sou · GSB386 · 2005-01-01 00:00:00 — Index hela landet = 100 I den senaste om skolelevers drogvanor (Hvitfeldt, m.fl., 2004) redovisades, , regionala skillnader i alkoholvanor bland elever i årskurs nio. Uppgifterna bygger på svaren från de tre årliga undersökningarna genomförda 2001, 2002 och 2003 men sammanslagna till ett större urval. Resultaten visade på stora regionala skillnader för såväl pojkar som flickor. Alkoholkonsumtionen visade sig för båda könen vara högst i län och lägst i norra (norrlandslänen) och (samtliga län i förutom ). De två övriga regionerna i – och övriga län i – uppvisade den, efter , högsta konsumtionen. Pojkarna i uppvisade högre konsumtion än mellersta och norra men lägre än de övriga regionerna i . Något överraskande uppvisade flickorna i en ungefär lika låg konsumtion som flickorna i mellersta och norra . Konsumtionen i län var för både pojkarna och flickorna högre jämfört med genomsnittet för alla regioner. uppvisade en konsumtion som för pojkarna var lägre och för flickorna lägre än genom- snittet för samtliga regioner. Ungefär samma regionala mönster, men med något mindre uttalade skillnader, framkom i andelen som uppgett intensivkon- sumtion (berusningskonsumtion) minst en gång : högst andel i och lägst andel i norra och . För flickorna visade sig uppvisa den allra lägsta andelen månatliga intensivkonsumenter. Sammanfattningsvis visar dessa siffror om konsumtion och kon- sumtionsutveckling i olika regioner bland vuxna och bland elever i årskurs nio följande: Regionala skillnader i konsumtion och konsumtionsutveckling är konsumtionen bland elever i årskurs nio klart högst i län, följt av övriga regioner i och lägst i norra , följt av . De regionala skillnaderna ser ut på ungefär samma sätt även bland den vuxna befolkningen, men med mindre uttalade skill- nader och med det viktiga undantaget att upp- visar den allra högsta konsumtionsnivån. och mitten av och var kon- sumtionen något lägre i jämfört med övriga landet. Efter EU-inträdet och har skill- naderna mellan olika regioner i snarare ökat än minskat. Detta är resultatet av att konsumtionen ökat snabbast i , framför allt i län, som norrlandslänen uppvisat den minsta förändringen. Det är möjligt, men ännu inte klart fastställt, att skillnaderna återigen håller på att minska något. Detta skulle i så fall kunna innebära att de regioner som hitintills uppvisat de minsta konsumtionsökningarna kommer närmare de regioner uppvisat störst ökningar. De alkoholrelaterade problemen – såväl medicinska som sociala – har en betydande utbredning i befolkningen (se också kapitel 8). I allmänhet skiljer man mellan akuta problem (t.ex. skador, olyckor och rattfylleri) och kroniska (skrumplever och demens etc.). Risken för problem för den enskilde ökar med ökad konsumtion och påverkas också av dryckesmönstret. De som konsumerar stora mängder alkohol vid konsumtionstillfällena riskerar i särskilt stor utsträckning att drabbas av akuta problem – ett viktigt konsta- terande i där berusningsdrickande är vanligt. Den stora gruppen låg- och måttlighetskonsumenter svarar dock för de flesta akuta och lindriga sociala och medicinska problemen i befolk- ningen. Förklaringen är att även om den individuelle storkon- sumenten löper större risk än den individuelle måttlighetskonsu- menten är den senare gruppen mycket större. Detta förhållande kallas ibland preventionsparadoxen. Dock svarar storkonsumenter- na för majoriteten av många kroniska sjukdomar, t.ex. skrumplever. De empiriska belägg som visar att konsumtionsökningar också innefattar storkonsumenter och en ökning av andelen stor- konsumenter är många. Svenska studier visar således att andelen storkonsumenter i ökat i takt med att den totala alko- holkonsumtionen ökat. Detta leder i sin tur till en ökning av olika alkoholskador, vilka inte enbart drabbar alkoholkonsumenterna själva utan också tredje person. Sett ur ett krasst ekonomiskt perspektiv påverkar det också alla skattebetalare, som får stå för de