sou · GSB3121d2 · 2005-01-01 00:00:00 — kommuns handlingsprogram har en styrgrupp, en sam- verkansgrupp, en arbetsgrupp och en projektsamordnare. Tanken är att arbetet ska få genomslag både på chefs- och handläggarnivå, 45 odaterat, s 13. När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå eftersom arbetet är sektorsövergripande och bedrivs inom respek- tive verksamhet. Programmets huvudman är . Styrgruppen består av två representanter från de tio stadsdelar- nas individ- och familjeomsorg, en företrädare för Polisområde , chefen för kriminalvården, klinikchefen för barnpsykiatrin samt en samordnare för kuratorerna på . I samverkansgruppen finns alla samverkande aktörer represente- rade. De träffas regelbundet per termin och ventilerar metoder och utvecklingsarbete. Under samverkansgruppen finns så kallade kontaktgrupper för , sjukvården, Kriscentrum för män och (ett påverkansprogram för män i krimi- nalvården, se nedan) och polisen. Dessa håller kontakt med varandra, till exempel mellan stadsdelarnas socialtjänster, inom polisens olika enheter och mellan kriscentrumen. Dessutom finns flera arbetsgrupper som inriktar sig på specifika frågor till exempel kvinnor med annan etnisk bakgrund än svensk, missbrukande kvinnor och barn. Arbetsgrupperna fungerar som diskussionsgrupp och bollplank för samordnaren. Målbeskrivning, syfte och teoretisk grund Målsättningen för Malmös insatser för kvinnofrid är följande: att synliggöra och förebygga könsstympning och våld mot flickor och kvinnor att verka för jämställdhet mellan män och kvinnor att stödja och skydda de flickor och kvinnor som blivit utsatta för våld att kvinnor får ett gott bemötande, oavsett vilken myndighet de söker sig till att ge barnen i familjerna stöd att bearbeta sina upplevelser att förebygga att unga män blir våldsverkare och ge miss- handlande män möjlighet att bearbeta den problematik som kan ligga bakom våldet att främja metod- och kompetensutveckling för personal som i sitt arbete möter misshandlade kvinnor, deras barn och de misshandlande männen.46 46 En förkortad version utifrån , s. 33. När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå Handlingsprogrammet för insatser vid våld mot kvinnor i diskuterar begreppet våld mot kvinnor och utgår ifrån en bred och sammanhållen våldsdefinition som innefattar såväl kvinnomiss- handel som våldtäkt och andra sexuella övergrepp och former av utnyttjanden såsom sexuella trakasserier och prostitution.47 De förklaringsmodeller till våld som presenteras är psykologiska, socialpsykologiska och sociologiska. Handlingsprogrammet myn- nar ut i konstaterandet att flera modeller måste tas i beaktande för att man ska erhålla en komplett förståelse av problemet. Kriscentrum kommunala inrättningar för kvinnor, barn och män De olika kriscentrumen i följer handlingsprogrammets utgångspunkter och utformning och vänder sig till kvinnor, barn och män. Dessa kriscentrum är kommunala enheter som finansieras av . Personalen består av socionomer, socialpedagoger eller socialsekreterare. Ingen formell kunskap om våld krävs vid tillsättning av tjänsterna på kriscentrumen. Kriscentrum för kvinnor och deras barn tillkom 2000. Elva socialrådgivare och en chef arbetar heltid på kriscentrumet, som är bemannat dygnet runt. Där finns också möjlighet till boende för ett antal kvinnor och barn. Kriscentrum för kvinnor vänder sig till de kvinnor och deras barn som varit eller är utsatta för psykiskt, fysiskt och sexuellt våld.48 Missbrukande kvinnor och kvinnor med psykisk sjukdom får hjälp från den öppna mottagningen men de kan inte bo på kriscentrumet. Kriscentrum för barn inrättades . Man arbetar inte endast med barn som utsatts eller upplevt våld i familjen och man är inte heller bundna till att mamman får hjälp. Barnen kan själva söka sig till kriscentrumet. Målgruppen är barn och unga i åldern 0– som varit utsatta för misshandel eller sexuella övergrepp samt deras familjer.49 Barnkriscentrumet arbetar inte med förövare av något slag eller med misshandelsärenden mellan skolelever eller 47Malmö stad odaterat, s. 13. 