sou · GSB383 · 2005-01-01 00:00:00 — inkommer en ansökan om arbetshjälpmedel från den enskilde utan föregående diskussion med handläggaren vid Af. Det kan exempel- vis vara fallet om den som ansöker har tidigare erfarenhet av hjälp- medel och väl känner till vad han eller hon behöver. I arbetet med arbetshjälpmedel tar några av de intervjuade hand- läggarna så gott som alltid stöd i medverkan av experter från . En handläggare påtalade att de har långa väntetider, vilket ledde till att han mer sällan utnyttjar dem. Dessutom anlitas före- tagshälsovården, sjukgymnaster och arbetsterapeuter. Förmedlaren diskuterar också med arbetsgivaren. Annan expertis anlitas i allmän- het inte av arbetsförmedlingen. Däremot kan det förekomma att i sin tur anlitar annan expertis. anlitar till exempel personer med särskild branschkunskap eller resursinstitut med sär- skild kunskap om det aktuella funktionshindret. De flesta av de intervjuade handläggarna ansåg inte att Arbetsmark- nadsverket erbjudit tillräcklig kompetensutveckling inom området arbetshjälpmedel. Handläggarna har i viss utsträckning erbjudits utbildningstillfällen rörande lönebidrag och arbetshjälpmedel liksom utbildning i handikappkunskap. Utbildning med inriktning på arbets- hjälpmedel ansågs dock vara otillräcklig. En av de intervjuade hand- läggarna arbetade vid och hade därmed en mer specialise- rad kunskap när det gäller arbetshjälpmedel och arbetsplatsanpass- ningar. AMS databaser om hjälpmedel användes ibland för att få kunskaper om arbetsplatsanpassningar. Det som i första hand styr arbetet är förordningen med tillämp- ningsföreskrifter. Den ökande medvetenheten bland handläggarna om arbetshjälpmedel har också stor betydelse. Det har inte rått brist på pengar för arbetshjälpmedel, utom , så det har inte funnits några ekonomiska begränsningar som styrt arbetet. Bevakning av utvecklingen medverkan i utveckling AMS har bedrivit utvecklingsprojekt inom området IT för funktions- hindrade. De flesta av intervjupersonerna har dock inte deltagit i eller kände till några konkreta utvecklingsinsatser. Information om möjligheter till stöd När det gäller frågan om information om möjligheten att få stöd till arbetshjälpmedel menade en av handläggarna att man enbart in- formerar om detta då det finns arbetssökande som bedöms aktuella för arbetshjälpmedel. En av de intervjuade framhöll att det också förekommer att man tar upp frågan om arbetshjälpmedel i kontak- ter med företag och vid informationstillfällen på skolor. Mer systematiska informationstillfällen arrangeras också i vissa län. Det gäller arbetsgivarträffar som anordnas tillsammans med intresseor- ganisationer liksom företagshälsovårdsträffar. handlar infor- mationen om lönebidrag och det behövs enligt intervjupersonerna förbättring när det gäller information om arbetshjälpmedel. Få arbetsgivare känner enligt handläggarnas bedömning till möjlig- heten att få stöd till hjälpmedel/anordningar på arbetsplatsen. Mer information behöver komma ut till arbetsgivarna. Det finns ett önskemål om att arbetsgivarorganisationerna skall hjälpa till med att få ut information. Nya förutsättningar genom IT Meningarna var delade om de nya förutsättningar som IT-utveck- lingen skapat. En handläggare menade att utvecklingen medfört stora samhällsförändringar, men inga särskilda konsekvenser för personer med funktionshinder. Övriga framhöll att IT-utvecklingen fört med sig mycket stora konsekvenser när det gäller arbets- hjälpmedel för funktionshindrade. Som exempel nämnde man hjälp- medel för syn- och hörselskadade samt hjälpmedel för personer med kognitiva funktionshinder. Var ligger ansvaret för olika hjälpmedel Standarden har i allmänhet höjts på arbetsplatser och kraven på arbetsmiljön har blivit högre. I allmänhet skall arbetsgivaren stå för datorer och belysning. Datorer beviljas ibland till döva eller syn- skadade personer. Höj- och sänkbara bord ligger tillsammans med vissa andra hjälpmedel i gränszonen. Det är