sou · GSB31d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Att i det läget via förarbeten förorda en annan tillämpning av bestämmelsen utan motsvarande lagändring skulle enligt vår uppfattning inte överensstämma med principerna för lagstiftningsarbete. För att säkerställa att talan i nu aktuella fall kan bli prövad i en behörig domstol föreslår vi därför att en ny subsidiär forumregel införs även i 21 kap. 1 § FB. Vilken eller vilka domstolar bör då vara behöriga att pröva mål och ärenden enligt de nya forumbestämmelserna? Olika alternativ står till buds. Ett alternativ är att låta käranden välja mellan sitt eget och svarandens forum. Gäller egentligen svarandens hemvistforum men är adressuppgiften sekretessbelagd, skulle käranden då i stället kunna välja att väcka talan vid sitt eget hemvistforum. Om även käranden har skyddade uppgifter, löser dock detta alternativ inte problemet eftersom han eller hon i så fall måste avslöja sina egna uppgifter för att kunna väcka talan. En annan lösning är att låta en domstol i landet, t.ex. resp. länsrätt, vara ensam behörig. Att processa vid en i förhållande till båda parter neutral domstol framstår som en till- talande lösning. Käranden får då inte någon psykologisk fördel av att rättegången hålls på hemmaplan vilket är särskilt viktigt i de fall käranden är identisk med förföljaren. En annan viktig aspekt är att, om all målhantering rörande skyddade personer sker på ett ställe, viktig kunskap och erfarenhet kring dessa frågor samlas där vilket ökar säkerheten för de hotade. Ur processekonomisk synvinkel kan det dock vara en nackdel att utse enbart /länsrätt som behörig domstol. Kommer t.ex. parterna från norra , tvingas båda resa långt när det blir dags för förhandling. Ytterligare ett alternativ vore därför att peka ut flera behöriga domstolar runt om i landet, t.ex. , , och . Käranden skulle då kunna välja den domstol som ligger närmast för honom eller henne och på så sätt förkortas ena partens resväg. I andra situationer när vissa tingsrätter skall utpekas som be- höriga att handlägga speciella frågor brukar det överlåtas till rege- ringen att bestämma detta i förordning, se t.ex. vad som gäller fastighetsdomstolar, miljödomstolar och sjörättsdomstolar. Mot bakgrund härav föreslår vi att frågan om vilka domstolar som skall vara behöriga i nu aktuella situationer lämnas öppen i lagen. Det bör sedan ankomma på regeringen att i förordning utse en eller flera domstolar. Domstolens möjligheter att sekretessbelägga uppgifter En viktig fråga för en part med skyddade uppgifter är domstolens möjligheter att hemlighålla dessa uppgifter i den mån de kommer till domstolens kännedom. Som konstaterats inledningsvis uppstår inget problem om upp- giften kommer från en annan myndighet där sekretess råder, se 12 kap. 1 § sekretesslagen. Problemen uppstår i stället när en en- skild, t.ex. parten själv, lämnar uppgiften. Beträffande dem som kommer att beviljas inträde i personsäker- hetsprogrammet löses det aktuella problemet med en ny sekretess- bestämmelse som vi föreslår i anslutning till programmet. Enligt den bestämmelsen skall sekretess gälla för uppgift som rör enskilds personliga förhållanden (t.ex. en adressuppgift), om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Bestämmelsen är tänkt att vara till- lämplig inom hela den offentliga förvaltningen. Sekretess skall gälla oavsett på vilket sätt uppgiften lämnats till en myndighet. När det gäller andra hotade personer med skyddade uppgifter är ett annat utredningsförslag av intresse. Offentlighets- och sekre- tesskommittén lämnade förslag till en ny sekretesslag.12 Kommittén har föreslagit bl.a. att sekretess skall gälla, inom hela den offentliga förvaltningen, för uppgift om enskilds adress eller hemtelefonnummer eller annan liknande uppgift, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående kan komma att utsättas för hot, våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs.13 12Se Ny