sou · GSB349 · 2005-01-01 00:00:00 — Denna utsortering av det främmande var i själva verket i sig en förutsättning för uppkomsten av ett entydigt och oproblematiskt svenskt vi (och 1994). 15 I genomfördes, till exempel, 1866 en genomgripande representationsreform och den ståndsriksdag som tillsammans hade representerat de fyra ständerna prästerskap, adel, borgare och bönder ersattes nu av en gemensam . Riksdagsmännen var inte längre satta att företräda de fyra ständernas särintressen, utan hela den svenska nationens intresse (Kurunmäki 2000). Kapitel 3 En av 1,8 miljoner! : Röster från ett monokulturellt partiliv 79 De(t) som inte riktigt ansågs passa in i för hur vi är och för det vi står för kom att betraktas som i ett eller annat avseende avvikande. Samhällslivet kom sedermera att struktureras enligt dessa monokulturella principer. En föreställd svenskhet blev en självklar utgångspunkt utifrån vilken världen betraktades. Etnisk tillhörighet blev avgörande för demokratins sätt att fungera allteftersom de praktiker av inne- och uteslutning som nationsbyggan- det bar på integrerades som självklara logiker i det demokratiska maskineriet. Demokrati antogs självklart förutsätta folklig gemen- skap och, mer precist, en kulturellt homogen befolkning. Det blev, enligt denna nationaldemokratiska föreställningsram, omöjligt att ens föreställa sig demokratiska styrelseformer bortom en natio- nell/nationalstatlig inramning. Nationen blev tillsammans med tanken om kulturell homogenitet den självklara grund på vilken partiväsendet byggdes. Man kan säga att partiväsendet har utgått från och befäst en specifikt nationell föreställningsram.16 Det går att se flera klara paralleller mellan just denna seglivade föreställningsram och de erfarenheter som åtskilliga av de intervjuade har av dagens svenska partipolitiska liv. Rörelser för fördjupad demokrati Den nationella föreställningsram som etablerades i och med national- byggandet är emellertid inte homogen, stabil och given på förhand, även om den må presenteras så. Den är snarare både konfliktfylld och historiskt föränderlig. Vi ser också en för- skjutning i sättet att se på svenskhet och invandrarskap, där före- ställningen om att demokrati förutsätter kulturell homogenitet allt mer luckras upp.17 Detta sker emellertid inte automatiskt, vilket många tycks föreställa sig. Är det något vi kan lära oss av historien så är det att makt och inflytande inte omfördelas av sig självt, utan att det snarare förvärvas eller tillkämpas genom långvarig organisering. 16När politiska institutioner väl har etablerats reflekterar de, inte sällan, just de realiteter och konfliktmönster som var framträdande då de grundades. Institutioner tenderar därvidlag att ha en viss, inneboende tröghet. Lipset och Rokkan (1985) har exempelvis på ett övertygande sätt visat hur det västeuropeiska partisystemet växte fram under en bestämd historisk epok och hur det därefter har tenderat att konservera de intressekonflikter som då var de mest tongivande, inte minst de mellan stad och landsbygd, arbete och kapital. 17Hardt och Negri (2003) går till och med så långt som att hävda att vi lever i en global, imperie- snarare än nationsbunden, tidsålder. politiska rörelser, som kvinno- och arbetarrörelsen, har under histor- iens gång riktat sin uppmärksamhet mot praktiker av inne- och ute- slutning som strider mot demokratiska ideal om fördjupat inflytande och en jämlik fördelning av samhällets fri- och rättigheter. Vi ska inte förringa den betydelse det kan ha att invandrade lyckats ta sig in på strategiskt betydelsefulla positioner i det offentliga , i media, filmindustri, byråkrati, partier etc. De kan bidra till att bryta mot förhärskande föreställningar om härkomst och tillhörighet och därigenom framtvinga en förhandling om vari det svenska egentligen bör bestå. Etniska hierarkier i beslutande organ är intimt knutna till föreställ- ningar och bilder av världen. För att återvända till slutskedet valrörelse: