sou · GSB33d2 · 2005-01-01 00:00:00 — 2Missbruk, vård och behandling – förändrade villkor och förutsättningar I detta kapitel belyses bland annat välfärdssystemets förändrade villkor ur ett statligt och kommunalt perspektiv samt de samlade effekterna på missbrukarvården. Frivilligvårdens och tvångsvårdens utveckling belyses mot bakgrund av bland annat kostnadsutvecklingen inom den kommunala missbrukarvården. Såväl den socialtjänstbaserade1 missbrukarvården som kriminal- vårdens verksamhet behandlas. I kapitlet lämnas också en redogö- relse för – i enlighet med regeringens direktiv – utvecklingen av såväl antalet som andelen ansökningar om vård respektive beslut om omedelbara omhändertaganden enligt LVM. Särskilde utredarens överväganden och bedömningar i denna del redovisas i kapitel 16. Personer med missbruksproblem kan vara föremål för antingen vård eller behandling genom hälso- och sjukvårdens eller social- nämndens försorg, eller vara föremål verkställighet av påföljd inom kriminalvården: A.Hälso- och sjukvården ansvarar för medicinskt inriktade insatser av somatisk och psykiatrisk karaktär (exempelvis abstinensbe- handling och avgiftning). skall enligt 5 kap. 9 § socialtjänstlagen (2001:453) aktivt sörja för att den enskilde erhåller den hjälp och vård som han eller hon behöver för att komma ifrån miss- bruket. Om frivilligvård inte är en tillräcklig insats skall nämn- den ansöka om vård enligt 4 § LVM. C.Kriminalvården kan enligt 34 § lagen (1974:203) om kriminal- vård i anstalt (KvaL) under vissa förutsättningar besluta att, 1 Med socialtjänstbaserad missbrukarvård avses här åtgärder eller insatser för vuxna missbrukare som genomförs med stöd av socialtjänstlagen (SoL) eller eljest inom ramen för resurser, inklusive insatser med stöd av LVM - - - (2000, s. 58). Missbruk, vård och behandling – förändrade villkor ... som ett led i straffverkställigheten utanför fängelset, placera en intagen på exempelvis behandlingshem eller enskilt familjehem. Frivårdsmyndigheterna utreder och administrerar s.k. kontrakts- vård (skyddstillsyn med föreskrift om särskild behandlingsplan enligt 28 kap. 6a § BrB) som är avsedda för personer med miss- bruksproblem och som domstolen kan utdöma som en alternativ straffpåföljd till fängelse. Den bild som tydligt framträder vid aktstudier (se vidare kapitel 14) är att personer med narkotikamissbruk ofta är föremål för tvångsingripanden från samhällets sida: de är omväx- lande intagna på LVM-hem, häkten, i fängelse eller på psykiatrisk eller rättspsykiatrisk klinik med stöd av LPT eller LRV. Det finns inte någon övergripande statistik över den totala omfattningen av det allmännas insatser för vård och behandling av personer med missbruksproblem. Att en sådan redovisning skulle vara relevant kan illustreras av figur 2:1. I den ges en översiktlig bild av kriminalvårdens och vårdinsatser under peri- oden –2002. I figuren redovisas inte utvecklingen när det gäller ingripanden enligt LPT eller LRV. Det finns också skäl att påpeka, att kurvorna vare sig är helt jämförbara eller fullständiga. Utred- ningen har inte haft möjlighet att ta fram ett sådant fullständigt underlag. Av den anledningen är det inte möjligt att ge någon exakt bild av utvecklingen. Däremot kan figuren ge en uppfattning om trenderna, men framför allt tjäna som en illustration till behovet av en helhetsredovisning. Missbruk, vård och behandling – förändrade villkor ... Antal frivilligt intagna i missbrukarvård resp. intagna enligt LVM en viss given dag , samt totala antalet påbörjade § 34- placeringar samt domar till kontraktsvård under respektive år** */ Som vuxna räknas personer och efter 1998, varför uppgifterna inte är jämförbara . Värdet var felaktigt och har inte kunnat korrigeras i efterhand. (Med tvångsintagen inräknas ej person som var aktuell för vård i annan form enligt 27 § LVM.) **/ Uppgifterna rörande intagna enligt LVM och SoL avser antalet en viss given dag, medan uppgifter om § 34-placeringar samt