sekretesslag (SOU 2003:99) 13Se betänkandet s. 180 ff. Offentlighets- och sekretesskommitténs förslag innebär att adressuppgifter som kan avslöja var en förföljd person befinner sig kan komma att omfattas av sekretess hos alla myndigheter där de förekommer. Kommittén förordar denna lösning framför vårt tidigare förslag om skyddad folkbokföring. Den främsta anled- ningen till detta är att deras förslag utgör en primär sekretess- bestämmelse. Det spelar alltså ingen roll hur adressuppgiften har hamnat hos myndigheten. Oavsett om den har lämnats av en myndighet eller en enskild kan den omfattas av sekretess. Har den enskilde erhållit någon form av sekretesskydd för sina personuppgifter hos folkbokföringsmyndigheten, bör detta enligt kommittén vara en omständighet som kan få betydelse för sekretessfrågan. Det anses dock inte åligga myndigheterna att utan anledning kontrollera om en adressuppgift har erhållit skydd inom folkbokföringen eller att ex officio företa någon annan utredning om behovet av sekretess. Det ligger alltså ett ansvar på den enskilde att ange att det rör sig om skyddade uppgifter. Med Offentlighets- och sekretesskommitténs förslag skulle hotade och förföljda personer få ett förbättrat skydd för sina adressuppgifter och andra uppgifter under handläggning i domstol. Genomförs förslaget hindrar inte detta att även vårt förslag om skyddad folkbokföring genomförs. Förslagen kan tillsammans skapa ett bättre skydd för utsatta personer. Fördelen med vårt förslag är att ett formellt beslut fattas om att den hotade skall åtnjuta starkare sekretess för sina uppgifter inom folkbokföringen än vad som normalt gäller. På detta sätt kommer man till rätta med den tidigare kritik som framförts mot ordningen med spärr- markering som man ökar säkerheten för enskilda. Förslagen bereds i . Slutligen vill vi beröra frågan om sekretessbelagda person- uppgifter i förhållande till en motpart. Som framgått ovan är huvudregeln att sekretess inte hindrar att sökande, klagande eller annan part tar del av handling eller annat material i målet eller ärendet (se 14 kap. 5 § första stycket sekretesslagen). Denna regel har dock undantag. Handling eller annat material får inte lämnas ut, i den mån det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådant fall skall myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller, i den mån det behövs för att han skall kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen skall skydda. 14 kap. 5 § sekretesslagen reglerar kollisionen mellan sekretess- lagens bestämmelser och den rätt till partsinsyn som kan finnas enligt regler på annat håll. Ett exempel på det sistnämnda är bestämmelserna i om att en motpart skall delges stämnings- ansökan i ett mål. Rätten till partsinsyn omfattar dock inte alla uppgifter i stämningsansökan. Uppgift om målsägandes eller vitt- nens ålder, yrke och bostadsadress, som saknar betydelse för åtalet, skall inte framgå av de handlingar som delges (se 45 kap. 9 § RB). Beträffande uppgifter som en part har rätt att ta del av kan alltså sekretess gälla enligt 14 kap. 5 § första stycket sekretesslagen. Uttrycket synnerlig vikt markerar dock att det skall vara fråga om situationer i vilka det syfte som bär upp sekretesslagen framstår som särskilt tungt vägande i förhållande till partens intresse av full insyn. Mot bakgrund av att en tilltalad inte har en ovillkorlig in- synsrätt då det gäller ett vittnes eller en målsägandes adressuppgift, anser vi att det finns utrymme för att tolka 14 kap. 5 § första stycket sekretesslagen så att andra uppgifter av rent personlig art i målet såsom en medtilltalads adressuppgift kan sekretessbeläggas i förhållande till en annan part, förutsatt att uppgiften inte är av betydelse för åtalet. Enligt 14 kap. 5 § andra stycket första punkten sekretesslagen hindrar aldrig sekretess att part i mål eller ärende tar del av dom eller beslut i målet eller ärendet. Som framgått ovan behöver dock inte detta stadgande