Uppdrag gransknings valstugereportage upp- märksammade en rad alarmerande problem i det svenska partilivet. I den livliga diskussion som åtföljde reportaget kom enskilda före- trädare, vars dolda dagordning reportrarna fångade med dold kamera och mikrofon, att definieras ut som isolerade avvikare, som partierna borde göra sig av med för att inte tappa allt för mycket av sitt demokratiska anseende under återstoden av valrörelsen. Föreställningar som mytologiserar och pekar ut de Andra är emellertid inte bara några försåtliga, kulturella företeelser eller till- stånd. De bör snarare förstås som inneboende drag i den liberala demokratin, en demokrati som ju har tenderat att inbegripa vissa drag av utsortering och skiktning utifrån myter och principer om här- komst och tillhörighet (2001a). De tankeströmningar som reportaget påvisade bör därför förstås, inte som undantag eller individuella snedsteg, utan som del av en strukturell, hierarkisk ordning. Detta är inte minst angeläget att ha i åtanke när det gäller att blicka framåt och diskutera frågor om representation och demokratisk revitalisering. De allra flesta tycks vara ense om att politiska församlingar i högre grad bör avspegla befolkningens etniska mångfald. Argu- menten varierar förvisso, men ett återkommande argument i diskus- sionen om politisk representation tar fasta på betydelsen av att erkänna och lyfta fram skillnader och specifika erfarenheter hos underordnade grupper. Det problematiska med en sådan utgångspunkt är att den tenderar att föra frågor om resursfördelning i skymundan och Kapitel 3 En av 1,8 miljoner! : Röster från ett monokulturellt partiliv 81 bygger på en grovt förenklad, ja i grunden metafysisk, syn på grupp- identitet (Fraser 2002). Etniska grupper tenderar att betraktas som homogena och enade kring en bestämd kärna av på förhand givna värden och intressen. Ett elitskikt av etniska företrädare antas för- hållandevis oproblematiskt kunna företräda denna kärna av värden och intressen. Företrädandeskapet framstår därmed som en tämligen linjär praktik av avspegling mellan på förhand givna intressen och enskilda före- trädare. En praktik som tycks vara i princip helt skild från kommuni- kativa och bildskapande dimensioner. Det räcker, enligt en sådan argumentation, med ett större antal företrädare för vissa underrepre- senterade grupper i politiska församlingar för att den mångfaldiga Folkviljan ska kunna avspeglas. I stora delar av dagens etnicitetsforskning betraktas istället etnisk identitet eller gemenskap som föränderlig och integrerad i en rad soci- ala processer genomkorsade av (makt)dimensioner som kön, klass och generation. I en argumentation som först och främst tar fasta på betyd- elsen av att erkänna de underrepresenterades annorlundaskap riskerar konfliktlinjer av detta slag att försvinna ur blickfånget. Det är högst osäkert om en sådan erkännandets politik, som före- språkas i olika sammanhang, erbjuder någon egentlig lösning på frågan om demokratins i etniskt hänseende utestängande drag. Här för gott: Mångkulturell demokrati18 Utifrån intervjuer med förtroendevalda med utländsk bakgrund har jag i detta kapitel diskuterat några av de uttryck och konsekvenser som etniskt präglade tanke- och handlingsmönster inom svenskt partiliv kan ha, i form av misstänkliggörande, särbehandling och utestängning. Sådana mönster av ojämlikhet bör motverkas, inte främst därför att de underrepresenterade skulle vara per definition annorlunda och att detta annorlundaskap bör erkännas, utan i grund och botten därför att de är orättfärdigt utestängda. Om vi tar annorlundaskap som utgångs- punkt för vår argumentation måste detta annorlundaskap, förr eller senare, fastslås och institutionaliseras. Enskilda företrädare kommer sedermera att på olika sätt göra sig själva till uttolkare för detta annor- lundaskap. Det är en diskutabel demokratisk framgångsväg. I ett demokratiskt samhälle bör samtliga, rent principiellt, behand- las lika och ges samma