missbruksrelaterade dödsfall avser samtliga under respektive år. Källor: Kriminalvårdens officiella statistik 2002 (KVS), Missbrukare och övriga vuxna (), Dödsorsaker 2001 (/EpC). Av figur 2:1 framgår att totala antalet institutionsplacerade enligt SoL har minskat . minskade antalet personer som på grund av missbruk var intagna antingen i tvångsvård enligt LVM eller i frivillig vård. Tot- ala antalet intagna per respektive år minskade från 4 900 till 3 300, dvs. , varvid antalet kvinnor intagna för vård i stort sett var oförändrat medan antalet män minskade under perioden.2 Antalet intagna enligt LVM och SoL har varit relativt jämt, dock med vissa smärre fluktuationer. Av figuren framgår vidare att antalet placeringar enligt 34 § KvaL har minskat 2 Statistik SCB och . Se också Regeringens skrivelse 1997/98:155, Utveck- lingen inom den kommunala sektorn, s. 68–69. Missbruk, vård och behandling – förändrade villkor ... fram för att sedan öka något. Antalet domar till kon- traktsvård hade gått upp till samma nivå som 1997. Också utvecklingen av fängelsepopulationen som sådan är av intresse i sammanhanget. Totala antalet inskrivna på kriminal- vårdsanstalt per ökade , från drygt 4 100 till 5 100.3 Andelen intagna på anstalt med känt missbruk (alkohol och/eller narkotika) den 1 ok- tober 2002 var av samtliga intagna. Andelen med narkotika eller blandmissbruk har ökat från . Totala antalet nyintagna med gravt narkotikamissbruk ökade , från 3 700 till 4 600. utgjorde personer med gravt missbruk av samtliga nyintagna. Om hänsyn tas till samtliga nyintagna med nar- kotikamissbruk utgjorde deras andel av totala antalet nyintagna under sistnämnda år.4 2.2Allmän utveckling sedan socialtjänstreformen 1981 Under framför allt första genomgick den djupaste recessionen krisår (SOU 2000:3, SOU 2001:79). Den kännetecknades av en kraftig ökning av arbets- lösheten och en lika kraftig nergång av sysselsättningsnivån,5 mins- kad köpkraft hos hushållen, minskad efterfrågan på bostäder, låg inflationstakt och därmed ökad räntekänslighet hos allmänheten, ökade boendekostnader för hushållen till följd av de samlade effek- terna av skattereform och stigande räntekostnader (SOU 1995:98, SOU 2000:3). För kommunernas del innebar utvecklingen att de kommunala utgifterna minskade i reala termer (2000). 3KVS: Kriminalvårdens officiella statistik 2002, s. 61. Med inskriven avses personer som ett häkte eller en anstalt har det administrativa ansvaret för. En klient kan vara inskriven utan att vara närvarande på anstalten, exempelvis om denne har avvikit eller är placerad enligt 34 § KvaL eller på sjukhus. 4KVS: Kriminalvårdens Redovisning Om Drogsituationen 2002, s. 40–41; Kriminalvårdens officiella statistik 2002, s. 72–73. 5Under försvann mer än en halv miljon arbetstillfällen, och arbetslösheten var det högsta , vilket i sin tur medförde kraftigt ökade offentliga utgifter för stat och kommun. var av de arbetslösa att betrakta som långtidsarbetslösa (Sv. [1995]: Kommunerna ). Missbruk, vård och behandling – förändrade villkor ... miska utvecklingen ställde krav på besparingar och omstruktureringar i den kommunala verksamheten. Det är bland annat mot den bakgrunden man skall se regleringen i 8 kap. 4 § KL om en budget i balans, vilket har gällt (prop. 1996/97:52, bet. 1996/97:FiU15, rskr. 1996/97:281).6 Det är knappast en överdrift att påstå, att utvecklingen i flera avseenden har påverkat förutsättningarna för arbete, inte bara till följd av 1990-talets krisår utan också att kom- munerna genom nya KL gavs möjlighet att själva utforma nämnd- och förvaltningsorganisationen. När det gäller utvecklingen av missbrukarvården framgår det av en undersökning som pre- senterade 1994 – baserad på en enkätstudie i 18 av 25 kommuner i om missbrukarvårdens utveckling i länet – att det i en majoritet av kommunerna fanns en tydlig tendens till politisk styrning av missbrukarvårdens inriktning (1994a). Flera kommuner angav att det fanns en politisk markering att