ökade utgifterna inom exempelvis sjukvården och socialvården. Den ökade alkoholkonsumtionen är således inte oproblematisk. Studier genomförda inom ramen för den omfattande jämförande studien om alkoholpolitik, alkoholkonsumtion och alkoholskador mellan EU-länderna (ECAS [European Comparative Alcohol Study]) visar till och med att effekterna av en ökad alkohol- konsumtion på olika alkoholrelaterade problem är starkare i de nordiska länderna än i länderna i Syd- och (2001). Sannolikt har detta att göra med det fortsatta stora inslaget av berusningsdrickande i de nordiska länderna, inte mist . Detta avsnitt visar vad som faktiskt hänt med utvecklingen av olika, mer eller mindre, alkoholrelaterade problem under de senaste 10–15 åren. Om data tillåter redovisas också utvecklingen i olika regioner. De olika alkoholrelaterade problem som studeras är den alkoholrelaterade dödligheten och slutna sjukvården, rattfylleri samt våldsbrottsligheten. Även sambandet mellan alkohol och sjukskrivningar redovisas kortfattat. Förändringar i våldsbrottslig- heten och i antal sjukskrivningar är av mycket stort sam- hällsintresse, men båda förklaras också av en mängd andra faktorer än förändringar i alkoholkonsumtionen. Därför redovisas också för sambandet mellan å ena sidan alkoholkonsumtion och å andra sidan våldsbrottslighet respektive antal sjukskrivningar. 7.1Alkoholrelaterad dödlighet och slutenvård Utvecklingen av den alkoholrelaterade dödligheten har studerats av vid . Där har ett index konstruerats, som inkluderar samtliga personer som avlidit med en eller flera explicita alkoholrelaterade diagnoser nämnda på döds- orsaksintyget, t.ex. alkoholförgiftning, alkoholpsykos, alkohol- betingad levercirros. Dessa diagnoser speglar endast en del av alla de sjukdomar och skador som orsakas, eller förvärras, av alkohol- missbruk. Som exempel på sjukdomar som inte inkluderas i detta alkohol- index men där alkohol är en av flera bidragande även om inte en nödvändig orsak kan nämnas magkatarr, leverinflammation, högt blodtryck, hjärnblödning, hjärtsjukdom, epileptiska kramper, muskelskador, skador på nerver, armar och ben, blodförändringar, nedsatt immunförsvar, epileptiska anfall, urkalkning av skelettet, hormonella störningar samt cancer i munhåla och svalg, matstrupe, lever, ändtarm och bröst. Syftet med att redovisa utvecklingen av detta alkoholindex (eller liknande alkoholrelaterade mått) är alltså inte att kartlägga förändringar i faktisk alkoholskadenivå, utan att belysa om det finns tecken på att den alkoholrelaterade dödligheten och därmed alkoholproblematiken i samhället, ökar eller inte. Den nedåtgående trend i den alkoholrelaterade dödligheten (enligt alkoholindexet) som pågått verkar ha avstannat. Nya uppgifter från dödsorsaksstatistiken för visar på en uppgång av de alkoholrelaterade dödsorsakerna för männen med jämfört med . Speciellt tydlig var ökningen bland män i åldersgruppen 30–, med en ökning på . Bland kvinnorna var nivån i stort sett oförändrad 2001 jämfört med . En viss ökning framkom dock i ålders- gruppen 45–, en ökning som faktiskt pågått . Däremot har alkoholdödligheten minskat bland såväl de yngre kvinnorna som männen. Tyvärr finns inte senare uppgifter än 2001 att tillgå, vilket är ett stort problem då konsumtionsökningen tog rejäl fart först . Det är mycket möjligt att den ökning av dödligheten som framkom 2001 för männen tagit rejäl fart 2002 eller 2003 och kanske förekommer också ökningar bland kvinnorna. Men detta vet vi alltså ännu inte, trots att detta avsnitt skrivs . tar regelbundet fram uppgifter om omfattningen av den slutna och öppna beroendevården inom . Fördelen med dessa data är att de är avsevärt mer aktuella i tiden med uppgifter tillgängliga fram till föregående månad. Den allmänna nackdelen med slutenvårdsdata, såväl för som hela riket, är dock att dessa påverkas av förändringar i vårdutbudet och omstruktureringar inom vården. Uppgifterna om den slutna sjukhusvården inom visade på en mindre ökning