48Malmö stad 2004b. Pojkar kan inte bo med sina mödrar på centrumet, men de kan få samtal vid den öppna mottagningen. 49Kriterier för dessa barn är att de ska ha fysiska skador, berättat om misshandel eller sexuella övergrepp eller om konkreta, allvarliga hot, vara våldtäktsoffer (utsatta för våldtäkt av förövare utanför familjen), vara utsatta för sexuella övergrepp på förskola eller skola, eller vara offer för barnpornografi. När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå Övergrepp mellan syskon remitteras vidare till barn- och ungdomspsykiatrin.50 Personalen på för barn är socialsekreterare, men i samma lokaler arbetar också polis och sjukvård. Till skillnad från de övriga kriscentrumen finns socialtjänstpersonal alltid tillgänglig på centrumet och polisen från familjevåldsenheten förhör barnen där. Även personal från rättsmedicin och barnpsykiatrin kommer till centrumet för att undersöka barnen där. Tanken på ett kriscentrum för män i föddes tidigt, men först invigdes centrumet. Kriscentrum för män är liksom ingen myndighet, och de flesta män söker sig dit privat. De tre anställda är socionomer som delar på två heltids- tjänster och en halvtidstjänst. Kriscentrum för män är en samtals- mottagning för män. Fokus ligger inte enbart på män som utövat våld utan det har som tanke att möta män i kris, det vill säga män som har problem i sina relationer till kvinnor och barn. De kan handla om problem med föräldraskap, sexualitet, boende eller vårdnadsfrågor. Verksamhetens huvudsakliga målgrupper är män med aggres- sionsproblem (fokus ligger på våld mot partner eller mot barn) samt relationsproblem, män med konflikter kring frågor om barns vårdnad, boende och umgänge, pappor som upplever problem i sitt föräldraskap och som vill bli en bättre förälder och män som befinner sig i olika livskriser (utbrändhet etc.). Den bakomliggande tanken med den breda målgruppen är att även arbeta förebyggande mot mäns våld mot kvinnor. Den övervägande delen av de hjälpsökande männen har fått kännedom om Kriscentrum för män via en privatperson, sjuk- vården, eller genom massmedia. Den första kon- takten sker alltid per telefon, eftersom mottagningen kräver tids- beställning.51 Det är viktigt att påpeka att Kriscentrum för män inte är en behandlingsinstans för misshandelsdömda män i likhet med Fride- borg, och man bedriver således inte uppsökande verksamhet.52 50Malmö stad 2004a. Eftersom barnkriscentrum ej kommer att arbeta med förövare och det inte är lämpligt att dela på familjen, remitteras både förövare och offer till BUP. Samråd kring dessa ärenden kommer dock att ske på barnkriscentrum. 51Malmö stad 2004c. 52För män dömda till kontraktsvård för våld mot kvinnor är Kriminalvården i Malmös behandlingsprogram att jämföra med mansverksamhet. De som genom- gått kan fortsätta hos Kriscentrum för män enligt samordnaren. Se mer i avsnittet . När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå Målsättningen för Kriscentrum för kvinnor är att ge kvinnor och barn akut krishjälp dygnet runt, att genom samtal ge fortsatt psykosocialt stöd och att erbjuda praktisk hjälp i mötet med polis, sjukvård, rättsväsendet och andra för kvinnan viktiga kontakter. Liksom i ska kriscentrumet utveckla samverkansformer med andra berörda verksamheter, myndigheter och frivilligorga- nisationer och vara ett informations- och kunskaps- centrum. Kriscentrum för kvinnor arbetar också med att ge barnen förutsättningar att berätta om sina upplevelser och med att stödja och stärka föräldrarollen för kvinnor med barn. Personalen talar tretton olika språk. Både Kriscentrum för barn och Kriscentrum för kvinnor tar emot utsatta barn, men det senare fokuserar enbart på våldet. Socialtjänst eller andra instanser remitterar barnen till Kriscentrum för barn och i dessa fall påbörjar alltid en utredning. Barnen är