miss- brukarvården inte var ett prioriterat område i jämförelse med barn- och ungdomsvården. Många kommuner hade åren närmast före undersökningen (1994) exempelvis prioriterat bort aktivt uppsö- kande verksamheter bland framför allt narkomaner. En av Social- styrelsens slutsatser var att missbrukarvården i styrdes av två dominerande principer: dels en ökad inriktning mot öppenvård och motsvarande minskning av den kostsamma heldygnsvården, dels en strävan efter mera vård för pengarna. konstaterade i sitt slutbetänkande Soci- altjänst i utveckling (SOU 1999:97) att socialbidraget under 1990- talet hade utvecklats från ett tillfälligt till ett permanent försörj- ningstillstånd. mer än fördubblades storleken på gruppen som fick socialbidrag 10 månader eller mer under ett kalenderår, och de genomsnittliga bidragstiderna ökade kontinuerligt under hela decenniet; långvarigt socialbidragsta- gande är en indikator på en relativt långt gången social och ekono- misk marginalisering, framhöll Kommittén Välfärdsbokslutet i sitt slutbetänkande (SOU 2001:79 s. 236). 6 Redan i förarbetena till nya kommunallagen (1991:900) uttalade regeringen att om det skulle visa sig att den ökade friheten som kommunerna gavs på den ekonomiska området skulle leda till oönskade konsekvenser skulle regeringen på nytt överväga behovet av en stramare lagreglering (prop. 1990/91:117 s. 21). Om en kommun inte lyckas uppnå minst ett nollresultat har den på sig att vända utvecklingen så att det ackumulerade resultatet för treårsperioden blir positivt (8 kap. 5 § KL). I SCB:s publikation Den offentliga sektorn (2002) framgår att av kommunerna inte klarade av balanskravet 2001 (2002: ). Missbruk, vård och behandling – förändrade villkor ... naderna innebar stora påfrestningar för den kommunala ekonomin (se vidare slutbetänkande SOU 1999:97). I Social Rapport 2001 finns data och analyser av olika befolkningsgrupper som löper en ökad risk att hamna i en mer utsatt social position genom att de har en ansamling av flera sociala problem samtidigt.7 Om man utgår från de grupper som redovisar problem på flera områden , kan man konstatera att problemansamlingar främst finns bland kvinnor , bland män och kvinnor med låg utbildning, bland ensamstående föräldrar samt bland utrikes födda. Ett annat resultat visade att före- komsten av ekonomiska problem hade samband med andra pro- blemområden. Detta tyder antingen på att de som drabbas av eko- nomiska problem ofta får problem också på andra områden, eller att olika sociala och/eller hälsomässiga problem är sådana att de ofta får konsekvenser också på det ekonomiska området (Soci- alstyrelsen 2001a, s. 161). I Kommittén Välfärdsboksluts delbetän- kande Välfärd, ofärd och ojämlikhet (SOU 2001:41) redovisas en genomgång av välfärdens fördelning i olika grupper och hur denna förändrades mellan 1989/90 och . Risken för att ha två eller fler former av ofärd 1998–1999 var för de personer som också upplevde en ansamling av ofärd , vilket visar att denna typ av ofärd kan ha en oroande lång varaktighet. En av kommitténs slutsatser var att förekomsten av ansamling av ofärd hade ökat , särskild bland yngre och medelålders individer. Kvinnor och arbetare löpte en större risk än andra att mer permanent hamna i ett tillstånd som innebar utsatthet för flera former av ofärd. förbättrades kommunernas samlade ekonomiska läge; i en tillbakablick betecknar (2003) dessa som de goda åren. har situa- tionen åter försämrats. I förbundets senaste utgåva av Kommu- nernas ekonomiska läge () görs bedömningen att av kommunerna kommer att visa ett budgetunder- 7 Dessa områden var: ekonomiska problem, boendeproblem, bristande sociala relationer, utsatthet för brott m.m., problematisk livsstil, hälsoproblem, psykiska/psykosomatiska bes- vär samt ej tillgodosett vårdbehov. Missbruk, vård och behandling – förändrade villkor ... Kommunernas samlade underskott beräknas öka från till . Att underskottet förväntas öka i denna omfattning beror enligt för- bundet på