av antalet patienter vårdade för lever- sjukdomar , från 669 till 713 patienter men därefter en kraftig ökning. uppgick antalet till 740, till 842 och 2003 till 905, alltså en ökning . Den alkoholspecifika leversjukligheten (K70) har ökat från 467 patienter 1997 till 601 patienter 2003, en ökning . Ökningar framkommer också i antalet individer vårdade för pankreatit och i synnerhet alkoholspecifik sådan (K860) (från 99 patienter 1996 till 153 patienter 2003). Det återstår att se om denna utveckling också ägt rum i andra delar av landet. Om utvecklingen av de kroniska skadorna i riket som helhet kan sägas vara något oklar så är bilden mer entydig när det gäller de akuta alkoholskadorna. Alkoholförgiftningar uppvisar klara ökningar , både i antal dödsfall och i antal vårdade inom den slutna sjukhusvården. Ytterligt oroande är statistiken över det totala antalet personer vårdade för alkoholförgiftning samt antalet 15–19-åringar vårdade med denna diagnos. fördubblades antalet personer som vårdades för alkoholförgiftning. ökade alkoholförgiftningarna för 15–19-åriga kvin- nor med och för samma ålderskategori män med (SoS, 2003). Detta är en mycket oroande utveckling och när det gäller unga kvinnor är den alarmerande. De har gått om de unga männen då det gäller vårdtillfällen för alkoholförgiftning. Dödsfallen i alkohol- förgiftning, alla åldrar, har –2001 ökat med . Hur den alkoholrelaterade dödligheten förändrats i sju regioner framgår av tabell 7.1. Man kan konstatera att kvinnor i i huvudsak (dock ej 1991 och 1994) uppvisade en lägre dödlighet än bland kvinnor i riket som helhet fram för att därefter ligga klart över riksgenomsnittet. Det är värt att notera att en sådan förändring i relation till som helhet inte ägt rum i någon annan av regionerna. och ligger genomgående över genomsnittet och samt övriga län i ligger marginellt lägre. Regionen bestående av länen , och har inte genomgått samma utveckling som , även om dödligheten låg på en högre nivå jämfört med perioden innan. Övriga län i uppvisade den lägsta alkoholrelaterade dödligheten i bortsett . Ett liknande mönster kan observeras för män. uppvisade en klart lägre alkoholrelaterad dödlighet än genomsnittet för fram , men därefter, flertalet år, en högre (dock ej 1996 och 1998). Även om man bör vara försiktig vid tolkningen av döds- tal , är det värt att uppmärksamma att den högsta nivån i alkoholrelaterad dödlighet bland män i här analyserade data står att finna i för . Tabell 7.1 Alkoholrelaterad dödlighet för kvinnor och män (per 100 000) i sju olika svenska regioner 1987–2001 Den avvikande utvecklingen för län framträder än tydligare när man betraktar kvoten mellan och övriga rikets alkohol- relaterade dödlighet (figur 7.1). För såväl män som kvinnor är utvecklingen för kvoten klart positiv, dvs. dödligheten blir allt högre i jämfört med övriga , även om av- vikelser förekommer under enstaka år. Om man beräknar genom- sittliga skillnader före och efter EU-inträdet, så låg dödligheten för kvinnor i lägre än övriga landet för åren 1987– 1994, med därefter högre. För män var mot- svarande siffror lägre och för perioden –2001, i genomsnitt högre. Figur 7.1 Alkoholrelaterad dödlighet i i relation till övriga , 1987–2001 Antalet polisanmälda rattfylleribrott ökade för att fram till och med minska med i genomsnitt ca 10 pro- cent . anmäldes drygt 26 000 fall och drygt 12 000 fall. Därefter – mellan och – har antalet polis- anmälda rattfylleribrott ökat med drygt 3 000 eller . En viss ökning framkommer också i antalet misstänkta för ratt- fylleri för att därefter fram plana ut (uppgifter finns ej tillgängliga). Eftersom rattfylleri till stor del är ett s.k. proaktivt brott beror utvecklingen av de polisanmälda rattfylleribrotten i stor utsträck- ning på förändringar i rutiner i polisens arbete. Lägger polisen ner mer resurser och, kanske, genomför en större andel riktade kontroller under vissa tider eller veckan då sannolikheten är större att möta rattfyllerister, ökar