sou · GSB363 · 2005-01-01 00:00:00 — Frågan är emellertid om det är lämpligt att låta ett avräkningsförfarande ersätta uppbörden för en avgift för ett speciellt ändamål och som inte har något samband med fordonsskatten. Därtill kommer frågan hur man skall hantera andra avgifter än de nu diskuterade, där ett avräkningsförfarande skulle kunna aktualiseras. Dessa betänkligheter av närmast principiell art gör att utredningen inte föreslår någon förändring av nuvarande regler. En naturlig och lämplig avgränsning synes ha skett med de nu gällande bestämmelserna, som medger avräkning av avgifter som debiteras i samband med fordonsskatten. Med kombinerade transporter (kombitrafik) avses normalt att lastbil eller släpvagn transporteras på järnväg. I rådets direktiv /106/EEG10 av om gemensamma regler för vissa former av kombinerad transport av gods mellan medlems- staterna (kombitrafikdirektivet) finns bestämmelser som avser att underlätta sådana kombinerade transporter. Enligt direktivets artikel 6 åligger det medlemsstaterna att återbetala eller sätta ned fordonsskatten när lastbilar, dragbilar, släpvagnar eller påhängs- vagnar transporteras på järnväg i kombitransport. Den vanligaste typen av fordon som transporteras på järnväg är påhängsvagnar. I är dessa skattefria eftersom fordonsskatten ligger på dragbilen. Utifrån direktivets tvingande regler har dock 10 EGT L 368, 17.12.1992, s. 38. infört en bestämmelse i 70 a § FSL som medger återbetalning för dessa fall. Av de förarbeten (prop. 1992/93:124, 1992/93:SkU13) som föregick bestämmelsens införande förutsågs att behovet av skattereduktioner för kombitrafik var mycket begränsat vad avser fordon som är registrerade i (a.prop. s. 68). Detta kan verifieras då bestämmelsen, enligt uppgift från , inte har tillämpats sedan den infördes . –99 pågick ett arbete inom EU för att göra om kombitrafik- direktivet. Bland annat föreslogs att regeln om skattereduktion för kombitransporter skulle slopas. Enighet kunde emellertid inte nås om de föreslagna förändringarna, varför direktivet alltjämt är gällande i sin ursprungliga lydelse. Utredningens förslag: Bestämmelsen om återbetalning av for- donsskatt för kombitrafik bibehålls men formuleras om något. Rent allmänt finns starka skäl att ifrågasätta om det är motiverat att bibehålla en regel i lagstiftningen som inte tillämpats tillkomst för . Efter den genomgång av tillämpliga EG-rättsliga bestämmelser som gjorts ovan framstår det emellertid mer eller mindre som ett krav att medlemsstaterna i sin lagstiftning kan erbjuda den aktuella återbetalningsmöjligheten. Mot bakgrund härav föreslår vi att bestämmelsen bibehålls och infogas i den nya vägtrafikskattelagen. Beträffande bestämmelsens närmare utformning finns det anledning att formulera om bestämmelsen något i redaktionellt hänseende. Dessa förändringar berörs i avsnittet med författnings- kommentarer. 12.12.3 När skatten skall anses vara betald Utredningens förslag: Bestämmelsen om när skatten skall anses vara betald ändras i enlighet med motsvarande reglering i skattebetalningslagen (1997:483). Betalning av vägtrafikskatt skall således anses ha skett den dag då den har bokförts på det särskilda kontot för vägtrafikskatt. Utredningen föreslår även att samma ändring görs beträffande betalning av vägavgift enligt lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga fordon. För att den senare förändringen inte skall medföra en ökad användning av institutet användningsförbud föreslår vi att bestämmelsen härom i vägavgiftslagen kompletteras för att tillgodose detta. Enligt 58 § FSL skall fordonskatten betalas genom insättning på ett särskilt konto. Inbetalning anses ha skett den dag inbetalningskort eller gireringshandlingar kommit in till Posten eller, om staten har ingått avtal om förmedling av skatteinbetalningen med en bank, till banken. Enligt en hänvisning i 6 § SVL gäller motsvarande ordning för saluvagnsskatten. För t.ex. punktskatterna gäller i stället enligt 16 kap. 3 § SBL att skatten anses ha betalats den dag då betalningen har bokförts på särskilda konto. Motsvarande bestämmelse har dessutom föreslagits av