sou · GSB3122d3 · 2005-01-01 00:00:00 — Paragrafen motsvarar vad som enligt 10 och 11 §§ förordningen om beräkning av strafftid m.m. gäller beträffande uppskov med verkställighet av dom på fängelse. Paragrafen, som saknar motsvarighet i gällande rätt, reglerar berörda myndigheters handläggning av en sådan ansökan om nåd som avses i 12 § lagen om verkställighet av sluten ungdomsvård (2006:000), se kommentaren till den paragrafen, avsnitt 21.2. Paragrafen är utformad med 12 § förordningen om beräkning av strafftid m.m. som ledning. Paragrafen, som innehåller bestämmelser om den behandlingsplan som skall upprättas för den som har dömts till sluten ungdomsvård, har ändrats med anledning av förslaget att det i vissa fall skall ingå eftervård i verkställigheten. Bakgrunden till förslaget har redovisats i den allmänna motiveringen avsnitt 14.4.3. (Se även kommentaren till lagen om verkställighet av sluten ungdomsvård, avsnitt 21.2). Som nämnts där måste insatserna i samband med utslussningen från institutionen och efter institutionsvistelsen planeras i ett tidigt skede av verkställigheten av LSU-domen. Planen skall fastställas av SiS i samråd med och i förekommande fall avse också eftervård (andra stycket). De planerade insatserna, som främst skall syfta till att avhålla den unge från fortsatt brottslighet, bör rikta sig inte enbart mot den unges behov av vård- och behandling utan mot dennes hela livs- situation. Insatserna kan avse den unges bostad, arbete, utbildning, missbruksbehandling och dylikt (tredje stycket andra meningen). Som framgår av den allmänna motiveringen är SiS ansvar under eftervården begränsat till sådana behandlingsinsatser som är motiverade av den unges kriminalitet, t.ex. strukturella öppenvårds- insatser, programverksamhet, psykosocialt stöd, insatser mot missbruk m.m. medan svarar för tillgodoseendet av den unges eventuella behov i övrigt. SiS arbetsuppgifter inom verkställigheten skall alltså kunna hänföras till det kriminella beteendet. Mot den bakgrunden bör det klart framgå av planen inte bara vad SiS skall vidta för åtgärder utan också vilka insatser som har för avsikt att genomföra (tredje stycket tredje meningen). Det ankommer på SiS att bedöma hur den närmare utform- ningen av eftervården skall se ut med beaktande av förhållandena i det enskilda fallet. Planeringen bör baseras på en utredning om vilka behov och resurser den unge har och vad som krävs för att tillgodose behoven (fjärde stycket). Utredningen bör samordnas med den utredning som den LSU-dömde enligt nuvarande ordning skall bli föremål för under inledningsfasen av verkställigheten. Det är av vikt att planeringen och utredningen som ligger till grund för den görs enhetligt, strukturerat och målinriktat, att planeringen ligger till grund för insatserna samt att den regelbundet följs upp och revideras (femte stycket). Ändringen i paragrafen är föranledd av vårt förslag om en ny lag om verkställighet av sluten ungdomsvård, se avsnitt 21.2. Paragrafen är ny och reglerar SiS skyldighet att på begäran av domstol överlämna de uppgifter som är av betydelse för dom- stolens beslut om tillgodoräknande av frihetsberövande enligt 33 kap. 7 a § BrB. Ändringen är föranledd av vårt förslag att det skall införas en möjlighet för den som har dömts till fängelse eller sluten ungdomsvård att i vissa fall få tillgodoräkna sig den tid han har varit frihetsberövad enligt LVU, se avsnitt 17.4 i den allmänna motiveringen och kommentaren till 33 kap. 7 a § BrB (avsnitt 21.3). I den nämnda kommentaren beskrivs bl.a. vad SiS redovis- ning skall innehålla. Genom att uppgiftsskyldigheten skrivits in i förordning gäller undantag från den sekretess som annars finns beträffande uppgifter om enskilda som är föremål för vård med stöd av LVU vid någon av SiS institutioner (7 kap. 4 § och 14 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)). 21.28Förslaget till lag om ändring i lag (1999:353) om rättspsykiatriskt forskningsregister Ändringen i paragrafen är föranledd av vårt förslag om en ny lag om verkställighet av sluten ungdomsvård, se avsnitt 21.2. 