sou · GSB330d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Båda utvärderingarna har initierat egna forskningsprojekt som legat till grund för utvärderingens ställningstaganden. Detta har varit av avgörande värde för vårt arbete. En svaghet är dock att den begränsade utredningstiden dels ger små möjligheter att identifiera forskningsbehov, dels leder till att forskningsprojekten måste genomföras . Vi bedömer att en kommande utvärdering behöver ha tids- utrymme för att skaffa sig överblick över forskningsläget och bedöma behovet av ny forskning i relation till utvärderingens huvudfrågor. Det bör också vara möjligt att genomföra något eller några forskningsprojekt av större omfattning än de vi kunnat göra. 10.1.3Statsbidraget och dess handläggning är en ideell organisation som tilldelats vissa myndighetsuppgifter. Rådet bör även i fortsättningen ges samma uppgifter. Av det följer, enligt vår mening, att regeringen inte har anledning att styra rådet på liknande sätt som man styr en myndighet. Därmed saknar även tanken på någon form av mål- styrning från regeringens sida gentemot folkbildningen aktualitet. Regeringen har, enligt detta sätt att se, att lägga fast motiven för statsbidrag så tydligt som möjligt. I detta sammanhang bör också klargöras formerna för en löpande uppföljning av att motiven alltjämt är tillämpliga på den folkbildningsverksamhet, som får del av statsbidragen. Som underlag för en sådan uppföljning är det nödvändigt att regeringen infordrar rapporter från Folkbildnings- rådet om verksamhetens utveckling. Rapporterna kan också ta upp frågor om innehåll och sådana kvalitativa aspekter som bedöms möjliga att beskriva på ett tillfredsställande sätt. bör, som en del av sin myndighetsuppgift, ha ett ansvar för att följa verksamheten och göra egna utvärderingar. Ytterst har ansvar för att bidrag inte går till organisationer vilkas verksamhet inte har de samhälleliga konse- kvenser som utgör motivet för statsbidraget. Omvänt bör man också ta ansvar för att inga organisationer omotiverat ställs utan bidrag eller tilldelas mindre andel av bidraget än som kan sakligt motiveras. Vi har pekat på problem med det nu gällande systemet för för- delning av statsbidraget till studieförbunden. har vi, med tillfredsställelse, noterat hur rådet lyckats fördela bidraget till folk- högskolorna så att nya skolor kunnat starta i nya miljöer. Vi ser dock ett problem i en fördelningsmodell som ensidigt utgår från ett enkelt mått på verksamhetens volym. Det är angeläget att det nuvarande systemets effekter på rapportering av verksamhet i studieförbunden närmare granskas. Vi har noterat att studieförbunden, sett ur ett lokalt perspektiv, försvagat sin organisation. En bidragande orsak till detta torde vara att många kommuner valt att skära ner sitt stöd till folkbildningen. För att göra det möjligt för bildningsorganisationerna att behålla en lokal förankring är det angeläget att man även på nivå, av likartade motiv som statens, fortsätter att stödja folkbildningen i rimlig omfattning. Folkhögskolor och studieförbund har själva ett ansvar för att all verksamhet som bedrivs med statsbidrag präglas av folkbildningens kännetecken. Enligt direktiven ska SUFO 2 belysa om annan externt finansierad verksamhet påverkat den ideologiska kärnan inom folkbildningen. En naturlig fråga är vad denna kärna eller särart består av. Sammanfattande bedömning och förslag Frågan om folkbildningens särart har belysts i ett av våra forsk- ningsprojekt. Inom ramen för detta belystes i ett delprojekt hur folkbildningens egen självbild, som den framträder i folkbildningens tidskrifter, har förändrats över tiden (, 2003). I ett annat delprojekt belystes hur forskningen om folkbildningen skapar sin bild av folkbildningen (, 2003). granskar i en sammanfattande essä hur bilden av folkbildningen konstrueras inom folkbildningen själv, i ett stat- ligt perspektiv och inom forskningen (, 2003). Han menar att forskningen inte kunnat påvisa några tydliga för all folkbildning