regeringen vad gäller betalning av trängselskatt i 16 § i förslaget till lag om trängselskatt (se prop. 2003/04:145, s. 61 f.). I sitt yttrande över förslaget till lag om trängselskatt fann Lagrådet det principiellt felaktigt att betalaren skall stå risken för ett dröjsmål med bokföringen hos den av betalningsmottagaren anvisade betalningsförmedlaren. Lagrådet ansåg därvid att regeln blir särskilt betänklig när dröjsmåls- påföljderna blir oproportionerligt betungande i förhållande till den skuld som skulle ha betalats. Vad Lagrådet anförde inverkade emellertid inte på regeringens bedömning som innebar att principen om att betalaren skall stå risken för ett dröjsmål med bokföringen hos betalningsförmedlaren redan är fastlagd genom regleringen i SBL. Regeringen ansåg inte heller att dröjsmåls- påföljderna blir oproportionerligt betungande i förhållande till den skuld som skulle ha betalats. Enligt utredningens mening är den nu gällande regleringen i fordonsskattelagen förlegad och bör anpassas till vad som gäller för Att så nu också sker beträffande trängselskatten ger ytterligare stöd för vår bedömning. Bestämmelsen i 58 § FSL om fordonsskattens betalning motsvaras beträffande betalning av vägavgift av 15 § lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga fordon. Även om den lagen inte omfattas av vårt uppdrag samt avser uttag av avgift och inte av skatt finner vi ändå anledning att föreslå motsvarande förändring där. Detta innebär dock att bestämmelsen om användningsförbud i 25 § lagen om vägavgift m.m. måste justeras för att tillse att lagändringen inte medför negativa konsekvenser för t.ex. åkerinäringen. Denna förändring berörs närmare i författningskommentaren i avsnitt 14. 12.12.4 Höjning av vissa belopp Utredningens förslag: De belopp som styr s.k. delad uppbörd respektive dygnsskatt i 12 och 13 §§ FSL höjs i samband med att bestämmelserna infogas i den nya vägtrafikskattelagen. I 12 § FSL återfinns ett belopp angivet som styr i vilka fall delad uppbörd skall användas. Beloppet har inte höjts . Det finns därför anledning att i förevarande samman- hang utnyttja möjligheten och höja det till en mer rimlig nivå. Vi föreslår därvid att beloppet höjs från till det dubbla, eller till . Motsvarande ändring görs i förordningen till lagen. I 13 § FSL återfinns reglerna om s.k. dygnsskatt. Även här finns en beloppsgräns, . I detta fall har den emellertid inte höjts . Detta har efter hand inneburit att även vissa personbilar (diesel) kommit att kunna tillämpa bestämmelsen om dygnsskatt. När bestämmelsen infördes var dock syftet att den i praktiken skulle gälla lastbilar, bussar och släpvagnar. Enligt utred- ningens mening finns det anledning att höja även detta belopp. Det nya beloppet bör uppgå till . 12.12.5Något om vissa begrepp i lagen och hithörande författningar Utredningens förslag: Begreppet automatisk databehandling tas bort och ersätts med begreppet automatiserad behandling. Vid tiden för FSL:s tillkomst gällde att den typ av databehandling som avses i 36 § första stycket FSL generellt betecknades automatisk databehandling. I och med ikraftträdandet av person- uppgiftslagen (1998:204) har emellertid begreppet automatiserad behandling kommit att bli det begrepp som används t.ex. i sådana sammanhang som avses i 36 § första stycket FSL. Skäl föreligger därför att införa begreppet automatiserad behandling även på vägtrafikbeskattningens område. Begreppen bruka och brukande osv. Utredningens förslag: Begreppet bruka ersätts i sina olika böjningsformer med begreppet använda osv. I FSL finns bland annat regler om brukandeförbud m.m. Med begreppet brukandeförbud avses ett förbud att använda ett specifikt fordon. När i lagtexten begreppet brukas nyttjas, t.ex. i 64 § tredje stycket FSL, avses därmed används. Detta framgår för övrigt av hänvisningen i nämnda stycke till 64 § första stycket FSL där det redan står används och inte brukas. förekommer det således att begreppen – t.o.m. i samma lagrum – blandas på ett sätt som endast är ägnat att förvilla. Därtill måste begreppet brukar rent generellt anses vara mer ålderdomligt än begreppet använder. Starka