21.29Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1999:1134) om belastningsregister Ändringen i andra stycket är föranledd dels av att åtalsunderlåtelse har ersatts med straffvarning beträffande den som har begått brott innan han har fyllt , dels av att straffvarning skall kunna meddelas även av domstol. Se kap. 7 i den allmänna motiveringen samt avsnitt 21.3, 21.4 och 21.6. 21.30Förslaget till lag om ändring i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål Ändringen i andra stycket punkten 3 är föranledd av att åtalsunderlåtelse enligt och LUL har ersatts med institutet straffvarning beträffande den som har begått brott innan han har fyllt . Se kap. 7 i den allmänna motiveringen samt avsnitt 21.4 och 21.6. 21.31Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) Paragrafen har ett nytt fjärde stycke som innehåller bestämmelser om insatsen . De allmänna övervägandena härom finns i avsnitt 12.6.3. Enligt paragrafens tredje stycke kan en kontaktperson förordnas att hjälpa en enskild person och dennes närmaste i personliga angelägenheter. En sådan kontaktperson kan ge stöd, råd och hjälp i olika behovssituationer. Insatsen har således ett mycket brett användningsområde. Kontaktperson kan vara en lämplig insats för barn och unga som begår brott. Tanken med insatsen var vid bestämmelsens tillkomst dock att den främst skulle användas i ärenden med lättare social problematik. Unga som begår brott och riskerar att skapa sig en kriminell livsstil har emellertid inte sällan en allvarlig problembild. Även för denna grupp unga kan kontaktperson ibland vara en adekvat insats, ofta i kombination med andra åtgärder. En målsättning med insatsen kontaktperson i dessa fall är att motverka att den unge fortsätter med brottslig verksamhet. Detta förutsätter emellertid att kontaktpersonen har ett särskilt ansvar för den unge som innebär dels kontroll och uppföljning, dels samordning av de insatser och åtgärder som vidtas från samhällets sida. personerna har alltså i dessa fall att bedriva en mer avancerad form av kontaktmannaskap. Ett sådant uppdrag är både tidskrävande och ansträngande. Mot bakgrund av stora ansvar för barn och unga som begår brott och av att det för vissa av dessa unga personer finns behov av ett mer kvalificerat kontaktmannaskap, införs genom bestämmelserna i fjärde stycket möjligheten att utse en . Insatsen skall användas i situationer när en ung person i riskzonen har behov av särskilt stöd och vägledning av en vuxen person för att inte göra sig skyldig till fortsatt brottslighet. En förutsättning för att förordna en enligt denna paragraf är att den unge ännu inte har fyllt . En ytterligare förutsättning är att det finns samtycke från den unge eller hans vårdnadshavare. Att en kan förordnas även utan sådant samtycke framgår av 22 § LVU (se avsnitt 21.16). Utseendet av en kräver en omsorgsfull rekryterings- process. Även om rekryteringsbasen bör vara bred är det dock troligt att det ofta kommer att krävas att mentorn har sådan kompetens som endast den som i sin profession arbetar med unga med beteendeproblem kan erbjuda. Den unges uppfattning om lämplig person skall givetvis efterhöras. Det är vidare nödvändigt att kan erbjuda omfattande stöd till mentorn i form av utbildning, rådgivning och handledning. bör upprätta en arbetsplan över uppdragets innehåll och vad som förväntas från alla involverade parter. Vid socialtjänstpåföljd skall insatsen kunna ingå i ungdoms- kontraktet eller vara en del av LVU-vården. bör i sitt yttrande enligt 11 § LUL särskilt redovisa sina överväganden i fråga om behovet av en sådan kontaktperson. Paragrafen har ett nytt andra stycke. Genom bestämmelsen införs en skyldighet för socialnämnden att även verka för att poliser, åklagare och domare som handlägger ungdomsärenden och ungdomsmål tillsammans med socialsekreterare utbyter informa- tion och erfarenheter i frågor