sou · GSB349 · 2005-01-01 00:00:00 — : Röster från ett monokulturellt partiliv 59 annat politiska partier, och lokala föreningar. När jag har frågat förtroendevalda om deras erfarenheter av parti- politiskt arbete som förtroendevald med utländsk bakgrund, var deras omedelbara reaktion: Nej, vi har inga problem i vårt parti. Men, tillade man i flera fall: Vi vet att det finns problem i andra partier. i samtalen framkom det dock ofta att man endera själv har råkat ut för en rad incidenter och varit utsatt för misstro av infödda partimedlemmar, eller att man känner till personer som mött sådant motstånd. Som invandrarrepresentant måste man följa och acceptera vissa på förhand givna spelregler för att accepteras inom partiet. Det kan till exempel betyda att man inte bör vara allt för provokativ i sin politiska framtoning eller tala allt för envetet om frågor som rasism och diskriminering. Då riskerar man nämligen att motarbetas på olika sätt. Det finns i samtalen i stort sett två parallella berättelser, som skiftar och emellanåt bildar starkt motsägelsefulla kedjor av argument (jfr Billig m.fl. 1988). Den motsägelsefullhet som lyser igenom i samtalen åskådliggörs i följande utdrag. När jag frågar företrädaren om hans erfaren- heter av partipolitiskt arbete är hans spontana reaktion: Vägen är rätt så plan och enkel att man tar sig in i politiska partier. konsta- terar han dock att det i partiet trots allt finns vissa tendenser att frågor om mångfald och integration negligeras, åtminstone så länge det inte finns starka företrädare med utländsk bakgrund som själva driver frå- gan: När man kommer med en idé i en grupp av svenskar, då får man ingen reak- tion med detsamma. Man kanske till och med får en negativ reaktion. [] Jag har märkt att så länge vi inte är med så är integrationsfrågor lagda på hyllan, och ingen tar fram dem. Men medsamma någon med invandrarbakgrund kommer in så får frågorna en helt annan dimension och tas på mycket större allvar. Å ena sidan sägs partiet höra till frontlinjen när det gäller att aktivt arbeta för att befrämja etnisk mångfald. Som politiker med utländsk bakgrund lyfts du fram, bara du verkligen vill och försöker ta dig fram. Å andra sidan finns det i partiet en rad subtila mekanismer som utestänger och (rang)ordnar. Det är i allt väsentligt invandrare som får driva frågor om mångfald och integration. Annars blir det förmod- ligen ogjort. Liknande motsägelser finns i flera av samtalen. Företrädaren deklarerar exempelvis inledningsvis att hon inte erfarit några problem i hennes parti. konstaterar hon emellertid att det visst finns vissa svårigheter och trögheter inom partiet. Inte minst gäller det, noterar hon, det faktum att personer med utländsk bakgrund tenderar att placeras vid sidan av, inom partiet: Alltså, man kan känna på något sätt att den svenska problematiken, den svenska politiken gäller mest svenskar. kan man känna att det är så att: Ja, ja, kom inte hit och, liksom, lägg dig i. Hon hävdar att det också finns fall där riksdagsmän har försökt komma fram, försökt och jobba med det de varit intresserade av, det här med rasismen kanske, det ena eller det andra, men helt plötsligt åker de nästa val ner till femtonde, tjugofemte, tionde plats! Parti- kamraten inleder på samma sätt med att säga: För det mesta är jag väldigt nöjd, vad gäller att ta till vara på den som vill vara med i vårt parti, med utländsk bakgrund. Liksom fortsätter han dock att berätta om egna och andras erfarenheter av svårigheter med parti- politiskt arbete i . Jag tycker att när man är [] mera uppkäftig, och visar att man inte är anpas- sad till spelreglerna, då blir man nästan nersparkad. Och de etablerade i partiet vill inte höra, vill inte veta, trots att sådana här människor också behövs för att ta fram det där som finns i samhället, skiten, som finns, på riktigt. Man kan inte bara gå in och stå i led, anpassa sig precis till alla som sitter där och inte öppnar käften [] Man