sou · GSB3121 · 2005-01-01 00:00:00 — Stödet till lokalt brottsförebyggande arbete visar också på att mäns våld mot kvinnor är en tämligen lågt prioriterad fråga i verksamheten att dela ut som mest och som till projekt inom området ligger inte i linje med kvinno- fridsuppdragen. I samma riktning pekar det faktum att inte heller arbetet med den könsuppdelade statistiken och brottskodningen kommit längre. Även om det dröjer innan fler uppgifter kan föras in i statistiken borde det inte ha hindrat BRÅ från att kunna föra in uppgifter om kön för vissa enstaka brott. tillfördes för att en brotts- offerundersökning om våld mot kvinnor skulle komma till stånd. Brottsofferundersökning om våld mot kvinnor gav professor vid och docent vid Rikskvinnocentrum upp- draget att genomföra en brottsundersökning om våld mot kvinnor. Resultatet publicerades i Slagen dam. Mäns våld mot kvinnor i jämställda – en omfångsundersökning.44 Slagen dam utgår från forskning om mäns våld mot kvinnor och från en könsmaktsförståelse av våld, vilket gör att exempelvis enkäten ut- arbetats utifrån kunskaper om kvinnors erfarenheter av våld. Undersökningen visar att mäns våld mot kvinnor inte är ett marginaliserat problem och att det utövas av män inom alla samhällsklasser och med olika etnisk bakgrund (se kapitel 3). Redan innan uppdragen gavs handlade en stor del av verksamheten på om kvinnor som brottsoffer. Myndig- heten arrangerar minst ett större seminarium om våld mot kvinnor. har, enligt myndigheten, frågor om mäns våld mot kvinnor och barn ingått i de flesta av de utåtriktade aktiviteter som genomförts. har dessutom, i sam- verkan med Riksåklagaren, utbildat en stor del av landets åklagare i frågor om mäns våld mot kvinnor. Vid myndighetens olika arrangemang anlitas ofta feministiska våldsforskare. Myndigheten uppger vidare att de prioriterar våld mot kvinnor och barn i den personalutbildning som bedrivs för alla anställda genom interna eller externa föreläsare och genom att anställda stimuleras att delta i temadagar och konferenser. Kompetens inom området våld mot kvinnor och genusteori ses, enligt general- direktören, som en viktig merit vid tillsättning av tjänster inom myndigheten. Brottsofferfonden delar ut medel till forskning och lokala brottsofferprojekt. delades (av totalt ca 17,5 miljoner) ut till projekt och verksamhetsstöd om våld mot kvinnor, vilket motsvarar . Samma fördelning gäller 2002.45 44Lundgren m.fl. 2001. 45Siffror från årsredovisningar 1999 2002 om medel till projekt och verksamheter om mäns våld mot kvinnor av de totala medlen från Brottsofferfonden: 2000 ca av totalt , 2001 ca av totalt ca och 2002 ca av totalt 22,4 miljoner kro- nor. är den myndighet som varit avgjort mest aktiv i arbetet som rör mäns våld mot kvinnor. Eftersom en stor del av arbetet bygger på en explicit könsmaktsförståelse av våld är arbetet också konsekvent och väl grundat i forskning. Brottsoffer- fondens stöd till forskning och projekt om mäns våld mot kvinnor och barn är välkommet och skulle kunna öka ytterligare inte minst i ljuset av de ovan redovisade låga siffrorna i BRÅ:s för- delning av medel till lokala brottsförebyggande projekt som rör mäns våld mot kvinnor. gavs i uppdrag att i samråd med Socialstyrel- sen, kartlägga vilka metoder som används för behandling av män som dömts för våldsbrott mot kvinnor samt redovisa vilket behov som kan finnas för en utbyggnad av behandlingen för dessa män. Kartläggning av behandlingsmetoder för män samt behov av en utbyggnad av behandlingen kartläggning visar att program för män som dömts för misshandel av kvinnor bedrivs vid sju frivårds- enheter och fem kriminalvårdsanstalter. Problematiken tas även upp vid anstalter som har allmänna våldsbrottsprogram, i sex- och samlevnadskurser eller i gruppsamtal om relationer. För intagna kvinnor planeras program för att stärka deras självkänsla och iden- titeten i kvinnorollen. Ett avsnitt i dessa program ska handla om sexuella övergrepp och misshandel. har