tre omständligheter: kostnadsökningar till följd av att statliga reformer inte har full finansieringstäckning, ökade perso- nalkostnader samt att intäkterna inte ökar i samma takt som kost- nadsutvecklingen. samlade bedömning är att flertalet kommuner måste () sänka sina ambitioner inom flera områden (s. 4). Det bör dock påpekas, att regeringen i budget- propositionen redovisar en väsentligt annorlunda bedöm- ning om kommunernas ekonomiska utveckling framöver (prop. 2003/04:1, bilaga 2, s. 2.2.3Statens roll – decentralisering av huvudmannaskap, finansiering och reglering I (dir. 2003:10) underlagsrapport ansvars- skiften till samordning – om ansvarsförändringar mellan staten, kom- munerna och landstingen under (2003) sammanfattar och den ansvarsfördelning som har skett mellan staten, land- stingen och kommunerna under : Mer ansvar för utformning av verksamhet skall överföras till kommu- nerna och landstingen. Kännedom om lokala förhållanden skall styra utformningen av verksamheten och kommuner och landsting skall ges ökade befogenheter, dvs. minskad statlig detaljreglering. Slutligen skall medborgarperspektivet ges ökad tyngd. Staten skall ha ansvar för och garantera likformighet, trygghet, viss grundläggande säkerhet, välfärd. Statliga uppgifter är vidare att garantera rättssäkerheten, svara för övergripande planering genom att ange mål och ramar för verksamhe- ten samt svara för samordning. Denna ansvarsfördelning har successivt vuxit fram. över- tog kommunerna ansvaret för ungdomsvårdsskolor och nykter- hetsvårdsanstalter (prop. 1979/80:172, SoU 44, rskr 385). Kom- munaliseringen var en direkt följd av socialtjänstreformen som trädde i kraft . Socialberedningen angav i sitt principbetän- kande Socialvården – Mål och medel (SOU 1974:39) tre principer som man ansåg vara av grundläggande betydelse vid utformningen av institutionsvården: Kontinuitet, flexibilitet och närhet. Socialbe- redningen var kritisk till att nykterhetsvården var uppdelad på flera olika huvudmän: staten, kommuner, landsting, organisationer, fö- Missbruk, vård och behandling – förändrade villkor ... reningar, stiftelser m.fl. Förekomsten av flera huvudmän försvårade samordningen och kontinuiteten i vården: Det splittrade huvudmannaskapet försvårar sådant utnyttjande samt successiv anpassning till nya stöd och behandlingsbehov. Denna orga- nisatoriska tröghet tar sig bl.a. uttryck i överkapacitet under långa perioder inom flera – delvis parallella – vårdorganisationer och innebär att omfattande resurser som eljest skulle kunna nyttiggöras för insti- tutionsvård av annat slag eller i den öppna vården och i fältverksamhet låses. (ibid., s. 442) Socialberedningen såg svårigheter med ett fortsatt statligt huvudman- naskap för tvångsvårdsinstitutionerna, då man ansåg att det med en sådan ordning fanns risk för att en del av de brister som vidlåder den nuvarande organisationen permanentas (SOU 1974:39 s. 467). I samband kommunaliseringen infördes ett statsbidrag8 för drif- ten av tidigare statligt drivna institutionerna, medan en mindre andel fördelades till kommuner och landsting som haft kostnader för institutionsvården.9 Statsbidrag utgick också till kommunala alkoholpolikliniker och för vård av narkotikamissbrukare på dessa polikliniker samt till driften av vårdcentraler för narkomaner (prop. 1980/81:196, SoU 1981/82:23). Statsbidragskonstruktionen möttes av kritik då den alltför ensi- digt ansågs gynna institutionsplaceringar (SOU 1992:18). Genom garantibidraget som beräknades på antalet institutionsplatser fanns inga ekonomiska incitament hos huvudmännen att anpassa antalet platser till den faktiska beläggningen, utan systemet befrämjade snarare ett dåligt resursutnyttjande. Statsbidraget tenderade att permanenta gamla vårdformer genom att bidraget är kopplat till den befintliga institutionsstrukturen varvid olika kategorier av in- stitutioner får sina kostnader för verksamheten täckta i varierande grad (prop. 1984/85:151 s. 14). , ändrades