sou · GSB387 · 2005-01-01 00:00:00 — Av 29 § polislagen framgår att föreskrifterna i 10 § första stycket 1–4 polislagen även skall gälla tjänstemän vid som enligt särskilda bestämmelser medverkar vid polisiär övervakning. 10 § polislagen anges att en polisman i vissa fall får använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd. 11.3Förslag till ändring i sekretesslagen (1980:100) 2 § Sekretess gäller för uppgift som lämnar eller kan bidra till upplysning om säkerhets- eller bevakningsåtgärd med avseende på 1.byggnader eller andra anläggningar, lokaler eller inventarier, 2.tillverkning, förvaring, utlämning eller transport av pengar eller andra värdeföremål samt transport eller förvaring av vapen, ammunition, sprängämnen, klyvbart material eller radioaktivt avfall, 3.telekommunikation eller system för automatiserad behandling av information, 4.behörighet att få tillgång till upptagning för automatiserad behandling eller annan handling, 5.den civila luftfarten och den civila sjöfarten, 6.landtransporter av farligt gods, om det kan antas att syftet med åtgärden motverkas om uppgiften röjs. Paragrafen har utökats med ett nytt moment angående land- transporter i punkt 6. Sekretess skall enligt förslaget gälla för upp- gifter som lämnar eller kan bidra till upplysning och säkerhets- eller bevakningsåtgärd med avseende på landtransporter, om det kan antas att syftet med åtgärden motverkas om uppgiften röjs. Den tystnadsplikt som följer av denna bestämmelse skall ha företräde framför meddelarfriheten. 11.4Förslag till förordning om transport av farligt gods I förordningen om transport av farligt gods finns en mängd före- skrifter som har materiellt innehåll. Utredningen har kommit fram till att de materiella bestämmelserna i förordningen endast skall vara av övergripande karaktär, se avsnitt 3. De regler som skall finnas i förordningen rör ansökningsärenden, utpekande av behöriga myndigheter, tillsynsmyndigheter och behöriga organ. Vidare skall regler om rapporteringsskyldighet finnas kvar i förordningen. Slutligen skall förordningen innehålla de bemyn- diganden som stöder sig på 19 § i förslaget till lag om transport av farligt gods. Reglerna för internationella landtransporter finns i förordningen om transport av farligt gods medan bemyn- digats att föreskriva om de nationella transporterna. Denna ordning upphör enligt förslaget till förordningen om transport av farligt gods och ges rätt att föreskriva för samtliga land- transporter. 1 § Denna förordning gäller transport av farligt gods enligt lagen (0000:000) om transport av farligt gods. Paragrafen motsvaras av 1 § förordningen om transport av farligt gods. 2 § De myndigheter som skall meddela föreskrifter kallas transport- myndigheter och är för -landtransporter: , -lufttransporter: , -sjötransporter: . För frågor som inte kan hänföras till ett visst transportslag är transportmyndighet. Paragrafen motsvaras av 2 § förordningen om transport av farligt gods. 3 § skall efter ansökan meddela beslut om ett visst ämne eller föremål är att anse som farligt gods enligt lagen (0000:000) om transport av farligt gods. Sökanden skall lämna underlag för den prövning som behövs för beslutet och betala de kostnader som ansökan medför. Transport- myndigheten får bestämma avgiften till ett lägre belopp. Paragrafen motsvaras i stort av 7 § förordningen om transport av farligt gods. Verksamhetsutövarna kan själv enligt huvudregeln klassificera godset och bestämmelsen har därför endast en mindre praktisk betydelse. I bestämmelsens andra stycke anges i förslaget tydligt att den avgift transportmyndigheten har rätt att ta ut skall motsvara samtliga de kostnader som ansökan medför. 