sou · GSB3102d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Såsom anförts har utredningen fått i uppdrag att överväga om det är lämpligt att införa krav på att innehavaren av en taxiförarlegi- timation skall vara tvungen att efter en viss ålder visa att han eller hon uppfyller de medicinska kraven för innehav av taxiförarlegiti- mation för att behålla sin legitimation. Enligt utredningens mening är det svårt att uppskatta trafiksäkerhetsvinster av läkarundersök- ningar och hur stora resurser hos hälso- och sjukvården som sådana undersökningar skulle ta i anspråk. har tagit fram ett under- lag och gjort en bedömning av aktuell fråga. I ett yttrande till utredningen, bilaga 4, framhåller att det är rimligt att kontrollera innehavare av taxiförarlegitimation på samma vis som innehavare av högre körkortsbehörig- heter. Enligt är det ologiskt att inte ha samma medi- cinska kravnivå för taxiförare som för exempelvis bussförare. I förarbetena till nuvarande yrkestrafiklagstiftning (prop. 1997/98:63 s. 89) anförde regeringen bl.a. följande avseende åter- kommande obligatoriska läkarundersökningar av taxiförare. Vad gäller frågan om återkommande obligatoriska läkarundersökning- ar är den trafiksäkerhetshöjande effekten av sådana kontroller inte verifierad. Om undersökningarna skall ha någon effekt vad gäller taxi- verksamheten bör de utföras betydligt oftare än vad som följer av de nu antagna reglerna för högre körkortsbehörigheter. Det framstår där- för som mer lämpligt att frågan om krav på förarna i detta avseende Överväganden och förslag avseende läkarundersökningar och körprov uppmärksammas i samband med upphandling av t.ex. färdtjänst och skolskjutsning. Utredningen har efterfrågat synpunkter från om frågan om obligatoriska läkarundersökningar för innehav av taxiförarlegitimation. I en skrivelse till utredningen anför bl.a. följande. har i skrivelse till Dnr Lf 674/99 tillstyrkt ett förslag att låta innehavare av taxiförarlegitimation vid en viss ålder visa att de medicinska kraven för legitimationen fort- farande är uppfyllda. Innebörden av förbundets ställningstagande var att samma krav på taxiförare skall gälla som för innehavare av körkort för tunga fordon. Förslaget genomfördes inte. del konstaterar att analys har visat att obligatoriska läkarundersökningar av förare av tunga fordon har medfört att av dessa har fått sina tillstånd in- dragna efter läkarundersökningar. I några få fall har sjukdomar upp- täckts som har krävt vårdinsatser men som inte har bedömts vara av trafikfarlig art. Förbundet anser därför, med ändring av tidigare ställningstagande, att det är mycket tveksamt att använda hälso- och sjukvårdens, i första hand primärvårdens, begränsade resurser till återkommande hälso- undersökningar av friska taxiförare. Sjukdomar som kan medföra pro- blem i trafiken torde uppmärksammas i samband med vanliga läkar- besök. Förbundets uppfattning är att det bör ankomma på och att ytterligare informera läkarkåren om deras skyl- digheter att anmäla till förekomsten av sjukdom som kan medföra problem i trafiken. Som ett viktigt led i fullgörandet av uppdraget att överväga om det är lämpligt att införa krav på läkarundersökningar av de innehavare av taxiförarlegitimation som uppnått viss ålder, har utredningen vänt sig till för att få en uppfattning om bl.a. vilka trafik- säkerhetsvinster sådana krav skulle kunna förväntas medföra. Väg- verket har i en skrivelse till utredningen redovisat sina beräkningar och slutsatser i fråga om såväl trafiksäkerhetsaspekter som vilka resurser obligatoriska läkarundersökningar kan förväntas ta i an- språk inom hälso- och sjukvården. Utredningen, som i anledning av skrivelsen haft ytterligare kontakt med , kan inte på det underlag som verket redovisat dra några säkra slutsatser om vare sig trafiksäkerhetsvinster eller resursåtgången inom hälso- och sjuk- vården. Med hänsyn till det begränsade underlag som bedömning om läkarundersökningar