också antalet anmälda brott. Detta alltså utan att det faktiska antalet rattfylleribrott nödvändigt- vis har ökat. Därför behövs det fler indikatorer på utvecklingen av rattfylleri. En sådan indikator är trafikolyckor. Olyckor i trafiken är ett snabbt mått på utvecklingen av negativa konsekvenser av alkohol, då tiden mellan alkoholintaget och olyckan är kort. Studier visar att en större andel av alla förare är alkoholpåverkade i dödsolyckor än i icke-dödsolyckor liksom i singelolyckor jämfört med icke-singel- olyckor. Utvecklingen av dödsolyckor och singelolyckor brukar därför användas som en indikator på utvecklingen av rattfylleri, även om det givetvis finns en mängd andra faktorer som också som orsaker dessa olyckor. I en svensk studie visade det sig att mer än varannan person som omkom i singelolyckor var alko- holpåverkad (1993). gör i rapporten av natio- nella handlingsplanen för att förebygga alkoholskador (FHI, 2003) en genomgång av olika skadeindikatorer 2002, däribland rattfylleri och singelolyckor. Antalet singelolyckor med personbil eller motorcykel ökade –2002 med 700 fall, från ca 3 400 till 4 100 och hela ökningen har ägt rum . Enligt uppvisade också antalet singel- olyckor med dessa fordon en ökning. Rattfylleriutvecklingen kan också studeras genom uppgifter om alkohol i blodet bland avlidna förare. av alla avlidna förare obduceras. Andelen av samtliga dödade förare som obducerats och visat sig ha alkohol i kroppen har ökat från 18 pro- cent , , år . Fram till och med ökade det totala antalet döds- olyckor för att därefter minska. Ökningen i andelen är därför, till viss del, resultatet av en totalt sett sjunkande dödlighet bland förare i trafiken. Uppgifter från visar också att graden av alkoholpåverkan hos dem som avlider är klart Dessa data återspeglar dessutom bara de fall där den avlidne föraren varit alkoholpåverkad. De dödsfall där ej på- verkade personer dödats av berusade förare, t.ex. barn som blir påkörda av rattfyllerister, finns inte med i statistik, varför siffrorna över dödsolyckor som har samband med alkohol i trafiken med all säkerhet är högre. Sammanfattningsvis visar dessa indikatorer på en sannolik ök- ning av rattfylleri . Indikatorerna är dock inte problemfria, varför en viss försiktighet bör iakttas vid tolk- ningen. Tillförlitliga uppgifter om regionala skillnader i rattfylleri finns inte att tillgå. En orsaksfaktor till förändrat faktiskt våld är alkoholkonsumtionen och förekomsten av ett orsakssamband mellan våld och alkohol har konstaterats i olika experiment. Inom den kriminologiska forskningen får detta samband sitt uttryck på åtminstone tre sätt. För det första visar studier av lagförda misshandelsbrott att ca 70 av gärningsmännen och 40 av offren var alkoholpåverkade vid brottstilfället. Samma tendens, nämligen att storkonsumenter oftare kommer i våldsutlösande konflikter med personer i omgivningen, framför allt i dryckessituationer, har konstaterats i intervjustudier. Den andra indikationen för orsaks- sambandet mellan alkoholkonsumtion och våldsbrott är att de polisanmälda våldsbrotten dag för dag, enligt statistiken, samman- faller med uppgifter om den dagliga alkoholkonsumtionen. Med undantag för den polisanmälda barnmisshandeln följer alla typer av misshandelsbrott ungefär samma rytm över veckans dagar som alkoholkonsumtionen gör. Detta gäller oavsett om offret är kvinna eller man, om gärningsmannen är bekant eller obekant för offret och oavsett om misshandeln sker utomhus eller inomhus. Den tredje indikationen, slutligen, gäller för utvecklingen av både alko- holkonsumtionen och våldsbrottsligheten . Många under- sökningar visar att alkoholkonsumtionen per invånare varierar systematiskt med den polisanmälda misshandelsbrottsligheten och i ännu högre grad med det polisanmälda dödliga våldet. I BRÅ:s kommande Brottsutvecklingen redovisar (2004) för utvecklingen av våldsbrottsligheten och framförallt misshandelsbrotten, som utgör den stora majoriteten av samtliga