vill inte höra på, lyssna, och man kanske till och med motarbetar den person som försöker visa att så här är det inte, men som vill. I dessa samtal menar således flera företrädare först spontant att det inte finns några som helst svårigheter med att ta sig fram i det egna partiet. räknas däremot flera hinder upp, som kan möta person- er med utländsk bakgrund i de politiska partierna. Du bör, till exem- pel, inte vara allt för provokativ i din politiska framtoning eller tala allt för envetet om frågor som rasism och diskriminering. Då riskerar du nämligen att på olika sätt motarbetas. Under valrörelsen pekar (2002), en av folk- partiets riksdagskandidater, på en liknande realitet: Specifikt för invandrare är, skriver hon i en debattartikel, att man i sina försök att tillhöra lätt betraktas som högljudd, påträngande och tar för mycket plats. Hon ser ett ökat inslag av personval i politiken som en tänkbar lösning på problemet med underrepresentation av personer med utländsk bakgrund. Personvalet ger invandrare den chans de annars skulle väntat på och kanske aldrig [kan] få. Jag återkommer senare till frågan om personval. Kapitel 3 En av 1,8 miljoner! : Röster från ett monokulturellt partiliv 61 Parallella berättelser om det blågula partilivet Den ena av de bägge berättelserna om svenskt partiliv jag tidigare nämnde är mer positiv till sin karaktär. Den ser partierna som före- bilder för integrationsbefrämjande arbete runtom i samhället. Det är också i denna berättelse orden förebilder och symboler är vanli- gast förekommande. Ståndpunkten tydliggörs av resonemang. Jag tycker att partierna har nått längst när det gäller integrationen, man har vågat släppa in människor. Jag är inte nöjd och jag kan inte säga att det är till- räckligt många invandrare i partiet, men vi jobbar mycket, oerhört mycket, för att så många som möjligt ska engagera sig och alla dörrarna är öppna. Politiska partier har nått längst när det gäller att släppa in människor, om man jämför med myndigheter eller med näringslivet. Budskapet är att dörrarna till partierna står öppna och att partierna medvetet arbetar med att släppa in människor med utländsk bakgrund. Eftersom det inte sägs existera några direkta strukturella hinder inom partierna så betonas först och främst individnivån. Orsaken till varför partierna, trots allt, är starkt segregerade sägs då vara en avsaknad av individuella initiativ från invandrares sida. Lösningen på problemet står, således, att finna i större ansvarstagande från den enskildes sida (jfr Solomos och 1995). Den andra berättelsen är mer kritisk. Politiska partier ses i denna berättelse mer som ett öppet kraftfält där konkurrerande krafter ingår i en knivskarp kamp om det politiska utrymmet. Om fokus i den förra berättelsen är förlagt på individnivå så är det här mer förlagt på grupp- och systemnivå. Personer med utländsk bakgrund är, i detta perspek- tiv, underordnade i förhållande till konkurrerande krafter. Flera menar att invandrarrepresentanter har ett starkt begränsat politiskt handlingsutrymme och att de riskerar att inlemmas i hierar- kiska partiapparater. Utifrån erfarenheter av svårigheter med att komma in i det svenska partiväsendet har det, bland annat i , bildats nätverk för partipolitiskt aktiva invandrare. Khabat, initiativtagare till ett sådant nätverk i , menar att företrädare med utländsk bakgrund har gemensamma erfarenheter och intressen av att marginaliseras och dis- krimineras inom partierna. spelar det ingen roll vilket parti man tillhör. [] Vi har träffat de som är från . De har problem. Vi [] har problem. S har pro- blem. [] Vi ser att det finns diskriminering. Vi ser att det finns problem för invandrare att komma upp. Vi försöker att hjälpa var- andra, över partigränserna. [] Vi finns, vi har politiska intressen, men vi känner oss utanför, vi känner oss maktlösa. I denna och liknande utsagor riktas skarp kritik mot tendenser att ensidigt betona enskilda individers