4 § I ett ärende enligt 3 § får transportmyndigheten på sökandens begäran besluta vad som skall gälla för transport av ämnet eller föremålet intill dess att ärendet slutligt avgjorts. Sådant beslut kan när som helst ändras av myndigheten. Paragrafen motsvaras av 8 § förordningen om transport av farligt gods. 5 § Behörig myndighet enligt 1.bilagorna till den europeiska överenskommelsen om inter- nationell transport av farligt gods på väg (ADR), 2.bilaga I (RID) till bihang B till fördraget om internationell järnvägstrafik (COTIF), 3.den internationella koden om transporter av farligt gods till sjöss (IMDG-koden), 4.bilaga 18 till Chicagokonventionen (ICAO-TI), 5.rådets direktiv /55/EG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på väg senast ändrat genom kommissionens direktiv /28/EG (ADR-direktivet) och 6. rådets direktiv /49/EG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på järnväg, senast ändrat genom kommissionens direktiv /29/EG (RID-direktivet) är för del följande myndigheter. a.Statens strålskyddsinstitut i frågor som rör transport av radioaktiva ämnen som inte utgör klyvbara ämnen eller som utgör klyvbara ämnen och för vilka undantag från vissa speciella förpackningskrav gäller, b.Statens kärnkraftinspektion i frågor som rör transport av radioaktiva ämnen som utgör klyvbara ämnen och för vilka speciella förpackningskrav gäller, c.Polisen, i frågor hänförliga till punkt 1 och 5, efter samråd med den kommunala räddningstjänsten, när det gäller - tillstånd för lastning och lossning på allmän plats inom tättbebyggt område, - underrättelse om lastning och lossning på allmän plats utanför tättbebyggt område och - medgivande för längre färduppehåll nära bebodd plats eller samlingsplats vid transport av vissa slag av farligt gods, d.Statens räddningsverk i övriga frågor avseende punkt 1–2 och 5– e.Sjöfartsverket i övriga frågor hänförliga till punkt 3 och f.Luftfartsverket i övriga frågor hänförliga till punkt 4. Om det vid utförandet av någon uppgift hos en behörig myndighet uppkommer frågor som tillhör en annan myndighets verksamhets- område skall uppgiften utföras i samråd med denna myndighet. Behörig myndighet i tillsynsfrågor framgår av 6 §. Paragrafen motsvarar när det gäller vägtransporter 19 § och när det gäller järnvägstransporter 21 § förordningen om transport av farligt gods. Bestämmelserna avseende sjö- och lufttransporter saknar motsvarighet i nuvarande förordning. Enligt de internationella regelverk som nämns i paragrafen krävs att staterna pekar ut behörig myndighet för samtliga transportslag. Se vidare avsnitt 8. 6 § Följande myndigheter skall inom nedan angivna områden ha tillsyn över efterlevnaden av lagen (0000:000) om transport av farligt gods och föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. 1.Statens räddningsverk: Säkerhetsrådgivare för alla transportslag, transportabla tryckbärande anordningar och landtransportskydd 4.Polisen: Landtransporter utom järnvägstransporter 6.Kustbevakningen: för transport i hamnar 7.Statens strålskyddsinstitut: Frågor som rör transport av radioaktiva ämnen som inte utgör klyvbara ämnen eller som utgör klyvbara ämnen och för vilka undantag från vissa speciella förpackningskrav gäller. 8.Statens kärnkraftsinspektion: Frågor som rör transport av radioaktiva ämnen som utgör klyvbara ämnen och för vilka speciella förpackningskrav gäller. skall samordna tillsynsmyndigheternas verk- samhet samt bistå med teknisk sakkunskap till de myndigheter som utövar tillsyn över landtransporter. och får inom sina respektive områden meddela de verkställighetsföreskrifter till lagen om transport av farligt gods och denna förordning som behövs för Polisens och tillsynsverksamhet. Paragrafen motsvaras till stor del av 25 § förordningen om trans- port av farligt gods. De förändringar som skett är att Statens rädd- ningsverks tillsynsområde ändrats, att utsetts till tillsynsmyndighet och att inte längre skall vara tillsyns- myndighet. organisation har förändrats vilket inneburit att tillsynsuppgifter flyttats över till den nybildade myndigheten . Se vidare avsnitt 9. 