anmäldes över 65 000 misshandelsbrott till polisen. Utvecklingen innebar en konsekvent ökning av brottsanmälningarna då kurvan planade ut. Stagnationen i tillväxten har, för såväl kvinnor som män, gett vika för en ökning . Denna utveckling gäller i stort sett för alla kategorier av misshandelsbrott, vilket redovisas i tabell 7.2. Tabell 7.2 Polisanmäld misshandel mot män och kvinnor per 100 000 invånare (medelfolkmängden) (Barnmisshandel, som omfattar offer i åldrarna 0 , ingår ej) Källa: Brottsutvecklingen, BRÅ (kommande rapport). Ökningen har alltså inte bara inträffat i den största kategorin inom kvinnomisshandeln, nämligen där offret och gärningsmannen kände varandra, utan också i den med för offret okända gärnings- personer. Detsamma gäller för männen, men i motsats till kvin- norna är det för männen mycket vanligare att gärningsmannen är obekant än bekant med offret. Enligt tyder utvecklingen av de olika grupperna av våldsbrottsligheten, inte minst av gatuvåldet, som torde vara den kategori som är minst känslig för ändringar i anmälningsbenägen- heten, på att det faktiska våldet ökat efter en stagnation . Visserligen är en ökad alkoholkonsumtion endast en av flera faktorer som kan förklara ökningen av våldsbrottsligheten under . Icke desto mindre, anges i rapporten den ökade alkoholkonsumtionen i som den vik- tigaste orsaken . (1997) har, i tidsserieanalyser, avseende perioden 1994, studerat det kausala sambandet mellan alkoholkonsum- tion och våldsbrott. Effekten av en liters ökning av den registrerade alkoholkonsumtionen på våldsbrottsligheten skattades till 7 pro- cent. (1994 2003) har alkoholkonsum- tionen ökat med i runda tal . Detta skulle, enligt skattning, leda till en ökning av antalet våldsbrott med 17,5 pro- cent, från 53 665 faktiska anmälda våldsbrott till upp- skattningsvis 63 2003. Det faktiska antalet uppgick till 65 177, alltså högre än det predicerade värdet. Allt talar således för att den ökade våldsbrottsligheten i stor utsträckning kan förklaras av den ökade alkoholkon- sumtionen. Nyare studier om regionala skillnader i våldsbrottutvecklingen har inte kommit till utredningens kännedom. Sådana studier är komplicerade att genomföra och kräver, bl.a., kunskap om möjliga skillnader i anmälningsbenägenheten mellan olika regioner i . Inom ramen för utredningen har vi tagit fram uppgifter om samtliga polisanmälda brott, men inte uppdelat för de olika kategorierna av misshandelsbrott, i och i övriga landet. (Uppgifter är för län en sammanslagning av län, som nämnda år slogs samman till län). Som framgår av figur 7.2 uppvisade län högre antal polis- anmälda misshandelsbrott (per 100 000 invånare) under samtliga år Mer intressant är dock att både län och övriga landet uppvisade likartade ökningar . Möjligen är ökningen något större för län 2002 vilket möjligen, men långtifrån säkert, skulle kunna förklaras av att alkoholkonsumtionsökningen var kraftigare i län jämfört med resten av landet (se kapitel 6). Konsumtionsuppgifterna för indikerade något minskade regionala skillnader jämfört med , inte minst mellan län och övriga landet. Det är intressant att notera att så även tycks vara fallet för misshandelsbrotten. Figur 7.2 Polisanmälda misshandelsbrott i län och i övriga 1990 2003 per 100 000 invånare I och med de senaste årens kraftiga ökning av sjukfrånvaron och den ökning som har skett av alkoholkonsumtionen har frågan om eventuella samband mellan alkohol och sjukskrivning aktualiserats. Vad gäller frågan om alkoholens be- tydelse för sjukskrivning kan det intuitivt förefalla högst rimligt att personer som är storkonsumenter av alkohol, eller som har alkohol- problem, av olika skäl kan tänkas få svårare att fungera i yrkeslivet och därmed löpa ökad risk att bli sjukskrivna. Dels ställer själva yrkesutövningen som sådan mestadels stränga krav på nykterhet, dels kan en alltför hög alkoholkonsumtion eller ofta återkom- mande berusningsdrickande också innebära negativa hälsomässiga konsekvenser – och