därför inte heller anonyma på Kriscentrum för barn, vilket de kan vara på Kriscentrum för kvinnor. Kriscentrum för barn erbjuder inte heller någon gruppverksamhet eller något boende. Gruppbehandlingen på Kriscentrum för män och Kriscentrum för kvinnor leds av den ordinarie personalen (på det förra med stöd från ). Behandlingen skiljer sig åt på de båda kriscentrumen, eftersom kvinnorna per definition är våldsutsatta medan männen kan vara våldsutövande men inte behöver vara det. Nästan hälften av männen som kommer till Kriscentrum för män har dock misshandlat kvinnor. Orsaken till att män söker hjälp för sina aggressionsproblem uppges vara att männen själva blivit oroade och skrämda av sitt beteende och är rädda för att våldet kan återupprepas. I de flesta fall handlar det om att våldet börjar () få konsekvenser som hamnar bortom mannens kontroll.53 Liksom när det gäller går de första samtalen ut på att förmedla hopp och att inte fördöma mannen som person:54 Det primära målet är att på ett beständigt sätt lära männen ett fred- ligt och ickekränkande alternativ till hans våldsamma beteende. Vidare att ge männen möjlighet att söka och förstå de bakomliggande orsakerna till varför just han har använt våld.55 53Malmö stad 2004c, s. 7. 54Ibid, s. 8. När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå Kriscentrum för män har ambitionen att nå ut till fler män än de våldsutövande. Enligt en av manssamordnarna är fördelen med en bred inriktning att man når utöver de män som utövat våld. Sam- ordnaren menar att män med aggressionsproblem har vänt sig till Kriscentrum för män i större omfattning än förväntat. Drygt 200 män söker sig till kriscentret och ytterligare ett 100-tal får telefonrådgivning. Behandlingen består av individuellt an- passade samtal, i genomsnitt 12 stycken men ibland upp till 32. erbjuder Kriscentrum för män även gruppsamtal indelade i olika problemområden, till exempel våld, föräldraskap eller sexualitet. Gruppbehandlingen för män när det gäller våldet utgår ifrån generella förklaringsmodeller. Ansvaret för våldshandlingen place- ras hos mannen, och man arbetar med att synliggöra mannens försvarsinriktade ursäkter vilka förlägger ansvaret på barndomen, alkohol, barnen eller något liknande. blir behand- lingen individuellt anpassad och man arbetar mer med våldets orsaker: Att fullt ut ta eget ansvar för de våldshandlingar man utövat och att först därefter dela ansvaret för en dålig och destruktiv relation är samtalsämnen under behandlingens avslutande del.56 Verksamheten för kvinnor utgörs till skillnad från Kriscentrum för män av en öppen mottagning där kvinnor erbjuds att gå i grupp- behandling en gång , i totalt . Också i kris- centrumets boende finns möjlighet att delta i kvinnogrupper , men gruppledarna arbetar inte efter lika fasta teman som man gör i grupperna på den öppna mottagningen. Kriscentrum för kvinnor erbjuder även stöd och skydd för barnen. På den öppna mottagningen erbjuds barngruppsverksamhet enligt den så kallade CAP-metoden (Children are People too), med två gruppledare en gång , . Man arbetar efter skilda teman. Kriscentrum för kvinnor erbjuder också en ungdomsgrupp för äldre barn och ungdomar. På det särskilda boendet för kvinnor och barn finns även en grupp för barn, en boendegrupp och en mamma- barngrupp. Kriscentrumens verksamhet grundar sig på handlingsprogram- met och dess teoretiska utgångspunkter. Enligt manssamordnaren definieras våld i verksamheten för män som en fråga om vanmakt 56 Ibid, s. 9. När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå Männen har oftast en annan definition av våld än kvinnorna (jämför med avsnittet ). Det materiella våldet lagförs oftast inte och den vardagliga terrorn, den att leva under ständigt hot, är inte straffbar. Manssamordnaren menar att män generellt sett är väldigt intres- serade av våldets orsaker. Kriscentrum för män arbetar efter för- ståelsen om att mannen gör aktiva val och att våldet är en