sou · GSB31d2 · 2005-01-01 00:00:00 — 6Behovet av ökade skyddsåtgärder Personer som bidrar med uppgifter under en förundersökning eller rättegång kan i vissa situationer bli utsatta för allvarliga repressalier i from av hot och våld. Även vissa yrkesgrupper, t.ex. poliser, löper risk att bli föremål för grova brottsliga angrepp på grund av sitt arbete. I detta kapitel försöker vi kartlägga vilka som står bakom hoten och våldet (avsnitt 6.2) och vilka uttryck angreppen tar sig (avsnitt 6.3). Vi redovisar också undersökningar och statistik om hot och våld (avsnitt 6.4). Avsnitt 6.5 ägnas vissa utsatta grupper, främst anställda inom rättsväsendet. Beskrivningen av den nuvarande situationen för oss så fram till några viktiga slutsatser om behovet av framtida skyddsåtgärder (av- snitt 6.6). 6.2Vilka står bakom hoten och våldet? För att få en bild av de situationer då hoten och angreppen bedöms så allvarliga att polisen behöver vidta särskilda skyddsåtgärder har vi studerat enskilda fall och talat med poliser med stor erfarenhet av säkerhetsarbete. De allvarligaste fallen av hot och våld uppstår ofta i samband med brottsutredningar rörande grov eller organiserad brottslighet. Angreppen riktas mot bevispersoner som lämnar betydelsefulla upp- gifter. De våldsamma handlingarna utförs inte sällan av kriminella grupperingar men det händer även att enskilda personer tillgriper hot och våld. Flera fall har lett till åtal och dom, men exempel finns också på fall där en bevisperson av rädsla avstått från att lämna Behovet av ökade skyddsåtgärder uppgifter och där någon förundersökning eller fällande dom alltså inte kommit till stånd. Men det är inte bara bevispersoner som utsätts för hot och våld. Även vissa yrkesgrupper såsom polis och åklagare löper risk att förföljas och angripas på grund av åtgärder som de vidtar i tjänsten. I flera uppmärksammade fall har vidare politiker utsatts för hot och våld på grund av sina ställningstaganden i olika frågor t.ex. mot rasism. Det är känt att olika mc-gäng bedriver organiserad kartläggning av poliser och åklagare i syfte att kunna hämnas. I sammanhanget kan också de s.k. fängelsegängen nämnas. Ett exempel är Brödra- skapet som består av långtidsdömda. Även rasideologiska och auto- noma grupperingar bedriver en organiserad kartläggning av anställda inom rättsväsendet, politiker, journalister, artister och andra som ger uttryck för uppfattningar som de ogillar. 6.3Hur ser hoten och våldet ut? De handlingar som utförs i syfte att skrämma och påverka en person kan se väldigt olika ut. Det kan röra sig om allt från hot i form av till synes oförargliga uttalanden till grova våldshandlingar. En vanlig form av angrepp är muntliga och skriftliga hotelser. Dessa kan lämnas i telefon, i brev, per e-post eller som sms-med- delande. Ofta saknas avsändare. Hoten framförs inte sällan i förtäckt form, t.ex. lämnas en beskrivning av den hotades familjeför- hållanden (Vi vet att du har en hustru och en liten dotter) eller en uppgift om den hotades bostadsadress (Jag har nog sett i vilket hus du bor). Men även andra åtgärder och beteenden används som direkta eller indirekta hot. Det kan handla om att en eller flera personer väntar i ett fordon i närheten av en bevispersons bostad eller utan- för barnens daghem/skola. Ett annat tillvägagångssätt kan vara att en eller flera motorcyklar eller andra fordon, till synes utan anled- ning, kör förbi en bevispersons bostad upprepade gånger. Ytterligare exempel på trakasserier som syftar till att påverka en bevisperson kan vara annonsering i dagstidningar där bevispersonens bostad utbjuds till försäljning eller en anonym bukett blommor till en bevisperson som fått barn. Ett annat angreppssätt är att sprida nedsättande uppgifter om en bevisperson via internet. Behovet av ökade skyddsåtgärder Direkta eller indirekta hot kan också förekomma i samband med rättegången. Ofta kan redan närvaron i rättssalen av ett stort antal sympatisörer till den tilltalade inge fruktan