skäl talar därför för att genomgående föreslå att begreppet bruka i dess olika böjningsformer och ordkombinationer ersätts med begreppet använda. Ett belysande exempel på lagstiftarens inkonsekvens i denna fråga återfinns i anslutning till 25 § lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga fordon, där rubriken före bestämmelsen har lydelsen Brukandeförbud, men bestämmelsen sedan anger att ett avgiftspliktigt fordon inte får användas osv. Dock genomför vi inte denna förändring helt konsekvent utan låter begreppet bruka osv. kvarstå i lagen (2001:558) om vägtrafikregister. Skälet härtill är dels den rikliga förekomsten av begreppet i nämnda lag, dels det förhållandet att det finns en möjlighet att begreppet i den lagen inte står helt i samklang med begreppet använda. Utredningens förslag: Begreppet påföring tas bort och ersätts med termen debitering. Under arbetets gång har utredningen inte kunnat undvika att fundera över begreppet påföring och dess tidsenlighet. Därvid har vi kommit till den slutsatsen att begreppet bör kunna ersättas med det, enligt vår bedömning, modernare uttrycket debitering. Stöd för att begreppet debitering har ett modernare ursprung än begreppet påföring återfinns också . Vi föreslår därför att begreppet debitering skall ersätta begreppet påföring, i vart fall i de författningar som vi s.a.s. förfogar över inom ramen för denna översyn. Utredningens förslag: Begreppet årsmodell tas bort och ersätts med begreppet modellår. Syftet med denna begreppsförändring redovisas i anslutning till författningskommentaren till 1 kap. 5 § i den nya vägtrafik- skattelagen. I korthet kommer bestämmande av ett fordons ålder fortsättningsvis att utgå i från begreppet modellår (modellår är en term som används i vissa särskilda sammanhang, t.ex. i viss statistik som grundar sig på informationen i vägtrafikregistret om fordon i trafik). Begreppet föreslås definieras i 1 kap. 5 § vägtrafikskatte- lagen, vartill även lagen med särskilda bestämmelser om fordonsskatt skall hänvisa. Med denna konstruktion löses även det (i och för sig mycket) avlägsna problemet med årsmodellbegreppet beträffande de s.k. veteranfordonen (problemet består i att begreppet årsmodell kan antas försvinna). begrundat de resonemang som fördes då årsmodellbegreppet mönstrades ut ur 61 kap. 6 § inkomstskattelagen (1999:1229), se propositionen 2001/02:18, s. 16 f. I det fallet valde lagstiftaren tillverkningsår som lämplig årsangivelse. En avgörande skillnad gentemot fordonsbeskattningen är emellertid att inkomstlagen i det närmaste endast behöver ha ett framåtblickande perspektiv och därför kan använda sig av tillverkningsår. Eftersom det begrepp som bestämmer ett fordons ålder inom fordonsbeskattningen även skall vara tillbakablickande synes den av utredningen nu valda konstruktionen lämpligare 12.12.6Skattebelopp som inte behöver betalas in eller återbetalas Enligt 57 § andra stycket FSL gäller att skattebelopp varken debiteras eller återbetalas. Om skatten tas ut tillsammans med en avgift debiteras dock skatten även om beloppet är . Detta kan med nu gällande skattesatser endast förekomma beträffande nya motorcyklar som skall debiteras två månaders skatt. Vid betalning av skatt samt vid nedsättning av skatt finns en administrativ rutin att utjämna till noll, om kvarvarande belopp är . För det fall fordonsskatten ändras för tid under vilken fordons- skatt redan betalats gäller enligt 19 § FSL att skattebelopp som understiger inte behöver betalas in till staten och återbetalas inte heller. Utredningen har övervägt behovet av att ha två olika beloppsgränser i lagen. Därvid har vi undersökt vilka effekter det skulle få att vid oförändrade skattenivåer endast ha gränsbeloppet kvar. För motorcyklar med en årlig skatt om innebär 10 månaders skatt ett belopp . Det skulle kunna innebära att motorcyklar ställs av på skatteåret varefter de slipper skatt. Detta skulle som mest kunna ge ett skattebortfall om . I praktiken finns det cirka 170 000 motorcyklar, varav cirka 40 000 ställs av (jfr tabell 4.20). När det gäller de lätta släpvagnarna har 450 000 upp till sju månaders skatt som