som rör unga lagöverträdare. Detta utbyte av information och erfarenheter skall ske endast i övergripande frågor, och det skall alltså inte avse enskilda ärenden. Våra allmänna överväganden i fråga om vikten av samverkan finns i avsnitt 8.3.6. Se även kommentaren till 3 § förordningen (1994:1763) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare i avsnitt 21.22. Paragrafen är ny. Enligt gällande rätt kan domstolen vid en dom på överlämnande till vård inom meddela en föreskrift om ungdomstjänst. har kommunerna till uppgift att administrera sådan ungdomstjänst, dock utan att någon formell skyldighet att inrätta rutiner för detta har lagts på dem. Vi föreslår dock att ungdomstjänst införs som en ny självständig påföljd i påföljdssystemet för unga lagöverträdare (se kommentarerna till 1 kap. 3 §, 30 kap. 12 § samt 32 kap. 3 och 4 §§ BrB i avsnitt 21.3). Bestämmelsen i förevarande paragraf innebär att kommunerna i fortsättningen skall ha en skyldighet att ha rutiner för att admini- strera påföljden ungdomstjänst. Det blir således en obligatorisk uppgift för kommunerna. Våra allmänna överväganden om ungdomstjänst och vad som därvid skall åligga kommunerna finns i avsnitt 10.2. Närmare bestämmelser om verkställigheten av ungdomstjänst regleras i en särskild verkställighetslag (avsnitt 21.1). I denna ges ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter. Vi har i den allmänna motiveringen angett att detta bör ankomma på . Paragrafen har ett nytt första stycke. Genom bestämmelsen ges regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, dvs. enligt vårt förslag (se kommentaren till 8 kap. 1 § socialtjänstförordningen i avsnitt 21.33), befogenhet att utfärda föreskrifter för insatser inom omsorgen om barn och ungdom. Denna befogenhet att meddela föreskrifter är dock begränsad till de insatser som vidtas för barn och unga som till följd av brottslig verksamhet har visat tecken till en ogynnsam utveckling. Skälen för att införa en sådan föreskriftsrätt har vi utförligt redovisat i den allmänna motiveringen, se avsnitt 5.2.2. Andra stycket, som motsvarar det nuvarande innehållet i paragrafen, har inte ändrats. Paragrafens första stycke har ändrats till följd av att påföljden överlämnande till vård inom har ändrat benämning till socialtjänstpåföljd (se kommentaren till 32 kap. 1 § BrB i avsnitt 21.3). I första stycket har även gjorts ett tillägg föranlett av att skall upprätta ett s.k. ungdomskontrakt om vården i en socialtjänstpåföljd skall beredas den unge på frivillig väg med tillämpning av SoL. Innehållet i ungdomskontraktet består av den mellan och den unge överenskomna behandlingen. Om den planerade vården innebär åtgärder med stöd av LVU skall denna vård liksom tidigare framgå av en vårdplan. Såväl ett ungdomskontrakt som en vårdplan som innehåller åtgärder med stöd av LVU skall av domstolen bifogas en dom på socialtjänst- påföljd. Bestämmelsen reglerar att socialnämnden, i fråga om den som dömts till socialtjänstpåföljd, har en underrättelseskyldighet gentemot åklagarmyndigheten om den planerade vården enligt ett ungdomskontrakt eller en vårdplan inte kommer till stånd som planerat. Underrättelseskyldigheten gäller således oavsett om vård skall ges med stöd av SoL eller LVU och oavsett anledningen till att vården inte kan beredas den unge som planerat. Andra stycket har ett nytt innehåll till följd av att ungdomstjänst är en föreskrift vid påföljden överlämnande till vård inom , utan är en ny självständig påföljd enligt 32 kap. 3 eller 4 § BrB. Vid en dom på ungdomstjänst har socialnämnden motsvarande underrättelseskyldighet som vid en dom på social- tjänstpåföljd. skall således meddela åklagaren om den unge bryter mot vad som åligger honom i anledning av en dom på ungdomstjänst. Underrättelseskyldighet föreligger också om ungdomstjänsten inte kan genomföras som planerat utan den unges förskyllan. Vi har behandlat dessa frågor i den allmänna motiveringen i avsnitt 10.2.4. Se även kommentaren till 