hos en bevisperson. Många bevispersoner upplever just rättegången som det mest påfrestande momentet på grund av mötet med gärningsmannen och hans sym- patisörer. Även om de former av hot som har nämnts kan upplevas som nog så allvarliga, förekommer också angrepp som är betydligt grövre. har i flera fall bevispersoner och deras närstående utsatts för mycket grovt och allvarligt våld. Ett inte ovanligt exempel är att den som lämnat uppgifter till polisen får besök i sin bostad av ett par personer som misshandlar uppgiftslämnaren tills han lovar att ta tillbaka det han berättat. Metoderna kan också vara mer utstuderade. Till exempel har perso- ner skrämts till tystnad genom att under vapenhot tvingas gräva sina egna gravar eller motta brev innehållande ett avhugget män- niskofinger eller annan kroppsdel. Också skenavrättningar har före- kommit. Från senare år kan följande enskilda fall nämnas. En person gjorde en polisanmälan om utpressning, misshandel och olaga hot. Anmälaren och ytterligare en person hade varit utsatta för ett synnerligen brutalt indrivningsförsök. Efter kontakten med polisen utsattes anmälaren för ett mordförsök genom en fjärrutlöst bilbomb. Anmälaren överlevde men blev svårt skadad. Några medlemmar i ett mc-gäng åtalades. Om- fattande säkerhetsåtgärder vidtogs i samband med rättegången. Behovet av skydd för de utsatta kvarstod efter huvudförhand- lingen. En avhoppad medlem i ett mc-gäng utsattes för grov misshandel. Bland annat slipades hans tatueringar bort med en vinkelslip. Efter polisanmälan och omfattande säkerhetsåtgärder kunde rättegången genomföras mot flera medlemmar i mc-gänget. Även i detta fall kvarstod hotbilden efter rättegången. I samband med en rättegång om hantering av militära vapen och sprängmedel utsattes såväl åklagaren som de tilltalades familjer för hot. De åtalade hade anknytning till den kriminella mc- miljön. Säkerhetsåtgärder vidtogs för att skydda åklagaren och vissa av de tilltalades familjer. Rättegången kunde genomföras. Behovet av ökade skyddsåtgärder Behovet av fortsatt skydd för de hotade bedömdes som lång- varigt. En spekulant på en fastighet betalade i samband med affären en handpenning till mäklaren. När spekulanten senare drog sig ur ville mäklaren inte betala tillbaka pengarna. Spekulanten sålde då sin fordran till en kriminell organisation. Mäklaren söktes upp av medlemmar av denna organisation och utsattes för en mycket grov misshandel. Mäklaren sökte hjälp av polisen och skyddsåtgärder vidtogs. En person dömdes för narkotikabrott till ett långt fängelsestraff. Den dömde bad en anhörig, som var helt ovetande om nar- kotikaaffärerna, att ta emot ett paket av en tredje person och sedan ta med paketet vid sitt nästa besök på anstalten. Den anhörige blev dock misstänksam och öppnade paketet som inne- höll en stor mängd narkotika. För att den anhörige skulle undgå repressalier från narkotikaorganisationen fick polisen vidta olika säkerhetsåtgärder. För ytterligare exempel på allvarliga angrepp se vår berättelse i kap. 2. 6.4Omfattningen av hot och andra angrepp hade i uppdrag att undersöka om omfatt- ningen av hot mot vittnen m.fl. har ökat och om någon förändring har skett när det gäller arten av de hot som förekommer. Utred- ningen genomförde en enkätundersökning. Enkäten skickades till olika polismyndigheter, åklagarmyndigheter, tingsrätter och . Resultatet av undersökningen jämfördes med resultaten av tidigare undersökningar på området.1 Enligt tydde enkätsvaren möjligen på att omfattningen av övergreppen kunde ha ökat något och då särskilt i brottmål där ungdomar var inblandade.2 Det fram- kom dock inte att övergreppens karaktär skulle ha förändrats. 