sällan man beviljar bi- drag till bärbara telefoner och kontorsstolar, och så kallade rullmöss. Arbetsförmedlingens ansvar – arbetsgivarens ansvar Det kan ibland vara svåra avvägningar mellan det ansvar som ligger på arbetsgivaren och det som ligger på AMV vid beslut om arbets- hjälpmedel. Konsekvenserna av ett beslut att inte bevilja bidrag kan innebära en utebliven anställning. Det handlar om att ge och ta i relationen mellan Af och arbetsgivaren. Det händer att diskussioner uppkommer mellan arbetsgivare och arbetsförmedling när det gäller kostnadsansvaret för arbetshjälpme- del. Sådana diskussioner uppstår ibland när av an- ställningen är avslutad. Enligt de intervjuade handläggarna förekommer det att man tar hänsyn till arbetsgivarens betalningsförmåga när man skall avgöra om ett arbetshjälpmedel skall betalas av arbetsgivaren. Bidrag som beviljas till anställd och arbetsgivare Av intervjuerna framgår att man inte beviljar bidrag till den anställde och arbetsgivaren för samma hjälpmedel/anordning. Däremot kan det förekomma att arbetsgivaren får bidrag till en viss anordning och att den anställde hos samma arbetsgivare får bidrag till andra hjälpmedel. Några problem när det gäller ägandeförhållandet till hjälpmedlen/anordningarna uppstår därför inte. Det har dock hänt att arbetsgivaren trott att hjälpmedel som den anställde fått bidrag till är arbetsgivarens egendom. Problem till följd av ägande Handläggarna ansåg att vissa problem kan förekomma till följd av att den anställde är ägare till hjälpmedlen men att dessa problem inte är vanliga. Komplicerade försäkringsärenden i fall av stöld har förekommit. Det händer mycket sällan att frågan om återbetalning av bidrag till arbetshjälpmedel uppstår. Problemet är snarare praktiska frågor i samband med återlämning av hjälpmedel. En av handläggarna efter- lyste bättre förutsättningar för lagerhållning av arbetshjälpmedel. Det förekommer samverkan mellan arbetsförmedling och i frågor om arbetshjälpmedel med undantag för den samverkan som sker vid handläggning av rehab-ärenden. I dessa fall samarbetar handläggare på och hand- läggare på arbetsförmedlingen. Arbetsförmedlingen samverkar mycket sällan med landsting eller kommun när det gäller arbetshjälpmedel. Bidragsgränsen är lagom och täcker behoven. Den leder inte till att en arbetssökande går miste om hjälpmedel. Högre bidrag får ju beviljas vid synnerliga skäl eller om det rör sig om datorbaserade hjälpmedel. Det är ovanligt att handläggarna tillämpar synnerliga skäl. Motivet vid synnerliga skäl kan vara att det tänkta arbetet är det enda möjliga som den sökande kan få och att förutsättningen är att bidrag för arbetshjälpmedel beviljas. Enligt handläggarna medverkar inte arbetsförmedlingen i någon systematisk utvärdering av hjälpmedel inte heller förekommer någon rapportering av arbetet med stöd till hjälpmedel på arbetsplatsen. Två av de intervjuade handläggarna följer upp samtliga ärenden som gäller beslut om arbetshjälpmedel . Med undantag för datorhjälpmedel och programvara är den träning eller utbildning som erbjuds den enskilde i att använda sina arbets- hjälpmedel ofta otillräcklig. Vid uppföljningar kan handläggarna konstatera att mer träning och instruktion hade behövts. Bidrag till sökande respektive arbetsgivare Den stora merparten av bidragen till hjälpmedel går till de anställda. Intervjupersonerna bedömde andelen till 75 . Hjälpmedel som är avsedda för att den enskilde skall kunna ut- föra sina arbetsuppgifter går automatiskt till den enskilde. Vid större, fasta, anordningar går bidrag till arbetsgivare. Möjligheter till bidrag i olika sammanhang När det gäller möjligheterna att ge bidrag till arbetshjälpmedel i samband med praktik i skolan har de intervjuade handläggarna olika bild av de faktiska möjligheterna. En handläggare ansåg att sådana möjligheter inte finns. Övriga menade att det går att bevilja bidrag men att möjligheten sällan utnyttjas. För övrig arbetspraktik var alla överens