sou · GSB3112 · 2005-01-01 00:00:00 — Samtycke behöver emellertid inte inhämtas om huvudmannens till- stånd är sådant att denne inte kan ge uttryck för sin mening. Rör den gode mannens rättshandling den dagliga hushållningen anses hu- vudmannens samtycke föreligga, om huvudmannen inte före rätts- handlingen har gett uttryck för annat till den mot vilken rätts- handlingen riktade sig. Med den dagliga hushållningen avses mera vardagliga rättshandlingar som t.ex. inköp av livsmedel, hygienartik- lar, kläder m.m. samt regelbundna betalningar som följer med ett hushåll, t.ex. hyra, el, försäkringar etc. Till denna grupp av rättshand- lingar hör också bankuttag och överföringar som är nödvändiga för att genomföra nämnda transaktioner. De flesta av den gode mannens transaktioner för huvudmannens räkning torde vara att hänföra till den dagliga hushållningen. För det fall den gode mannen företar en rättshandling som inte blir bindande enligt 11 kap. 5 § , föreskrivs i 11 kap. 6 § att den gode mannen är skyldig att ersätta en godtroende tredje man för den skada som denne tillfogats. Den gode mannen undgår dock skadeståndsansvar, om rättshandlingen saknar bindande verkan mot den för vars räkning den har företagits till följd av någon särskild omständighet, som den gode mannen inte kände till och som tredje man inte med fog kunde förutsätta att den gode mannen skulle känna till. En sådan situation kan t.ex. uppstå om den gode mannen underlåter att inhämta samtycke från huvud- mannen till följd av att han förlitat sig på ett läkarintyg som inne- håller felaktiga uppgifter om huvudmannens bristande möjlighet att ge uttryck för sin mening. I detta sammanhang skall erinras om den av utredningen i det följande föreslagna ändringen av 11 kap. 5 § (i förslaget 11 kap. 7 §) som innebär att uttrycket Frågeställningar kring den förordnade ställföreträdarens åtgärder... varit ur stånd att ge uttryck för sin mening ersätts med har saknat förmåga att själv ta ställning eller att meddela sin mening. Den gode mannens tillgång till huvudmannens bankmedel En god man får inte utan vidare tillgång till huvudmannens bank- medel. Enligt huvudregeln i 14 kap. 8 § är huvud- mannens bankmedel spärrade för den gode mannen, dvs. uttag kräver överförmyndarens samtycke. Spärren omfattar emellertid enligt gällande lydelse inte pengar som behöver hållas tillgängliga för den enskildes uppehälle eller vården av hans egendom, om den gode mannen vid insättningen gjort förbehåll om att de får tas ut utan överförmyndarens samtycke. Sedan den gode mannen har fått sitt förordnande måste han därför personligen ta kontakt med banken och ordna så att han får tillgång till ett fritt konto, dvs. ett konto från vilket den gode mannen kan betala huvudmannens löpande räkningar för uppehälle och vård av egendom. I praktiken innebär detta att den gode mannen får tillgång till t.ex. huvudmannens per- sonkonto på vilket dennes lön eller pension sätts in. Om huvud- mannen endast har ett konto på vilket hans samtliga tillgångar finns, brukar den gode mannen föra över de pengar som inte behövs för betalning av löpande räkningar till ett annat konto som inte är fritt, ibland benämnt konto med överförmyndarspärr. 5.2Den gode mannens användning av huvudmannens kontokort eller internetbank Den klassiska föreställningen om hur en god man betalar sin huvud- mans skulder är att den gode mannen beger sig till banken med huvudmannens räkningar, varvid han från huvudmannens konto tar ut det belopp som motsvarar totalsumman av räkningarna. Bank- tjänstemannen kan i samband härmed kontrollera den gode mannens identitet och dennes förordnande samt ändamålet med betalningen. Om osäkerhet beträffande förekomsten av eventuellt behövligt giltigt samtycke från den enskilde eller överförmyndaren uppstår, kan han begära att den gode mannen uppvisar bevis på att samtycke före- ligger. finns bekväma alternativ till personliga bankbesök när det gäller att betala räkningar eller att ta ut kontanter. Få