förutsättningar att fungera i samhällslivet, 18 Rubriken anspelar på titeln good (Castles m.fl. 1984). oberoende av tillskriven och/eller självvald tillhörighet eller identitet. Underrepresenterade och marginaliserade grupper hålls inte samman av en (förut)bestämd kärna eller av gemensamma rötter. Vad deras röster har att erbjuda det offentliga samtalet är därför inte någon autentisk avspegling av en kollektiv vilja, som skulle vara specifik för de underordnade. De kan snarare bidra till att vidga synfältet i det offentliga samtalet, på så sätt att de kan ge perspektiv på hur tillvaron kan te sig i samhällets marginaler, perspektiv som lätt glöms bort eller tystas ned om företrädare för dessa grupper inte själva är närvarande i det pågående samtalet (jfr 1997). Ett ökat antal personer med utländsk bakgrund i beslutande organ kan ses som ett demokratiskt ändamål i sig. Det är däremot ingen garant för att fattade beslut de facto blir mer rättvisa eller mer demo- kratiskt förankrade. Representationsfrågan bör ses som ett (av flera) led i en fortsatt kamp för att omvandla den liberala demokratins inne- boende in/uteslutningspraxis och, därmed, en kamp för demokratiska ideal om vidgat inflytande och jämlik fördelning av samhällets fri- och rättigheter. En avgörande dimension av denna kamp är att successivt frigöra demokratin från dess snävt nationella inramning. Främlingen har kommit för att stanna, vilket gör att demokratin kan knytas till föreställningar om etnisk absolutism eller kulturell homogenitet. Man har inte riktigt förstått att vi är här i , påpekar föreningsrepresentanten , angående den håll- ning till Främlingen som är djupt rotad i svensk demokrati. Som sade: 22 million niggers here, and were going nowhere. staying here [skratt]. Man måste komma på detta. Vi ska inte flytta. Vart skulle vi flytta? Vi bor ju här. Det är invandrare, invandrare, invandrare. På grund av din hudfärg. Så länge man inte ändrar den attityden så fungerar det inte. Det är hög tid att överge doktrinen om kulturell homogenitet. Ett sådant demokratiskt projekt är förvisso något långt mer än en specifikt nationell angelägenhet. Det tar nämligen sin utgångspunkt i tanken att demokratin måste uppfinnas på nytt, som (2002) formulerar det. Doktrinen om kulturell homogenitet har , i demokratins namn, sorterat in befolkningen i vi och de, tillhörande och icke tillhörande, första och andra gradens med- borgare. Kapitel 3 En av 1,8 miljoner! : Röster från ett monokulturellt partiliv 83 Äntligen en fri man på stan. En kamel ska ta terroristen till . Den föreställda gemenskapen. A social critique of the judgement : Routledge & Kegan . Language and symbolic power. Kultur och kritik. Invandrarna, demokratin och samhället. i SOU 1996:162, På medborgarnas villkor. Bilaga till huvudbetänkande. Den kommunala invand- rarpolitiken. Immigrants in the political process. Scandinavian Political Studies 21:29–50. Castles, , och . Here for good. Western Europes new ethnic minorities. Marginaliser- ingens politiska konsekvenser. Makt och vanmakt i det mångetniska samhället. Partnerskap för multi- etnisk integration. Demokrati och nationella fantasier: före- ställningar om identitet och tillhörighet i studier av demokrati. Sociologisk Forskning, nr 3/4, 40–70. Prålsjuka och prestige politiska makt- medel. Axess 1:35–7. de los , . Mångfald och differentiering. tog inte chansen. Afton- bladet, . Economou, och . Den mediali- serade demokratin: ett slag om representationen. i SOU 1999:126, Om kvinnliga förtroendevalda, makt och könsrelationer i fackföreningar. i SOU 1997:135, Ledare, makt och kön. Rapport till Utredningen av ekonomisk makt och ekono- miska resurser mellan kvinnor och män. Personvalet kan förstöra karri- ären. Problemet blir bara värre för socialdemo- kraterna. Nytt tänkande kring erkännande. i , och . Det slutna folkhemmet. Ideologies and institutions in urban . The spectacle of the other. Closing the doors to the Swedish welfare state. Mechanisms