32 kap. 3 § BrB i avsnitt 21.3. En underrättelse enligt första eller andra stycket bör vara skriftlig. bör lämna en utförlig redogörelse för de omständigheter som ligger till grund för underrättelsen, eftersom åklagaren med stöd av innehållet i denna skall ta ställning till om han skall meddela den unge en varning eller väcka talan vid domstol med begäran om ny prövning av påföljdsfrågan enligt 32 kap 2 § BrB respektive 32 kap. 3 § tredje eller fjärde stycket BrB. Det finns naturligtvis inget som hindrar att åklagaren tar kontakt med social- uppgifter om det finns behov av det. 21.32Förslaget till förordning om ändring i förordning (2001:637) om behandling av personuppgifter inom Ändringen i paragrafen är föranledd av vårt förslag om en ny lag om verkställighet av sluten ungdomsvård, se avsnitt 21.2. 21.33Förslaget till förordning om ändring i socialtjänst- förordningen (2001:937) 10 och 14 §§ De i 3 kap. 10 § tredje stycket och 14 § tredje stycket gjorda ändring- arna är föranledda av vårt förslag om en ny lag om verkställighet av sluten ungdomsvård, se avsnitt 21.2. Paragrafen har ett nytt första stycke. Bestämmelsen är föranledd av vårt förslag att regeringen med stöd av 5 kap. 12 § SoL till Social- styrelsen skall delegera sin befogenhet att meddela föreskrifter för insatser inom omsorgen om barn och ungdom såvitt gäller unga som till följd av brottslig verksamhet har visat tecken till en ogynnsam utveckling. Se vidare kommentaren till 5 kap. 12 § SoL i avsnitt 21.31. Ändringen i andra stycket är endast av redaktionell art. I paragrafen har lagts till att , enligt vårt förslag, får meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för verkställigheten av lagen om verkställighet av ungdomstjänst. Se även kommentaren till 7 § nämnda lag, avsnitt 21.1. Översyn av det allmännas ingripanden vid Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas för att följa upp och vidareutveckla påföljdsreform såvitt avser unga lagöverträdare. Arbetet skall utföras mot bakgrund av en analys av hur de kriminalpolitiska intentionerna bakom det nuvarande påföljdssystemet har förverkligats. Utredaren skall med denna utgångspunkt göra en översyn av påföljdssystemet och lämna förslag till hur detta kan vidareutvecklas och förbättras. Uppdraget omfattar såväl frågan om valet av påföljd som verkställigheten av de olika påföljderna. Möjligheterna att utveckla påföljderna och skapa nya påföljds- alternativ skall särskilt övervägas. De åtgärder som vidtas skall vara ägnade att motverka att den unge återfaller i brott. Syftet med uppdraget är att, med upprätthållande av de straffrättsliga princip- erna om proportionalitet, förutsebarhet och konsekvens, gå vidare i arbetet med att utveckla ett påföljdssystem för unga som har ett pedagogiskt och tydligt innehåll samt att utifrån den unges behov skapa bättre förutsättningar för ett återförande till ett socialt välfungerande liv och på så sätt åstadkomma en positiv förändring. I vårt land finns en lång tradition och bred förankring när det gäller att särbehandla unga lagöverträdare i straffrättsligt hänseende. Tanken bygger på erfarenheten att straffrättsliga ingripanden mot unga människor måste anpassas till den unges brist på mognad, begränsade erfarenhet och särskilda förhållanden. Denna princip gäller särskilt åldersgruppen med , men också personer i åldern . För att kunna hindra att unga utvecklar en kriminell livsstil krävs en helhetssyn. Det är inte tillräckligt att fokusera på de brottsliga gärningarna som sådana. Hela den unges situation måste beaktas, vilket kräver samarbete mellan olika aktörer i samhället. Ett särskilt ansvar vilar på som har det övergripande samhälleliga ansvaret för de ungas sociala situation och som därmed, så långt det är möjligt, också ansvarar för vården av unga som begår brott. har det allmänna uppgiften att se till att även de brott som begås av unga beivras och att de grundläggande värden som skyddas genom straffrättsliga regler upprätthålls. Dessa