av valmöjligheterna. Man tar också in samhällets inverkan och vilken roll exempelvis massmedia spelar. Ett av målen för verksamheten är att stärka mannen i sin föräldraroll, eftersom dessa män ofta har en dålig relation till sina barn. Samordnaren menar att man också måste hålla isär de olika nivåerna i arbetet med männen, eftersom män har svårt att ta till sig en könsmaktsförståelse när det gäller de egna våldshandlingarna. Enligt samordnaren upplever männen snarare att de vill återta makten (även om de inte uttrycker sig i sådana termer) inte att de utövar makt. Samordnaren för män upplever att det är svårt att få kontakt med invandrade män, vilket kan ha att göra med behandlingsstrukturer- na. Enligt honom kommer dessa män från kulturer med väldigt patriarkala strukturer och Kriscentrum för män har inte lyckats förmedla till invandrare att det finns vinster i att medverka. Dessa män kommer oftast i kontakt med kriscentrumet genom rekom- mendation. Den yrkesgemensamma handboken, som upprättades , är ett resultat av handlingsprogrammet. vänder sig till de yrkesgrupper som i sitt arbete möter våldsutsatta kvinnor och barn samt våldsamma män. Syftet är att den ska vara ett hjälpmedel för att förbättra bemötandet och stödet till kvinnorna och för att öka kunskapen och förståelsen för olika yrkesgruppers arbete med mäns våld mot kvinnor. Enligt en enkätundersökning säger en tredjedel av de samverkande aktörerna att de alltid an- vänder handboken.57 Resultatet baserar sig på 30 respondenter; 14 från , 9 från sjuk- vården, 2 åklagare, 2 från utbildningsväsendet och 1 från polisen, kriminalvården och brotts- offerjouren. När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå I handboken behandlas kommunens, sjukvårdens och rättsväsen- dets ansvar för att arbeta med mäns våld mot kvinnor. Fokus ligger på en konkret nivå, med lättförståelig information om gällande lagstiftning, checklistor till hjälp i mötet med misshandlade kvin- nor och barn samt telefonnummer och adresser till boenden, behandlingshem, grupper, frivilliga organisationer och andra myn- digheter. Här finns också sammanställningar av och diskussioner kring aktuell forskning om våld. Utgångspunkten för handboken är handlingsprogrammet, varför handboken delar den våldsförståelse handlingsprogrammet har, där olika teorier och förståelser kompletterar varandra: Mäns våld mot närstående kvinnor kan inte förklaras på ett enkelt sätt. Det finns olika teorier om våldets orsaker och mekanismer, som söker förklaringar hos individerna, i relationen, i situationen och i samhälls- strukturen.58 Projektsamordnaren för handlingsprogrammet påpekar att pro- grammets tillkomst har lett till att fler har engagerats i arbetet med mäns våld mot kvinnor och att det politiska förankringsarbetet gett en legitimitet åt dessa frågor. Projektsamordnaren menar att det inte funnits några motsättningar vad gäller handlingsprogrammet och poängterar att det antogs av ett enigt kommunfullmäktige. I finns det en familjevåldsenhet inom polisen som har hand om den del av handlingsprogrammet som rör samverkan. Enheten har främst inriktat sig på personalutbildning och fördjupad samverkan med andra myndigheter.59 Antalet kvinnofridsärenden och ärenden om sexuellt våld inom relationer har ökat, som polisens resurser har krympt (se även avsnittet Polisområde ). Samverkansgruppen, som består av drygt 30 personer, arbetar mest med informationsutbyte, yrkesgemensamma utbildningar och att tillhandahålla grundutbildning för de olika verksamheterna. De nya i samverkansgruppen får personlig utbildning av projektsam- ordnaren. Närvarofrekvensen är mycket hög, vilket projektsamord- naren ser som ett tecken på att gruppen är prioriterad av aktörerna. 58Malmö stad 2001. 