of immigration control. Ett verkligt krig mot en overklig fiende. Hardt, och . och : Glänta/Vertigo. Partier, representation och politisk exklu- dering av invandrare. Uppsats presenterad vid forskarseminariet Den uthålliga staden som livsmiljö, Nordregio, 21–. Khakee, och . Nominerade men inte valbara. Invandrare & Minoriteter 29:29–32. Representation, nation and time. : Jyväskylän yliopisto. Lipset, och . Cleavage structures, party systems, and voter alignments. Consensus and conflict. New : Transaction. Lukkarinen , Mirjaliisa. Etnisk mångfald i politiken. : Mångkulturellt Centrum. , . och . . Rediscovering institu- tions. : Free Press. (O)likhetens geografier. Marknaden, forsk- ningen och de Andra. : , Kulturgeograf- iska institutionen. Kapitel 3 En av 1,8 miljoner! : Röster från ett monokulturellt partiliv 85 Vi tar väl kvalitativ metod – det är så lätt. Mer än kalla fakta. Det är inte rasism – om facket och invandrarna. i Manus och . Det slutna folkhemmet. Vem representerar invandrare? studie av kommunalpolitiker i . : uni- versitet. Personvalets betydelse för valdeltagandet. : Integra- tionsverket. När blir invandraren en svensk borgare? , , , , och . Demokrati som dialog. Personval invandrares chans till . Saggar, Shamit. Race and representation. The semisovereign people. : Rinehart and . Solomos, och Les . Race, politics and social change. SOU 2001:48, Att vara med på riktigt. Statistiska meddelanden Me 12 . Statistiska meddelanden Me 12 . I nationalismens bak- vatten: hur svensken blev svensk och invandraren främling. i , , . Bryta, bygga, bo. Allmänna val i . Politikerna och mångfalden. van Dijk, Teun A. and the politics of difference. Deferring group representation. Ethnicity and group rights. 4.Läroplanspoesi och demokratifostran: Deliberativ demokrati och svensk gymnasieskola har ett stort antal böcker, artiklar och utvärder- ingsrapporter publicerats, inte minst i , som på ett eller annat sätt berör bosniers erfarenheter av flyktingskapet. Skälen till detta intresse är välkända. Den internationella uppmärksamheten kan för- med den stora flyktingströmmen från Bosnien som fordrar bättre kunskaper om gruppen ifråga. För del handlar det om en invandrargrupp som kom att bli en av landets största. Trots fred i Bosnien har endast ett par procent av de drygt 60 000 Sverige-bosnierna återvänt till hemlandet. Detta faktum samt bosniers relativt sett goda anpassningsförmåga pekar på att det är en grupp som håller på att etablera sig här i landet. Mot den bak- grunden drar somliga slutsatsen att bosnierna är den grupp som kommer att dominera det svenska flykting- och invandrarfältet för åratal framöver (och 1995:13). Man menar också att bosniska för överskådlig framtid blir ett av de största mino- ritetsspråken i (1998:8). Det finns dock väldigt lite publicerad forskning om bosniska ungdomars möten med den svenska skolan.1 Skolans roll att fostra barn och ungdomar till demokratiska med- borgare är närmast självklar i ett demokratiskt land som . Skolan är den samhällsinstitution som ålagts att lära nya generationer vissa färdigheter och värderingar kring demokratiska överläggningar, politiskt deltagande, föreningsmedlemskap, ledarskap och liknande. 1 En generell beteckning, den svenska skolan, används genomgående i texten. Det betyder emellertid inte att den är oproblematisk med tanke på landets heterogena skolsystem (kommunalisering, skolpeng, friskolor, gymnasieskolors specialinrikt- ningar etc.). betänkande lyfter fram skolans ansvar för att förbereda ungdomar för ett demokratiskt deltagande i samhällslivet. Skolan med sina arbetsformer måste vara en god förebild och en demokratisk miljö som tillåter och uppmuntrar oenighet och oliktänk- ande. Dess uppgift är inte bara att lära ut kunskaper om demokrati, moral och kritiskt tänkande. Den måste också vara en demokratisk arena där barn och ungdomar upplever demokrati i praktiken enligt learning by doing-principen (SOU 2000:1:242; 1990:25). Skolans betydelse