om att bidrag kan be- viljas. När det gäller hjälpmedel i samband med arbetspraktik före- kommer det att man hyr hjälpmedlen. Det finns också möjlighet att bevilja stöd till arbetshjälpmedel i samband med arbetsmarknadsutbildning. I första hand vill dock arbetsförmedlingen erbjuda de arbetsmarknadsutbildningar som är konstruerade för personer med olika funktionshinder och där be- hövliga hjälpmedel ingår i den upphandlade utbildningen. Det bör vara fullt möjligt att bevilja bidrag vid distansarbete, där arbetet bedrivs dels i hemmet, dels hos arbetsgivaren och att bidrag går till båda arbetsplatserna. Några synpunkter – förslag till förbättringar Det finns behov av att vidareutveckla de administrativa delarna i beslutsprocessen. Hit hör till exempel bilagor med fullmakt, försäkringar etcetera. Det är ganska mycket som skall skrivas. Vidare behövs olika förbättringar i AIS-systemet. Hjälpmedelsfrågorna måste komma upp tidigare i kontakten med arbetssökande. Bidrag till hjälpmedel kan ersätta eller komplettera lönebidrag. Handläggarna borde ta upp frågan om arbetshjälpmedel, arbetsbiträde, anställningsstöd, lönebidrag – i just denna ordning. Möjligheterna att få bidrag till hjälpmedel borde marknadsföras bättre. När lönebidraget följs upp är det också lämpligt att följa upp hjälpmedelsituationen. De arbetssökande skall numera ta in offerter. Det är inte alltid de klarar detta. Offert och faktura skall komma i sökandens namn; något som inte fungerar. vill inte företagen skicka faktura till privatpersoner. Det har hänt att den sökande får betalningsanmärkning om han/hon glömmer att skicka in den attesterade fakturan till Af för betalning. Begränsade möjligheter att använda sig av avropsavtal som ger statliga rabatter. skall offert och fakturor ställas till den en- skilde och då kan inte rabatterna användas. När det gäller mindre regioner bör uppgiften att handlägga ar- betshjälpmedel läggas på personer som särskilt ägnar sig åt detta. Bättre att ha central budget på länsnivå och inte lokalt utplacerad. Bra att samla handläggningen hos fåtal personer. Nackdelen är att verksamheten blir mer sårbar om handläggningen läggs hos några få enstaka personer. Samordna personliga hjälpmedel med arbetshjälpmedel. Onödiga dubbelkostnader uppstår . Samordning är generellt bra. En allmän hjälpmedelskompetens behöver byggas upp tillsammans med sjukvårdshuvudmännen, som kunde ge stöd vid arbetsför- medlingarnas hjälpmedelshandläggning. Det skulle bli en total vinst att samla arbetshjälpmedlen på ett ställe – AMV. Kunskapen blir splittrad med nuvarande system. Mer resurser till , så att de kan göra mer grundliga men också snabbare behovsbedömningar. Statistiska uppgifter från RFV Nedan redovisas statistik från rörande försäkringskassornas beslut om bidrag till arbetshjälpmedel. Statistiken omfattar åren 2001 2003. Kostnadsutvecklingen för bidrag till arbetshjälpmedel framgår av följande tabell. Tabell 8.3 RFV:s kostnader för arbetshjälpmedel 2001 2003 Av tabellen framgår att kostnaden har minskat med knappt 4, . Den allra största delen av kostnaden, , avsåg inköp av hjälpmedel. Övriga gällde utbildning, installation, reparation och service samt hyra av hjälpmedel. har även antalet ansökningar minskat, vilket visas av tabellen nedan. Tabell 8.4 Antal ansökningar om bidrag till arbetshjälpmedel 2001 2003, fördelat efter kön Källa: RFV:s statistik 2004 Som framgår av tabellen var det en liten ökning . Därefter sjönk antalet ansökningar till 3 2003. Det är ingen helt jämn fördelning mellan könen. ansökte fler män än kvinnor om bidrag till arbetshjälpmedel. Skillnaden är inte stor, av de sökande är män, men den återfinns . Åldersgruppen 51 är störst bland dem som ansöker om arbetshjälpmedel. uppgick denna åldersgrupp till 1 408 personer, vilket motsvarar av alla ansökningar. Avslag och beviljande av bidrag Nedan redovisas hur stor andel av ansökningarna som avslogs respek- tive beviljades –2003. Tabell 8.5 Ansökningar om bidrag