grundar sig på har utredningen Överväganden och förslag avseende läkarundersökningar och körprov inhämtat ytterligare uppgifter om vilken effekt nuvarande krav på läkarundersökningar har fått. Enligt uppgifter från har –2003 sam- manlagt 2 971 ansökningar om förlängning av körkortsbehörigheter antingen avslagits, avskrivits eller avvisats. har länsstyrelserna godkänt 373 992 ansökningar om förlängning av kör- kortsbehörigheter. inkom till i län 14 369 ansök- ningar om förlängning av behörighet och 1 044 ansökningar om ogiltighet av behörigheter. Under har 1 268 personer fått sina körkortsbehörigheter ogiltiga. Av dessa personer är det 243 stycken som fått avslag på ansökan om förlängning av behörig- heter. Under inkom 4 591 ansökningar om förlängning av behörighet och 1 139 ansökningar om ogiltighet till i . Av de 4 591 ansökningarna har 48 stycken av- skrivits, avvisats eller avslagits. –2003 inkom 72 941 ansökningar om förlängd giltighet till i . Av ansökningar- na har 818 stycken avskrivits, avvisats eller avslagits. Såväl egna uppgifter som kompletterande informa- tion från vissa länsstyrelser, tyder på att införandet av återkom- mande obligatoriska läkarundersökningar sannolikt skulle ha en för- hållandevis liten effekt på antalet ogiltiga taxiförarlegitimationer. Enligt utredningens uppfattning är det således högst osäkert om särskilda krav på läkarundersökningar skulle medföra mer än mar- ginella vinster från trafiksäkerhetssynpunkt. Mot bakgrund av det anförda och att an- fört att det är mycket tveksamt att använda hälso- och sjukvårdens, i första hand primärvårdens, begränsade resurser till återkommande hälsoundersökningar av friska taxiförare finner utredningen det inte försvarbart att föreslå krav på återkommande och obligatoriska läkarundersökningar för denna yrkesgrupp. I detta sammanhang bör anmärkas att den som söker eller innehar taxiförarlegitimation är skyldig att genomgå läkarundersökning, blodprovstagning eller annan liknande undersökning för prövning av de medicinska krav som avses i YTL eller föreskrifter meddelade med stöd av lagen. En läkare har vidare skyldighet att anmäla om en taxichaufför har trafikfarliga sjukdomar. Överväganden och förslag avseende läkarundersökningar och körprov 8.5Är det lämpligt att införa krav på körprov för taxi- förare? Utredningens förslag: Ett särskilt körprov skall krävas för att er- hålla taxiförarlegitimation. skall bemyndigas att meddela närmare föreskrifter om körprovet. Såsom redovisats har utredningen fått i uppdrag att analysera vilka trafiksäkerhetsmässiga konsekvenser slopandet av det särskilda körprovet för taxiförare fått. har tagit fram ett underlag och gjort en bedömning av frågan om körprov för taxiförare. I yttrande anför bl.a. följande. Det förarprov som avfördes 1998 var nästintill identiskt med provet för B-behörighet. Eftersom det numera är ett krav att föraren skall ha haft B-behörighet , såg man ingen anledning att be- hålla körprovet såsom det tidigare varit utformat. Sedan TAXI 1998 avfördes som körkortsbehörighet och körprovet för de som önskar er- hållande av taxiförarlegitimation togs bort har ingen särskild uppfölj- ning av påverkan på trafiksäkerheten gjorts. Dock uppger personal som tidigare tjänstgjorde som förarprövare att det var relativt vanligt att sökande för taxibehörighet saknade sådan körförmåga att provet skulle kunna godkännas. Om förhållandet att sökande skall ha innehaft B-körkort har inneburit någon förändring av sökandes körförmåga är inte känt. kan således inte av- färda Svenska Taxiförbundets påstående om oskickliga taxiförare som oriktigt. Statistik från över genomförda körprov visar på en godkännandefrekvens på . Man kan konstatera att detta visar på ett mycket dåligt utbildningsresultat. Av erfarenhet vet att många av dessa prov inte ens nådde upp till den kravnivå som krävs för behörighet B. Yrkesförare är proffs i trafiken och bör vara föredömen för andra