gemensamma drag. Han ser därför talet om särarten som ett uttryck för en föreställd gemenskap. Särarten tar form i ett talande om, ett talande i sammanhang där det finns ett behov av att visa på folkbildningens särart. Det essentiella innehållet i särarten blir då mindre viktigt. Den gemensamma bilden av folkbildningen, den föreställda gemenskapen, utgör grund för det gemensamma handlandet. slutsats handlar om de positiva erfarenheter från del- tagare i folkbildning, som vi sett flera uttryck för i våra olika studier. Det går kanske inte att isolera några bestämda för folk- bildningen gemensamma drag som utgör dess särart. I den mån en särart ändå finns, skulle den vara resultatet av faktorer utanför själva verksamheten. Det är naturligt att här lyfta fram några kännetecken som vi menar har betydelse för och som motiverar att verksamheten får betydande bidrag från det offentliga. Ett centralt sådant är folk- bildningens frihet och oberoende. Verksamheten i folkhögskolor och studieförbund styrs inte av läroplaner och krav från blivande arbetsgivare. Avgörande för inriktning på och uppläggning av kurser och cirklar är istället ett ideologiskt sammanhang tillsammans med deltagarnas egna val och intressen. Folkbildningen tillhör i denna mening vad som brukar betecknas som det civila samhället. Det är behov och intressen, som kommer till uttryck i denna miljö, som är vägledande för verksamheten. Det öppna deltagandet är ett annat kännetecken på folkbild- ningen jämfört med annan kurs- och studieverksamhet. Denna öppenhet är också en viktig del av folkbildningens verksamhet på kulturområdet. Det är inom denna ram som det varit möjligt att skapa utrymme för en livaktig amatörverksamhet av stor betydelse för många människor. Utvecklingen på utbildningsområdet under det senaste årtiondet ställer folkbildningen inför nya utmaningar. Det har bland annat betytt att man i viss utsträckning börjat verka på en kommersiell utbildningsmarknad. Det är en utveckling som kan komma att äventyra det oberoende som vi ser som ett av folkbildningens vikti- gaste kännetecken. Utifrån den principiella syn på statens förhållande till folkbild- ningen, som formulerats i de två senaste folkbildningspropositio- nerna och som vi ytterligare har markerat, anser vi att statens stöd till folkbildningen kan fungera som ett skydd för oberoendet. Statens stöd ska inte vara förknippat med särskilda villkor utan följas upp i efterhand. Prövningen gäller då folkbildningens funktion i samhället, inte specifika statliga mål. Vi anser det naturlig att även det kommunala stödet till folkbildningen utformas på liknande sätt. I ett avsnitt av kapitel 6 har vi diskuterat folkbildningens bety- delse för demokratin. Enligt vår bedömning är oberoendet i för- hållande till politiska organ, myndigheter och kommersiella intres- sen grunden för att folkbildningen ska fungera som ett stöd för en fortsatt demokratisk utveckling i samhället. 10.2Reflektioner från en utvärdering Värdet av att utvärderingar sker ligger inte bara i att beställaren och den utvärderade får information för bedömning om vad som gjorts och vägledning för framtida åtgärder. Det finns också ett värde i att, som SUFO 2, ha direktiv som innebär att arbetet ska i allt väsentligt genomföras i form av delstudier. Sådana direktiv inne- bar att forskare ska anlitas och att utvärderingsarbetet därigenom kan pågå . Den första statliga utvärderingen, SUFO 96, arbetade med samma förutsättningar. Vi kan nu konstatera att den kontakt med forskare och de forskningsrapporter som den utvärderingen resulterade i haft stor betydelse för att lyfta fram studieförbund och folkhög- skolor som forskningsområde. I kombination med den forskning som utvärderingar har föranlett är det uppen- bart att forskning om folkbildning har stimulerats. Vi har i vårt arbete haft tillgång till ett stort antal forskningsrapporter, även vid sidan av FBR:s arbete. Det har hjälpt oss att kunna ge en bred belysning av de områden som anges i våra