till arbetshjälpmedel som beviljades respektive avslogs 2001 2003 fördelat på kön Källa: RFV:s statistik 2004 Av tabellen framgår att flertalet av ansökningarna beviljades. Andelen beviljade ansökningar för båda könen uppgick till 86 pro- cent år för de båda följande åren. Något fler män än kvinnor får sina ansökningar beviljade. Det skiljer två till mellan könen i andelen beviljade ärenden. Även om skillnaden är liten, förekommer den . När det gäller andelen ansökningar som beviljas eller avslås är siffrorna för riket inte jämnt fördelade mellan länen, vilket redo- visas av följande tabell, som avser 2003. Tabell 8.6 Ansökningar om bidrag till arbetshjälpmedel som beviljades respektive avslogs 2003 fördelade efter centralkontor Källa: RFV:s statistik 2004 Som framgår av tabellen ovan är skillnaden stor mellan de olika för- säkringskassorna när det gäller andelen ansökningar som avslogs respektive beviljades. I avslogs av inkomna ansökningar, vilket kan jämföras med där endast två pro- cent avslogs. över tiden varierar siffrorna men rent generellt kan konsta- teras att de försäkringskassor som hade en hög andel avslag 2003 också hade det 2001 och 2002. I vissa län uppvisar ansökningarna en återkommande skillnad mellan könen. I de flesta fall är kvinnorna färre, även om det finns exempel på motsatsen. är skillnaden liten men i likhet med siffrorna för riket förekommer de . Det finns också en tydlig åldersskillnad vad gäller inriktningen av besluten. Störst andel beviljade beslut återfinns i åldersgruppen 51 , där av ansökningarna beviljades . Detta kan jämföras med att beviljades för dem i åldersgruppen 21–. Samma mönster gäller för . RFV:s enkät till handläggare vid försäkringskassorna skickade RFV ut en enkät till samtliga vid för- säkringskassorna som handlägger bidrag till arbetshjälpmedel. En- käten sändes också till dem som är ansvariga för arbetshjälpmedel på centralkontoren. Sammanlagt skickades 430 brev till handläggare på lokalkontoren och 26 brev till de 21 centralkontoren. Enkäten omfattade 41 frågor till handläggarna och 8 till ansvariga på central- kontoren. Frågorna formulerades i samarbete mellan RFV och utred- ningens sekretariat. Svarsfrekvens uppgick till för handläggarna och 80 pro- cent för centralkontorens ansvariga. Enkäten visar att handläggningen av arbetshjälpmedel är organise- rad på olika sätt. Fyra försäkringskassor hade en eller två specia- lister som handlägger alla ärenden som rör arbetshjälpmedel. Hos tre försäkringskassor låg ansvaret för arbetshjälpmedel hos samtliga rehabhandläggare/samordnare. Övriga försäkringskassor hade ett mindre antal handläggare som ansvarar för bidragen till arbetshjälp- medel. Kommentarerna från dem som besvarat enkäten visar att det finns brister i både den helt centraliserade och den helt decentrali- serade organisationsformen. I den centraliserade organisationen finns sällan tid för uppföljning och i den decentraliserade, där alla skall handlägga arbetshjälpmedel, upparbetas ingen kompetens eller några rutiner för uppgiften. Det kan skönjas en utveckling mot en mer Flera menade att de hade för få ärenden och att arbetet behövde centraliseras i viss utsträckning. Antal ärenden för handläggarna Variationen är mycket stor när det gäller hur många ärenden varje handläggare ansvarar för. Det högsta antal ärenden var 200 men det fanns också handläggare som inte hade haft något hjälpmedelsärende . Tabell 8.7 Antal ärenden om bidrag till arbetshjälpmedel och handläggare Källa: RFV:s enkät om arbetshjälpmedel 2004 Tabellen avspeglar förhållandet att de flesta handläggare hade rela- tivt få ärenden . En majoritet på handlade högst tio ärenden. Flertalet ärenden rörde bidrag för arbetshjälpmedel till enskilda. av ansökningarna avsåg bidrag till arbetsgivare. Handläggarna fick besvara en fråga om handläggningstider. För att frågan skulle kunna besvaras objektivt och inte som en uppskatt- ning av handläggningstiden, fick varje lokalkontor ange tiden