1Se en enkätundersökning gjord av (SOU 1990:92) och en undersök- ning som redovisades i departementspromemorian Vittnen och målsägande i domstol (Ds 1995:1) Vad har gjorts? Vad bör göras? (SOU 1998:40) s. 321 f. Behovet av ökade skyddsåtgärder vecklingen syntes därför enligt utredningen inte ha varit så drama- tisk som det ibland hävdats i massmedia. De slutsatser som kunde dras av de genomförda undersökningarna var enligt utredningen att det är relativt sällan som målsägande och vittnen utsätts för hot eller andra övergrepp. Utredningen underströk dock att det är mycket vanskligt att dra några säkra slutsatser om omfattningen av dessa brott eftersom det torde finnas många fall som inte kommer till rättsväsendets kännedom. Ett annat sätt att försöka få en bild av omfattningen av hoten och våldet är att studera tillgänglig rättsstatistik för brotten övergrepp i rättssak och mened. Precis som beträffande undersökning är det dock svårt att dra några säkra slutsatser av denna statistik. Till exempel torde mörkertalet beträffande över- grepp i rättssak vara stort. Enligt den statistik som finns har antalet personer som lagförts för övergrepp i rättssak ökat . uppgick antalet lagförda personer för detta brott till 158. var motsvarande siffra 271 och lagfördes 603 personer för övergrepp i rättssak.3 Någon motsvarande statistik finns inte tillgänglig avseende de per- soner som lagförts för mened. Ser man på uppgifterna om anmälda menedsbrott4 , kan man konstatera att antalet uppgick till 1992. Därefter ökade antalet anmälda menedsbrott och uppgick som mest till 1995. Därefter har antalet gått ner, och var siffran 293. 6.5Särskilt om vissa utsatta grupper Det är inte enbart vittnen och andra bevispersoner som riskerar att utsättas för allvarliga hot och våld. Detta gäller också vissa utsatta yrkesgrupper såsom poliser och andra anställda inom rättsväsendet. 4Anmälda menedsbrott redovisas i samma grupp som osann partsutsaga och ovarsam utsaga. Behovet av ökade skyddsåtgärder Enligt rättsstatistiken har antalet anmälningar beträffande brotten våld och hot mot tjänsteman ökat successivt . anmäldes 3 734 fall av våld mot tjänsteman. En topp noterades . Då gjordes 5 782 anmälningar.5 var siffran 3 928. Beträffande hot mot tjänsteman var motsvarande siffror 2 674 (), 4 055 () och 4 451 ().6 Poliser har ett arbete som till sin natur innebär en särskilt stor risk för att drabbas av hot och våld i samband med tjänsteutövning. Det är dock ovanligt att situationen bedöms så allvarlig att särskilda skyddsåtgärder behöver vidtas. gjordes flera olika undersökningar beträffande polisers utsatthet för hot och våld i tjänsten. I rapporten mot anställda vid (RPS 1999:1) redovisades en sammanfattning av tio olika undersökningar.7 Några av de övergripande tendenserna som kunde utläsas ur undersökningarna var att ungefär en tredjedel av poliserna hade utsatts för påtagliga hot under ett tjänsteår, att yngre poliser oftare utsätts för hot än äldre kolleger, att poliser i utredande- och/eller chefsbefattningar i större ut- sträckning utsätts för sofistikerade hot än andra poliser, att benägenheten att anmäla hoten är låg och att hot mot familj och anhöriga förekommer. –genomfördes en enkätundersökning bland 3 020 poliser av SCB på uppdrag av Polisförbundet.8 Enkäten handlade om polisernas arbetsmiljö. I undersökningen uppgav drygt en fjärdedel av alla poliser att de varit utsatta för våld och att de hade varit föremål för hot om våld . Bland poliser som arbetar med utryckningar var siffrorna betydligt högre; tre av fem hade utsatts för våld och tre av fyra för hot om våld. En av fyra poliser uppgav att han eller hon hade varit utsatt för hot och/eller våld som 5Detta kan ha att göra med att de s.k. Göteborgskravallerna inträffade detta år 7Se rapporten s. 11 ff. Behovet av ökade skyddsåtgärder varit så allvarligt att han eller hon blivit rädd. uppgav också att den närmaste familjen utsatts för hot och/eller våld. Ett mycket allvarligt angrepp på poliser inträffade i som- maren 1999. Då utsattes en polispatrull för en bombfälla. En stulen bil hade apterats med sprängmedel. En polisman skadades mycket allvarligt och miste synen. Olika säkerhetsåtgärder vidtogs för att skydda poliserna. har flera bombdåd riktats mot enskilda polismän i . Ett ärende började