två intressen kan i vissa fall framstå som svårförenliga och kan därför utgöra ett dilemma vid det allmännas ingripande vid ungdomsbrott. Påföljden överlämnande till vård inom regleras i 31 kap. . Om den som är och har begått brott kan bli föremål för vård eller annan åtgärd enligt socialtjänstlagen (2001:453) eller lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga får rätten överlämna till social- nämnden att föranstalta om erforderlig vård inom enligt en för den tilltalade av nämnden uppgjord vårdplan. Påföljden kan förenas med dagsböter eller ungdomstjänst. Genom de förändringar i påföljdssystemet som genomfördes har den s.k. överlämnandepåföljden stramats upp och dess innehåll utvecklats (prop. 1997/98:96, Vissa reformer av påföljdssystemet). Kraven skärptes när det gäller de yttranden som skall ges in till domstolen innan den dömer i målet. Domstolen skall också på ett tydligare sätt pröva om de åtgärder som planeras är tillräckligt ingripande med hänsyn till brottets straffvärde, art och den unges tidigare brottslighet. Möjligheten att undanröja påföljden vid misskötsamhet utvidgades också. Vidare infördes möjligheten att förena påföljden med en föreskrift om ungdomstjänst. Vid samma tillfälle infördes även påföljden sluten ungdomsvård för ungdomar i ålderskategorin 15 till och med . Om dom- stolen finner att påföljden för någon som begått brott innan han eller hon fyllt bör bestämmas till fängelse, skall den i stället, om det inte finns särskilda skäl emot det, bestämma påföljden till sluten ungdomsvård , lägst och högst (31 kap. 1 a § BrB). Vid verkställigheten skall den unges behov av vård och behandling sättas i fokus. Statens institutions- styrelse ansvarar för verkställigheten som skall planläggas och genomföras i nära samarbete med socialnämnden i den dömdes hemort. Behovet av en reform Det allmännas åtgärder mot ungdomsbrottslighet är ständigt föremål för livlig debatt. Det är viktigt att fortlöpande se till att påföljdssystemet för de unga är anpassat till rådande förutsätt- ningar och att intentionerna med lagstiftningen verkligen uppfylls. Avsikten med de förändringar i påföljdssystemet för unga som genomfördes var att göra påföljden över- lämnande till vård inom tydligare och att ge de straffrättsligt motiverade kraven på förutsebarhet, konsekvens och proportionalitet större utrymme. För att i möjligaste mån hålla ungdomarna utanför kriminalvården infördes möjligheten att förena överlämnandepåföljden med ungdomstjänst. Genom reformen infördes också den nya påföljden sluten ungdomsvård, med syftet att ersätta fängelsestraffen i åldersgruppen med . 1997/98:96, Vissa reformer av påföljdssystemet (s. 182) angavs att reformen skulle utvärderas när den varit i kraft . , och har därför regeringens uppdrag att följa upp och utvärdera påföljdsreformen för unga (dnr Ju 2001/4834). Uppdraget skall redovisas . Uppdraget innebär att och gemensamt följer upp och utvärderar påföljden överlämnande till vård inom när det gäller dess användning och innehåll. Analysen skall ta sikte på påföljden såsom den har kommit att utformas reform. Inom ramen för utvärderingen skall myndigheterna bland annat studera utformningen av och innehållet i socialnämndens yttranden respek- tive vårdplaner. I uppdraget ingår också att utreda hur och i vilken utsträckning socialnämndens planerade insatser beaktas av domstolen vid påföljdsvalet i förhållande till brottets straffvärde, art och tidigare brottslighet. Vidare skall myndigheterna studera i vilken utsträckning och under vilka förhållanden påföljden förenas med böter respektive ungdomstjänst samt i det sammanhanget kartlägga i vad mån kommunerna har en ungdomstjänstverksamhet. Myndigheterna skall också följa upp vilka insatser som vidtagits från sida beträffande den unge efter domen på överlämnande samt därvid redovisa vilka överväganden som ligger till grund för beslut om de olika insatserna. Dessutom skall myndigheterna utreda hur rutinerna för uppföljningen av vad