sou · GSB313d3 · 2005-01-01 00:00:00 — Efter att det första fallet av aids upp- täcktes i vidtogs snabbt en rad åtgärder av ansvariga myndigheter i syfte att begränsa smittspridningen. utfärdade, till ledning för hälso- och sjukvården, bl.a. föreskrifter (SOSFS 1983:6) om anmälningsskyldigheten för läkare vid inträffade fall av aids, föreskrifter (SOSFS 1984:27) om blodgivning och blod- Det hiv/STI-preventiva arbetet transfusion, samt föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 1985:4) angående aids. framställde också informationsmate- rial riktat till såväl allmänheten – Vad alla bör veta om AIDS – som material riktat till specifika målgrupper. Vid SBL (sedermera ) byggdes en omfattande verksamhet upp för labo- ratorietestning och epidemiologisk övervakning. Därutöver genom- fördes informationsinsatser riktade till olika yrkesgrupper och ett omfattande forsknings- och utvecklingsarbete initierades. Betydande insatser vidtogs likaledes av landstingen, kriminalvårdstyrelsen och andra statliga myndigheter, kommuner, frivillig- och intresseorga- nisationer. Utredningen har inte haft som ambition att spegla hela detta arbete som omfattade en stor del av det civila samhället men vissa av dessa insatser kommer att beröras mer i detalj i andra delar av betänkandet. För att samordna arbetet inom samhällets olika områden tillsatte regeringen en särskild delegation – Aidsdelegationen. I delegationen, vars arbete leddes av dåvarande socialminister , ingick företrädare för samtliga riksdagspartier, berörda myndigheter och huvudmän, samt företrädare för relaterade forsk- ningsområden. Till delegationen knöts två referensgrupper; en med företrädare för berörda organisationer och en med företrädare för hälso- och sjukvården samt i de tre storstadsregio- nerna. Förutom den övergripande uppgiften att samordna arbetet inom samhällets olika områden, fick Aidsdelegationen särskilt i uppgift att följa och initiera forskning, bedöma behovet av och initiera information till olika grupper, bedöma och påtala behov av åtgärder samt bedöma angelägna resursbehov. Den nya situationen krävde också en anpassning av det legala ramverket. I regeringens proposition om ändring i smittskyddslagen m.m. (prop. 1985/86:13) framgår att regeringen har beslutat att hivinfektion skall hänföras till de veneriska sjukdomarna och i so- cialutskottets betänkande (SoU 1985/86:15) behandlades förslag om att öppna möjligheten för anonym provtagning avseende hiv. Riks- dagen beslutade därefter i linje med utskottets rekommendation om en ändring i patientjournallagen (1985:562). hade Aidsdelegationen, i samråd med referensgrup- perna, arbetat fram ett första nationellt åtgärdsprogram för bekämp- ningen av aids. Regeringen konstaterade i propositionen om sär- skilda medel för bekämpningen av aids (prop. 1985/86:171) att ytter- ligare skyndsamma åtgärder och därmed extra resurser krävdes för att begränsa den alltjämt snabba spridningen av hiv/aids. Det hiv/STI-preventiva arbetet tionen föreslog regeringen att särskilda medel skulle anvisas för genomförandet av det åtgärdsprogram som presenterats. I propositionen om åtgärder mot aids (prop. 1987/88:79) presen- terade regeringen ett förslag till nytt nationellt handlingsprogram för den fortsatta bekämpningen av hiv/aids. Det var en vidareut- veckling av det åtgärdsprogram som presenterats och ambitionen var att med mer information och kunskap i bagaget presentera en mer långsiktig och genomarbetad strategi. När det då nybildade fick ansvar för hiv/aids- preventiva frågor var det mot bakgrund av att institutet som huvud- uppgift hade att på nationell nivå driva hälsofrämjande och sjuk- domsförebyggande arbete av sektorsövergripande karaktär. Institu- tet föreslogs arbeta i programform och inom ramen för varje pro- gram skulle kunskap om det moderna folkhälsoarbetets metoder tas fram, ställas samman och spridas till berörda instanser. 