som ett mål om misshandel. Bland gär- ningsmännen fanns personer med anknytning till mc-världen. Vid rättegången fick en av poliserna vittna. Kort tid därefter sprängdes hans privata bil i luften. Bilen blev helt urblåst och det uppstod skador på polismannens hus. Familjens lilla barn låg och sov i ett rum som vette mot bilplatsen men klarade sig mirakulöst utan skador. Polisen kunde efteråt följa de slagningar i olika register som förövarna gjort för att få fram uppgifter om polismannens bilinne- hav och hemadress. Ett annat bombattentat riktade sig mot en polisman med lång erfarenhet av utredningar om grov organiserad brottslighet. Han väcktes av ett telefonsamtal mitt . Uppringaren berättade att det låg en bomb på altanen. Polismannen tittade ut och såg ett bombliknande föremål. Han lämnade snabbt huset tillsammans med sin familj. Polisen kom till platsen och tog hand om bomben. Utlösningen av bomben var styrd av ett äggklocketidur. Detta hade stannat före sprängning. Om bomben hade briserat, hade den varit kraftig nog att spränga hela huset i luften. Även åklagarna är en utsatt yrkesgrupp. Olika undersökningar har genomförts beträffande deras utsatthet. I rapporten skydd för anställda inom domstolarna och åklagarväsendet (1995:7) redovisades tre olika utredningar.9 Enligt dessa hade ungefär en tredjedel av åklagarna utsatts för hot och andra övergrepp. Enligt en arbetsmiljöundersökning som gjordes hade av åklagarna utsatts för hot eller våld i arbetet . Så många som av åklagarna 9 Se s. 2 ff. Behovet av ökade skyddsåtgärder angav att de vid något eller några tillfällen oroat sig för sin egen eller sin familjs säkerhet.10 Angreppen mot åklagarna rör vanligen hot i olika former men även skadegörelse och andra trakasserier förekommer. Direkt våld är ovanligt men inträffar i enstaka fall. Till exempel blev en åklagare knivöverfallen i . inträffade flera händelser där enskilda personer tog till våld i samband med pågående processer. Detta ledde i vissa fall till allvarliga personskador. För att kunna analysera hotbilden genomförde DV därför en omfattande enkätundersökning riktad till landets samtliga domstolar.11 Enligt undersökningen utsattes personal vid 81 av landets dom- stolar för hot –1999. Antalet framförda hot för- dubblades . Domarna var den yrkeskategori som enskilt utsattes för flest hot. Hoten framfördes i regel muntligt direkt till den hotade. framfördes hoten via telefon eller genom brev. Hoten framfördes i de flesta fall i anslutning till en förhandling och då i domstolens lokaler. I en medarbetarenkät för som DV genomfört ställdes bl.a. frågor om de anställdas utsatthet för hot och våld.12 Av resul- tatet framgår att de anställda i domstolarna blivit mer utsatta för hot och våld jämfört med tidigare undersökningar. Domare var mer utsatta än andra grupper. Bland domarpersonalen var ordinarie domare utsatta för hot i större utsträckning () än icke ordi- narie domare (). Mest utsatta var chefsdomare (). genomfördes en ny medarbetarenkät. Enligt den var siffran för hot mot chefsdomare . För andra ordinarie domare var siffran och för icke ordinarie domare 9,7 %.13 10Se RÅ:s årsredovisning för s. 62 2000/01:32 s. 19 ff. 12Se 2002:6 Framtida riktlinjer för säkerhetsarbete i domstolsväsendet s. 11 f. Behovet av ökade skyddsåtgärder Också inom kriminalvården utsätts personalen för hot och våld. förekom rapporter om 323 fall av hot/våld mot anställda, en ökning innan då antalet uppgick till 292.14 De flesta angreppen sker mot anställda i anstalter och på häkten, men även personalen inom frivården utsätts för hot och våld. Flera uppmärksammade fall av våld mot anställda inom kriminal- vården har inträffat . besköts en vårdare vid Kumlaanstalten i sitt hem . skottskada- des en lokal anstaltschef när han lämnade hemmet för att åka till sitt arbete. misshandlades en chef på allvarligt. Övergreppet utfördes i hemmet av två maskerade män. Även andra yrkesgrupper än de nu nämnda löper särskild risk att bli föremål för