inte gjort någon preciserad behovs- bedömning, men man drar slutsatsen att det behövs en utbyggnad av behandling för män som är dömda för våldsbrott. Utvärdering av befintliga behandlingsmetoder för män som dömts för sexual- och andra våldsbrott mot kvinnor I den lagrådsremiss i frågor som rör våld mot kvinnor, prostitu- tion och sexuella trakasserier som regeringen beslutade om , angav man att skulle avsättas för att utvärdera de befintliga behandlingsmetoderna för sexual- och andra våldsbrott.46 Vid remissbehandlingen av Kvinno- våldskommissionens betänkande framkom dock att det råder skilda synsätt mellan företrädare för olika yrkesgrupper och mellan olika vetenskapstraditioner i fråga om vilken behandling som är lämplig och verksam när det gäller brottslingarna. I kvinnofridsuppdragen angav därför regeringen att det vore önskvärt om en större samsyn kunde nås i frågorna. Ett led i utvärderingen utgjordes av en internationell forskar- konferens , anordnad av , dit forskare och representanter för ansvariga myndigheter bjöds in för att diskutera olika behandlingsprogram som riktar sig till män som utövar våld mot kvinnor. Konferensen dokumenterades i rapporten Interventionsmetoder för män som begått våldsbrott mot kvinnor.47 Under konferensen framkom bland annat att det är svårt att se några tydliga och säkra effekter av behandlingsprogrammen men att det är viktigt att ha specifika målsättningar. Programmen måste dessutom bygga på våldskunskap; allmän behandlingskompetens räcker inte för att driva grupper för vare sig kvinnor, barn eller män. På konferensen slogs också fast att det är nödvändigt att inbegripa kvinnorna och deras bedömningar och behov i program- men. Behandlingsprogram för män som begått vålds- och sexualbrott mot kvinnor Kriminalvården arbetar med två så kallade nationella program som rör mäns våld mot kvinnor. Dessa ska vara forsk- ningsbaserade och utvärderingsbara och de ska dessutom kunna drivas både på anstalt och i frivården. Våld i nära relationer (VIN) har utvecklats i samarbete med den engelska kriminalvården och prövades på tre anstalter . Relationer och samlevnad () är ett kanadensiskt program som översatts och bearbetats för att passa svenska förhållanden och som genomförts på de sju specialanstalterna för sexualbrottslingar. I det förstnämnda programmet, om våld i nära relationer, arbetar man med att bygga in ett hot- och riskbedömningsinstrument, där syftet är garantera säkerheten för kvinnor i avslutade och pågående relationer för behandlingen av mannen. Sektionen för rättspsykiatri vid har på upp- drag av undersökt förutsättningarna för att utföra en effektstudie av kriminalvårdens behandlingsinsatser för sexualbrottsdömda. I rapporten påverka och påverkas. Kriminalvårdens insatser för sexualbrottsdömda i anstalt framgår att kriminalvården bör avvakta med att genomföra effektstudier.48 Dokumentationen är bristfällig och måste förbättras om utvärderingar ska kunna göras. Verk- samheten bör, enligt rapporten, styras in mot mer vetenskapligt underbyggda behandlingsformer, kontinuerlig utvärdering och kvalitetssäkring samt ett ackrediteringssystem, vilket innebär att programmen prövas och ges en kvalitetsstämpel vid en extern kvalitetsgranskning. vid har på uppdrag av genomfört stu- dien Överlevnad och förändring – vardagsliv och behandling av sexualbrottsdömda på Skogomeanstalten.49 Här granskar man be- handlingens innehåll och identifierar faktorer och insatser som är stödjande och förebyggande, så att männen inte återfaller i sexual- brott. Kriminalvården har utbildat personal vid 15 lokala myndigheter i att använda risk- och behovsbedömningsinstrumentet (Spousal Assault Risk Assessment), ett kanadensiskt instrument för att bedöma risker och behov i samband med våldsbrott mot kvin- nor. Instrumentet används i personutredningar och för att bedöma lämplig behandling. Ett liknande bedömningsverktyg, , används vid sexualbrott och våldsbrott. SVR 20 (Sexual Violence 48Långström & 2000. 