsskatt som föranleds av att ett fordons beskaffenhet eller användningssätt ändras. 14 § Om fordonsskatten för ett fordon på grund av ändring i denna lag skall tas ut med ett annat belopp än tidigare och fordonsskatt har beslutats för tiden efter ikraftträdandet enligt äldre bestämmelser, skall tillkommande skattebelopp betalas för tiden från och med dagen för ändringen till utgången av skatteåret eller, om fordonsskatt har beslutats för en skatteperiod, till utgången av skatteperioden. skall överskjutande skattebelopp som har betalats återbetalas. Den som är skattskyldig vid ikraftträdandet av lagändringen skall betala tillkommande skattebelopp och är berättigad till återbetalning av överskjutande skattebelopp. Syftet med bestämmelsen är att minska behovet av övergångsbe- stämmelser i de fall fordonsskattesatserna ändras (se prop. 1987/88:159, s. 49). Således reglerar första stycket hur skatten skall betalas i sådana fall. Tillkommande skatt skall enligt 6 kap. 5 § betalas senast efter det att skatteändringen trätt i kraft. Av andra stycket framgår vem som skall betala, eller återfå den skatt som beräknats med stöd av första stycket. 15 § Skattebelopp enligt 14 § som understiger behöver inte betalas och återbetalas inte heller. Syftet med bestämmelsen är att minska antalet debiteringar och återbetalningar av små belopp som kan uppkomma genom tillämp- ning av 6 kap. 14 §. I 57 § FSL finns en bestämmelse med ett annat gränsbelopp, , som skall tillämpas vid andra former av skattedebiteringar/återbetalningar än de som avses i 6 kap. 14 §. Denna bestämmelse föreslås dock slopas eftersom de av utred- ningen föreslagna skattehöjningarna medför att det inte längre kommer att bli några belopp till den låga nivån. 16 § Om en lastbil eller en släpvagn har transporterats på järnväg inom får , efter ansökan, medge att hela eller halva den fordonsskatt som har betalats för fordonet för det skatteår då transporten har ägt rum återbetalas. 1.helt, om fordonet har transporterats på järnväg sammanlagt under skatteåret, 2.med hälften, om fordonet har transporterats på järnväg under men mindre än . Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 12.12.2 och är oförändrad i sak. Ett flertal redaktionella ändringar har gjorts. Den viktigaste förändringen består i att den nu gällande 70 a § FSL har delats upp på denna och nästföljande paragraf. 17 § Berättigad till återbetalning enligt 16 § är den som är skattskyldig för fordonet vid utgången av skatteåret eller, om skatteplikten för fordonet har upphört av annan anledning än avställning, den som då var skattskyldig för fordonet. Ansökan om återbetalning prövas endast om den har kommit in till efter skatteårets utgång. För beslut tillämpas 4 kap. 2 §. Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 12.12.2 och i anslutning till föregående paragraf.