ansvarstagande och betydelsen av symboliskt handlande. En politiker säger exempelvis följande, i pole- mik mot de som betonar det positiva i partiernas symboliska hand- lande: Jag tycker att symboliska handlingar kan vara en risk och ett sätt att tysta ner människor: Vi har gjort någonting, . Det blir som en form av Alvedon eller någonting, bara för att Ja, vi har gjort symboliska handlingar. Vi är nöjda med det! Även om somliga förespråkar en positiv berättelse och samtalen pend- lar mellan de bägge berättelserna, så är det ändå den mer kritiska berättelsen som dominerar samtalen. Klyftan mellan de bägge perspektiven tydliggörs särskilt väl i följ- ande ordväxling, mellan två tjänstemän. Den ena, , tillhör medelklassen och är själv politisk företrädare. Den andra, Hiwa, har en bakgrund som föreningsaktivist och är boende i den förort där han och båda arbetar. : Jag tycker att politik är väldigt mycket upp till mig och Hiwa, hur vi tar steget. [] Tycker du att vi ska ha fler representanter i , i kom- munfullmäktige, i andra beslutsfattande organ, så var så god! Då ska du själv ta steget och skapa en sådan möjlighet. Så länge du inte mött några hinder, så kan du inte säga att vägen är stängd. Du kan till och med se att du får skjuts, du går före många andra som är duktiga, bara för att du är invandrare. Det är det som jag har känt. Jag tycker att jag har blivit särbehandlad, bara för att jag är invandrare. För det fattas invandrare bland dem. De vill ha mångfald i varje grupp som de bildar. De kvoterar in mig, bara för att jag är invandrare. Det känns så. [] Så jag tycker alltså att klimatet är väldigt gynnsamt för invandrare att komma in i det politiska systemet och ta positioner. Och jag har känt att från längst till vänster, till mittenpartierna och har man en sådan möjlighet. Spelrummet är väldigt brett. [] Så en orsak till att vi inte har så många representanter är att jag tycker att vi invandrare är rätt så passiva. Det borde finnas mer intresse, vilja att vara med. Kapitel 3 En av 1,8 miljoner! : Röster från ett monokulturellt partiliv 63 Hiwa: Det finns människor som är med i politiken. Det finns människor som har kraften, som har funnits i politiken för länge sedan. Men de når ingen- stans. De kommer inte in. Du kan inte sitta där : Kan du ge ett exempel? Hiwa: Jag vet inte. Ring till alla partier och fråga hur många invandrare som är med. : Jag kan ta ett exempel. Hon är kurdiska, hon är kvinna, hon är invandrare, hon sitter i de högsta organen. Hiwa: En av 1,8 miljoner : Ja, men i alla fall! Det är en som jag kan nämna. Hiwa: Det beror på vad man nöjer sig med. Man nöjer sig inte med en. En har ingen makt. [] Det är många invandrare här. De vill ha deras röster. Sätter en jävla idiot i , det spelar ingen roll. Det betyder ingenting. Det är bara för att skaffa sig lite smink. [] Socialdemokraterna viftar med flaggan och säger: Titta här! Vi har en invandrare med! Titta, titta! Det löser inga problem. Ordväxlingen antyder flera skiljelinjer mellan de bägge perspektiven. Den ena tjänstemannen, , är angelägen om att framhålla de möjligheter och öppningar som han tycker sig se i partier och i politik överhuvudtaget. I det perspektiv han företräder står enskilda individer i fokus. Hans erfarenhet säger honom att det inte borde finnas något som hindrar de invandrare som vill etablera sig i politiken. Som stöd för sitt resonemang pekar han på sig själv och sin egen karriär inom partiet. Eftersom han personligen inte anser sig ha mött några större hinder är det för honom rimligt att också hävda att det inte alls existe- rar några hinder inom partierna. Den andra tjänstemannen, , har däremot, som boende i en förort som vanligen betecknas som utsatt, helt andra erfarenheter. I hans perspektiv är det inte enskilda individer som står i fokus utan grupper och strukturer. Där vill lyfta fram det positiva i att en kvinna med kurdisk bakgrund sitter i hävdar bestämt att det krävs mer än ett