hot och våld på grund av sin yrkesutövning. Det gäller t.ex. kronofogdar, anställda inom , politiker och journalister. Också informatörer som samarbetar med polisen riskerar ofta repressalier. När det gäller angrepp mot politiker presenterade en enkätundersökning om våld och hot om våld riktat mot kommunstyrelsens och kommunfullmäktiges ord- förande i samtliga kommuner. Resultatet av undersök- ningen visade att av ordförandena i kommunstyrelserna hade varit utsatta för någon form av våld eller hot om våld. Detta föranledde förbundet att gå vidare och vidga undersökningen till att omfatta samtliga ordförande i facknämnder samt ordförande i Totalt uppgav av de tillfrågade i denna under- sökning att de själva eller någon närstående hade utsatts för våld eller hot om våld på grund av det politiska uppdraget . Storstäderna hade störst andel utsatta politiker. De vanligaste formerna av angrepp var verbala hot. Också hot per post var relativt vanligt. 15Se skriften mot demokratin utgiven av och 2002 Behovet av ökade skyddsåtgärder Utsagor från vittnen och andra bevispersoner är ett väsentligt inslag i en effektiv rättskipning. Utan deras medverkan försvåras kampen mot den grova och organiserade kriminaliteten avsevärt. Förekomsten av allvarliga former av hot och våld mot bevisper- soner och deras anhöriga utgör därför ett stort hinder i det brotts- bekämpande arbetet. Om det allmänna inte kan erbjuda bevisper- soner ett tillräckligt skydd vid sådana angrepp, finns det risk för att dessa väljer att inte samarbeta med polisen, vilket i sin tur kan få till följd att grova brott förblir ouppklarade. Härtill kommer det mänskliga lidande som hoten och våldet för med sig. Är bevispersonen ett vittne, kan en fullständigt orimlig situation uppstå. Om personen ställer upp och vittnar, riskerar han eller hon allvarliga repressalier mot livet eller hälsan. Om personen å andra sidan vägrar att fullgöra sin vittnesplikt, riskerar han eller hon häkt- ning. Också hot och våld mot anställda inom rättsväsendet och andra utsatta grupper, t.ex. politiker, är ett allvarligt problem. Det är av grundläggande betydelse att personer med offentliga uppdrag kan utöva sin roll utan obehörig påverkan i form av hot och våld. Per- soner som är satta att fatta beslut som ibland går enskilda emot och som kan upplevas som orättvisa av dem som berörs måste självklart kunna erbjudas skyddsåtgärder då de till följd av sitt arbete utsätts för allvarliga angrepp. Det finns annars en uppenbar risk för att såväl rättsväsendets personal som förtroendevalda pressas till att fatta felaktiga och till och med regelvidriga beslut. Detta riskerar givetvis att allvarligt skada tilltron till rättsväsendet, det politiska systemet och samhället i stort. Också rekryteringen till de aktuella yrkena kan försvåras, om uppdragen är förknippade med allvarliga risker. I har vi sett mycket allvarligt på försöken att sabotera rättsprocesser genom att påverka bevispersoner med våld eller hot. Detsamma gäller angreppen mot andra utsatta person- kategorier. Några säkra uppgifter om i vilken omfattning det förekommer övergrepp mot bevispersoner och andra finns inte, eftersom dessa brott torde ha ett avsevärt mörkertal. Våra kontakter med polis och åklagare tyder dock på att angreppen har ökat och att dessa brott är allvarliga. Hotbilderna kvarstår också ofta vilket innebär att ett skyddsärende sällan Behovet av ökade skyddsåtgärder helt kan avslutas hos polisen. Däremot tillkommer nya ärenden. Det är mycket viktigt att det allmänna står väl rustat att möta de hot och det våld som riktas mot bevispersoner och andra. Ett bra säkerhetsarbete utförs redan av polisen på flera håll, men mycket kan göras för att förbättra och effektivisera detta arbete. saknas ett för riket sammanhållet och professionellt program för hur skyddet för allvarligt hotade personer skall vara beskaffat. Det skydd som likväl erbjuds riskerar därmed att bli amatörmässigt och mindre effektivt. Det ligger ett värde i