59Roxström 2001, s. 6. När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå Knutna till samverkansgruppen finns undergrupper som handhar särskilda frågor men som inte fattar några formella beslut. är indelad i tio mindre stadsdelar med separata stadsdelsfullmäktige. Vissa stadsdelar är aktiva i frågan om mäns våld mot kvinnor medan andra är mindre aktiva. En del tillhanda- håller till exempel lägenheter för våldsutsatta kvinnor. Projektsamordnaren betonar arbetet med utbildning för de sam- verkande aktörerna. De flesta har genomgått en samverkansutbild- ning vid (en uppdragsutbildning på 10 poäng) och fortbildningen inom samverkansgruppen är kontinuerlig. En- dagarsutbildningar är löpande inslag för att få kontinuitet också vad avser kunskapen om mäns våld mot kvinnor. Projektsamordnaren menar att den största förändringen skett i relationen mellan socialtjänst och polis. Det psykiska våldet be- tecknas som svårare för polis och åklagare att anamma, medan kriminalvården och socialtjänst arbetat utifrån en bredare våldsdefinition och våldsförståelse. Genom samverkan har man kommit varandra närmare en samsyn i definitionen av våld. Möjligheterna till samarbete ser olika ut beroende på de sam- verkande aktörernas uppdrag och verksamheter. De som har bäst förutsättningar för samarbete och samverkan är de som möter offer och förövare i samma skede. Kriscentrum för män möter även män som inte utövat våld, medan de andra verksamheterna kommer in i bilden när våldet redan är verklighet. Polisen, , Kris- centrum för kvinnor och Kriscentrum barn möter alltså offren och förövarna i samma skede, varför samverkan dem emellan förefaller mest sannolik. Kommunen och kvinnojouren har haft organiserad samverkan , men inleddes samarbetet på initiativ av kuratorer på Kvinnokliniken. Kvinnojouren gav då ut ett sorts handlingsprogram för arbete med mäns våld mot kvinnor. Kvinno- jouren har varit med i samverkansgruppen sedan starten och bidragit med mycket kunskap när det gäller utformningen av den yrkesgemensamma handboken, och man har också samarbetat med kommunen när det gäller boende. Kvinnojouren menar att Kvinno- fridspropositionen puffade på samverkan ytterligare. Kvinnojouren uppger att resurserna till jouren inte minskat sedan Kriscentrum för kvinnors tillkomst, och man menar också att det inte finns någon konkurrens mellan jouren och centrumet. Kriscentrum har öppet dygnet runt vilket kvinnojouren När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå saknar möjligheter till. Kommunen samarbetar också till viss del med Terrafem.60 Enligt kvinnojouren har också kunskapsnivån höjts, till exempel inom sjukvården. Det finns dock problem med den stora per- sonalomsättningen i socialtjänst och landsting, och därmed finns det ett behov av kontinuerlig fortbildning och utbildning av ny personal.61 De samverkande aktörerna gav i en enkätundersökning själva förslag på förbättringar: fler utbildningsinsatser (som även når utanför samverksans- gruppen) en klar definition av och diskussion kring begrepp och konkreta åtgärder som fler exempelvis boenden/bostäder förebyggande arbete i exempelvis skolor utredning av möjligheten att samla alla hjälpinsatser i ett hus (något som redan finns i viss utsträckning på Kriscentrum för barn). Aktörerna upplever enligt undersökningen att kompetensen bland de samverkande ökat, liksom kvinnornas anmälningsbenägenhet, vilket också projektsamordnaren bekräftar.62 Samverkansgruppens syfte är enligt aktörerna att utbyta kunskap och information, att utveckla arbetet kring kvinnofrid och att knyta kontakter. En mindre andel anser att attityder kring kvinno- misshandel också ska diskuteras i gruppen: På frågan om hur väl samverkansgruppen uppfyller sitt syfte, rådde störst oenighet kring detta alternativ. Det var () 13 respondenter [av 30] som tyckte att det syftet inte uppfylldes av samverkansgruppen, vilket det enligt dem borde.63 60Terrafem är en ideell organisation inom ROKS som bildades av kvinnor som tidigare drivit en jour för invandrarkvinnor. Terrafem driver enda rikstäckande jourtelefon för kvinnor och flickor med utländsk härkomst och man kan erbjuda råd och stöd på 35 olika språk. De har också en tjejjoursverksamhet. Terrafem är en av de lokala jourer- na inom Terrafem. 