personer tar i Frågeställningar kring den förordnade ställföreträdarens åtgärder... dag ut kontanter över disk i sin bank utan använder i stället uttags- kort eller kontokort. Räkningar regleras som regel via bank/post- giro, autogiro, telefonbank eller via en internetuppkoppling mot en bank. Som nämnts inledningsvis innebär moderna betalningsmedium som kontokort och internet en ökad anonymitet, dvs. det kan vara svårt för den bank som administrerar betalningar via dessa kanaler att veta vem som egentligen beordrar betalningen. Denna proble- matik blir särskilt påtaglig om bankkunden har en god man som har tillgång till huvudmannens kontokort eller internetanslutning. Så länge huvudmannen ensam har tillgång till kontokort och internet- uppkoppling kan banken utgå ifrån att de rättshandlingar som före- tas också kan göras gällande mot huvudmannen. Om däremot den gode mannen ges möjlighet att använda nämnda kontokort eller internetuppkoppling, måste banken räkna med möjligheten att de rättshandlingar som den gode mannen företar inte blir gällande mot huvudmannen, eftersom det kan tänkas att den gode mannen företar rättshandlingar utanför sitt förordnande eller utan huvud- mannens samtycke eller gör uttag utan behörigt samtycke från över- förmyndaren. Ett flertal banker har med hänsyn härtill förklarat att de är restriktiva med att låta gode män få ut kontokort som är kopplade till huvudmannens konto eller låta dem disponera internetuppkopp- lingar till huvudmannens konto. Bankerna är emellertid för fram- tiden positiva till att låta gode män få tillgång till kontokort och internetuppkopplingar under förutsättning att det bringas klarhet i vad som gäller när en god man använder dessa betalningsformer. I samband härmed har från bankhåll föreslagits att regleringen i 11 kap. 5 § skall anpassas till en teknisk verklighet där förekomsten av huvudmannens samtycke inte kan kontrolleras vid transaktioner med kontokort eller via internet. Vidare föreslås att den gode mannen skall kunna binda sin huvudman vid en trans- aktion som har företagits med ett kontokort alternativt en internet- uppkoppling i huvudmannens eller den gode mannens namn, men avseende huvudmannens konto. föreslås att den gode man- nen, utan medverkan från överförmyndaren, skall kunna ikläda sin huvudman ansvar för obehöriga uttag från huvudmannens konto som beror på den gode mannens grova vårdslöshet med kontokort eller internetuppkoppling. Frågeställningar kring den förordnade ställföreträdarens åtgärder... Vad är ett kontokort? Termen kontokort används ofta som en samlingsbeteckning för olika typer av kort som inbördes kan ha olika funktioner. Banker, finans- bolag och kortföretag brukar, grovt sett, dela in dessa kort i nedan- stående typer, nämligen uttagskort, bankkort, kreditkort, betalkort och debetkort. Uttagskort är ett kort som kan användas endast för uttag av kontanter i bankautomater som affärsbankernas Bankomat och FöreningsSparbankens Minuten. Ursprungligen var det bara denna typ av kort som bankerna marknadsförde och gav ut. finns visserligen korten kvar i bankernas sortiment men marknadsförs inte längre och kortet efterfrågas inte heller av kunderna i någon större utsträckning. Bankkort är ett kort som är kopplat till ett inlåningskonto i bank, jfr nedan om rena betalkort. Om det inte följer en kreditmöjlighet med kortet, kan det användas endast mot behållningen på inlånings- kontot. Kortet kan vanligtvis användas i bankernas uttagsautomater samt till inköp av varor hos butiker som genom avtal har förbundit sig att acceptera kortet för betalning av varor. Ett bankkort kan även kopplas till ett konto där kortinnehavaren enligt avtal med banken har rätt att ta i anspråk ett kreditutrymme. Kreditkort är en form av kontokort med vilket det följer en rätt till kredit. Det kan röra sig om att kortinnehavaren utnyttjar ett kreditutrymme på t.ex. ett bankkonto eller med stöd av ett särskilt kreditavtal får faktura på gjorda inköp. Kunden kan i