trafikanter och därmed vara mindre inblandade i olyckor än övriga fordonsförare. Yrkestrafiken är en viktig målgrupp när det gäller att förbättra trafiksäkerheten. En djupare analys av vilka effekter de nya kraven med endast teoretiskt prov för taxiförarlegitimation har med- fört vore därför önskvärd. vill genom det Nationella yrkestrafikprogrammet, Publ. 2000:92, förbättra persontransporterna inom yrkestrafiken genom att tydliggöra kopplingarna till de transportpolitiska målen. Överväganden och förslag avseende läkarundersökningar och körprov ökad kompetens bland yrkesförarna är en viktig utgångspunkt i sektorsarbetet och borde därmed bidra till en ökad nytta när det gäller miljö- och trafiksäkerhet, vidgat konsumentperspektiv samt skapa sunda och starka konkurrensvillkor. anser att man skall bemyndigas att närmare reglera kör- provet om det återinförs. Kostnaden för att genomföra ett körprov för taxiförare kan jämföras med körprovet för behörighet B som kostar . har inhämtat uppgifter från om trafik- olyckor. Enligt dessa uppgifter har taxichaufförer varit inblandade i 2 842 tillbud . Taxichaufförer har varit vållande i av dessa tillbud. De vanligaste olyckstyperna där taxi- chaufförer är vållande är påkörning av fordon bakifrån (57 pro- cent), olyckor vid vänstersväng och rondellkörning () samt påbackning (). Vid olyckor i samband med väj- ningsplikt och filbyte är taxichaufförer vållande till trafikolyckan i av fallen. Ökade skadekostnader har lett till att försäk- ringspremien för taxi stigit kraftigt . Medel- premien för ett taxifordon är jämfört med medel- premien för tjänstebil om . Enligt finns det sedan det särskilda körprovet togs bort inget som hindrar att oskickliga taxiförare kommer ut i trafiken. Förbundet anser att den höjda åldersgränsen inte garan- terar att innehavaren av en taxiförarlegitimation besitter de kun- skaper som krävs för att framföra fordonet på ett trafiksäkert sätt, något som enligt förbundet strider mot det tänkande som ligger bakom den s.k. nollvisionen. Av 3 kap. 3 § YTL framgår att taxiförarlegitimation får ges till den som bl.a. har fyllt och har körkort med behörigheten B eller har körkort med behörigheten D. Något precise- rat krav på körvana ställs dock inte i körkortslagen (1998:488). Även den som efter avlagt förarprov aldrig kört något fordon får behålla sin körkortsbehörighet och får den också förnyad när så skall ske. Det nämnda kan medföra att en person som uppfyller kraven i 3 kap. 3 § YTL men som efter avlagt förarprov över huvud taget inte har Överväganden och förslag avseende läkarundersökningar och körprov kört personbil eller buss kan få taxiförarlegitimation. Utredningen anser med hänsyn till det anförda att kravet på innehav av körkort och att man skall ha uppnått en viss ålder för att erhålla taxiförarlegitimation varken garanterar gott omdöme i trafiken eller körskicklighet. Det finns ett särskilt ansvar förknippat med yrkesmässig person- befordran och utredningen instämmer därför i bedöm- ning att yrkesförare bör vara föredömen för andra trafikanter. Ver- ket har redovisat statistik från över genomförda körprov som visar på en god- kännandefrekvens på . Enligt verket kan man kon- statera att detta visar på ett mycket dåligt utbildningsresultat. De uppgifter som lämnats av försäkringsbolaget visar att taxichaufförer varit inblandade i 2 842 tillbud i trafi- ken. Taxichaufförer var vållande i av dessa tillbud som anmälts till försäkringsbolaget. Mot bakgrund av det anförda anser utredningen det befogat att ifrågasätta om nuvarande krav för att få taxiförarlegitimation är till- räckliga. I detta sammanhang bör anmärkas att bl.a. vill återinföra krav på körprov. Vid en sammantagen be- dömning är utredningens slutsats att körprov bör krävas för att er- hålla taxiförarlegitimation. Ett sådant krav torde enligt utredning- ens mening påverka trafiksäkerheten. Utredningen anser att ett körprov för taxi i vissa avseenden