konstruktionen och kommunerna erhöll i stället ett specialdestinerat statsbidrag för all missbrukar- vård, och fick därmed en större frihet att välja hur bidraget skulle fördelas mellan olika vårdformer (prop. 1984/85:151, SoU 1984/- 8Det saknas en entydig definition av begreppet statsbidrag vilket bl.a. reviso- rer har påpekat i Statens styrning av kommunerna (2002/03:RR21, s. 17) och revisorerna ansåg därför att regeringen borde definiera begreppet (revisorer 2003a). utgjorde ett garantibidrag beräknat på antalet vårdplatser (platsbidrag), reste- rande var ett beläggningsbidrag (kommunbidrag) för de kommuner som hade haft vårddagskostnader vid institutionerna. Missbruk, vård och behandling – förändrade villkor ... 85:26).10 Statsbidragsförändringen innebar att institutionsvården och den öppna vården fick samma finansiella förutsättningar, vilket gjorde att kommunerna fick större incitament att omorientera vår- den mot mer öppnare former (SOU 1994:139). Kostnaderna för institutionsvården var tvungen att täckas av vårdavgifter. Denna förändring öppnade vägen för en ökad marknadsorientering (Soci- alstyrelsen 1993a). Avsikten med statsbidragsreformen var att främja en utveckling av öppnare vårdformer och inte enbart begränsas till institutions- vård.11 Den nya statsbidragssystemet för missbrukarvården trädde i kraft och gällde . Av bidraget fördelades till kommunerna efter en schablon för att fritt disponeras till missbrukarvård och ungdomsvård. Resterande del utgjordes av platsbidrag till f.d. statliga ungdomsvårdsskolor och nykterhets- vårdsanstalter. (1989a) visade dock i en uppföljningsstudie av effekterna av statsbidraget –1989, att utvecklingen hade gått i en annan riktning än det som avsetts. Trots en satsning på att utveckla öppnare vårdformer hade efterfrågan på institu- tionsvård ökat, särskilt för personer med stort vårdbehov. Det fanns en ojämn geografisk fördelning av resurserna. Det generella statsbidraget hade inte på något mätbart sätt styrt verksamhe- terna mot ökade öppenvårdsinsatser.12 påtalade ock- så att det fanns brist på platser för klienter med särskilt stort vård- behov.13 Socialberedningen var i sitt slutbetänkande oroad över att den nya bidragsmodellen tycktes ha inneburit en nedrustning av vårdmöjligheterna för i första hand de tyngsta missbrukargrup- perna. Tillräckligt kvalificerade öppenvårdsalternativ synes näm- ligen inte ha tillkommit i samma takt som institutionsresurserna har minskat (SOU 1987:22 s. 245), varför beredningen förordade en system som innehåller starkare garantier för att de sämst ställda missbrukarnas vårdbehov blir tillgodosedda (ibid.). 10Överenskommelsen avsåg perioden –89. För enbart uppgick statsbidraget till Statsbidraget utgick i form av kommunbidrag, platsbidrag och om- struktureringsbidrag. Se vidare prop. 1991/92:150, avsnitt 6, protokoll vid regeringssamman- trädet 15/4 1992. 11I Kommunalekonomiska kommitténs betänkande SOU 1991:98, bilaga 3, finns en sam- manfattning av statsbidragets utformning till missbrukarvård och ungdomsvård (se s. 22– 25). 12Riksrevisionsverket hade i en rapport konstaterat samma sak (dnr 1985:300). 13Detta förhållande föranledde att i en skrivelse till regeringen () påtala bristen på § 18-platser. Även JO hade riktat kritik i samma fråga (dnr 2718–1984). Se 1985:300, s. 23–25. Missbruk, vård och behandling – förändrade villkor ... Kritiken medförde ytterligare förändring av statsbidragssystemet som trädde i kraft . För att förbättra möjligheterna att ta hand om de mest utsatta missbrukarna och ungdomarna ökades platsbi- dragen till både särskilda ungdomshemmen (12 § LVU) och insti- tutioner för särskilt noggrann tillsyn (23 § LVM). Dessutom inför- des ett utvecklingsbidrag för att bland annat stimulera etablering av nya institutioner inom missbrukar- och ungdomsvården. utgick ett tillfälligt anordningsbidrag till de huvud- män som byggde ut antalet platser vid § 23-hem (prop. 1990/- 91:96). Detta fick emellertid som en bieffekt att