därmed sjukskrivning – för den enskilde individen. Man kan dock konstatera att mer systematisk forskning om sambanden mellan alkoholkonsumtion och sjukskrivning till stora delar saknas (se t.ex. SBU, 2003). I en, ännu inte publicerad, rapport inom för den s.k. SAFIR- utredningen har man vidare jämfört alkoholvanorna bland sjuk- skrivna med de bland icke sjukskrivna personer. (SAFIR-utred- ningen är en samverkansgrupp för , , och Riksför- säkringsverket som arbetar med att sammanfatta den kunskap och forskning som finns tillgänglig när det gäller orsaker till sjuk- frånvaro.) I denna framkommer att de sjukskrivna har mer polari- serade alkoholvanor jämfört med icke sjukskrivna. Bland sjuk- skrivna män var det således vanligare att inte dricka alkohol alls, men också vanligare med riskkonsumtion och att ha fått behand- ling för alkoholproblem. Bland kvinnor var det vanligare att inte dricka alkohol alls om man var sjukskriven, däremot framkom inga skillnader mellan sjukskrivna och icke sjukskrivna kvinnor vad gäller riskkonsumtion av alkohol. I samma undersökning studerades vidare om riskkonsumenter av alkohol löpte ökad risk att vid en senare uppföljning vara sjuk- skrivna. Resultaten från dessa analyser visade att män som klassi- ficerats som riskkonsumenter av alkohol vid ett första undersök- ningstillfälle löpte en högre risk att vara sjukskrivna. Motsvarande riskökning för kvinnorna uppgick till . I en äldre studie, med data från fyra primärvårds- kommuner i , framkom liknande resultat. Män och kvinnor som klassificerades som högkonsumenter enligt en frågeundersökning 1984 visade sig ha fler sjukskrivningsperioder om minst åren 1988 1991 jämfört med låg- och mellankonsumenter (Upmark, m.fl., 1999). Sammantaget talar dessa resultat för ett orsakssamband mellan riskfyllda alkoholvanor och ökad risk för sjukskrivningar och att den ökade alkoholkonsumtionen i varit en bidragande orsak till den ökade sjukfrånvaron. Det är också möjligt att tänka sig ett omvänt samband, dvs. att sjukskrivning kan inverka på alkoholkonsumtionen. Hur ett eventuellt sådant samband skulle se ut är dock inte alldeles själv- klart. Både ett minskat och ett ökat intag skulle kunna vara rimliga konsekvenser. Försämrade ekonomiska resurser kan tänkas verka dämpande på konsumtionen, medan exempelvis leda och ned- stämdhet som kan följa av att man går sysslolös hemma skulle kunna medföra en ökad konsumtion av alkohol. I ovan nämnda undersökning belystes även denna frågeställning, dvs. om sjuk- skrivning hade någon inverkan på senare alkoholkonsumtion. Det som framkom var att män som vid ett första undersökningstillfälle varit sjukskrivna löpte lägre risk att klassificeras som riskkonsument. Även för kvinnor framkom samma mönster (lägre risk), vilket dock inte var statistiskt signifikant. 8Vilken är den egentliga samhällsekonomiska kostnaden för alkoholen De problem som alkoholkonsumtionen för med sig är, , omfattande i hela (och än mer så i ). Att beräkna alkoholens totala kostnader för samhället är ytterst proble- matiskt. Detta gäller inte bara de direkt ekonomiska kostnaderna, som vården inom de medicinska och sociala sektorerna samt minskad produktivitet i arbetslivet, utan också det mänskliga lidande som drabbar både alkoholmissbrukare och anhöriga. Gutjahr och Gmel (2001) redovisar dock att de samhälleliga kost- naderna för alkoholen i har beräknats till 1–av BNP . Den kanske mest relevanta och framkomliga vägen att uppskatta alkoholens kostnader är de studier som genomförts inom ramen för WHO:s projekt of Disease 2000 och som syftar till att beräkna hur mycket olika riskfaktorer bidrar till den totala sjukdomsbördan. Beräkningarna visade att alkoholen orsakade 1,8 miljoner dödsfall 2000, vilket motsvarade 3,2 pro- cent av samtliga dödsfall. Andelen visade sig vara ca 10 gånger högre bland männen (6,) än kvinnorna (0,). Akuta alkoholrelaterade dödsfall var vanligast och utgjorde nästan hälften av samtliga dödsfall relaterade till alkohol.