direktiv. Sammanfattande bedömning och förslag kan också ses som en redovisning av de senare årens folkbildnings- forskning. En summering av de rapporter, som våra forskare och upp- dragstagare har lämnat som underlag för våra bedömningar, visar dels att vi har anlitat flera medarbetare som inte tidigare profilerat sig inom detta område, dels att mycket av det som gjorts är om inte unikt, så i varje fall föga belyst tidigare. De båda studierna av tidigare deltagares upplevelse av folkbild- ning är speciella både därför att sådana undersökningar tidigare gjorts i begränsad omfattning och därför att forskarna använde en i folkbildningsforskningen tämligen oprövad metod, livsberättelsen. Studien av studieförbundens invandrarverksamhet i utsatta bostads- områden kompletterar de studier som tidigare gjorts inom folk- högskolan och bidrar till helhetsbilden av folkbildningens insatser på detta fält. Undersökningen om funktionshindrade deltagare i folkbildningen torde vara den första övergripande inom detta område. Komplette- rad med studien av det särskilda stödet till folkhögskolorna ger den en samlad bild av den verksamheten. Forskare som forskar om vad andra forskare gjort inom ett visst område är förvisso inte unikt, men rapporten om folkbildningens särart öppnar för nya folkbildningsideologiska diskussioner. Del- rapporten om hur särarten beskrivits i folkbildningens tidskrifter torde vara den första i sitt slag. Kartläggningen av studieförbundens ekonomi liksom av det demokratiska inflytande för olika grupper inom studieförbund och folkhögskolor är också förstlingsverk. Vår kartläggning av kultu- ren i åtta kommuner bidrar till att belysa ett inom folkbild- ningsforskningen eftersatt område. Antologin om informations- och kommunikationstekniken i folkbildningen hoppas vi ska kunna tjäna som underlag eller bak- grund för en kommande utvärdering av folkbildningen, där rimligen utveckling på IKT-området kommer att spela en mer framträdande roll än i vår utvärdering. Vi vill också framhålla att det i vårt arbete har varit mycket värdefullt att ha tillgång till en rådgivande expertgrupp. Den har bidragit med för våra forskargrupper konstruktiva synpunkter och varit ett utmärkt stöd för våra analyser och bedömningar. Områden som behöver belysas ytterligare I betänkandet finns en rad områden som skulle behöva belysas ytterligare. Det kan gälla t.ex. styrningsfrågor, deltagandets betydelse för deltagarna, folkbildningens roll för kulturlivet. I bedömnings- avsnitten i betänkandets olika kapitel har vi på några ställen pekat på områden som borde bli föremål för fortsatt forskning och utvärdering. En djupare studie av förhållandena i studieförbundens lokala verklighet behöver genomföras. Hur avgränsas folkbildningsverk- samhet gentemot t.ex. föreningsaktivitet eller verksamhet i sam- verkan med samhällsinstitutioner. borde i sitt löpande arbete med uppföljning och utvärdering uppmärksamma den lokala verksamhetens villkor. I kommande statliga utvärde- ringar bör denna problematik ägnas fördjupad uppmärksamhet. Utvärderingsinsatser behövs för att följa upp den riktade verk- samhet som anordnas för de särskilda grupperna. Svarar den mot förväntningarna och vilken betydelse har den för den enskilde deltagarens utveckling och planering? Forskning om köns- och jämställdhetsfrågor inom folkbild- ningen behövs för fördjupad kunskap om folkbildningens roll och betydelse i detta sammanhang. En sådan forskning skulle också kunna också bidra till en fortsatt utveckling och förändring av de strukturer som styr folkbildningen. 