det senare fallet vanligen välja mellan att betala allt på en gång eller genom månadsbetalningar. Beteckningen kreditkort används dock inte av alla banker för kort av denna typ. Betalkort är vanligtvis ett kort med vilket man kan betala för varor i butiker, som har avtalat med banken om rätt för deras kunder att nyttja kortet i butiken, varvid inköpen redovisas på en faktura som skall betalas t.ex. vid varje månads slut. Genom denna kon- struktion får kortinnehavaren ett betalningsanstånd på upp till ca 45–. Om ett betalkort är kopplat till ett bankkonto och de inköp som gjorts med kortet dras direkt ifrån tillgångssaldot på kontot utan att någon kredit beviljats, brukar kortet betecknas som ett rent betalkort. Även bankkort kopplat till ett konto utan rätt till kredit kan alltså betecknas som ett rent betalkort. Frågeställningar kring den förordnade ställföreträdarens åtgärder... kort benämns ibland debetkort. Denna term används i kortinlösen- sammanhang för kort där uttagna belopp debiteras ett bankkonto direkt (on line) till skillnad från betal- och kreditkort som medger visst betalningsanstånd. betalkort, eller debetkort, ges inte bara ut av banker. , t.ex. bensinföretag och företag inom dagligvaruhandeln, till- handahåller kort som innebär att innehavaren kan handla varor och tjänster av företaget i fråga för de pengar som i förväg har satts in på ett konto hos företaget. Dessa kort faller sålunda också inom be- nämningen rena betalkort eller debetkort. Allmänt om användning av kontokort Det finns inte någon generell lagstiftning som behandlar kontokor- tets funktion som betalningsmedel. I 34 § konsumentkreditlagen (1992:830) finns emellertid tvingande bestämmelser som tar sikte på de avtalsvillkor som förekommer i samband med utfärdande av konto- kort, se nedan. Regleringen i nämnda paragraf är direkt tillämplig på kontokort som innebär kreditgivning, men tillämpas analogt på andra former av kontokort (se prop. 1991/92:83 s. 144). Däremot tar paragrafen inte sikte på betalningar som sker endast genom an- vändande av en kod, dvs. utan att något kontokort används. Till följd härav faller betalningstjänster som t.ex. telefonbank och internet- bank utanför lagens tillämpningsområde (se SOU 1995:69 s. 269). I 34 § första stycket konsumentkreditlagen föreskrivs att ett av- talsvillkor som innebär att en kontohavare skall vara betalningsskyl- dig för ett belopp som har påförts kontot genom att ett kontokort har använts av någon obehörig person får göras gällande endast om kontohavaren eller någon annan som enligt kontoavtalet är behörig att använda kontokortet har 1.lämnat ifrån sig kortet till någon annan, 2.genom grov oaktsamhet förlorat kortet, eller 3.på något annat sätt förlorat besittningen av kortet och inte sna- rast efter upptäckten anmält förlusten hos kreditgivaren. Om ett belopp har påförts kontot enligt någon av punkterna i para- grafens första stycke efter det att kreditgivaren har mottagit en an- mälan om att kontohavaren eller någon annan som enligt kontoavta- let är behörig att använda kortet inte längre har detta i sin besittning, Frågeställningar kring den förordnade ställföreträdarens åtgärder... gäller enligt paragrafens andra stycke att kontohavaren är betalnings- skyldig för beloppet endast om han har förfarit svikligt. När det gäller punkten 1 avses ett frivilligt överlämnande av kortet från kontohavaren till någon annan. Skulle kontohavaren ha lämnat ifrån sig kortet under tvång eller liknande omständigheter får en eventuell betalningsskyldighet bedömas enligt punkten 3. Beträffan- de punkten 2 avses med grov oaktsamhet mera försvårande omstän- digheter vid hanterandet av kontokortet. Som exempel kan nämnas att kontokortet har lämnats kvar i en ficka, väska, fordon eller lik- nande som inte stått under uppsikt. Förloras ett kontokort när det förvaras i kortinnehavarens bostad torde grov oaktsamhet i regel inte föreligga. Om kontohavaren förlorar sitt kort på annat sätt än som avses under