49Månsson m.fl. 2002. Risk 20) är ett risk- och behovsinstrument för sexualbrotts- dömda. har beviljat medel till för en jämförande studie mellan och rörande SARA-bedömningar. Kriminalvårdens nya arbete med hot- och riskbedömning för den våldsbrottsdömda mannens partner skulle kunna utvidgas till att gälla också barn och andra kvinnor i mannens omgivning (såsom vänner och arbetskamrater). Vi anser också att instrumenten för hot- och riskbedömning bör skapas utifrån en könsmaktsförståelse och att bedömningen av riskfaktorer hos män inte endast bör utgå från den befintliga officiella statistiken över män som är dömda för våldsbrott mot kvinnor, eftersom alla våldsutövande män inte omfattas av denna statistik. Det finns annars risk för felaktiga bedömningar som grundas i så kallade avvikelseförståelser (se kapitel 3). Arbetet skulle troligen också vinna på att utvecklas och genomföras i samarbete med andra samhällsinstanser, exempelvis kvinnojourer. I de projekt som stödjer finns en stark medicinsk övervikt. Detta ligger i linje med traditionella uppfattningar om att våldsdömda, och framför allt sexualbrottsdömda, män är psykiskt sjuka.50 Detta är oroväckande med tanke på den bristande kompetens när det gäller genusteori och våld mot kvinnor som finns inom detta ämnesområde. Att kri- minalvården har separata program för män dömda för sexualbrott respektive för brott utförda mot en kvinna i en nära relation (respektive VIN) korresponderar med denna kunskapsbrist, men det är också exempel på hur olika former av mäns våld mot kvinnor hålls isär. Vi efterlyser modeller inom kriminalvården som ligger i linje med det norska behandlingsprogrammet Alternativ til Vold, där en könsmaktsförståelse av våld är grunden och där mäns ansvars- tagande och visade vilja till genomgripande förändring står i fokus (se vidare kapitel 5).51 50Se till exempel Brantsæter 2001. gavs i uppdrag att leda ett utvecklingsarbete i frågor om våld mot kvinnor. Arbetet skulle bland annat sikta till att stödja kompetensuppbyggnad och metodutveckling inom och hälso- och sjukvården för att dessa frågor på ett bättre sätt än skulle kunna införlivas i den ordinarie verksamheten. fick vidare i uppdrag att utarbeta allmänna råd för arbete med anledning av den nya bestämmelsen i socialtjänstlagen. Därutöver skulle , i samråd med kvinnojourernas två riksorganisationer och Rikskvinnocentrum, ut- reda hur en central kristelefon för våldsutsatta kvinnor skulle kunna komma till stånd. Dessutom skulle följa och samla kunskap om prost- itutionens omfattning och utveckling och de sociala insatser som bedrivs på lokal nivå, samt följa den internationella utvecklingen i fråga om prostitution. tillfördes ett engångsbelopp på för dessa tre frågor för perioden 2000. Därefter skulle arbetet införlivas i den ordinarie verksamheten. En del av metodutvecklingen inom har utgjorts av ett projekt kring familjerätten, vilket fortfarande pågår. Projektet syftar till att öka medvetenheten inom familjerätten om att det finns våldsutsatta kvinnor bland klienterna samt till att pröva former för samarbetssamtal i dessa situationer där kvinnornas särskilda situation och behov kan beaktas. Via länsstyrelserna i projektlänen , och har några kommuner erbjudits att delta i projektet. I rapporten enas kring barnen med samhällets hjälp Samarbetssamtal när det förekommit våld i rela- tionen redovisas några erfarenheter från projektet.52 Medvetenheten om i vilken utsträckning familje- rättsliga verksamhet möter par där våld och hot förekommer ökar i takt med att problemet uppmärksammas och man har numera börjat ställa direkta frågor om våld. Rapporten konstaterar att det inte finns något i de ärenden som varit aktuella som tyder på att riskerna för kvinnorna har ökat med samarbetssamtalen. 