som sker med den unge efter ett överlämnande fungerar, däribland socialnämndens och åklagarens agerande när avsedda åtgärder beträffande den unge av olika skäl inte kommer till stånd. Uppdraget innebär också att skall belysa huruvida påföljden sluten ungdomsvård har ersatt fängelse för ungdomar och utreda skälen till att fler unga döms till sluten ungdomsvård än som tidigare dömdes till fängelse. Brottsföre- byggande rådet skall särskilt undersöka förhållandet mellan användandet av åtgärder enligt socialtjänstlagen (2001:453) och lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga å ena sidan och sluten ungdomsvård å den andra. Vidare innebär uppdraget att och skall analysera och redovisa hur vården för de dömda har utformats och i vilken utsträckning behov av samverkan med andra huvudmän har kunnat tillgodoses utifrån de särskilda vårdbehov vissa ungdomar har, hur utslussningen av de dömda har utformats samt belysa vilka åtgärder från samhällets sida som har vidtagits efter avslutad verkställighet. Medling med anledning av brott har antagit regeringens förslag till en särskild lag om medling med anledning av brott (prop. 2001/02:126, Medling med anledning av brott). Syftet med lagen som trädde i kraft är främst att tillgodose kraven på rättssäkerhet när medling anordnas i statlig eller regi. I betänkandet Medling vid ungdomsbrott (SOU 2000:105) föreslog utredningen att det i 17 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare skulle anges att medling skall utgöra en särskild grund för åtalsunderlåtelse. Riksåklagaren m.fl. framhöll under remissbehandlingen av förslaget svårigheterna med att tillgodose bl.a. kraven på likformighet och förutsägbarhet. Det bör finnas utrymme för att utveckla medling till att spela en mer framträdande roll i påföljdssystemet för unga lagöverträdare, vilket torde kunna leda till fördelar för såväl brottsoffer som samhället i stort. För att medling skall kunna utvecklas i denna riktning krävs dels att medling kommer till stånd på ett konsekvent och strukturerat sätt, dels att medling visar sig ha sådan effekt att den upplevs som ett trovärdigt inslag i samhällets reaktion med anledning av brott. Frågan måste därför bli föremål för ytterligare överväganden. Utredningen om medling vid ungdomsbrott föreslog även att medlingsverksamheten skulle vara en obligatorisk verksamhet för kommunernas socialtjänst. Regeringen fann emellertid att även denna fråga krävde ytterligare överväganden, bl.a. mot bakgrund av att utredningens förslag kritiserats för att det ålägger att tillhandahålla en metod bland flera för att stödja brottsoffer och gärningsmän. Det saknas underlag för att bedöma möjligheten att organisera medlingen på annat sätt. Frågan har dessutom nära samband med frågan om medlingens ställning i rättsprocessen. Dessa kvarstående frågor behöver således utredas ytterligare. I propositionen (s. 29) uttalar regeringen även att det finns ett stort behov av att finna alternativ till de traditionella reaktionerna på brott, särskilt när det gäller brott som har förövats av unga lagöverträdare. Intresset för alternativa former för ingripanden är stort, inte bara när det gäller medling. En samlad översyn av påföljdssystemet bör göras De ovan nämnda faktorerna talar för att nu göra en samlad översyn av påföljdssystemet för unga lagöverträdare. Enligt regeringens mening är det angeläget att arbetet med att vidareutveckla påföljdssystemet för unga lagöverträdare kan påbörjas , varför en särskild utredare bör tillkallas redan innan den pågående utvärderingen av reform överlämnats till regeringen. Utredaren får i uppdrag att följa upp och vidareutveckla påföljds- systemet för unga, med utgångspunkt från de kriminalpolitiska intentioner som kom till uttryck reform. Utredaren skall göra en översyn av påföljdssystemet och undersöka i vilka former och på vilket sätt det allmänna skall ingripa när unga begår brott. Uppdraget omfattar personer i åldern som har gjort sig skyldiga till brott.