understiger . Avställnings- frekvensen är mycket låg för lätta släpvagnar. Av personbilarna har 119 000 en tvåmånadersskatt som under- stiger . De lätta lastbilarna slutligen, som är 55 000, har en två- till tremånadersskatt som understiger . Utredningens förslag: Bestämmelsen i 57 § andra stycket FSL om att skattebelopp varken debiteras eller åter- betalas slopas. Bestämmelsen i 19 § FSL med ett motsvarande belopp om bibehålls och förs in i den nya vägtrafik- skattelagen. En höjd beloppsgräns till i 57 § FSL innebär att cirka 800 000 fordon skulle kunna omfattas av bestämmelsen. I praktiken blir det något helt annat eftersom det på debiteringssidan endast är vid påställningar som det kan bli aktuellt att tillämpa den. Dessutom gäller den bara påställningar där skatt tas ut för 2–7 månader. När det gäller återbetalning är det samma kategori fordon som omfattas, men här avses återbetalningar för 1–7 månader. Antalet undantagsfordon blir fler, dvs. där skatten tas ut, eftersom det ändock skall skickas ut ett inbetalningskort på avgifter. Detta bör i sådant fall antingen regleras i bestämmelsen eller att rutinen ändras så att bara avgift tas ut. När det gäller redovisningssystem i stort debiteras drygt 100 000 registerhållningsavgifter om . I det sammanhanget kan det kännas marginellt att ha en skatte- bestämmelse som förhindrar uppskattningsvis ett par tusen debiteringar och som med ett höjt belopp kanske hamnar någonstans mellan 10–50 000 debiteringar . Av 7 § FSL framgår att fordonsskatt skall betalas för alla skattepliktiga fordon. På grund av skattesatser och skatteregler finns det skatteuppbörder där uppbördskostnaden vida överstiger den skatt som skall tas ut. Det finns även en lägsta beloppsnivå som innebär att det i vissa fall inte tas ut någon fordonsskatt för ett skattepliktigt fordon. Med en höjning av detta fribelopp till undantas fler skattepliktiga fordon från beskattning. Ett alternativt förslag är att utgå från att skatt alltid skall betalas för ett skattepliktigt fordon. En sådan ordning skulle innebära att man inför ett lägsta belopp för uttagande av fordonsskatt (jfr bestämmelserna om dröjsmålsavgift). Förslagsvis skulle 13 § FSL – i dess nuvarande lydelse – kunna avslutas med att fordonsskatten alltid tas ut med ett lägsta belopp om (x) kronor. (Detta måste även tas hänsyn till vid en återbetalning enligt 17 § FSL eller vid en nedsättning enligt 66 § FSL så att det faktiska skatteuttaget inte understiger (x) kronor.) Genom utredningens förslag om en måttfull skattehöjning för motorcyklar och med ett slopande av skatteplikten för de lätta släpvagnarna kommer det inte längre att förekomma några belopp . Detta innebär således att bestämmelsen i 57 § andra stycket FSL kan slopas. Bestämmelsen i 19 § FSL behålls och fogas in i den nya vägtrafik- skattelagen, eftersom det då är fråga om att ta ut mer skatt . Det får av administrativa skäl bedömas motiverat att ha en relativt hög beloppsnivå för att minimera antalet extradebiteringar. I annat fall skulle minsta höjning av fordonsskatten för personbilar resultera i att cirka 3–4 miljoner inbetalningskort behövde skickas ut. Som en del av den lagtekniska översynen skall utredningen enligt direktiven (s. 12) analysera följderna av ett upphävande av lagen om saluvagnsskatt och förordningen om uppbörd av saluvagnsskatt. Dessutom skall möjligheten att föra in dessa bestämmelser i fordonsskattelagen eller den anslutande förordningen prövas. Med stöd av en saluvagnslicens får fordon som licenshavaren yrkes- mässigt tillverkar, transporterar eller handlar med och som inte är registrerade i vägtrafikregistret, eller som är avställda, brukas för provkörning i samband med tillverkning eller reparation, körning i den omfattning som behövs för demonstration eller försäljning eller andra kortare körningar. Saluvagnslicens kan meddelas den som yrkesmässigt tillverkar, transporterar eller handlar med motordrivna fordon eller med släpfordon. Ansökan om saluvagnslicens görs hos . Bestämmelserna om saluvagnslicens finns i lagen (2001:558) om vägtrafikregister. Bestämmelser om saluvagnsskatt infördes första gången