52 2002a se även 2003b och 2003c. sägs det att det finns förhoppningar att riskerna kan minska genom att det går att få någon form av konstruktiv dialog mellan för- äldrarna: mannen får tillfälle att formulera sig och bli hörd.53 En av projektkommunerna fick medel från för att fortsätta att utveckla familjerättssektionens arbete med par där mannen slagit kvinnan. Projektet följs upp kontinuerligt med intervjuer med såväl handläggare som berörda par. arbetar man också med ett riskbedömningsinstrument. Ett annat projekt har rört huruvida organisation hindrar eller skapar förutsättningar för att bemöta våldsutsatta kvinnor. Målet var att bättre kunna bedöma, bemöta och tillgodose misshandlade kvinnors behov. Enligt de kommuner som ingick i projektet är de största hindren dåligt anpassad organisation, bris- tande förankring av idéer hos politiker och chefer, för lite resurser och brist på samarbete med andra berörda myndigheter och instanser. Projektet följdes upp genom intervjuer med samtliga inblandade i projektkommunerna. Två verksamheter har fått medel från för att bedriva metodutveckling i och i . Projekten pågick till slutet av 2003. I , vilket är en verksamhet för våldsutövande män och våldsutsatta kvinnor och barn, handlade projektet om att nå och utveckla metoder för att hjälpa unga kvinnor som blir utsatta för våld (se kapitel 5). individ- och familjeomsorg, som också arbetar med kvinnan, mannen och barnen i familjer där kvinnan blivit utsatt för våld, har bedrivit ett projekt för att bygga upp en verksamhet för män anpassad efter de specifika förutsättningar och behov som finns i stadsdelen. Här bor människor med ursprung från 100 olika länder och befolkningen är mycket ung. Köns- perspektiv på , har våld i nära relationer alltid funnits inom verksamhetsområde, men det har uppmärk- sammats som en relevant fråga först på senare år.54 Den miss- handlade kvinnan har tidigare inte primärt setts som en våldsutsatt kvinna utan i stället varit känd för annan problematik, till exempel missbruk, ekonomiska problem, prostitution, hemlöshet, krimina- litet eller att barnen uppvisar behov av stöd. Våldet har inte be- handlats som ett separat problem utan som en konsekvens av de eventuella andra problem som kan finnas. 53Socialstyrelsen 2002a, s. 8. är enligt rapporten ofta organiserad i skilda funktionsgrupper såsom missbruksfrågor, barn- och familjefrågor eller försörjningsstöd. Den våldsutsatta kvinnans behov stämmer inte överens med denna organisation, vilket försvårar ett samlat stöd till kvinnor som har blivit utsatta för våld. Risken finns att den våldsutsatta kvinnan bemöts på ett kränkande sätt. har dessutom ett ansvar för att stödja barnen och mannen. Detta innebär en svårighet för i dess arbete. Utvärdering och analys av Rikskvinnocentrums erfarenheter av arbete med våldsutsatta kvinnor har efter ett särskilt uppdrag från regeringen utvär- derat och analyserat de erfarenheter som Rikskvinnocentrum erhållit i sitt arbete med våldsutsatta kvinnor, för att utröna i vilken mån detta kan fungera som modell för hälso- och sjukvården. Utvärderingen visar att Rikskvinnocentrum haft betydelse när det gäller att skapa medvetenhet och intresse för frågan om hur man omhändertar misshandlade kvinnor inom hälso- och sjukvården. Rikskvinnocentrum har främst nått ut till de enheter som har ansvar för den akuta vården av misshandlade kvinnor. Social- styrelsen anser att det finns skäl att fundera över hur primärvården kan göras mer delaktig.55 Utvecklingsarbete inom hälso- och sjukvården har, som en del i utvecklingsarbetet inom hälso- och sjukvården, genomfört ett screeningprojekt om våld mot kvinnor. I projektet har kvinnor vid mödravårds- och barnmorskemottag- ningar och vid ungdomsmottagningar i tre län (, och ) rutinmässigt tillfrågats om utsatthet för våld. Det primära syftet med projektet var att skaffa kunskaper om nyttan med och effekterna av screening om våld, och att identifiera förutsättningar och hinder för att arbeta med screening. Resultaten från projektet visar att screening kan bidra till att kvinnor med erfarenheter av våld får hjälp och stöd. Såväl våldsutsatta kvinnor som en