7 § Behörigt organ för teknisk kontroll enligt bilagorna till ADR, samt i RID, IMDG-koden, ICAO-TI och bilagorna till rådets direktiv /55/EG (väg), och 96/49/EG (järnväg), skall för del vara 1.på fordonsområdet: de besiktningsorgan som anges i fordonslagen (2002:574), 2.för sådan utrustning som omfattas av rådets direktiv /36/EG av om transportabla tryckbärande anordningar: de organ som av något land inom Europeiska ekono- miska samarbetsområdet (EES) anmälts till Europeiska unionen (EU) för uppgifter i samband med bedömning av överensstämmelse under direktivet och 3.för övriga områden: de organ som ackrediterats för motsvarande uppgifter beträffande nationella transporter enligt lagen (1992:1119) om teknisk kontroll. Paragrafen motsvaras av 19 § fjärde stycket och 21 § fjärde stycket förordningen om transport av farligt gods. Bestämmelserna avse- ende sjö- och lufttransporter saknar motsvarighet i förordningen. 8 § Säkerhetsrådgivare skall ha genomgått ett prov som godtagits av och inneha ett giltigt intyg för säkerhets- rådgivare för transport av farligt gods. Paragrafen motsvaras av 21 c § förordningen om transport av farligt gods. Se avsnitt 6. 9 § Har ett intyg för säkerhetsrådgivare för transport av farligt gods på väg, järnväg eller inre vattenvägar utfärdats i annan stat inom EES skall det gälla enligt sitt innehåll i . Har intyg för säkerhetsrådgivare för transport av farligt gods på väg eller järnväg utfärdats i skall det gälla enligt sitt innehåll i . Paragrafen motsvaras av 21 e § förordningen om transport av farligt gods. 10 § Allvarliga eller upprepade överträdelser som äventyrar säkerheten vid transport på väg av farligt gods och som har begåtts med ett fordon eller av ett företag som är registrerat i en annan stat inom EES, skall av tillsynsmyndigheten rapporteras till de behöriga myndigheterna i den staten. Om en sådan överträdelse har begåtts med ett fordon som är registrerat i , skall tillsynsmyndigheten rapportera överträd- elsen till de behöriga myndigheterna där. Om en sådan överträdelse har begåtts av ett företag som är registrerat i en stat som är ansluten till ADR, men inte är medlem i EES, skall tillsynsmyndigheten rapportera överträdelsen till de behöriga myndigheterna i den staten. Allvarliga eller upprepade överträdelser som äventyrar säkerheten vid transport på järnväg av farligt gods och som har begåtts av ett företag som är registrerat i en stat som är ansluten till RID, skall av tillsynsmyndigheten rapporteras till de behöriga myndigheterna i den staten. Paragrafen motsvaras av 26 a § förordningen om transport av farligt gods. 11 § Om det vid en vägkontroll av ett fordon som är registrerat i en annan stat inom EES eller i framkommer omständigheter som ger anledning att anta att det begåtts allvarliga eller upprepade överträdelser men dessa inte kan styrkas vid kontrolltillfället på grund av att nödvändiga uppgifter saknas, skall tillsynsmyndigheten och behöriga myndigheter i den andra staten bistå varandra vid utredningen av ärendet. skall i motsvarande fall bistå behöriga myndigheter i andra stater inom EES eller i beträffande fordon som är registrerade i . Om tillsynsmyndig- heten i dessa syften kontrollerar ett företags lokaler, skall resultatet av denna kontroll meddelas den andra berörda staten. Paragrafen motsvaras av 26 b § förordningen om transport av farligt gods. 12 § skall till Europeiska gemenskapernas kommission lämna en rapport om föregående års kontroller av vägtransporter och därvid lämna uppgifter om 1.uppskattad mängd farligt gods som transporterats på väg, 2.antal utförda kontroller, 3.antal kontrollerade fordon, uppdelat i antal fordon som är regist- rerade i , i andra stater inom EES och i stater utom EES, 4.antal anmälda överträdelser och 5.antal och slag av påföljder. Tillsynsmyndigheterna skall förse med ovanstående uppgifter beträffande föregående års vägtransporter. Paragrafen motsvaras av 26 c § förordningen om transport av farligt gods. 13 § skall, om det bedöms nödvändigt, vidare- befordra de rapporter om svåra olyckor eller tillbud som tagit emot inom ramen för sina uppgifter som behörig myndighet enligt 5 §. Rapporterna skall vidarebefordras till sekretariatet för ekonomiska kommission för när det gäller vägtransporter och till centralkontoret för den mellanstatliga organisationen för internationell järnvägstrafik (OTIF) när det gäller järnvägstransporter. Bestämmelser om rapporteringsskyldighet för sjötransporter finns internationella konvention om säkerheten för människoliv till sjöss (SOLAS) regulation I/21 och bihang III till internationella konventionen om förhindrande av havsförorening från fartyg 73/78 (Marpol) art. 8 och 12. Bestämmelser om rapporteringsskyldighet för luftfarten finns i och rådets direktiv /42/EG av om rapportering av händelser inom civil luftfart. Paragrafens första stycke motsvarar 26 d § förordningen om transport av farligt gods. För att markera att rapporteringsskyldighet även föreligger för sjö- och lufttransporter införs ett andra stycke som hänvisar till de regler där detta framgår. Direktivet avseende rapporterings- skyldighet inom luftfarten är ännu inte genomfört i . Sista dag för genomförande är . 14 § Transportmyndigheterna får meddela föreskrifter i den utsträckning som framgår av 19 § andra stycket 1–12 och 17–18 lagen (0000:000) om transport av farligt gods samt meddela ytterligare föreskrifter för verkställighet. Paragrafen är ny och pekar ut transportmyndigheterna som be- höriga att meddela föreskrifter med stöd av 19 § lagen om transport av farligt gods. Transportmyndigheterna får inom sina respektive områden meddela föreskrifter. Det är endast bestämmelser som rör utbildning, examination, säkerhetsrådgivare och landtransport- skydd som lämnats utanför denna bestämmelse. Vilka myndigheter som är transportmyndigheter framgår av 2 § förslaget till förordning om transport av farligt gods. 15 § får meddela -undantag från lagens krav på säkerhetsrådgivare, -föreskrifter om säkerhetsrådgivares uppgifter och utbildning, -föreskrifter om på vilket sätt utfärdande av utbildningsintyg skall ske och -föreskrifter om verksamhetsledningens bevarande av handlingar med stöd av 19 § andra stycket 14 lagen (0000:000) om transport av farligt gods. får meddela ytterligare föreskrifter för verkställighet. Paragrafen motsvaras till viss del av 21 a och 21 b §§ förordningen om transport av farligt gods. Undantagen från kravet på säkerhets- rådgivare skall inte längre framgå av lag eller förordning utan av föreskrifter. 16 § får meddela föreskrifter om landtransport- skydd med stöd av 19 § andra stycket 16 lagen (0000:000) om transport av farligt gods. får meddela ytterligare föreskrifter för verk- ställighet. Paragrafen är ny och ger bemyndigande att införa de kommande reglerna om transportskydd för landtransporter. Se avsnitt 7. 17 § får ingå avtal med utländska myndigheter som innefattar avsteg från bestämmelser i bilagorna till ADR och i RID i den utsträckning som medges där och i ADR- och RID- direktiven. Paragrafen är ny och ger en uttrycklig rätt att ingå internationella avtal. Dessa avtal avser tillåtna avsteg från bestämmelserna i de nämnda regelverken. ingår dessa avtal för regeringens räkning utan uttryckligt författningsstöd. Antalet avtal uppgår till ett tjugotal. Med hänsyn till att avtalen är många och att det krävs omfattande sakkunskap vid handläggningen är det lämpligt att bemyndigas att ingå avtalen. Vid ingående av avtalen måste rädd- ningsverket självklart iaktta bestämmelserna och begränsningarna i regeringsformen. 18 § får meddela föreskrifter om utbildning och examination och utse annan att anordna sådana prov som enligt denna myndighets föreskrifter kan krävas för säkerhetsrådgivare och för förare av landtransporter av farligt gods med stöd av 19 § andra stycket 13 och 15 lagen om transport av farligt gods. får meddela ytterligare föreskrifter för verk- ställighet. Paragrafen motsvaras av 21 d § förordningen om transport av farligt gods såvitt avser säkerhetsrådgivare. När det gäller prov för förare av landtransporter, s.k. ADR-intyg har det tidigare inte funnits någon möjlighet för Statens räddnings- verk att överlåta sådan examination. 