aktualiseras även av det faktum att så gott som hela årskullen ungdomar numera går vidare från grundskola till gymnasie- skola (2001:35; 1998:185; SOU 1997:107:9; 1997:55). De kvalitativt och kvantitativt förändrade villkoren i vårt senmoderna samhälle ställer nya krav på skolan som organisation och kunskapsförmedlare. En berättigad fråga är dock om en fostran till demokrati och arbete med grundläggande demokratiska värden kan fortskrida i en social kontext som uppvisar betydande odemokratiska inslag. Detta problem, visar min studie, genomskådas av eleverna i större utsträck- ning än vad vi vuxna föreställer oss. Följden blir att ungdomar i ord värderar demokratin högt men i sina praktiska handlingar avviker från det i ord omfamnade demokratiidealet. Det är den frågan som behandlas i det här kapitlet. Det övergripande syftet är att förstå, beskriva och förklara bosniska ungdomars erfarenheter av skolan som en plats där en betydande del av deras demokratifostran bör äga rum. En konkret forskningsuppgift blir mot den bakgrunden att studera i vilken mån dessa ungdomar får kunskaper om demokrati i skolan samt om de får möjligheter att praktisera de inlärda kunskaperna. Det är viktigt att inledningsvis påpeka att de data som redovisas gäller ett tjugotal bosniska elevers erfarenheter av läget i och kring den svenska gymnasieskolan. Den bild som ges är således mina sub- jektiva uttolkningar av den faktiska verkligheten, upplevd av denna specifika grupp av elever. Det behöver inte nödvändigtvis innebära att deras synpunkter delas av andra (bosniska) elever eller av skolperso- nalen på de skolor där de går. Jag har inte minst därför eftersträvat att med stöd i andras forskning belysa andra elevers, lärares och även skolledningars upplevelser av denna skoldemokratiska problematik. I kapitlets första del behandlas den deliberativa demokratin, i det andra presenteras styrdokument och ett antal studier om elevdemokrati och skolans demokratiska uppdrag. I den empiriska delen, som tar mest utrymme, presenteras resultat från fem fokusgruppsintervjuer. Sammanfattande kommentarer avslutar. Kapitel 4 Läroplanspoesi och demokratifostran 89 Det är svårt att definiera demokratibegreppet, något som ett flertal forskare2 redan har konstaterat eftersom det handlar om ett mångsidigt och mångtydigt begrepp som inrymmer en heterogen mängd inne- börder, definitioner och förhållningssätt. Något tillspetsat skulle man kunna säga att det är ett mellanting mellan alla vet ungefär vad det betyder och ingen kan riktigt sätta fingret på det. I Demokrati- utredningens betänkande (SOU 2000:1:21–22) presenteras ett antal demokratiteorier, däribland den deliberativa.3 Det sägs att alla demo- kratiteorierna har viktiga finesser men utredarna argumenterar för en deltagardemokrati med deliberativa värden som en modell för svensk demokrati inför det nya seklet (2000:3; SOU 2000:1:23). Presentationen i det här avsnittet har inte för avsikt att täcka hela spektrumet av teoretiska ansatser om den deliberativa demokratin. Tanken är snarare att den skall tjäna som inledning till debatten om demokratimodellen i anknytning till skolans praktiska verksamhet. När det talas om demokrati menas vanligtvis den liberala demokratin utvecklad i en västlig sociokulturell miljö. Den baseras på vissa värden (yttrande-, press-, och mötesfrihet, fria allmänna val) kring vilka det råder en ganska stor enighet. Det ultimata målet med en liberal demokrati är att förena individuella preferenser till ett kollektivt val på ett så effektivt sätt som möjligt. (Loftager 2000:198; 1992:54–55; 2000:8). Vissa (t.ex. Macedo 1999:3) propagerar för en deliberativ demokrati genom att vända sig mot en liberal demo- kratiuppfattning. Betoningen på överläggning har sin föregångare i antikens . Ända betraktas överläggning som ett sätt att forma viljan som föregår beslutsfattandet (Manin 1987:345). Begreppet deliberativ demokrati myntades 1980 av . Bessette (1980:102–116) när han diskuterade den amerikanska konsti- tutionens demokratiska principer. Idén om den deliberativa demokra- tin upplever en renässans och betraktas som ett av de mest inflytelserika och sofistikerade bidragen till demokratiteorin ( 2Se t.ex. Agevall och 2000:12–14; Connolly 1993:10–12; Idlinge 2000:134– 136; 1999:52–53; m.fl. 1995:9; SOU 1996:22:48; 1995:207–209. 