majoritet av personalen anser att screening om våld bör ingå i den ordinarie verksamheten vid mödravårds- och barn- morskemottagningar.56 En kunskapsöversikt om forskningsläget när det gäller våld mot kvinnor har genomförts av vid Sociologiska insti- tutionen, , på uppdrag av Socialstyrelsen.57 I denna översikt framställs en könsmaktsförståelse av våld som mycket inflytelserik och dominerande både på den akademiska och politiska arenan, med hänvisning till bland annat kvinnofrids- reformen. finns andra, alternativa, förståelser som utmanar denna dominans. En alternativ förståelse som författaren lyfter fram är att våldet bör förstås som en socialt och kulturellt av- vikande ingrediens i en äktenskaplig konflikt mellan två jämbördiga parter där en eller båda är psykiskt instabila, missbrukare eller har sociala och ekonomiska problem. En annan utgörs av modeller som syftar till att kvinnan ska stanna i ett förhållande där mannen utsätter henne för våld. Båda dessa förståelser framställs som nya sätt att tänka, där en kvinna framstår som något annat än ett viljelöst offer. Studien utgör ett underlag för fortsatta arbete.58 har också tagit initiativ till en undersökning om samhällskostnaderna för våld mot kvinnor i . Ett empiriskt underlag har inhämtats från (EpC) vid och (). Analysen kommer att bli klar tidigast . Uppdrag om allmänna råd till fick i uppdrag att utarbeta allmänna råd utifrån socialtjänstlagen (SoL) § 8a, numera SoL kap. 5 § 11. Lagändringen trädde i kraft och innebar att socialnämnden bör verka för att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp i hemmet får stöd och hjälp för att förändra sin situation. Enligt uppdraget skulle det allmänna rådet närmare utveckla hur bör arbeta med dessa frågor. Social- styrelsen anger att sådan vägledning har förmedlats via det material som myndigheten tagit fram för i utbildnings- materialet Kvinnofrid.59 Enligt ett särskilt uppdrag i regleringsbrevet har Social- styrelsen gjort en uppföljning av lagändringen. I denna uppföljning framkom att ändringen endast i begränsad utsträckning har på- verkat arbete med våldsutsatta kvinnor. Satsningar har inte varit genomgripande, och de har framför allt rört planeringsarbete och samverkansträffar liksom viss utbildning. En del attitydförändringar har visserligen ägt rum, men är mycket beroende av personligt engagemang och enskilda anställda, enligt uppföljning. Enligt uppföljningen förlitar sig de flesta kommuner på insatser från kvinnojourerna till stöd för utsatta kvinnor. SoL § 8a har en annan utformning, där ansvar har utvidgats till att gälla alla som utsatts för brott och deras anhöriga (SFS 2001:231). Bestämmelsen finns i SoL kap. 5 § 11. Uppdrag om en central kristelefon har undersökt förutsättningarna för att inrätta en central kristelefon. Samråd skulle ske med för kvinnojourer och tjejjourer i (ROKS) och Kvinno- jourers (). anser att kristelefonen ska drivas av en ny för- ening. anser också att det måste ställas höga kom- petenskrav på de personer som ska ansvara för kristelefonen och att enbart kompetens från arbete i en kvinnojour inte är tillräckligt i detta sammanhang.60 En utredning tillsattes för att finna formerna för en ombildning av Rikskvinnocentrum för kvinnor som våldtagits och misshandlats (RKC) till ett nationellt institut. Utredaren ska även undersöka förutsättningarna för att inrätta en nationell kristelefon vid RKC (se kapitel 6). 