bör skilja sig från motsvarande körprov för t.ex. körkortsbehörig- heterna B och C. Utredningen anser därför inte att den som har behörighet C skall undantas från kravet på körprov för taxi. Ett sådant undantag fanns i den äldre körkortsförordningen. Enligt ut- redningens uppfattning bör bemyndigas att meddela närmare föreskrifter om körprovet. De som redan har fått taxi- förarlegitimation bör enligt utredningen inte omfattas av det nya kravet. I detta sammanhang bör anmärkas att en del taxichaufförer har avlagt körprov för dåtida körkortsbehörigheten TAXI. 9Överväganden avseende polis- mans omhändertagande av kör- passrapporter m.m. Utredningen har i uppdrag att överväga om en polisman vid kon- troll av en taxameter bör ha rätt att omhänderta ett utdrag från taxametern, kopia av kvitto, följesedel eller körpassrapport, trots att det saknas grund för att ta utdraget i beslag enligt 27 kap. rätte- gångsbalken. Ett sådant förfaringssätt har tidigare tillämpats av polisen, men kritiserades av () i ett be- slut (1996/97:JO1 s. 84, dnr 3300-1994). Syftet med om- händertagandet skulle bl.a. vara att överlämna utdragen till andra myndigheter som granskar taxinäringen, t.ex. . 9.2Bestämmelser om vägkontroll av taxametrar I fordonslagen (2002:574) finns bestämmelser om rätten att kon- trollera ett fordons taxameter och om provkörning av fordonet vid sådan kontroll. En vägkontroll får göras för att kontrollera att en taxameter är av godkänd typ och uppfyller föreskrivna krav i fråga om montering, funktion och användning. Motsvarande kontroll får göras även i taxiföretagets lokaler eller liknande eller på ett område i anslutning till dessa. Kontrollen skall utföras av en polisman eller en bilinspektör, se 2 kap. 14 § fordonslagen. En bilinspektör eller en polisman har rätt att stoppa ett fordon för att genomföra en sådan kontroll som beskrivs ovan, se 3 kap. 2 § fordonslagen och 22 § polislagen (1984:387). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om bl.a. kontrollens omfattning, se 5 kap. 8 § fordonslagen. Av föreskrifter om taxitrafik, VVFS 1999:177, framgår att kopia av kvitto eller följesedel av- seende det senast avslutade köruppdraget på begäran skall visas upp för polisman eller bilinspektör. Enligt föreskrifterna skall också Överväganden avseende polismans omhändertagande av körpassrapporter m.m. kopia av körpassrapporter avseende som fordonet använts i taxitrafik på begäran visas upp för nämnda befatt- ningshavare. I 27 och 28 kap. finns bestämmelser om bl.a. be- slag, husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Dessa ingripanden utgör exempel på vad som brukar benämnas straff- processuella tvångsmedel, dvs. tvångsmedel som används i brottsut- redande syfte eller för att man skall kunna genomföra en rättegång med anledning av misstanke om brott. 9.3.2Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande fri- heterna () är (SFS 1994:1219) gällande svensk rätt. Enligt artikel 8.1 i konventionen har var och en rätt till skydd för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. I artikel 1 i första tilläggsprotokollet till anges att varje fysisk eller juridisk person skall ha rätt till respekt för sin egendom. Ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som ges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Bestämmelsen inskränker enligt andra stycket i artikel 1 likväl inte stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner erforderlig för att reglera nyttjandet av viss egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse eller för att säkerställa betalning av skatter eller av böter eller viten. Bestämmelsen i artikel 1 kan sägas innehålla tre olika principer, nämligen att egendom skall respekteras, att det skall föreligga vissa villkor för berövandet av egendom och att det finns vissa inskränk- ningar i rätten att utnyttja egendom (en form av användningskon- troll). Överväganden avseende polismans omhändertagande