punkterna 1 och 2, måste han enligt punkten 3 efter upptäckten anmäla förlusten till kreditgivaren. En sådan för- lustanmälan kan behöva göras även om kortet sedermera har kommit till rätta. Det kan ju tänkas att någon obehörig person har använt kortet som det har varit borta. Om kortinnehavaren har förlorat kortet på sätt som avses i första stycket, kan hans be- talningsansvar begränsas. Enligt paragrafens andra stycke är konto- havaren nämligen i princip inte betalningsansvarig för belopp som genom att kontokort har använts av obehörig har påförts kontot efter det att kreditgivaren har mottagit anmälan att kontohavaren eller annan behörig användare inte längre har kontokortet i sin besitt- ning. Som ett undantag från denna regel gäller emellertid att konto- havaren är betalningsskyldig även för ett sådant belopp, om konto- havaren har förfarit svikligt (se prop. 1976/77:123 s. 190 f.). Kontokort som används av annan än kontohavaren Ett kontokort utgör konkret en plastbricka på vilken kortnummer och kontohavarens eller annan dispositionsberättigad persons namn finns präglat. På uttagskort finns dock endast kortnummer. För kortinnehavarna utgör kontokortet en form av legitimationshand- ling, dvs. kortet utgör ett bevis för att personerna i fråga disponerar ett konto hos en bank eller ett kreditinstitut som kan tas i anspråk för de transaktioner som sker med hjälp av kortet. Kortet är som regel också försett med en magnetremsa eller ett chip för att kunna användas i elektroniska terminaler, t.ex. uttagsautomater. För att säkerställa att det är kontohavaren eller en dispositionsberättigad Frågeställningar kring den förordnade ställföreträdarens åtgärder... person som använder kortet krävs som regel att användaren legiti- merar sig eller känner till den s.k. PIN kod som är knuten till kortet. En för denna utredning angelägen fråga är i vilken utsträckning någon annan än den person vars namn är präglat på kortet får an- vända det. I de flesta avtal om kontokort finns en klausul som inne- bär att kortet är personligt och inte får användas av någon annan. Skulle så ändå ske förbehåller sig kortutställaren som regel rätten att göra kontohavaren betalningsskyldig för obehöriga transaktioner som har företagits med kortet. och framhåller att ett kontokort inte är någon överlåtelsehandling och kan ej inordnas i något schema för sådana. Då dess legitimationsverkan gäller bara kontohavaren, är det inget legitimationspapper i skuldebrevsrättslig mening. Fastän säljaren kan och måste kräva presentation för att debitera kontot, är kortet inget presentationspapper, då det kan ersättas utan dödnings- förfarande, och inget tekniskt värdepapper, då det ej är oundgänglig bärare av någon rättighet (se och , Skuldebrev, växel och check, 1995, s. 146). Av nämnda utta- lande kan dras den slutsatsen att kontokortet inte är omsättnings- bart, dvs. det är endast avsett att användas av innehavaren. Konto- kortet kan med andra ord inte jämföras med t.ex. ett opersonligt månadskort inom kollektivtrafiken som kan lånas ut till vem som helst. En person som har lånat ett kontokort av kontohavaren kan således inte begära att en näringsidkare skall acceptera kortet vid ett inköp enbart genom att användaren uppger rätt kod eller uppvisar en kortinnehavaren tillhörig identitetshandling. Om kontohavaren frivilligt låter någon som inte äger rätt att dis- ponera kontot enligt kontoavtalet använda kortet, uppkommer frå- gan vilka korttransaktioner som kan göras gällande mot kontohava- ren. En näringsidkare kan som ovan nämnts vägra den som har lånat ett kontokort att använda kortet för att betala en vara eller en tjänst. Detta förutsätter emellertid att näringsidkaren kan konstatera att det inte är kontohavaren eller någon annan dispositionsberättigad person som företar transaktionen. sker dock många korttransaktioner genom att användaren anger rätt kod till kortet i en terminal, var- efter köpet eller kontantuttaget godkänns. Det är således förhållan- devis