4.4.2Statliga myndigheters roll i insatserna mot hiv/STI tillsatte regeringen en s.k. folkhälsogrupp; ett rådgivande organ vars främsta uppgifter var att följa hälsoutvecklingen och diskutera behov av hälsopolitiska initiativ, komma med konkreta åtgärdsförslag, analysera kunskaps- och forskningsbehov samt be- akta möjligheter att förstärka den folkhälsovetenskapliga forsk- ningen. Folkhälsogruppen föreslog att folkhälsofrågorna skulle ges en egen organisatorisk plattform, vilket föranledde en proposition om att ett särskilt folkhälsoinstitut skulle inrättas (prop. 1990/91:175). Bakgrunden var enligt proposi- tionen att det trots att hälsoutvecklingen i stort varit positiv, fanns stora och i vissa fall ökande skillnader i hälsa mellan olika grupper i samhället. En organisationskommitté (dir. 1991:77) tillkallades för att utföra det förberedelsearbete som krävdes för att skulle kunna inrättas. Kommittén presenterades efterhand med ett tilläggs- direktiv (dir. 1991:96) där den gavs i uppgift att utreda förutsätt- ningarna för att även inlemma Aidsdelegationen i det nya institutet. I direktiven betonades förtjänsterna av att organisatoriskt föra samman relaterade områden. hade tidigare i olika samman- hang påtalat att Aidsdelegationens arbetsuppgifter Det hiv/STI-preventiva arbetet borde föras över till en permanent organisation utanför regerings- kansliet. Kommittén fick således i uppgift att i samråd med Aids- delegationen utreda de organisatoriska förutsättningarna för att inlemma det hiv/aids-förebyggande arbetet i verksamhet. Det nybildade huvuduppgift var att på na- tionell nivå driva hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande arbete av sektorsövergripande karaktär. Institutet föreslogs arbeta i pro- gramform och inom ramen för varje program skulle kunskap om det moderna folkhälsoarbetets metoder tas fram, ställas samman och spridas till berörda instanser. Ett Hiv/aids/STD-program in- rättades (se nedan). presenterade en nationell folkhälso- policy för STD/hiv som utarbetats i samarbete med berörda offent- liga aktörer och frivilligorganisationer (Nationell folkhälsopolicy för STD/HIV; Utgångspunkter och principer. Fram till dess hade utgångspunkterna för svensk hivpolitik varit det handlingsprogram som lagts fram i propositionen om åtgärder mot aids (prop. 1987/88:79). Policydokumentet avsåg utgångspunkter och principer för det fortsatta arbetet med hiv- infektion och andra sexuellt överförbara sjukdomar i . Av- sikten var att berörda myndigheter och organisationer skulle utarbeta handlingsplaner som överensstämde med de principer som fastlagts i den nationella folkhälsopolicyn. ombildades , i enlighet med regeringens proposition – roll och uppgifter (prop. 2000/01:99), till en ny folkhälsomyndighet, Statens folkhälso- institut, med tydligare myndighetsuppgifter och klarare avgräns- ningar gentemot andra myndigheter med folkhälsouppgifter. Bak- grunden var bl.a. att man konstaterat att det fanns centrala myndig- heter med överlappande och likartade uppgifter och att detta kunde leda till oklarheter, gränsdragningsproblem och samordningssvårig- heter. tillkallades därför en organisationskommitté (dir. 1999:56) med uppgift att ombilda . Arbetet skulle, enligt direktiven, ske i nära samverkan med den nationella folkhälsokommitté som inrättats med uppgift att utarbeta förslag till nationella mål för hälsoutvecklingen (dir. 1995:158). Enligt sin nya instruktion (i förordningen [2001:309] med instruk- tion för ) skall institutet huvudsakligen: Det hiv/STI-preventiva arbetet ansvara för sektorsövergripande uppföljning och utvärdering av insatser inom folkhälsoområdet, vara nationellt för metoder och strategier på området, ansvara för övergripande tillsyn inom alkohol- narkotika- och tobaksområdena, fullgöra den tidigare Alkoholinspektionens uppgifter enligt alkohollagen (1994:1738) samt, fullgöra tidigare ålägganden enligt tobakslagen (1993:581). En tydlig förändring är således att institutet gått från att tidigare ha haft till uppgift att sektorsövergripande driva hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande arbete till att i stället svara för kunskaps- uppbyggnad, uppföljning, utvärdering och tillsyn. Organisatoriskt frångick man vid tiden för ombildandet också den programorganisa- tion som institutets verksamhet tidigare utgått ifrån. Programfor- men ansågs ha medfört brister i samordning och resursutnyttjande och befanns vara mindre lämplig för institutets framtida roll och uppgifter. En av institutets huvuduppgifter är följaktligen att ansvara för en sektorsövergripande uppföljning av folkhälsan och insatserna på folkhälsoområdet i relation till de folkhälsopolitiska intentionerna som de tar sitt uttryck i den folkhälsopolitiska propositionen (prop. 2002/03:35). Institutet skall regelbundet rapportera till regeringen om uppföljningen och föreslå åtgärder. I sin roll som nationellt , skall institutet samla erfarenheter och forskning om metoder och strategier som är viktiga i folkhälsoarbetet. Verksamheten skall stå på vetenskaplig grund och institutet skall bistå kommuner, landsting och andra myndigheter samt organisationer med kunskap om framgångsrika metoder och strategier i folkhälsoarbetet. Inom ramen för detta uppdrag bör institutet i begränsad utsträckning kunna ge bidrag till avgränsade vetenskapliga projekt som syftar till att utveckla och ut- värdera sådana för folkhälsoarbetet viktiga metoder. Sådana projekt skall vara samfinansierade med den kommun eller det landsting som avser genomföra projektet. Institutet skall också ytterligare utveckla sitt samarbete med olika forskningsinstitutioner. I propositionen om (prop. 2000/01:99) framhåller regeringen likaså att det inte längre bör ingå i institutets löpande verksamhet att initiera eller genomföra kampanjer eller Det hiv/STI-preventiva arbetet annan attitydpåverkande/opinionsbildande verksamhet. Det konsta- teras dock att det i vissa fall kan vara befogat med nationella sam- ordnade insatser i vissa specifika frågor, men dessa insatser kom- mer då att genomföras i form av särskilda regeringsuppdrag. Det framgår också i propositionen att institutet skall kunna för- dela projektmedel till organisationer i samband med regeringsupp- drag att samordna nationella insatser. Därutöver var regeringens bedömning att det bör övervägas, i linje med organisationskom- mitténs förslag (SOU 2000:57), om administrationen av det orga- nisationsstöd som tidigare fördelat bör överföras till annan myndighet. Samverkan mot hiv/STI Till arbetsuppgifter fogades således det hiv/aids-preventiva arbetet och ett Hiv/aids/STD-program inrättades. Uppdraget bestod i att förmedla kunskap om hiv och andra STI, förebygga smittspridning, minska konsekvenserna av hiv i form av ångest och rädsla samt att verka för solidaritet och mot utstötning och diskriminering av hivpositiva och riskutsatta grupper. Till insti- tutet knöts en referensgrupp – – i vilken representanter från berörda myndigheter och huvudmän samt frivillig- och intresse- organisationer ingick. Basen i hiv/STD-före- byggande arbete var av långsiktig karaktär och hade ett brett sex- och samlevnadsperspektiv. Efter ombildningen av institutet har hiv/aids-programmet kommit att organiseras i projektform; Samverkan mot hiv/STI. I ett särskilt regeringsuppdrag har givits i uppgift att bedriva insatser inom området hiv/STI-prevention. An- ledningen till att uppgiften inte integrerats i institutets ordinarie verksamhet är att projektet har en annan inriktning än den roll och de uppgifter som myndigheten fått i och med ombildningen. Exem- pelvis så faller såväl arbetet med och det ekonomiska stödet till frivilligorganisationer som informationsuppdraget egentligen utan- för ramen för institutets nuvarande instruktion. Institutets hiv/aids-preventiva verksamhet har, i enlighet med det givna regeringsuppdraget, fortsatt i stort sett oförändrad sedan om- bildningen. Arbetet utgår från det förslag till nationell handlings- plan för hiv/STI-prevention som på uppdrag av regeringen och i samråd med institutets referensgrupp för