för de tio första besluten om bidrag till arbetshjälpmedel från , 2003. Handläggningstiden mäts för ansökan till dagen för beslut. Svaren omfattar 213 ärenden. Endast de handläggare som hade ärenden kunde besvara frågan och svar lämnades från 37 handläggare. Tabell 8.8 Handläggningstid för ansökan om bidrag till arbetshjälpmedel fördelad på veckor och andelar Källa: RFV:s enkät om arbetshjälpmedel 2004 De allra flesta ärenden, , hade en handläggningstid . Utifrån handläggarnas kommentarer i enkäten kan några förklaringar lämnas till att handläggningstiderna varierar. En orsak sammanhänger med hur kompetent och rutinerad hand- läggaren är. Om en ansökan är väl föreberedd innan den lämnas in till , med en utredning om hjälpmedelsbehov och läkarutlåtande, förkortas handläggningstiden. Vidare har det också betydelse vilket arbetshjälpmedel en ansökan avser. Vissa hjälp- medel är relativt enkla att bedöma och även vanligt förekommande som till exempel hörselhjälpmedel. Ofta är hörselutredningen redan genomförd av landstingens hörselvård och handläggningstiden tar därför än vid mer ovanliga ärenden. Enligt beräkningar utifrån enkätsvaren överklagades cirka 25 pro- cent av alla avslag. Det vanligaste hjälpmedlet vid ansökan om bidrag för arbetshjälp- medel var olika hörselhjälpmedel. Även datorhjälpmedel var vanligt förekommande. Många bidrag för dessa hjälpmedel gick till perso- ner med synskador. Följande är exempel på andra vanliga arbetshjälp- medel som handläggarna angav: joysticks till grävmaskiner och traktorer, hjälpmedel inom jord- och skogsbruk för att underlätta lastning och lyft, olika former av lyfthjälpmedel, till bland annat dagispersonal, I kommentarerna menade både handläggare och ansvariga på cen- tralkontoren att hörapparater borde finansieras av landstingen. Det är en svår uppgift att bedöma gränsdragningen mellan sjukvårds- huvudmannens och försäkringskassornas ansvar. De ansvariga på centralkontoren fick en fråga om de ansåg att det finns produkter av stor betydelse som utvecklats inom IT eller digital teknik. Följande produkter angavs: läspenna och scanner, talstyrning och talsyntes. Kostnader för den enskilde De flesta som besvarade enkäten kände inte till om den enskilde hade några kostnader för sina arbetshjälpmedel, i form av förbruk- ningsartiklar, tillbehör, reparationer och försäkringar. Endast ett mindre antal ärenden följs upp. uppgav att alla ärenden följs upp och att det gäller de flesta ärenden. Den enskilde slutar eller byter arbete När en person som fått bidrag för ett arbetshjälpmedel byter arbete tar oftast han eller hon med sig hjälpmedlet till den nya arbetsplatsen. Om den enskilde slutar arbetet innan hjälpmedlet är avskrivet, lämnar han eller hon oftast tillbaka det till . det till ett reducerat pris beroende på hur mycket som är kvar av avskrivningstiden. Det förekommer att hjälpmedel som lämnas tillbaka läggs på lager för eventuell senare användning. De som söker är oftast inte sjukskrivna Enligt handläggarna är de flesta som ansöker om bidrag för arbets- hjälpmedel inte sjukskrivna. Svaren varierade dock högst påtagligt. Medan av handläggarna beräknade att andelen sjuk- skrivna fanns inom spannet 0 , uppgav en liten grupp att majoriteten av dem som sökte arbetshjälpmedel var sjukskrivna. Betydelsen av att kunna ge bidrag för arbetshjälpmedel Majoriteten av handläggarna ansåg att möjligheten att ge bidrag till arbetshjälpmedel har betydelse för arbetet med samordnad rehabili- tering. Enligt handläggarna svarar företagshälsovården för av alla utredningar om arbetshjälpmedel. Andelen är nästan lika stor för andra utomstående experter och gör egna utredningar i ungefär samma omfattning. När det gäller utprovningen spelar leverantörerna av arbetshjälp- medel en större roll. Även företagshälsovården och utomstående exper- ter som köper tjänster av genomför utprovningar. Broschyrer och annan skriftlig information är, enligt handläggarna, den viktigaste informationsvägen