61Kvinnojouren säger här emot det projektsamordnaren tidigare uttryckte om att man har fortlöpande ut- och fortbildning. Projektsamordnaren uppger att anmälningar om kvinnomisshandel ökat , vilket betyder att det skett en tredubbling. Enligt henne beror det på att aktörerna i grundverksamheten lärt sig att fråga om våld på ett annat sätt. 63Larsson 2002, s. 20. När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå i genomförde en stor utbildningssatsning som en följd av Kvinnofridspropositionen. Av de kom- muner i som stod för de mest genomarbetade insatserna omnämns . Polisområde deltog i arbetet med hand- lingsprogrammet och genomförde omfattande utbildningar för personal i yttre tjänst. bildade sedan en familje- våldsenhet i . Familjevåldsenheten är en särskild utredningsenhet, där man utreder kvinnofridsbrott inom familjen och alla sexuella övergrepp. Tanken är att specialisering förbättrar polisens utredningar så att fler ärenden leder till åtal och fällande dom. Ett 20-tal poliser arbetar på familjevåldsenheten. Polisen har inga kompetenskrav inom området mäns våld mot kvinnor för de poliser som söker anställning på familjevåldsenheten. Till enheten rekryteras kommunikativa personer, enligt enhetschefen. Däremot specialiseras och fortbildas poliserna kontinuerligt på enheten, där poliserna går igenom en lång basutbildning som inne- håller kriminologisk och annan polisiär utbildning som rör våld mot kvinnor och barn. Enhetschefen menar att arbetet med mäns våld mot kvinnor alltför länge utgått enbart från kvinnan och att barnens situation i förhållanden där mannen misshandlar kvinnan har varit åsidosatt. Ungefär hälften av poliserna på enheten har särskild kompetens att utreda ärenden som rör misshandel av och sexuella övergrepp mot barn. Man arbetar också aktivt med att införa och förstärka barn- perspektivet i polisens arbete. Enhetschefen betonar att man ser familjevåld som ett multi- ärende med komplex problematik och att ärenden med barn och kvinnor oftast är sammanlänkade. Kärnfamiljen är utgångspunkten i familjevåldsärenden, men som tidigare nämnts utreds också alla sexualbrott på enheten. deltog och Polisområde i ett internationellt samarbetsprojekt om unga sexualförövare som finansierades av EU.64 När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå Polisarbetet utgår enligt enhetschefen från det gemensamma hand- lingsprogrammet och det specifika avsnittet i den yrkesgemen- samma handboken. Kompetensen och kunskapen ser lite olika ut i de olika grundverksamheterna eftersom det finns flera olika för- klaringsmodeller, men alla utgår från att männen måste ta ansvar för våldet. Enhetschefen exemplifierar med ett fall med en krigsskadad man från och menar att det ärendet var tvunget att angripas ur ett annorlunda perspektiv än om mannen levt under andra förhållanden i . Det gemensamma hos samtliga män är dock att det finns ett kontrollbehov. Enhetschefen menar att till exempel angriper problemet från olika håll och arbetar på ett fruktbart sätt. Familjevåldsenheten arbetar, likt moderprogrammet, med utgångspunkt från psykologiska, social- psykologiska och feministiska teorier. Samverkan inom handlingsprogrammets ramar är en given del av enhetens arbete. Enheten är ansvarig för samverkan med andra myndigheter och för metodutveckling och utbildning inom om- rådet mäns våld mot kvinnor. När det gäller polisens närmaste samverkansparter är rättsmedicin och åklagare viktiga. En fast tid träffar enheten rättsläkaren. Inställningen till mäns våld mot kvinnor och barn är ofta under all kritik hos åklagarna, enligt enhetschefen. Enheten arbetar därför med att knyta till sig specialiserade åklagare, som också ska befinna sig på enheten . Enligt enhetschefen har antalet anmälningar rörande våld mot kvinnor ökat , men polisen har inte tillräckliga resurser för att tillmötesgå behovet.