10.3Folkbildningen och statsbidragets syften – sammanfattande bedömning Av förordningen om statsbidrag till folkbildningen framgår vilka syften staten har med bidraget. Staten förväntar sig att folkbild- ningen genom statsbidraget ska främja möjligheterna för kvinnor och män att forma ett bättre liv och att öka sitt engagemang för samhällsutvecklingen. Ett annat syfte med bidraget är att det ska stödja en verksamhet som stärker och utvecklar demokratin. Bidra- get syftar också till att främja kulturlivet så att intresset breddas, delaktigheten ökar liksom möjligheterna till kulturupplevelser och eget skapande. Enligt vår bedömning motsvarar verksamheten i studieförbund och folkhögskolor dessa syften. Sammanfattande bedömning och förslag Folkbildningens verksamhet är omfattande, har en stor ämnes- bredd, berör olika samhällsgrupper och alla åldrar. Den ställer inga krav på bakgrund eller tidigare kompetens för deltagande och den står till hela folkets förfogande. I detta finns ett starkt demokra- tiskt inslag. Det breda deltagandet liksom karaktären av alternativ bildnings- väg ser vi som folkbildningens viktigaste tillgångar. Studieförbun- dens cirkelverksamhet är unik i sin förmåga att attrahera olika grupper i samhället. Där finner äldre generationer en plats för studier och utveckling. väljer en stor grupp unga att i studiecirklar utveckla intressen vid sidan av skola och arbete. Folk- högskolan framstår främst som en alternativ studieväg, som bättre än andra studievägar kan anpassas till deltagarnas behov och intressen. De studier som gjorts för SUFO 2 tyder på att deltagande i folk- bildning kan fungera som en väg för många unga att orientera sig i samhället. Folkbildningens betydelse för den enskilde skiftar men våra resultat tyder på att deltagandet öppnar möjligheter för unga i deras personliga utveckling. visar forskning att det finns anledning för studie- förbund och folkhögskolor att kontinuerligt arbeta för att ett demokratiskt arbetssätt befästs i folkhögskolekursen och i studie- cirkeln. Det får inte finnas ett glapp mellan mål och ideal å ena sidan och de praktiska arbetsvillkoren i cirklar och folkhögskole- kurser å den andra sidan. Den folkbildningsideologiska hållning och den pedagogiska grund- syn som präglar folkbildningen, uttryckt i skrivningar om mål och syften, måste få sitt praktiska genomslag i verksamheten. Detta är, som vi ser det, en förutsättning för att offentligt stöd till folk- högskolor och studieförbund långsiktigt ska kunna motiveras. Vi anser också att folkbildningen borde engagera sig djupare i att stimulera studiegrupper till ett vidgat deltagande i det offentliga samtalet genom att agera offentligt. Också det skulle bidra till att vitalisera demokratin. När det gäller folkbildningens roll för att utveckla ett demokra- tiskt synsätt är den inre demokratin betydelsefull. Våra studier visar att det återstår en del att göra när det gäller ett mer jämställt förhållande mellan olika parter både i styrelser och på ledande tjänster inom studieförbunden och folkhögskolorna. könsfördelningen i stora drag är tämligen jämn så finns en klar mansdominans på ordförande- och chefsposterna. Också ålders- mässigt finns en snedfördelning som innebär att yngre människor till stor del saknas i dessa sammanhang. Särskilt besvärande i detta perspektiv är den mycket låga andelen personer med utländsk bakgrund och personer med funktionshinder. En central uppgift för folkbildningen finns på kulturområdet. Utvärderingen visar att studieförbundens och folkhögskolornas verksamhet spelar en mycket viktig roll för det lokala kulturlivet. Folkbildningen står för ett brett och varierat kulturutbud och bidrar till ökad delaktighet. Verksamheten ger också rika tillfällen till eget skapande. En stor del av amatörverksamheten inom musik, teater, dans, konst och konsthantverk är i den lokala miljön beroende av studie- förbundens insatser. Folkhögskolorna spelar genom sina estetiska kurser en roll för den långsiktiga utvecklingen på detta område. Utanför de större städerna är folkbildningens organisationer ofta de främsta arrangörerna av konserter, teaterföreställningar, utställ- ningar m.m. Studieförbundens verksamhet är av stor betydelse för att vidmakthålla att ett utbud också är tillgängligt på mindre orter. Det är önskvärt att folkbildningen i samverkan och med stöd av kommunerna även i fortsättningen kan ha en framträdande roll som arrangörer. Det