aidsfrågor Det hiv/STI-preventiva arbetet har utarbetat (Nationell handlingsplan för STD/hiv-prevention –2005. fick i uppdrag att med utgångspunkt i den nationella handlingsplanen inleda ett utvecklingsarbete av hiv/STI- preventionen i landet. Som ett led i genomförandet av detta upp- drag bildades en samordningsgrupp med som sammankallande och med , , smittskyddsläkarföreningen och som övriga deltagande. Samordningsgruppen svarar därvid också för uppfölj- ning av den nationella handlingsplanen. Avsikten är att följa upp de mål som fastlagts i handlingsplanen och mot bakgrund därav revidera mål och inriktning för den samlade insatsen. Den första uppföljningen låg färdig . har dock ingen uppföljning presenterats. Regeringen föreslog i propositionen om – roll och uppgift (prop. 2000/01:99) att programmet, inklusive det särskilda statliga anslaget, skulle ligga kvar på institutet tills vidare, men man konstaterade likaså att det fanns flera tänkbara alternativ för det fortsatta hiv/aids-preventiva arbetet och att regeringen av- såg återkomma i frågan. är central förvaltningsmyndighet för verksamhet som rör socialtjänst, hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksam- het, tandvård, hälsoskydd och smittskydd. Enligt förordningen (1996:570) med instruktion för skall myndigheten verka för god hälsa och social välfärd samt omsorg och vård av hög kvalitet på lika villkor för hela befolkningen. skall därvid bl.a.: följa utvecklingen inom och utvärdera verksamheterna samt där- vid samverka med andra samhällsorgan i den utsträckning det behövs, vaka över verksamheterna vad gäller kvalitet och säkerhet samt den enskildes rättigheter, svara för kunskapsutveckling och kunskapsförmedling i vård och omsorg, samordna de statliga insatserna inom socialtjänst och hälso- och sjukvård vad gäller barn och ungdom, Det hiv/STI-preventiva arbetet med hjälp av det epidemiologiska centret och på annat sätt följa, analysera och rapportera om hälsoutvecklingen i landet samt belysa epidemiologiska konsekvenser av olika åtgärder, följa forsknings- och utvecklingsarbete av särskild betydelse inom sitt ansvarsområde och verka för att sådant arbete kom- mer till stånd, ansvara för officiell statistik enligt förordningen (1992:1668) om den officiella statistiken. I detta arbete har bemyndigats att utfärda före- skrifter och allmänna råd m.m. får därför – utöver de bemyndiganden som finns i andra författningar – meddela före- skrifter enligt förordningen (1985:796) med vissa bemyndiganden för att meddela föreskrifter m.m. på en rad områden inom hälso- och sjukvård, tandvård m.m. Rent praktiskt innebär detta att är verksam inom ett antal områden som är viktiga för samhällets samlade insatser mot hiv/STI. Inom smittskyddsområdet är central till- synsmyndighet och får i enlighet med smittskyddslagen (1988:1472) och smittskyddsförordningen (1989:301) meddela föreskrifter om frågor inom smittskyddet. I egenskap av tillsynsmyndighet har i viss omfattning kommit att ha en sam- ordnande roll för smittskyddets olika verksamheter men utan att ha ett formellt uppdrag för detta. I propositionen om ny smittskydds- lag m.m. (prop. 2003/04:35) föreslår regeringen att samordnande roll inom smittskyddet även formellt skall regleras i den nya lagen. I uppgiften ligger också att skall initiera ett utvecklingsarbete i syfte att öka samarbetet och samord- ningen mellan olika huvudmän. har tillsyn över sjukvården enligt lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område och ansvarar för utveckling och samord- ning av tillsynen av på nationell nivå samt för statens normering på området. skall på nationell nivå ha överblick över situationen för personer med funktionshinder, med olika missbruksproblem, med socialbidrag samt barn och ungdomar som är socialt utsatta. arbetar vidare, inom ramen för sitt s.k. missbruks- program, för att ta fram nationella riktlinjer för missbrukarvård. Avsikten är att med stöd av aktuell kunskap om t.ex. effekter av behandling påverka