enkelt för andra än kontohavaren att utföra rättshandlingar med ett kontokort. Ett överlämnande av ett personligt kontokort med tillhörande kod till en utomstående användare torde vara att betrakta som att kontohavaren till användaren upplåter en dispositionsrätt till kontot Frågeställningar kring den förordnade ställföreträdarens åtgärder... med en underförstådd fullmakt att använda pengarna vid rättshand- lingar av olika slag. Utan en åtminstone underförstådd fullmakt har ju användaren inte någon rätt att använda kontokortet. Hur långt användarens behörighet sträcker sig får bedömas i det enskilda fallet utifrån vad kontohavaren kan ha sagt till fullmäktigen eller vad som kan anses ha varit underförstått. Oavsett om användaren i sin kontakt med en näringsidkare pre- senterar sig som fullmäktig för kontohavaren eller förtiger denna omständighet utgår banken ifrån att det är kontohavaren som rätts- handlar när dennes konto belastas efter en korttransaktion. Förutsatt att kontohavaren själv har överlämnat kortet till användaren torde banken inte behöva bekymra sig om de närmare omständigheterna kring köpet eftersom kontohavaren enligt kontokortsavtalet som regel kan göras betalningsskyldig för alla de transaktioner som an- vändaren företar. Den gode mannens hantering av ett kontokort som huvudmannen frivilligt har överlämnat till den gode mannen En fullt tänkbar situation är att huvudmannen lämnar över ett konto- kort som är anslutet till det fria kontot till den gode mannen för att denne skall kunna ta ut kontanter samt köpa varor och tjänster för huvudmannens räkning. Som framgått ovan torde en sådan åt- gärd vara att likställa med att huvudmannen ger den gode mannen dispositionsrätt till huvudmannens konto samt en underförstådd fullmakt att handla på hans vägnar med hjälp av kortet. Det finns i och för sig inget som hindrar att en huvudman ger sin gode man en sådan fullmakt då huvudmannen har kvar sin rättsliga handlings- förmåga. Fullmaktsförhållandet innebär emellertid att den gode mannen inte handlar i kraft av sitt godmansförordnande utan som fullmäktig för huvudmannen, och med hänsyn härtill blir inte reg- leringen i 11 kap. 5 § (7 §) tillämplig. I och med att huvudmannen frivilligt har lämnat kontokortet till den gode mannen (fullmäktigen) blir han som regel betalningsskyldig i förhållande till kortutgivaren för de transaktioner som denne företar med kortet. Situationen som beskrivs i 34 § första stycket punkten 1 konsument- kreditlagen är med andra ord för handen. En annan sak är att huvud- mannen måhända får en fordran på den gode mannen (fullmäktigen) om denne använder kontokortet till annat än det som har överens- kommits dem emellan. Frågeställningar kring den förordnade ställföreträdarens åtgärder... Om den gode mannen (fullmäktigen) överlämnar kontokortet till en utomstående person eller handskas grovt vårdslöst med kortet, varefter kortet missbrukas, torde huvudmannen bli betalningsskyl- dig i förhållande till kortutgivaren för obehöriga transaktioner. Den omständigheten att den gode mannens (fullmäktigens) åtgärder i och för sig kan betraktas som ett frivilligt överlämnande till en utom- stående person respektive ett grovt vårdslöst handlande, dvs. situa- tioner som beskrivs i 34 § första stycket punkterna 1 respektive 2 konsumentkreditlagen, saknar i detta sammanhang självständig bety- delse. Redan genom att frivilligt lämna över kontokortet till den gode mannen (fullmäktigen) blir huvudmannen betalningsskyldig för de eventuella obehöriga transaktioner som blir resultatet av den gode mannens (fullmäktigens) åtgärder med kontokortet. Exakt hur den gode mannen (fullmäktigen) orsakar obehöriga uttag har alltså ingen betydelse för kortutgivarens vidkommande. Den gode mannens hantering av ett huvudmannen tillhörigt kontokort som han använder utan lov Huvudmannens tillstånd kan vara sådant att han eller hon är ur stånd att säga sin mening i ekonomiska frågor. I en sådan situation kan det vara omöjligt