finns anledning till oro när det gäller vilka möjligheter studieförbunden har att fortsatt spela en aktiv roll. Minskande bidrag, ökande kostnader, färre lokalkontor bidrar till sämre möjligheter för förbunden att erbjuda verksamheter och att de som anordnare blir mer osynliga. Det tomrum som riskerar att uppstå, om studieförbundens aktivitet på kulturområdet minskar, är det ingen annan som fyller ut. Folkbildningsverksamheten ska prioritera vissa grupper i samhället och bidra till att utjämna utbildningsklyftor och höja utbildnings- nivån. I utvärderingens uppdrag ingår att belysa folkbildningens Sammanfattande bedömning och förslag betydelse för personer med utländsk bakgrund, för de nationella minoriteterna samt för deltagare med funktionshinder. Verksam- heten för dessa grupper är omfattande och bidrar till att uppfylla de grundläggande intentioner som staten har uttryckt. I kapitel 8 om deltagare med funktionshinder betonas verksam- hetens betydelse ur ett empowermentperspektiv. Det perspektivet kan läggas på all folkbildningsverksamhet, men blir särskilt viktigt när det gäller verksamhet som vänder sig till de nämnda mål- grupperna. Likaså kan den diskussion som förs i kapitel 7 om inte- gration ses i ett vidare perspektiv och omfatta även de nationella minoriteterna och deltagare med funktionshinder. Folkbildningens förhållningssätt till integration och medvetenhet om vad ett integrationsperspektiv på verksamheten innebär behöver utvecklas. Våra studier tyder på att både studieförbund och folkhögskolor på ett mer medvetet sätt behöver forma verksamheten för de sär- skilt viktiga målgrupperna så att deltagarnas behov, förväntningar, kulturella bakgrund, tidigare kunskaper och erfarenheter görs syn- liga. Att i ett mångkulturellt samhälle skapa likvärdiga möjligheter för alla grupper är inte främst en fråga för folkbildningen. En struk- turell integration med jämlikhet mellan olika befolkningsgrupper ifråga om tillgång på likvärdiga resurser ifråga om arbete, boende, utbildning m.m. är en förutsättning för att folkbildningens insatser ska bli verkningsfulla. Vad folkbildningen kan bidra med är vissa studiemöjligheter och mötesplatser där olika grupper kan lära känna varandra. Vår sammanfattande bedömning är att den verksamhet som folk- högskolor och studieförbund bedriver med statsbidrag uppfyller de intentioner som staten har med bidraget till folkbildningen. Utvärderingen visar att statsbidragen har stor betydelse för att verksamheten kommer till stånd. Det finns starka skäl för ett fortsatt statligt stöd till folkbildningen. , (Red.) (2003). College: college- modell för gränszonen gymnasieskola – högskola. Almerud, (2002). Verktyg för kulturdemokrati. En rapport om Kultur i arbetslivet. , (2003). Talet om särarten och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter. I Folkbildningens särart? Offentlighet, forskning och folkbildares självförståelse (SOU 2003:94). , (1999). Mångkulturalism och svensk folkhögskola. Studie av en möjlig mötesarena. , (2000). En intervju- och enkätstudie med cirkelledare. , , , , , , , (1996). Cirkelsamhället (SOU 1996:47). , , Riomar, (2004). Flexibili- tetens dilemma – lärandemiljö i förändring. I Folkbildning och lärande med IKT-stöd (SOU 2004:8). , , (2004). Studierna blev möjliga att genomföra – Om samspelet mellan distansstudier och vardag. I Folkbildning och lärande med IKT-stöd (SOU 2004:8). , , (2001). Studiecirkeln – samhällets vardagsrum. , (2004). CFL och folkbildningen. I Folkbildning och lärande med IKT-stöd (SOU 2004:8). , Per (2004). IKT, pedagogik och demokrati i folkbild- ningen. I Folkbildning och lärande med IKT-stöd (SOU 2004:8) , , (1996). Kunskapssyn och sam- hällsnytta i hantverkscirklar och hantverksutövande. (SOU 1996:122). , (1985). Folkbildning i rörelse. Pedagogisk syn i folk- bildning inom svensk arbetarrörelse och frikyrkorörelse under 1900- talet, en jämförelse. , , (2003). Existens och folkbildning. Tolkning av unga vuxnas liv och lärande omkring . I