ställa till bekymmer eftersom en skyddad adressuppgift inte behöver anges i avgörandet. Sekretess innebär inte heller begränsning i parts rätt enligt rätte- gångsbalken att få del av alla omständigheter som läggs till grund för avgörande av mål eller ärende (14 kap. 5 § andra stycket andra punkten sekretesslagen). En adressuppgift torde dock normalt inte kunna sägas utgöra en omständighet som läggs till grund för ett avgörande. Inte heller denna bestämmelse torde därför enligt vår uppfattning utgöra hinder mot sekretess för en känslig adress- uppgift i förhållande till en part. Som vi nämnt tidigare är det ett växande problem att personer som hörs i en brottmålsrättegång inte vågar hålla fast vid de uppgifter de tidigare lämnat till polisen eftersom de är rädda för repressalier i från den tilltalades sida. Detta problem gäller i första hand mål rörande grov eller organiserad brottslighet, men det före- kommer också i andra mål. Vi har därför fått i uppgift att överväga och föreslå åtgärder som kan förhindra att en bevisperson vid huvudförhandlingen ändrar sina tidigare uppgifter eller vägrar ut- tala sig på grund av rädsla. En långtgående lösning som brukar komma upp till diskussion i detta sammanhang är möjligheten att tillåta bevispersoner att vara anonyma i samband med rättegången. Med anonymitet för en mål- sägande eller ett vittne förstås i detta sammanhang att de uppgifter om dennes person eller andra förhållanden genom vilka han eller hon kan identifieras hålls hemliga för den misstänkte eller tilltalade. har frågan om anonyma bevispersoner diskuterats här i landet av utredningar, i regeringen och i . En genomgång av diskussionerna finns i Brottsoffer- utredningens betänkande Brottsoffer Vad har gjorts? Vad bör göras? (SOU 1998:40).14 Sammanfattningsvis kan sägas att an- vändandet av anonyma bevispersoner inte har ansetts fören- ligt med den grundläggande principen om parts rätt till fullständig insyn i de förhållanden som kan läggas till grund för ett avgörande mot honom eller henne. RPS berörde frågan om anonyma bevispersoner i sitt förslag till handlingsprogram. Eftersom frågan har en klar koppling till vårt uppdrag vill också vi beröra den. Nedan följer en beskrivning av krav då det gäller bevisning (avsnitt 9.3.2), utländsk rätt (avsnitt 9.3.3) och frågans tidigare behandling (avsnitt 9.3.4). Därefter följer våra överväganden (9.3.5). 14 Se betänkandet s. 316 ff. innehåller som framgått av avsnitt 9.2 be- stämmelser om den enskildes rätt till domstolsprövning och vissa garantier i domstolsförfarandet. En ordning med anonyma vittnen riskerar att komma i konflikt med främst artikel 6 som berör rätten till en rättvis rättegång. Även artikel 8 om rätten till skydd för privat- och familjeliv (för målsägande och vittnen) aktualiseras. I artikel 6:1 föreskrivs att var och en, vid prövningen av en anklagelse mot honom för brott, skall vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol, som upprättats enligt lag. I artikel 6:3 föreskrivs vidare att den som har blivit anklagad för brott skall ha vissa minimirättigheter, bl.a. möjlighet att förhöra eller låta förhöra vittnen som åberopas mot honom samt att för egen räkning få vittnen inkallade och förhörda. Denna rätt är en del av principen om parternas likställdhet. I begreppet vittne innefattas alla personer vars utsagor är av betydelse i målet. har uttalat att all bevisning i princip skall läggas fram i den tilltalades närvaro vid en offentlig rättegång där den tilltalade eller dennes försvarare har möjlighet att ställa frågor till vittnet. Förhör som har ägt rum under förundersökningen kan tillåtas som bevisning under förutsättning att den tilltalades rättigheter har respekterats. Som regel innebär detta att den tilltalade skall ha getts tillfredsställande möjligheter att ifrågasätta och fråga ut ett vittne som åberopas mot honom eller henne, antingen när vittnet avger sin utsaga eller . Domstolen har behandlat frågan om använd- ningen av helt eller delvis anonyma vittnen. Så har skett i målen Kostovski mot , Windisch mot , Saïdi mot , mot , m.fl. mot , mot , m.fl. mot och Doorson mot . I det sistnämnda målet uttalade följande i den principiella frågan om tillåtligheten av anonyma vittnen:15 Som domstolen tidigare uttalat, hindrar konventionen inte att man på förundersökningsstadiet förlitar sig på källor som anonyma uppgifts- lämnare. När domstolen senare använder de upplysningar dessa lämnat som grundval för en fällande dom, kan detta emellertid skapa problem i förhållande till konventionen. 