av körpassrapporter m.m. Även i regeringsformen finns bestämmelser av grundläggande betydelse för användandet av tvångsmedel. Enligt 2 kap. 6 § är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. husrann- sakan och liknande intrång. Skyddet mot husrannsakan och liknande intrång samt mot påtvingat kroppsligt ingrepp och kroppsvisitation får enligt 2 kap. 12 § regeringsformen begränsas endast genom lag. En sådan be- gränsning får enligt andra stycket i samma lagrum göras endast för att tillgodose ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. En begränsning får aldrig gå utöver vad som är nöd- vändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsikts- bildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Av Fri- och rättighetsutredningens betänkande Medborgerliga fri- och rättigheter, SOU 1975:75 s. 99, framgår att avsikten med grundlagsregleringen var att ge rättigheterna ett skydd som i nivå inte ligger under konventionernas. Bestämmelser om beslag finns i 27 kap. . De svenska bestämmelserna om användningskontroll i form av beslag och förverkande anses stå i överensstämmelse med Europakonven- tionens regler. Enligt huvudregeln i 27 kap. 1 § får föremål tas i be- slag om de skäligen kan antagas äga betydelse för utredning om brott eller vara genom brott någon avhänt eller på grund av brott förverkat. Vad som stadgas om föremål gäller även skriftliga hand- lingar. I 27 kap. 2 § finns dock bestämmelser om att vissa skriftliga handlingar inte får tas i beslag, exempelvis så får meddelanden mellan den misstänkte och någon av hans eller hennes närstående inte tas i beslag, om det inte är fråga om ett så grovt brott att mini- mistraffet är fängelse . Av 27 kap. 4 § framgår att en polisman får lägga beslag på före- mål som anträffas då han eller hon griper eller anhåller någon eller då polismannen verkställer häktning, husrannsakan, kroppsvisita- tion eller kroppsbesiktning. Föremål som påträffas i andra fall får inte tas i beslag utan föregående beslut av undersökningsledare eller åklagare. Är det fara i dröjsmål får åtgärden dock vidtas av en Överväganden avseende polismans omhändertagande av körpassrapporter m.m. polisman även utan sådant beslut, om det inte är fråga om försän- delse som brev, telegram eller annan försändelse som finns hos ett post- eller telebefordringsföretag. I 27 kap. 13 § finns bestämmelser om dokumentation av beslag. I ett beslagsprotokoll skall anges ändamålet med beslaget och vad som därvid förekommit. Dessutom skall det beslagtagna föremålet anges noga. 9.4Justitieombudsmannens beslut /97:JO1 s. 84, dnr 3300-1994. I en anmälan till JO framförde en person kritik mot befattnings- havare vid dåvarande i med anled- ning av att man i samband med en trafikkontroll tagit ut och be- hållit en mellanrapport från en taxibils taxameter. Enligt den som gjort anmälan hade han inte fått något kvitto av polisen trots att han begärde detta. JO inhämtade upplysningar av vilka det fram- gick att enligt polismyndighetens praxis upprättades inte beslags- protokoll när mellanrapporter omhändertogs. I sitt beslut anförde JO bl.a. följande. I punkt 8.2.1.8 i 1994:5 föreskrivs att bilens ägare eller förare på anmodan skall överlämna en utskrift av taxameterns registrerade data under minst till bil- inspektör eller polisman. I den mån granskningen av en sådan utskrift i samband med en flygande inspektion inte föranleder någon brotts- misstanke skall mellanrapporten, som Riksåklagaren anfört återlämnas till föraren. I det här aktuella fallet har polismannen emellertid behållit utskrift- en av taxameterns registrerade data som bilaga till primärrapporten och protokollet över den flygande inspektionen. Han måste således ha gjort den bedömningen att uppgifterna i mellanrapporten hade bety- delse för utredningen av de brott han angivit i primärrapporten. Ett föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredningen om brott eller vara någon