Del- tagares upplevelser av folkbildning (SOU 2003:112). , (2000). Om folkhögskolans dynamik. Möten mellan olika bildningsprojekt. , (2003). En uppföljningsstudie av de folkhögskolor som blivit självständiga . Blomster, (2001). Nationella minoriteters deltagande i folk- bildningen, . , , , , , (1998). Lärande i studiecirkel. En studie av en pedagogisk miljö. Lärarhög- skolan i . , , , , (2004). I Folkbildning och lärande med IKT- stöd (SOU 2004:8). , , , , , , (2004). Att fånga folkbildning på nätet. I Folkbildning och lärande med IKT-stöd (SOU 2004:8). , Hans (1995). Folkbildning och deltagare med funktionshinder – förutsättningar och nöjligheter i sex kommuner samt vid 44 folk- högskolor. Analys av måldokument. , , (2000). Om kultur och kulturverksamhet i folkbildningen. , (1997). Folkhögskolan som mångkulturell mötesplats. , (1999). Folkbildning i ett mångfaldigt samhälle. Segregerande verksamhet med integrerande syfte? , (2000). Forskningsöversikt rörande målgrupperna funktionshindrade och invandrare. (opublicerat). , (2002). Jag kommer aldrig att tillhöra det här sam- hället Om invandrare, integration och folkhögskola. , , (2003). Utsatt folkbildning – en studie av studieförbundens verksamhet med invandrardeltagare i utsatta bostadsområden. I Folkbildning och integration (SOU 2003:108). (2001). Sammandrag av rapporter I medlemmars ställe (1998) samt I myndighets ställe (2001). (2002). Studieförbundens organisation 2002. Kartläggning studieförbundens strukturomvandling. (2003). Slutrapport från ett etik- projekt inom FBF 2001–2002. (2003). Roller, relationer och resurser. Slut- rapport från 3 R-gruppen. (2003). Folkbildning som lokal utvecklings- kraft. Slutrapport från ett utvecklingsprojekt i –2002. Årsredovisningar 1991–2002. (2000). och 1990–2000. (2000). Synliggöra målgruppsarbete – strävanden och åtgärder i nå funktionshindrade och invandrare. (2000). 1999:4 Folkbildning – styrning och kontroll. (2000). Statsbidrag till studieförbunden. (2001). Statsbidragsvillkor för nya studieförbund. (2002). Kultur i studieförbunden. och mångskiftande inslag. (2002). Om folkhögskolans ansvars- och anordnar- roll. (2002). Riktlinjer för anordnarskap och stats- bidragets avgränsning avseende folkhögskolorna. (2002). (2003). (2003). Förstärkningsbidraget – utformning och kriterier. (2003). (2003). Stadgar för folkbildningsrådet (fastställda ). (2003). (2003). Förordning (SFS 1991:977 med ändring 1998:973 och 2000:145). (2002). Kartläggning av lärcentra i . Gougoulakis, (1996). man lär sig mer än man tror genom att träffas – en studie av samhällsinriktade studiecirklar. I Tre rapporter om studiecirklar, SOU 1 996:154). Grassman , , (1999). Insatser i och utanför föreningslivet. I Civilsamhället (SOU 1999:84). , Per (1999). Att mötas i studier – en studie av vuxenstuderande i folkhögskola och studieförbund. , Vuxen- utbildarcentrums skriftserie. , Per (2003). Att bilda med bild. En studie av de praktiskt estetiska studiecirklarnas utveckling. , (1985). Från primitiv till organiserad demokrati. , (2000). Funktionshindrade och folkhögskolan. Perspektiv på empowerment genom folkbildning. , , (1995). Folkbildning och vuxen- studier. Rekrytering, omfattning, erfarenheter (SOU 1995:141). , (2000). Synliggöra målgruppsarbete –strävanden och åtgärder i nå funktionshindrade och invand- rare. , (2004). Hur den nya tekniken för information och kommunikation används i folkhögskolor och studieförbund. I Folk- bildning och lärande med IKT-stöd (SOU 2004:8) , (1997) Ljus och upplysning äfven för qvinnan. Kvinnors medborgarbildning i den svenska folkhögskolan 1868–1918. , (2001). Könskillnad och folkbildning. I , , . Folkbildning och genus – det glömda perspektivet. , (1999). I Civilsamhället (SOU 1999:84). , , , , (2003). Folkbildning och funktionshinder – en fallstudie i (SOU 2003:108). , (1996). Kan en filthatt stärka demokratin? Om mål och ideal i folkbildning. , (1996). i myndighets ställe. Folkbildningens institutioner, (SOU 1996:127). , (1999).