15 Se , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 2 uppl., s. 211 f. Som redan var underförstått i () Kostovskidomen (), är () användning () [av utsagor av anonyma uppgiftslämnare] inte under alla förhållanden oförenlig med konventionen. Visserligen kräver artikel 6 inte uttryckligen att man tar hänsyn till vittnens eller målsägandes intressen i samband med att de kallas för att höras i ett mål. Emellertid kan deras liv, frihet eller personliga säkerhet stå på spel, liksom också intressen som i allmänhet är att hänföra till artikel 8 i konventionen. Sådana intressen för vittnen och målsägande skyddas i princip av andra materiella bestämmelser i konventionen, vilket innebär att konventionsstaterna bör organisera sina straff- processer så, att dessa intressen inte äventyras på ett oförsvarligt sätt. Mot denna bakgrund kräver principerna för en rättvis rättegång också att försvarets intressen i förekommande fall avvägs mot intressena hos vittnen och målsägande som kallas att avge utsagor. ställer alltså inte upp något absolut förbud mot anonyma vittnen. Sådana vittnen kan tillåtas undantagsvis. Det förutsätter ett konstaterat behov av skydd. Detta behov måste sedan vägas mot det handikapp som drabbar försvaret, dvs. en av- vägning skall ske mellan artikel 6 och artikel 8 i konventionen. Också rekommendation om hot mot vittnen och den tilltalades rätt till försvar16 behandlar frågan om anonyma vitt- nen. Enligt rekommendationen bör möjligheten att vittna anonymt vara en exceptionell åtgärd och således användas endast i undan- tagsfall. Den misstänkte måste ha möjlighet att ifrågasätta vittnets behov av att vara anonym liksom vittnets trovärdighet och till- förlitlighet. Ett vittne bör vidare enligt rekommendationen beviljas anonymitet endast om det föreligger ett allvarligt hot mot vittnets liv eller frihet. Ytterligare förutsättningar är att vittnesmålet sanno- likt kommer att bli betydelsefullt och att vittnet förefaller tro- värdigt. Slutligen anges i rekommendationen att en fällande dom inte får grundas enbart eller i avgörande mån på uppgifter från anonyma vittnen. I infördes i straffeprocessloven (§ 130 a) en möjlighet att använda anonyma vittnen i domstol i mål rörande allvarliga brott. En förutsättning är att det om vittnets identitet blir 16 Antagen av ministerrådet , No. R (97) 13 känd kan vara fara för att vittnet eller en närstående utsätts för ett allvarligt brott mot livet, hälsan eller friheten. Anonymt vittnesmål får användas endast om det är nödvändigt och det inte medför väsentliga olägenheter för försvaret. Domaren och försvararen skall upplysas om vittnets identitet. Upplysningen skall dock inte ges till försvararen om han motsätter sig det. Enligt uppgift har bestäm- melsen om anonyma vittnen ännu inte tillämpats. Även har numera en lagstiftning som undantagsvis tillåter anonyma vittnen. Som ett led i arbetet med att stärka utsatta vittnens situation antogs 2002 en ändring av retsplejeloven (848 § andra stycket) som gör det möjligt att i brottmål hemlighålla ett vittnes namn och adress för den tilltalade. Så får ske då avgörande hänsyn till vittnets säkerhet gör det påkallat. En förutsättning är att åtgärden kan antas vara utan betydelse för den tilltalades försvar. Försvararen kan av åklagaren förbjudas att lämna upplysningarna om vittnet vidare till den tilltalade till dess att rätten prövar