fåtal representanter för att de inte ska bli, som han uttrycker det, smink att titta på. Jag kände mig som en handikappad! Flera förtroendevalda berättar om svårigheter när det gäller att utgöra en reell politisk kraft i svenskt partiliv. , med bakgrund i latin- amerikansk vänster- och arbetarrörelse, har varit både parti- politiskt och fackligt aktiv i . Han berättar om hur han , när han precis kommit till , under försökte ta sig in i svenskt partiliv. Han drog snart slutsatsen att partipolitiskt arbete i mer eller mindre är bortkastad tid. Han menar att erfarenheter av politiskt arbete i andra länder än i just värderades lågt av de svenska partier han kom i kontakt med. Hans erfarenheter av att bedriva klasskamp i sitt forna hemland tycktes exempelvis inte längre vara värda någon- ting. Jag kände mig som en handikappad, konstaterar han, en som inte kunde röra sig i det politiska livet här i . Vi som varit politiskt aktiva i våra hemländer kan inte fortsätta på samma sätt här i . Det finns inte förutsättningar för att göra det. (2002) har funnit liknande mönster av över- och underordning i svensk fackföreningsrörelse. Hon pekar på en rad stra- tegier som på olika sätt förhindrar invandrare från att göra sin röst hörd och delta på lika villkor. Facket har, om vi tittar bakåt i tiden, både varit en aktiv motstånd- are mot diskriminering och en viktig aktör i kampen mot rasism. Fackföreningar har länge möjliggjort möten och vänskap som över- skridit etniska skiljelinjer. har emellertid facket, noterar Mulinari, varit fram- trädande i (åter)skapandet av en strukturell etnisk över- och under- ordning i samhället. Dels genom olika strategier som marginaliserar och förtiger frågor om rasism och diskriminering inom den egna orga- nisationen. Rasismen har funnits (i en annan tid), lyder argumentet, den finns på annat håll (i andra samhällen eller bland andra grupper), men i facket har den inget fotfäste. Dels genom en rad stereotypa bild- er av invandrarna som får legitimera en ojämlik behandling av dem. Kritik kan till exempel avfärdas med hänvisning till att deras politiska erfarenheter och att deras radikalitet inte passar in i . Invandrare drabbas även av att deras handlingar tolkas i termer av grupptillhörighet. tolkas handlingar utförda av svenskar i termer av individualitet. Visserligen kan, säger , en av de företrädare jag samtalat med, invandrare delta i det interna partiarbetet, men vanligtvis Kapitel 3 En av 1,8 miljoner! : Röster från ett monokulturellt partiliv 65 hamnar de i underläge i förhållande till andra grupper. Man hamnar i en form av brödkamp, en kamp om tillvaron i partiet där det gäller att hävda sig utan att nå en form av en så kallad accepterad nivå av diskussion inom partiet. Engagemanget resulterar, menar han, oftast i något som bara läggs undan i en låda, en diskus- sion som ofta inte har någonting att göra med till exempel mina bekymmer [...]. Det finns ju förutfattade meningar. Med de orden summerar nämndordföranden sina erfarenheter av partipolitiskt arbete i . Man tror inte att invandrarna kommer att klara det, säger han bland annat, när jag ber honom att närmare precisera vad det kan vara fråga om för slags förutfattade meningar. Ett sådant förhåll- ningssätt bygger, understryker han, inte bara på en mental grund, av en uppsättning falska föreställningar. De förväntningar som den består av uttrycks också i ett bestämt handlande gentemot nykomlingarna: när människor, den första och , går till de här politiska föreningarna känner de att de inte tas väl om hand. Och det är brister i det politiska systemet. Han berättar särskilt om en incident som inträffade i hans stads- delsnämnd. En förtroendevald med utländsk bakgrund började plöts- ligt uppfattas som ett hot av de infödda förtroendevalda. Hon har blivit ett stort hot för gruppledarna inom stadsdelsnämnden. Så en av dem har lämnat sin post i protest! Helt plötsligt blev hon ett hot. Incidenten är inte