19 § får ta ut en avgift för sina kostnader med anledning av prov och intyg för förare vid transport av farligt gods. får även ta ut en avgift för sina kostnader för prov och utfärdande av intyg för säkerhetsrådgivare för transport av farligt gods. Paragrafen motsvaras av 22 a § förordningen om transport av farligt gods. 20 § Har föreskrifter meddelats om krav på tillstånd eller förhands- anmälan enligt 19 § andra tycket 6 lagen (0000:000) om transport av farligt gods, får transportmyndigheterna uppdra åt Polisen att pröva ärenden om tillstånd eller att ta emot förhandsanmälan. För farligt gods som är hänförligt till 5 § 7 lagen (0000:000) om transport av farligt gods prövas sådana ärenden av Statens kärnkrafts- inspektion och inom respektive myndighets verksamhetsområde. Paragrafen motsvaras av 23 § förordningen om transport av farligt gods. 21 § Innan en transportmyndighet meddelar föreskrifter skall samråd ske med övriga transportmyndigheter. Berör föreskrifterna en annan myndighets verksamhetsområde, skall samråd ske även med denna myndighet. Om det är fara för liv, hälsa, miljö, egendom eller risk för betydande ekonomisk skada och samråd inte kan ske inom skälig tid, skall i stället information lämnas efter det att föreskriften meddelats. Paragrafen motsvaras av 24 § första stycket förordningen om trans- port av farligt gods. Andra och tredje stycket har inte någon mot- svarighet i förslaget till förordningen om transport av farligt gods Denna förordning träder i kraft . För beslut som har meddelats före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser. För de transporter av farligt gods som utförs av Försvarsmakten eller av träder den nya förordningen i kraft . För föreskrifter om fordon tillhöriga Försvarsmakten träder den nya förordningen i kraft . Översyn av bestämmelserna om transport av Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas med uppgift att göra en översyn av lagen (1982:821) om transport av farligt gods och den därtill hörande förordningen. Utredaren skall utarbeta förslag till den författningsreglering som bedöms nödvändig. Huvudsyftet är att förenkla och modernisera regelsystemet. Utredaren skall redovisa resultatet av sitt arbete . Internationella bestämmelser m.m. om transport av farligt gods Bestämmelserna om transport av farligt gods är i hög grad internationella. Reglerna är i huvudsak inriktade på hur det farliga godset skall klassificeras, dokumenteras, inneslutas, lastas och märkas. FN:s ekonomiska och sociala råd tillsatte en expertgrupp benämnd on the Transport of Dangerous Goods. Denna expertgrupp ger ut rekommendationer för transport av farligt gods. FN-rekommendationerna uppdateras kontinuerligt. FN-rekommendationerna har blivit vägledande för det internationella arbetet med transport av farligt gods. Således följer de transportslagsanknutna regelverken (RID, ADR, IMDG-koden och ICAO-TI, se vidare nedan) i huvudsak den klassindelning av farligt gods som föreskrivs och andra föreskrifter om förpackning m.m. som anges i rekommendationerna. Regelverken innehåller dock även regler som är avhängiga de specifika krav som ställs inom ett visst transportslag. Bestämmelser för järnvägstransporter av farligt gods Bestämmelser för internationella järnvägstransporter av farligt gods finns i bilaga 1 till det internationella fördraget om godsbefordran på järnväg (). Bilagan benämns Règlement Concernant le Ferroviaire des Marchandises Dangereuses och förkortas RID. är i sin tur en bilaga till fördraget om internationell järnvägstrafik (COTIF). RID utarbetas och revideras fortlöpande av en mellanstatlig organisation för internationell järnvägstrafik, OTIF (Organisation inter- gouvernementale pour les transports internationaux ferroviaires). OTIF har 41 medlemmar, däribland . Genom rådets direktiv /49/EG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på järnväg (EGT L 235, , s. 25, Celex 