för den gode mannen att be om huvudmannens tillstånd att använda dennes kontokort. Om den gode mannen trots allt väljer att använda ifrågavarande kort och kod, kan huvudmannen inte anses ha överlämnat kortet frivilligt till den gode mannen. Det torde inte heller vara möjligt att anta att det föreligger ett hypotetiskt samtycke till användandet från huvudman- nens sida. Den gode mannen uppträder alltså inte som fullmäktig för huvudmannen utan i sin egenskap av god man. Eftersom den gode mannen handlar i kraft av sitt godmanskap blir regleringen i 11 kap. 5 § (7 §) tillämplig på hans transaktioner med kortet. Då nämnda lagrum är indispositivt har paragrafen företräde framför kontokortsavtalet med banken. Saknar huvudmannen beslutsförmåga torde en rättshandling som företas inom ramen för godmansförordnandet som regel bli gällande mot huvudmannen, såvida inte överförmyndarens samtycke till åtgärden erfordras. Skulle den gode mannen däremot företa en rättshandling utanför sitt förordnande eller utan erforderligt samtycke från över- förmyndaren, t.ex. tillgodogöra sig huvudmannens medel för egen del, blir rättshandlingen ogiltig oavsett vad kontokortsavtalet före- Frågeställningar kring den förordnade ställföreträdarens åtgärder... skriver i fråga om obehöriga personers användning av kortet. Om den gode mannen lämnar kortet vidare till en utomstående person eller handskas grovt vårdslöst med kortet, varefter kortet missbrukas, kan huvudmannen knappast göras ansvarig för uttag som inte har varit till nytta för honom. Den gode mannens åtgärder med huvud- mannens kontokort kan i och för sig motsvara situationer som be- skrivs i 34 § första stycket punkterna 1–3 konsumentkreditlagen, men det saknar självständig betydelse i sammanhanget. Nämnda lag- rum tar nämligen endast sikte på de situationer då kontohavaren, dvs. huvudmannen, kan göras betalningsskyldig för obehöriga trans- aktioner med kontokortet, jfr vad som sagts ovan beträffande fallet då huvudmannen frivilligt överlämnar ett kontokort till den gode mannen. Huvudmannen har i det nu aktuella fallet inte frivilligt över- lämnat kortet till den gode mannen. Han kan vanligtvis inte heller anses ha handskats grovt vårdslöst med kortet genom att ha det lig- gande i sin bostad. Den kvarvarande möjligheten att ålägga huvud- mannen betalningsansvar för obehöriga uttag är den situation som beskrivs i 34 § första stycket punkten 3 konsumentkreditlagen, men om kontohavaren är inhabil torde sådana situationer uppkomma endast i sällsynta undantagsfall. Den gode mannen kan sålunda använda huvudmannens kontokort med bindande verkan för denne, dock med de inskränkningar som följer av regleringen i 11 kap. 5 § (7 §) och 14 kap. 8 § . Däremot torde huvudmannen endast i undantagsfall bli bunden av obehöriga transaktioner som företagits med kortet till följd av den gode mannens åtgärder med det. Den gode mannens möjlighet att ansöka om kontokort som är kopplat till huvudmannens konto Med hänsyn till de oklarheter som kan uppstå kring frågan om vem som har utfört en viss transaktion ser bankkollektivet ogärna att den gode mannen använder ett kontokort som är utställt på huvud- mannen. En huvudman som förnekar att han har företagit en viss transaktion kan nämligen försättas i en besvärlig situation om den gode mannen också förnekar kännedom om den aktuella rättshand- lingen. Regleringen i 11 kap. 5 § (7 §) gäller ju endast om rättshandlingen företas av den gode mannen i dennes egenskap som god man, se nedan. För att undvika oklarheter om vem som har företagit en viss rättshandling har vissa banker erbjudit den gode Frågeställningar kring den förordnade ställföreträdarens åtgärder... mannen att teckna avtal om kontokort som kopplas till den gode mannens fria konto. På kortet präglas den gode mannens namn, och på så sätt kan banken se när det är den gode mannens respektive huvudmannens kort som används. Det är dock oklart huruvida bankerna avser att behålla dessa tjänster till gode män.