59Rikspolisstyrelsen m.fl. 2001. skulle, enligt kvinnofridsuppdragen, fortlöpande följa prostitutionens omfattning och utveckling och de sociala in- satser som bedrivs på lokal nivå. En kartläggning av prostitutionens omfattning har redovisats i Kännedom om prostitution –1999.61 Undersökningen visar att gatuprostitutionen försvann efter det att lagen trädde i kraft, men att den senare återkom, dock i något mindre omfattning. Man uppskattar att cirka 1/3 av all prostitution utgörs av gatuprostitution och att 2/3 försiggår i dolda former på Internet, restauranger, hotell, massageinstitut, nattklubbar, sex- klubbar, via annonser, etc. I arbete kring prostitution betonas att helhets- synen är viktig, Arbetet ska omfatta män och kvinnor som prostituerar sig, men även de män som köper sex. För att stödja och utveckla verksamheten KAST (köpare av sexuella tjänster) har bidragit med medel till en utvärdering av de metoder som använts i verksamheten i och i nya liknande verksamheter i och . KAST är en psykosocial verksamhet som vänder sig till köpare och presumtiva köpare av sexuella tjänster. Målsättningen är att förändra sexköparnas be- teende, det vill säga att få männen att sluta köpa sex. Kvinnofridsuppdragen anger att de sociala insatserna för att söka upp prostituerade och motivera dem att söka hjälp är ett viktigt led i att minska prostitutionen, varför dessa insatser särskilt bör uppmärksammas. Som en del i detta arbete har hållit seminarier och workshops för landets prostitutionsgrupper och Prostitutionscentrum, som arbetar med behandling, individuellt eller i grupp för personer som är eller har varit prostituerade. Bland annat har uppsökande arbete när det gäller inomhusprostitutionen diskuterats. gavs i uppdrag att även samla kunskap om lokala insatser. I Kännedom om prostitution lyfter man fram de sociala insatserna.62 Kartläggningen visar att har prostitutionsgrupper i , och . Dessa arbetar med uppsökande arbete, behandling och kunskaps- spridning. I finns även Prostitutionscentrum. Enligt rapporten finns tendenser till att betraktar prosti- tutionen som ett frivilligt val och att kvinnorna därför inte anses behöva hjälp och stöd. Som en del i uppdraget att följa den internationella utvecklingen i frågor om prostitution har haft ett samarbete med i form av utbyte av information. Socialstyrel- sen deltog också (som nämnts i avsnittet ) tillsammans med i ett STOP-projekt inom EU mot trafficking (handel med kvinnor och barn för sexuella ända- mål) tillsammans med , , , och . var starkt kritisk till och arbete, eller rättare sagt brist på arbete, med våldsutsatta kvinnor och deras barn. Denna kritik kommenteras av i samband med att man pekar på att situationen blivit bättre inte minst efter kvinnofridsuppdragen. egna genomgångar visar dock att ofta fortfarande lämnar över ansvaret för våldsutsatta kvinnor till kvinnojourerna, varför förbättringen kan sägas vara marginell. Vår genomgång visar att uppmärksammar proble- met och talar om mäns våld mot kvinnor. Däremot är vi på flera punkter kritiska till hur detta sker. När det gäller familjerätten anges i förarbetena till lagen om vårdnad, boende och umgänge att samarbetssamtal är klart olämp- ligt när någon av föräldrarna misshandlat eller gjort sig skyldig till andra former av övergrepp mot den andra. I allmänna råd om socialnämndens handläggning av vårdnad, boende och umgänge avråder man dock inte helt från att använda sam- arbetssamtal när våld eller annan kränkande behandling före- kommer.63 Det är samtalsledaren som från fall till fall får bedöma om och hur samarbetssamtal ska förekomma. I sin avhandling av pappa – Familjerätten och hante- ringen av fäders våld visar sociologen att det finns ett utrymme för att förhandla om betydelsen av våld i det enskilda fallet, och att familjerättssekreterare endast under vissa omständlig- heter definierar en far som utövar våld som våldsam.64 Att det i 64Eriksson 2003, jämför 2002. utvärdering anses som positivt att den våldsamme mannen i samarbetssamtalen får göra sig hörd och att samtalen skapar en dialog är i ljuset av detta knappast försvarbart, eftersom det förutsätter dels att mannen har svårt att göra sig hörd, dels att mannen och kvinnan är jämbördiga parter i en dialog. Man tar inte hänsyn till maktrelationen och våldsutövningens betydelse i kvinnans och mannens liv (jämför våldets normaliseringsprocess65), vilket kan få stora konsekvenser för kvinnan och hennes barn. borde därför verka för att samarbetssamtal inte används när mannen utsatt kvinnan för våld.