för försäkringskassorna att nå enskilda personer. Arbetsgivaren får sin information främst vid be- sök av personal. Vidare menade handläggarna att företagshälsovården och intresseorganisationer är viktiga instanser när det gäller att förmedla informationen till enskilda och arbetsgivare. Den kompetensutveckling som handläggarna fått har organiserats av centralkontoren i form av internutbildningar, träffar och semi- narier. Det bedrivs dock inget systematiskt arbete för att samla och sprida erfarenheter av arbetsplatsanpassningar och hjälpmedel. Vanligtvis får handläggarna information om nya arbetshjälpmedel när ett ärende aktualiseras. Informationen ges av de experter som anlitas. Utvecklingen vad gäller arbetshjälpmedel bevakas i mycket liten utsträckning av kassorna. Av kommentarerna att döma fanns ett missnöje med möjligheterna till kompetensutveckling och mer centralt stöd efterlystes. Genomgång av akter vid tre försäkringskassor För att få en fördjupad kunskap om handläggning, bedömningar och beslut vid försäkringskassorna när det gäller arbetshjälpmedel, har utredningen tagit del av 57 personakter vid tre försäkringskassor. Ett sådant litet urval ger naturligtvis inget underlag för statistiska beräkningar utan snarare en allmän bild av hur kassan handlägger dessa ärenden. De kassor utredningen besökte låg i tre län, som fick representera norra, mellersta och . Följande fyra frågor lade utredningen särskild vikt vid i samband med genomgången: hur tar handläggningen, vilka andra instanser är inkopplade, vilka bedömningar gör den enskilde handläggaren, grunderna för beslut om bidrag till hjälpmedel respektive beslut om avslag. Inför genomgången hade utredningen begärt att få ta del av 20 akter vid varje kassa. Både ärenden som bifallits och avslagits skulle finnas med bland dessa akter. I övrigt ankom det på varje kassa att själv plocka ut dem. Personer som ingick i aktgenomgången Redovisningen omfattar akter som avser 57 personer, varav 38 är män och 19 kvinnor. Vid en försäkringskassa var könsskillnaden extremt stor med 17 män och 2 kvinnor. Hälften av personerna hade någon form av rörelsehinder. De flesta var . Med handläggningstid menas den tid som förflutit från ansöknings- dag till beslutet om bidrag för hjälpmedel. För vissa ärenden var svår att uppskatta eftersom det ibland var oklart när den formella ansökan hade sänts in till . Handläggningstiden var eller kortare vid 36 besluts- tillfällen. var den en månad eller kortare. Det förekom att ärenden hade beslutats inom loppet av en . Denna mycket korta tid för handläggning omfattade bland annat reparationer och digitala hörapparater. fanns också hand- läggningstider som uppgick till närmare . Endast ett fåtal av dem som ansökte om arbetshjälpmedel var lång- tidssjukskrivna. Den stora majoriteten arbetade och behövde sitt hjälpmedel för att kunna fortsätta att arbeta under rimliga villkor. Av handlingarna att döma hade endast ett litet fåtal tidigare fått bi- drag för arbetshjälpmedel från eller arbetsför- medling. Utifrån andra uppgifter i akterna, som gäller funktions- hinder, arbetsuppgifter med mera, finns det anledning att anta att några ändå hade fått sådana bidrag vid tidigare tillfällen. Det framgick att handläggare vanligtvis tar hjälp av andra instanser vid bedömningen. Medicinska intyg är en grund- förutsättning. I övrig var ett brett spektrum av utomstående exper- ter inblandade på olika sätt. kunde själv kontak- ta externa experter för att få ett utlåtande. I de fall ärendet gällde en lantbrukare var ofta lantbruksenhet inkopplad. Krävdes en mer ingående bedömning av om det är arbetsgivaren eller för- säkringskassan som skall ansvara för hjälpmedlet, kunde arbetsmiljö- inspektionen anlitas. I övrigt medverkade distriktsarbetsterapeuter, hörselvården, sjukgymnaster, hjälpmedelscentraler, , före- tagshälsovården, konsulter och leverantörer. De akter utredningen granskade omfattade en stor variation av an- sökningar om hjälpmedel.