många av § 22- hemmen transformerades till § 23-hem, eftersom det inte utgick något statsbidrag till förstnämnda institutioner. reformerades återigen statsbidragssystemet i samband med inrättandet av som ny central för- valtningsmyndighet för den samlade sociala tvångsvården.14 Drygt hälften av statsbidraget för missbrukarvården och ungdomsvården (av totalt ) överfördes till den nya myn- digheten. infördes en regel enligt vilken även § 22-hem- men erhöll statsbidrag. Kommunerna erhåller en påse pengar i form av ett generellt statsbidrag som är specialdestinerat för olika ändamål (SOU 1991:98, prop. 1991/92:150).15 Från regeringens sida motiverades denna förändring med att generella bidrag skulle skapa bättre förutsättningar för utveckling och förnyelse i kom- munerna samt bidra till en bättre samordning och ett effektivare resursutnyttjande. Enligt innebär denna utveckling att utrymmet för det lokala självbestämmandet vidgas: Därmed kan också resursanvändningen bättre anpassas till olika lokala verkligheter. Förutsättningarna både för den lokala demokratin och för effektiviteten stärks. (1995, s. 28) Utformningen av det generella statsbidragssystemet minskar sta- tens möjlighet att genom villkor och resursfördelning styra utveck- lingen, men å andra sidan har staten under senare delen av 1990- talet åter börjat använda sig av riktade bidrag som är avsedda för en 14Riksdagens beslut om särskilda ungdomshemmen (12 § LVU): prop. 1990/91:96, bet. 1990/91:SoU14, rskr 267. Institutioner för vuxna missbrukare (23 § LVM): prop. 1992/- 93:61, bet. 1992/93:SoU10, rskr 106. 15När dåvarande regeringen presenterade förslaget i kompletteringspropositio- nen hade föreslagit ett ändrat huvudmannaskap för tvångsvården av unga respektive vuxna missbrukare (SOU 1992:18), varför missbrukarvår- den tillsvidare hölls utanför det generella systemet. Missbruk, vård och behandling – förändrade villkor ... bestämd verksamhet eller ett bestämt ändamål (reviso- rer 2003b, s. 16). Specialdestinerade statsbidrag kan enligt reger- ingen vara motiverade i vissa fall, men den grundläggande principen är att statsbidrag skall ges som generella bidrag (prop. 2002/03:1, bilaga 4, s. 8). Andelen specialdestinerade statsbidrag har emellertid ökat under senare år.16 Klientrörelsens och andra typer av frivilligorganisationers17 roll som vårdproducent är relativt begränsad, även om deras andel av totala antalet inom alkoholistvården har ökat . har den samhälleliga synen på frivil- ligorganisationernas involvering som vårdproducent förändrats, vilket alkoholforskaren utförligt belyser i sin av- handling Privat och offentligt i svensk alkoholistvård (1999). uttalade i sitt principbetänkande en positiv syn på samarbetet mellan frivilligorganisationer och sam- hällets socialvård, men gjorde klart att enskilda organisa- tioner i allmänhet inte borde bedriva institutionell vård som det normalt ankommer på samhället att ombesörja (SOU 1974:39 s. 438). Även i slutbetänkandet (SOU 1977:40) drev Socialutred- ningen uppfattningen att driften av institutionsvård enbart var en samhällelig uppgift. 1979/80:1 om socialtjänstreformen gjorde socialministern klart att han såg frivilligorganisationerna som en komplementär resurs till offentliga sektorn. Organisatio- nerna gavs möjlighet att driva HVB-hem för exempelvis vuxna missbrukare, men enbart under förutsättning av att hade bifallit särskilt inlämnad ansökan (69 § SoL, vilket motsvarar 7 kap. 1 § nuvarande SoL).18 16Riksdagens revisorer har på grundval av en rapport från Statskontoret (2003) beräknat att utgjordes av bidragen till kommuner och landsting av specialdestinerade statsbidrag (revisorer 2003b, s. 7). Inom alkohol- och narkotikaområdet kan nämnas att som ett led i att implementera den nationella handlingsplanen för att förebygga alkoholskador (prop. 2000/01:20, bet. 2000/01:SoU8, rskr 2000/01:144) avsatte regeringen 300miljoner kronor som kommunerna kunde ansöka om hos länsstyrelserna (Statskontoret 2003, s.