frågan. Rätten kan vidare bestämma att den tilltalade skall lämna rättssalen medan vittnet hörs, om det finns grund att anta att vittnet eller vittnets närmaste kommer att bli utsatta för allvarlig fara om den tilltalade får vetskap om vittnets identitet (samma lagrum tredje stycket). Bestämmelsen om anonyma vittnen har enligt uppgift tillämpats endast i ett fåtal fall. I finns bestämmelser om hotade vittnen i den holländska straffprocesslagen. Med begreppet hotat vittne avses ett vittne vars identitet skall vara hemlig under förhören i enlighet med ett rättsligt beslut. På eget initiativ eller efter ansökan kan undersökningsdomaren besluta att ett vittnes identitet skall vara hemlig under förhören, om vittnet med hänsyn till de uppgifter som han skall lämna känner sig så hotad att det är skäligt att anta att hans liv, hälsa, familjens säkerhet eller vittnets sociala eller ekonomiska förhållanden riskeras. En ytterligare förutsättning är att vittnet har uttalat att han, på grund av nämnda omständigheter, inte vill lämna några uppgifter. Ett beslut av undersökningsdomaren att ett vittnes identitet skall hållas hemlig skall skickas till åklagaren samt delges den misstänkte och vittnet med upplysning om inom vilken tid och på vilket sätt beslutet kan överklagas. När det fastställts att ett vittne är hotat skall vittnet förhöras av undersökningsdomaren på ett sådant sätt att identiteten inte avslöjas. Om det är nödvändigt, får undersökningsdomaren vägra den misstänkte och försvararen att närvara vid förhöret med det hotade vittnet. I sådana fall skall även åklagaren vägras att närvara. Undersökningsdomaren skall informera åklagaren och den miss- tänkte eller dennes försvarare om innehållet i vittnets utsaga, och ge dem tillfälle att lägga fram frågor som skall ställas till vittnet. Under förhöret skall undersökningsdomaren undersöka vittnets tillförlitlighet och uttala sig om denna i sin undersökningsrapport. En utsaga av ett anonymt vittne får användas som bevis endast om vittnet har förhörts på det sätt som har beskrivits och brottet är allvarligt. Som nämnts ovan behandlade frågan om anonyma vittnen men lämnade inte något förslag i denna del. Utredningens tyngsta invändning mot anonymitetsregler hänförde sig till försvararens roll i ett sådant system. Eftersom kravet på att försvararen skall få tillfälle att fråga ut vittnet i de flesta fall torde medföra att försvararen får kännedom om identiteten, hamnar han eller hon i en konfliktsituation gentemot sin huvudman. Det fram- stod för utredningen som olämpligt att försätta advokaterna i en sådan situation. Det kunde också, menade utredningen, diskuteras om det är praktiskt möjligt för en försvarare att ta tillvara klientens intresse utan att på något sätt avslöja den hemliga identiteten. Utredningen ansåg att de överväganden som tidigare gjorts av riksdag och regering alltjämt vägde tungt; den grundläggande prin- cipen om offentlighet och parts rätt till fullständig insyn i process- materialet bör inte åsidosättas utan mycket starka skäl. bakgrund härav fann utredningen det inte motiverat att föreslå en ordning med anonymitet för målsägande och vittnen. RPS berörde i sitt förslag till nationellt handlingsprogram för skydd av bevispersoner frågan om anonyma vittnen. RPS ansåg för sin del att frågan om anonymitet som metod aldrig kan omfatta andra bevispersoner än vittnen. Att en målsägande eller tilltalad skulle uppträda anonymt i en rättegång ansågs uteslutet. Detta minskar enligt arbetsgruppen metodens användbarhet. Anonymitet kan i praktiken endast vara ett hjälpmedel beträffande s.k. spontan- vittnen. RPS fann därför ingen anledning att lägga fram något förslag om anonymitet för vittnen i domstol. Däremot ansåg arbetsgruppen att frågan borde bli föremål för nya överväganden främst av den anledningen att utvecklingen av den grova och organiserade brotts- ligheten och det internationella samarbetet för bekämpningen av sådan brottslighet