unik, noterar han. Det är flera som har liknande erfarenheter. Och det är detsamma för de andra som har hamnat i stadsdelsnämndsgruppen här. Vi blev ett hot mot det här stabila, svenska, de som trodde att de skulle vara så. Plötsligt var det en med invandrarbakgrund som blev ordförande. Det kommer ur den här svartsjukan, avundsjukan. Man pekar på brist- er och förstorar dem. Stadsdelspolitikern ser partierna som vilken arbetsplats som helst. Han konstaterar att det inom partier, precis som på andra arbets- platser, finns etnisk diskriminering som gör det svårt för representan- ter med utländsk bakgrund att nå ett verkligt inflytande inom parti- erna. Man kan se hela det politiska etablissemanget som en arbetsplats. När en invandrare går och söker jobb, hur bemöts han eller hon? Det är samma sak. Det finns också i alla politiska partier. [] Det finns alla möjliga hinder, känslomässiga hinder, att ge den personen möjligheter så att han kan utvecklas Det man börjar med före valet, det glöms bort efter valet. Man glömmer bort att det kommer ett val till De känslomässiga hinder han talar om består av diverse stereotyper och negativa föreställningar om invandrare. Han ser dessa hinder som intimt förbundna med partiernas agerande i samband med valen. Eftersom det, som han ser det, inte finns någon genuin politisk ambi- tion att lyfta fram integrationsfrågan, så blir integration lätt något som partiet mest skyltar med för att vinna röster i kommande val. Också många kvoteringsivrare och reformvänner inom partiet hyser, menar han, stereotypa föreställningar om invandrare, före- ställningar som misstänkliggör och pekar ut. Det rör sig sällan om öppna konflikter eller om tydligt formulerade, fördomsfulla tanke- mönster. Snarare handlar det om saker som sägs i förbigående, utan att följas upp och konkretiseras, antydningar och annat, som kan vara svåra att fånga upp och sätta fingret på precis när de sagts, men som med tiden staplas på varandra och bildar ett större känslo- och tanke- mönster som kan väcka obehag. Men det finns även andra hinder. Vid upprepade tillfällen omnämns exempelvis svårigheter att få tillgång till diverse nätverk och informella kontakter knutna till det parti- politiska livet. Slutna nätverk och informella kontakter Begränsad tillgång till olika slags nätverk kan vara ett allvarligt hinder för underordnade grupper i inträdet i politiska partier, liksom i fack- föreningar och på arbetsmarknaden. (1984) har pekat på strukturella ojämlikheter i fördelning av olika slags kapital, där- ibland just tillgång till kontakter, vad han kallar socialt kapital.9 Kommunalpolitikern berör just detta när hon talar om vad hon kallar gamla strukturer i partierna, strukturer som på olika sätt gör det svårt för personer med utländsk bakgrund att ta sig in och nå inflytande i partipolitiken. När jag ber henne att närmare beskriva dessa strukturer säger hon att det finns en särskild social samman- hållning i partierna och att det skapas strukturer om hur man tänker och tycker, om vad som är acceptabelt och vad som inte är acceptabelt och så vidare. preciserar hon att dessa dolda strukturer till exempel består av tillgång till sociala nätverk i partiet. 9 Feministisk forskning har även visat hur män historiskt har etablerat olika slags strukturer och nätverk och hur kvinnor haft svårt att göra sig gällande inom ramen för denna typ av manliga nätverk (1997). Kapitel 3 En av 1,8 miljoner! : Röster från ett monokulturellt partiliv 67 utländsk bakgrund hamnar, menar hon, i underläge i för- hållande till infödda, eftersom de i regel saknar samma vittförgrenade nätverk av kontakter inom partiet. Står man som femtonde person på en lista krävs det en så oerhört stor apparat, oerhört många kompisar, oerhört många organisationer som man är med i, för att man ska komma in där, i kommunfullmäktige till exempel. [] Eftersom man inte har det där sociala nätverket som man har som svensk. Som svensk är man alltid