utvecklingen av missbrukarvården. Denna styr- ning sker inte bara genom förmedling av kunskap utan även via Det hiv/STI-preventiva arbetet Tanken är att skapa en plattform med en för alla aktörer gemensam uppfattning om vad god missbrukarvård är och på den grunden bedriva förutsägbar tillsyn. Enligt det förslag som den av regeringen utsedde narkotikapolitiske samordnaren avlämnat, och som regeringen i stort biträtt, föreslås att också utfärdar föreskrifter avseende sprututbytesverksamhet (se även av- snitt 2.2.2 och 4.2.2). har även tillsyn över skolhälsovården samt har i uppdrag att följa frågor kring medicinskt omhändertagande av asyl- sökande m.fl. och har bl.a. meddelat allmänna råd om hälso- och sjukvård för asylsökande och flyktingar. Sekretariatet för frivilligt social arbete och organisationsbidrag har ett särskilt regeringsuppdrag att administrera och utveckla den statliga bidragsgivningen till frivilligorganisatio- nerna. Detta ansvar ligger på ett särskilt sekretariat för frivilligt socialt arbete och organisationsbidrag (SoFri). Sekretariatet bilda- des och har ett verksövergripande uppdrag. Syftet är att profilera och utveckla roll och insatser vad gäller frivilligarbetet och frivilliga organisationers verksamhet i samhället. En viktig arbetsuppgift är att administrera och utveckla den omfattande bidragsgivningen, där drygt 300 miljo- ner fördelas till ett hundratal organisationer. Bidrag kan utgå till riksorganisationer som företräder personer med funktions- hinder, organisationer för pensionärer, frivilligorganisationer inom området utsatta barn och deras familjer, kvinnovåld samt organisa- tioner som arbetar inom områdena alkohol eller narkotika. Sekretariatet arbetar med att utveckla de system för bidragshan- tering som finns , utveckla olika former för att tillvarata och synliggöra den kunskap och erfarenhet som organisationerna har, initiera olika utvecklingsarbeten kring och tillsammans med frivillig- organisationer. Som exempel kan nämnas att sekretariatet kommer att arbeta med samverkansfrågor mellan organisationer och huvud- män och belysa omfattningen av frivilligarbete för olika målgrupper. Vidare initierar sekretariatet studier för att beskriva och jämföra värdet på insatser som görs av olika utförare. Man kommer även att följa och stödja den forskning som finns inom området. Bidrags- hanteringen skiljer sig mellan de olika grupperna av organisationer, dels genom regeringens mål för bidragen (vilka framgår av det Det hiv/STI-preventiva arbetet årliga regleringsbrevet till myndigheten), dels genom de förord- ningar som reglerar bidragen. Vissa bidrag utgår i form av grund- stöd medan andra är verksamhetsstöd. Bidrag lämnas i taget, men organisationerna förväntas upprätta en treårsplan för sin verksamhet. är statlig expertmyndighet inom smittskydds- området med uppgift att bevaka det epidemiologiska läget i fråga om smittsamma sjukdomar bland människor och främja skyddet mot sådana sjukdomar. skall, i enlighet med förordningen (1996:609) med instruktion för , bl.a.: följa och analysera det epidemiologiska läget nationellt och inter- nationellt i fråga om smittsamma sjukdomar och skyddet mot dessa, lämna och andra berörda information om det epidemiologiska läget och föreslå åtgärder som detta kan för- anleda, följa och analysera immunitetsläget i utvalda befolkningsgrup- per efter genomförda vaccinationsprogram och föreslå vaccina- tionsåtgärder, ta initiativ till åtgärder som medför ett gott skydd i landet mot smittsamma sjukdomar, även i kris och krig, upprätthålla kompetens att utföra diagnostiska undersökningar av unik natur som ett led i landets smittskydd, bedriva forskning, metodutveckling och utbildning inom smitt- skyddsområdet, delta i internationellt samarbete inom smittskyddsområdet. I smittskyddsförordningen (1989:301) fastställs slutligen att fortlöpande skall sammanställa anmälningar till institutet enligt 20 och 22 §§ smittskyddslagen (1988:1472) och med lämpliga mellanrum sända ut redogörelser