avhänt genom brott eller kan komma att förverkas på grund av brott får enligt 27 kap. 1 § RB tas i beslag. Beslagsprotokoll skall då upprättas enligt 27 kap. 13 § RB. Något rättsligt stöd för att omhänderta handlingar eller föremål från en misstänkt för det i 27 kap. 1 § angivna ändamålet vid sidan av reglerna om beslag finns inte. Överväganden avseende polismans omhändertagande av körpassrapporter m.m. 9.5Är det lämpligt att införa särskilda bestämmelser om omhändertagande av kvitton, följesedlar och körpassrapporter? Utredningens bedömning: En polisman bör inte ha rätt att vid kontroll av en taxameter omhänderta ett utdrag från taxametern, kopia av kvitto, följesedel eller körpassrapport, om det saknas grund för att ta utdraget i beslag enligt 27 kap. . Beslag är ett tvångsmedel som innebär att polisen tillfälligt tar hand om annans egendom. Även om ett beslag inte medför att en person definitivt berövas sin egendom torde beslag ändå betraktas som ett intrång i den rätt till respekt för egendom som tillkommer varje medborgare enligt första tilläggsprotokollet till Europakonven- tionen. Den aktuella artikeln ger dock en stat möjlighet att införa bestämmelser om inskränkningar i rätten att utnyttja egendom, s.k. användningskontroll. För att åtgärder som innefattar användnings- kontroll skall stå i överensstämmelse med krävs att åtgärderna har stöd i lag, att bestämmelserna står i över- ensstämmelse med det allmännas intresse och att konventions- staten har ansett reglerna nödvändiga, utan att de ändå är orimligt betungande för den enskilde med hänsyn till det intresse som skall tillgodoses. JO har i ett beslut, som redovisas ovan, funnit att det inte funnits något rättsligt stöd för att omhänderta handlingar eller föremål från en misstänkt för det i 27 kap. 1 § angivna ändamålet vid sidan av reglerna om beslag. JO har vidare konstaterat att beslagsprotokoll skall upprättas när en. s.k. mellanrapport tas ur en taxibils taxameter och omhändertas på grund av misstanke om brott. Utredningen har att ta ställning till frågan om en polisman vid kontroll av en taxameter bör ges rätt att omhänderta exempelvis en körpassrapport trots att det saknas grund för beslag enligt 27 kap. . Såsom beskrivits har utredningen vid sådana över- väganden att ta hänsyn till och göra avväg- ningar mellan det allmännas intresse och den enskilde ägarens intresse. Enligt utredningens uppfattning torde det allmänna inte ha något större intresse av att en polisman, utan att ha funnit misstanke om brott, omhändertar exempelvis kopior av två dagars körpass- rapporter, se avsnitt 9.2, och överlämnar dessa till en eller flera Överväganden avseende polismans omhändertagande av körpassrapporter m.m. Om ett så ringa underlag överlämnas till t.ex. Skatte- verket torde det i övervägande antalet fall inte föranleda någon åt- gärd från myndighetens sida. Detsamma torde gälla om ett så be- gränsat underlag överlämnas till t.ex. länsstyrelserna. Om polisen regelbundet och i större omfattning omhändertar t.ex. körpass- rapporter, torde detta dock kunna ha en avhållande effekt på eko- nomisk brottslighet, eftersom det då finns ett större kontroll- material i myndighets förvar. Såsom utredningen anfört anses de svenska bestämmelserna om användningskontroll i form av beslag stå i överensstämmelse med regler. Föremål, exempelvis skriftliga hand- lingar, får tas i beslag om de bl.a. skäligen kan antagas ha betydelse för utredning om brott. Ett beslag skall dokumenteras genom proto- koll. Vid en sammantagen bedömning finner utredningen det tvek- samt om det är förenligt med att ge polisman rätt att omhänderta kopior av kvitton, följesedlar eller körpass- rapporter trots att det saknas grund att ta utdragen i beslag enligt . I detta sammanhang bör anmärkas att utredningen däremot lämnar förslag om att det skall föreligga skyldighet att överföra uppgifter från taxametrar till särskilda redovisnings- centraler, se kapitel 6.