31996L0049), RID-direktivet, har den omfattande RID gjorts tillämplig på järnvägstransporter inom och mellan medlemsstaterna i EU. I RID-direktivets bilaga görs sådana hänvisningar till RID att den blir en del av direktivet. I syfte att anpassa regelverken till den tekniska utvecklingen görs ändringar i FN-rekommendationerna och därefter i RID. De senaste ändringarna av RID började gälla med vissa övergångsperioder. RID-direktivet har senast ändrats genom kommissionens direktiv /29/EG av om anpassning för fjärde gången till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv /49/EG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på järnväg (EGT L90, , s. 47, Celex 32003L0029). Direktivet innebär att bilagan till direktivet justeras i mindre omfattning. Direktivet skall vara implementerat före . Bestämmelser för vägtransporter av farligt gods Den europeiska konventionen om internationella transporter av farligt gods på väg innehåller en gemensam europeisk standard för sådana transporter. Konventionen benämns Accord Européen Relatif au des Marchandises Dangereuses par Route och förkortas ADR. är, utöver , 37 länder anslutna till konventionen. Konventionstexten är kortfattad och tyngdpunkten är i stället lagd på två omfångsrika och i huvudsak tekniska bilagor; bilagorna A och B. Inom FN:s ekonomiska kommission för revideras fortlöpande de tekniska bilagorna till ADR. Genom rådets direktiv /55/EG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på väg (EGT L 319, 12.12.1994, s. 7, Celex 31994L0055), ADR-direktivet, har bilagorna A och B till ADR gjorts tillämpliga på transport av farligt gods på väg inom och mellan EU:s medlemsstater. I ADR-direktivets bilagor görs sådana hänvisningar till bilagorna till ADR att dessa blir en del av direktivet. Som framgått, görs ändringar i FN-rekommenda- tionerna i syfte att anpassa regelverken till den tekniska utvecklingen. Ändringar görs därefter i ADR:s bilagor. De senaste ändringarna av bilagorna började gälla från med viss övergångsperiod. ADR-direktivet har senast ändrats genom kommissionens direktiv /28/EG av om anpassning för fjärde gången till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv /55/EG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på väg (EGT L 90, , s. 45, Celex 32003L0028). Direktivet innebär att bilagorna till direktivet justeras i mindre omfattning. Direktivet skall vara implementerat före . Rådet har vidare antagit direktiv /50/EG av om enhetliga förfaranden för kontroller av vägtransporter av farligt gods (EGT L 249, 17.10.1995, s. 35, Celex 31995L0050), kontrolldirektivet. Direktivet gäller kontroller som medlems- staterna utövar med avseende på vägtransporter av farligt gods med fordon som färdas på deras territorium eller som färdas in i det från ett tredje land. Bestämmelser för sjötransporter av farligt gods Den internationella sjöfartsorganisationen () är och har 162 med- lemmar, däribland . IMO har sammanställt en enhetlig internationell kod för transport av förpackat farligt gods till sjöss, IMDG-koden. Koden har endast status av rekom- mendationer, men tillämpas av de flesta sjöfartsnationerna. Bestämmelserna omfattar inte transporter med fartyg som är särskilt byggda eller helt ombyggda för transport av godset i oförpackad form, t.ex. tankfartyg. För sådana s.k. bulktransporter har IMO utarbetat särskilda koder. IMO har också utarbetat rekommendationer för hantering av farligt gods i hamnar. IMDG-koden innehåller bestämmelser om bland annat klass- indelning, dokumentation, märkning, förpackning, stuvning och separering av farligt gods som transporteras till sjöss. Även i IMDG-koden görs ändringar för att anpassa regel- verket efter den tekniska utvecklingen och ändringar som införts i FN-rekommendationerna. En större omstrukturering av IMDG- koden har ägt rum och en reviderad version tillämpas från . Det huvudsakliga syftet med omstruk- tureringen var att harmonisera IMDG-koden med övriga transportslags regelverk.