för dessa till berörda myndigheter, läkare (och veterinärer). har inga direkta normativa uppgifter och saknar således föreskriftsrätt inom sitt verksamhetsområde. Där- emot har institutet både en rätt och skyldighet att ta initiativ och föreslå åtgärder som bedöms erforderliga mot bakgrund av det Det hiv/STI-preventiva arbetet Vanligen kanaliseras förslag via som ansvarar för nationell policy och har föreskriftsrätt inom området men institutet kan också rikta sig direkt till press och allmänhet med information som bedöms be- höva få allmän spridning. Detta görs via pressmeddelanden, via institutets hemsida eller dess publikationer. har en omfattande forsknings- och utveck- lingsverksamhet och har förutom sitt anslag betydande externa finan- sieringskällor för den delen av verksamheten. Epidemiologiska avdelningen samlar fortlöpande in data om hiv- infektion och andra STI i och vidarebefordrar dem analyse- rade till och andra statliga myndigheter, hälso- och sjukvården, europeiska och internationella nätverk samt till allmän- heten. insamlas också – utanför egentliga uppdrag –uppgifter om antalet utförda undersökningar för klamydiainfektion och gonorré i syfte att få värdefulla nämnardata för bättre bedömning av epidemiologin. För att förbättra de epidemiologiska kunskaperna om hiv- epidemin i bedrivs vid epidemiologiska avdel- ningen, med ekonomiskt stöd från de statliga hiv/aids-medlen, ett nationellt projekt som omfattar samtliga nydiagnostiserade hivfall som rapporteras till . Syftet är att projektet ska ge en mer detaljerad kunskap än vad som kan erhållas via det normala anmälningssystemet vad gäller själva smittotillfället: smitto- tidpunkt, smittväg, smittort, relation till smittkällan och risktillhörig- het. De uppgifter som framkommer om smittotillfället i kontakt- spårningen ligger till grund för uppgifterna som samlas in via ett särskilt frågeformulär till patientansvarig läkare och kurator vid anmälande klinik ca 6–12 månader efter det att ursprungsanmälan inkommit till . Genom detta projekt rättas felaktiga uppgifter i ursprungsanmälan och kompletterande infor- mation inhämtas, som är av betydelse för förståelsen av den svenska hivepidemin och som kan fungera som underlag för utformningen av preventiva metoder och insatser. bedriver epide- miologiska avdelningen, med stöd av de statliga hiv/aids-medlen, dessutom ett projekt syftande till att kartlägga det sexuella nät- verkets betydelse för spridningen av klamydia bland ungdomar. Den epidemiologiska övervakningen innefattar också typning av hivisolat med molekylär teknik. görs, med stöd från de av förvaltade medlen, sådan typning bl.a. av alla nyupptäckta hivfall bland intravenösa missbrukare. Det hiv/STI-preventiva arbetet att snabbt kunna upptäcka stammar med hög spridningsbenägen- het, t.ex. av den typ som setts i . Genom ett nära samarbete med hälso- och sjukvården har utvecklat en väl fungerande diagnostisk verksam- het, såväl inom virologi som immunologi. är nationellt referenslaboratorium för diagnostik av hivinfektion och tillhandahåller prover för intern och extern kvalitetskontroll av verk- samheten vid andra diagnostiska laboratorier i . Vidare ut- värderar institutet testmetoder, teststrategier och instrument för hivdiagnostik. För att upprätthålla kunskap och få tillgång till prover utför all diagnostik på patienter från , . Kriminalvårdens yttersta mål är att minska brottsligheten och öka tryggheten i samhället. Till kriminalvården hör häkte, frivård och anstalter. Kriminalvårdens uppgift är att sköta landets häkten och att ta över ansvaret för dem som av domstolen har dömt till fängelse eller skyddstillsyn. Övervakning av villkorligt frigivna samt tillsyn och genomförande av samhällstjänst och kontraktsvård innefattas också i uppgifterna. Kriminalvården gör även personutredningar i brottsmål och samarbetar med övriga aktörer i rättsväsendet och med andra som deltar i det arbete som syftar till att hjälpa män- niskor tillbaka till ett normalt liv.