sannolikt kommer att kräva någon form av anonymitetsskydd i enlighet med vad som finns i andra länder. Arbetsgruppen pekade också på den närliggande frågan om möjlig- heten för polisen att hemlighålla identiteten på en informatör. Beredningen för rättsväsendets utveckling Beredningen för rättsväsendets utveckling (BRU) har i sitt del- betänkande Ökad effektivitet och rättssäkerhet i brottsbekämpningen (SOU 2003:74) föreslagit att det skall vara möjligt att hemlighålla uppgifter som hänför sig till identiteterna hos de informatörer som polisen och de andra brottsbekämpande myndigheterna använder i underrättelseverksamhet och brottsutredningsverksamhet. Uppgif- terna skall skyddas även under domstolsprocessen genom möjlig- het för vittne att vägra att yttra sig i syfte att inte röja identiteterna. Av rättssäkerhetsskäl skall domstolen dock kunna besluta att ett vittne skall avslöja identiteten, om det finns synnerliga skäl. I samband med förslaget berördes frågan om anonyma vittnen eftersom det kan inträffa att uppgifter som en informatör har lämnat åberopas i ett mål, kanske indirekt genom ett vittnesförhör med en polis, och i ett sådant fall kan informatören komma att betraktas som ett anonymt vittne (se RH 1995:32).17 Utredningen ansåg dock att den föreslagna ordningen i det absoluta flertalet fall inte på något sätt kommer att riskera att komma i konflikt med de principer som rör anonyma vittnesförhör under rättegång. Enligt utredningens bedömning har det sin grund i att åklagaren till stöd för sin talan inte annat än i mycket sällsynta fall kommer att åberopa direkta uppgifter från informatören, t.ex. genom ett vittnesförhör med polisens utredare. I stället kommer åtalet att grundas på den vidare underrättelseverksamhet, spaning och utredning som har skett och därmed den bevisning som har inhämtats utifrån det tips som informatören en gång lämnat. Skulle däremot sådana direkta uppgifter från informatörer, vars identiteter är skyddade, åberopas i målet och föras fram genom vittnesförhör med exempelvis en polisman, får det, menade utredningen, precis som i alla andra situationer, vara upp till domstolen att i det enskilda fallet bevaka så att den tilltalades rättigheter enligt inte träds för när. Det får ske vid bevis- värderingen där andrahandsuppgifterna från den anonyma källan naturligtvis måste bedömas med särskild försiktighet. Utredningens bedömning: Ett system med anonymitet för bevis- personer i domstol skulle ha effekt endast beträffande s.k. slumpvittnen. Eftersom frågan också väcker svåra processuella frågor bör i stället andra säkerhetsåtgärder användas för att stödja hotade bevispersoner. Frågan om skydd för bevispersoners identitet reser svåra processuella frågor. Det kan å ena sidan hävdas att det inte är rimligt att ett vittne med avslöjande av sina personuppgifter skall tvingas fullgöra sin vittnesplikt trots ett konstaterat allvarligt hot mot vittnets liv eller hälsa. I våra grannländer har också kampen mot den grova brotts- ligheten lett till att regler som möjliggör anonymitet i domstol har införts. Mot detta står den grundläggande principen om parts rätt till fullständig insyn i de förhållanden som kan läggas till grund för ett 17 Se betänkandet s. 199 ff. avgörande mot honom eller henne. Rättssystemet får inte utformas så att det äventyrar den tilltalades möjligheter till ett riktigt försvar. Kännedom om ett vittnes identitet är av betydelse inte bara för att kunna åberopa förhör med vittnet, utan också på det sättet att det utan kännedom om identiteten kan vara svårt för den tilltalade att påvisa att vittnet har förutfattade meningar, är fientligt inställt eller av annan anledning inte pålitligt. Vi har i uppdrag att se till att skyddet ökar för alla olika typer av bevispersoner, inte bara för vittnen. En viktig fråga för oss är därför hur stor effekt ett system som möjliggör anonymitet i domstol skulle få för säkerhetsarbetet beträffande hela gruppen bevispersoner.