granne till någon eller dotter till någon farfars granne. Men man har ett nätverk, ett sammanhang. Då blir man så att säga känd inom en större krets än som invandrare. Ett problem är, poängterar hon, att de grupper man vänder sig till, om du vänder dig till afrikaner, asiater eller , de grupperna är för små för att de skulle kunna bära upp en person till valbar plats. Flera förtroendevalda noterar att den begränsade tillgången till partinätverk särskilt visar sig vid partiernas interna nominering. Där hamnar personer med utländsk bakgrund i regel längst ner på parti- listan och tvingas i vissa fall driva egna personvalskampanjer för att bli invald i politiska församlingar. (1999:18) kon- staterar i detta sammanhang att partierna har ett stort ansvar i exklu- deringen av invandrare. Partierna exkluderar invandrare till förmån för svenskar vid nomineringen av kandidater till kommunalfullmäktige- val. Tankegången bekräftas av flera förtroendevalda. Efi hävdar krasst: När det görs en lista hamnar invandrare längst ner. Khabat är en annan av de som menar att de sociala nätverk som skapas inom partiet har en avgörande betydelse för hur nominer- ingen konkret går till. Han understryker att svenskar som har bott här hela sitt liv i betydigt större utsträckning känner till strukturerna. Han hävdar vidare att de sällan röstar på en invandrare, vilket förstås gör det svårt för invandrare att komma fram. Han säger att det kanske skulle vara lättare att bli nominerad om antalet förtroende- valda med utländsk bakgrund ökade, eftersom de möjligen i större utsträckning skulle nominera sina kandidater. Invandrarpolitikern som politiskt alibi? Flera av intervjupersonerna hävdar att de som invandrarpolitiker automatiskt har blivit talesmän för invandrare därför att det annars inte är någon som för fram integrationsperspektivet. röster säger till och med om att de känner sig utnyttjade som politiska alibin av partiets ledande skikt. beskriver hur hon vid parti- möten måste ta till orda för att hennes frågor och perspektiv ens ska komma upp på dagordningen. Om det sitter ett antal svenskar på ett möte så kommer man inte på det där invandrarperspektivet om det inte finns någon som har invandrarperspektivet med sig. Hon fortsätter med att berätta om sina erfarenheter som invandrarpolitiker. : Som invandrarpolitiker [] blir [man], oavsett om man vill det eller inte, en representant för invandrare. Är du från ska du veta hur zige- nare har det, alltså hur resten av världen har det, utöver svenskar. Man blir alltså representant för resten av världen! Och det kan man ju aldrig på något sätt leva upp till. [] När man diskuterar arbetslöshet så pratar svenskarna om ungdomar, man pratar om de som är , men det är ingen som frågar: Men de här somaliska kvinnorna eller irakiska männen? Jag menar, man tänker på annorlunda sätt. [] Man blir jämnt representant, man plikt- beläggs eller tar automatiskt det där uppdraget att föra fram invandrarfrågor. : Hur kommer det sig, då? : Jag vet inte. [] [N]är jag sitter på ett möte, där det sitter en massa svenskar och diskuterar om olika saker. Det är ingen av de svenskarna som kommer på att tänka på invandrare, utan det är du som kommer på att tänka på det. Hon menar, liksom flera förtroendevalda, att integrationsfrågan är tämligen lågt prioriterad i partierna. Invandrarskap och integra- tionsperspektiv är ett politiskt reservat dit förtroendevalda med annorlunda bakgrund hänvisas. är hänvisningar till invandrarskapet och integrationsperspektivet återkommande i det vardagliga partipolitiska arbetet. Det är något som förtroendevalda med annorlunda bakgrund i olika avseenden tvingas förhålla sig till, vare sig de själva så önskar eller inte. När de figurerar i dagspressen är det exempelvis nästan uteslutande för att diskutera integrationsfrågor eller för att kommentera sitt ursprung, inte först och främst för att kommentera allmänna polit- iska och samhälleliga angelägenheter.