enhetliga ramar och en nationell samordning av detta skyddsarbete. Detta kan åstadkom- mas genom enhetliga bestämmelser rörande skyddsåtgärder, arbets- metoder och rutiner. Men inte bara polisen berörs av ett skyddsärende utan också andra myndigheter kan ha en roll att spela i ett sådant ärende, t.ex. kriminalvården, de sociala myndigheterna och sjukvården. För att detta skall fungera tillfredsställande krävs en utbyggd samverkan mellan polisen och andra myndigheter. Ytterligare ett problem i dagens säkerhetsarbete är de ekonomiska bekymmer som en hotad person kan drabbas av. När en förföljd person t.ex. tvingas flytta för att undkomma sina förföljare uppstår ofta höjda levnadskostnader. finns det små möjligheter för den enskilde att få dessa ersatta. En annan aspekt på det nuvarande säkerhetsarbetet är att är ett relativt litet land och att det därför inte alltid är lätt att framgångsrikt gömma en hotad person inom landet. Några rutiner för utbyte mellan och andra länder finns inte , efter- som internationellt samarbete regelmässigt förutsätter att de länder som deltar har ett fullt utbyggt nationellt handlingsprogram. Ett framtida utbyte mellan och andra länder kräver alltså ett svenskt handlingsprogram. Det ovan sagda visar att det finns flera goda skäl att förbättra säkerhetsarbetet beträffande allvarligt hotade och angripna personer. Detta bör åstadkommas genom ett för svenska förhållanden an- passat program till skydd för bevispersoner m.fl. I nästa kapitel lämnar vi förslag till hur ett sådant program bör se ut. 7Ett nationellt program om personsäkerhet Vi har i uppdrag att utforma ett program till skydd för bevispersoner m.fl. Detta skall ske med RPS:s förslag som utgångspunkt. I samband härmed uppkommer ett antal frågeställningar. Det handlar först och främst om förutsättningarna för programmets tillämpning (avsnitt 7.2). Vilken personkrets bör kunna omfattas av programmet och vilka krav bör ställas på hotbilden? Andra viktiga frågor gäller handläggningen av programmet (av- snitt 7.3) och hur det går till att beviljas inträde (avsnitt 7.4). Därefter kommer frågor rörande innehållet i programmet dvs. vilka åtgärder polisen och andra skall kunna vidta för att uppnå ett effektivt skydd (avsnitt 7.5). Vidare berörs frågorna om utträde (avsnitt 7.6) och överklagande (avsnitt 7.7). Slutligen behandlas vissa följdfrågor, nämligen sekretess (avsnitt 7.8), inskränkningar i vittnesplikten (avsnitt 7.9) och framtida sam- arbete med andra länder (avsnitt 7.10). Innan vi går närmare in på nu nämnda frågor finns det dock anled- ning att först ta ställning till vissa allmänna frågor såsom programmets benämning och inriktning samt vem som bör ha det övergripande ansvaret. 7.1.2Ett program om personsäkerhet Utredningens förslag: Det svenska programmet benämns person- säkerhetsprogram. En allmän fråga som bör behandlas inledningsvis är det nya pro- grammets beteckning. Ett nationellt program om personsäkerhet I många andra länder med liknande program som det vi föreslår talar man om vittnesskyddsprogram. Denna benämning passar dock inte så bra för svensk del. Dels kommer vårt program att omfatta också andra personer än vittnen, t.ex. medtilltalade och anställda inom rättsväsendet (se avsnitt 7.2.2). Dels kan ordet skydd leda tankarna i fel banor. Naturligtvis skall den utsatte skyddas mot hot och våld, men ordet kan förvilla och felaktigt ge intrycket att med- verkan i programmet framför allt handlar om att få livvaktsskydd. Som kommer att framgå av det följande är emellertid en sådan åtgärd bara en av många som kan bli aktuella. Den är dessutom tänkt att enbart användas i speciella situationer. Det är i stället bättre att tala om säkerhet. Som framgått av kapitel 4 har man också i valt att kalla sitt program för Security Program och inte Protection Program. Detta ger en bättre bild av vad det handlar om. Begreppet säkerhet täcker in många olika typer av åtgärder, allt från nya personuppgifter till omlokalisering på ny ort.