3Adjektiv deliberativ är användbart på svenska även om vissa föredrar överläggande. Däremot finns det inget substantiv eller verb härledda från det engelska ordet delibe- rate. Jag använder genomgående i texten substantivet överläggning och verbet och Stokes 2002:11; Dryzek 2000:1; Elster 1998:1; 1996:131). En rad västerländska teoretiker har lämnat sina bidrag till detta perspektiv och vidareutvecklat modellen (jfr i denna volym). Låt oss se på några uppfattningar om den deliberativa demokratins särdrag. Det första villkoret för demokratiska överläggningar är att deltagarna känner sig och betraktas av andra diskussionsdeltagare som fria och jämlika (Benhabib 1996:66; 1996:99). Fearon (1998:52) menar att överläggningar skapar förutsättningar att såväl individer som grupper presenterar sina uppfattningar om how things look utifrån sitt perspektiv. (2000:948) förstår överläggning som frivilliga utbyten av argument grundade i förnuftsmässiga resone- mang som kan leda till att ursprungliga preferenser omformas. Elster (1998:9–10) hävdar att beslut fattade i en överläggningsanda vilar på rättfärdig och saklig argumentation. Gambetta (1998:19) ser överläggning som ett mellanting mellan förhandling och argumen- tation där deltagarna lyssnar på varandra innan ett kollektivt beslut fattas. För Przeworski (1998:140) är överläggning en diskussionsform ämnad att forma deltagarnas preferenser. (2000:37) betraktar deliberativ demokrati som en demokratisk process varigenom beslutsparterna öppet och med ömsesidig respekt för varandras åsikter förhandlar sig fram till en lösning som alla berörda, åtminstone tem- porärt, kan acceptera trots eventuella oenigheter. (2000:66–79) redovisar flera aspekter av en deliberativ demokrati; etisk, politisk, sociokulturell, moralisk samt en pragmatisk aspekt. Den deliberativa demokratisynen utgår från att heterogena preferenser leder till kon- flikter. De demokratiska institutionernas ändamål är att lösa dessa konflikter genom öppna diskussioner jämlika medborgare emellan. En fungerande deliberativ demokrati bygger på offentlig debatt och fri åsiktsbildning. Såväl diskussion som handling och förändring bör ske utifrån de bästa argumentens styrka. Det är emellertid känt att personer och grupperingar har olika tillgång till makt och resurser i samhället. Vissa är helt eller delvis utestängda från de demokratiska processerna (m.fl. 1995:36–37). Därför spelar allmänna mötesplatser i samhället en viktig roll för att befrämja den demokra- tiska dialogen och utvecklingen av det demokratiska tänkandet (m.fl. 1995:52; SOU 2000:1:196). Förs samtalen inom avskilda tankegetton hotas demokratins villkor. Ett fungerande offentligt rum är en av medborgarstyrelsens viktigaste förutsättningar. Det offentliga samtalet i dagens uppvisar dock stora brister. Det enda sättet att förbättra och fördjupa den svenska demokratin är att förnya den offentliga debatten (m.fl. 1995:124–135). Kapitel 4 Läroplanspoesi och demokratifostran 91 Detsamma gäller för den deliberativa demokratins förverkligande – alla medborgare skall ha tillträde till den politiska offentligheten med tillerkänd rätt att delta i debatter som självständiga individer (Loftager 2000:215). Demokratin kan göras mer substantiell och effektiv genom att inkludera missgynnade kategorier av individer och grupper för vilka de formella löftena om demokratisk jämlikhet egentligen bara döljer deras uteslutning eller förtryck (Dryzek 2000:86). Demokratisering kräver erkännande och inkludering av olika grupper i samhällets polit- iska liv. Hur detta skulle kunna genomföras i praktiken finns tyvärr inget enkelt recept för.