i genom kungörelsen (1930:288) om särskild skatt i vissa fall för användande i trafik av fordon som icke registrerats. var tillverkare och handlare befriade från s.k. automobilskatt. Härigenom förelåg inte heller något registrerings- krav för deras fordon. Fordonen hade en särskild röd besiktningsskylt. Eftersom fordonen dels var skattebefriade, dels inte heller registrerade uppstod ett missbruk av dessa fordon såtillvida att bilköparna i vissa fall underlät att registrera sina fordon och fortsatte att köra skattefritt. Av förarbetena till införandet av saluvagnsskatten (prop. 1930:122, s. 6) framgår att syftet bakom skatten var att förmå fordonsköparna att registrera sina fordon och börja betala automobilskatt. Detta skulle uppnås genom att även bruket av fordon med besiktningsskyltar skulle beskattas. Vad beträffar nivån på skatten uttalades följande. För denna (besiktningsskylten) har synts böra utgå ett belopp, närmast avsett att svara mot medeltalet av den automobilskatt, som kan beräknas belöpa å de av försäljaren i hans rörelse använda automobilerna. Saluvagnsskatten var således till sin storlek avsedd att motsvara den dåvarande fordonsskatten. Kungörelsen (1930:288) om särskild skatt i vissa fall för användande i trafik av fordon som icke registrerats ersattes av Kungl. Maj:ts kungörelse om saluvagnsskatt (1951:750). Denna kungörelse ersattes av kungörelsen (1976:781) om saluvagnsskatt, som i sin tur ersattes av den nu gällande lagen (1976:339) om saluvagnsskatt. I lagen om saluvagnsskatt regleras alltså uttaget av saluvagnsskatt. Sådan skatt skall betalas för fordon som brukas med stöd av saluvagnslicens. De fordonsslag som omfattas är bilar, motorcyklar, traktorer, motorredskap och släpvagnar. Skatten påförs när salu- vagnslicensen har meddelats. Skattskyldig är den för vilken salu- vagnslicensen gäller. Saluvagnsskatt för helt kalenderår tas ut med för bil, för motorcykel och för traktor, motor- redskap eller släpvagn. Saluvagnsskatt betalas för det antal fordon av varje slag som den skattskyldige önskar använda med stöd av licensen. Saluvagnsskatt tas ut för kalenderår eller den del av ett kalenderår som återstår när skatteplikt inträder. Föreligger skatteplikt under del av en kalendermånad, tas saluvagnsskatt ut för hela månaden. Upphör skatteplikten under tid för vilken skatt har betalats, återbetalas efter ansökan överskjutande belopp till den skattskyldige, sedan utlämnad saluvagnsskylt har lämnats tillbaka. Vissa bestämmelser i fordonsskattelagen, främst kring förfarandet, är tillämpliga även på saluvagnsskatt. Förordningen om uppbörd av saluvagnsskatt, m.m. Till lagen om saluvagnsskatt finns anslutande tillämpningsföre- skrifter i förordningen (1976:767) om uppbörd av saluvagnsskatt, m.m. När saluvagnslicens har beslutats uppbär salu- vagnsskatt från den skattskyldige. Ett inbetalningskort avseende skatten sänds till den skattskyldige möjligt. Om skattskyl- dighet föreligger vid ingången av december månad sänder ett inbetalningskort avseende saluvagnsskatt för närmast följande kalenderår till den skattskyl- dige. Skatten skall betalas senast efter det att salu- vagnslicens har beslutats. 12.13.3 Några fakta om saluvagnsskatten Följande fakta och statistik har tagits fram av . Det finns 12 969 aktuella saluvagnsskyltar och 4 519 skatt- skyldiga för saluvagnsskatt (licensinnehavare). Saluvagnsskatten ger årliga intäkter enligt tabell 12.2. nedan. Beträffande tabellen kan anmärkas att haft vissa problem med årsdebiteringarna. Årsdebiteringen blev således inte fullständig, utan vissa skyltar debiterades först . Det är därför rimligt att uppskatta den årliga skatteintäkten till mellan 7,5 och . Varken eller har någon uppföljning av administrationskostnaderna på denna nivå. uppskattar emellertid kostnaderna till . För beskattningsmyndighetens del kan det röra sig om . Det görs kring 300 återbetalningar av överskjutande skatt . 12.13.4 Hur har skattenivån för saluvagnsskatten utvecklats? Nedan jämförs saluvagnsskatten för bil med en genomsnittlig fordonsskatt för personbil i viktintervallet 1 201–(inom det intervallet finns den starkaste koncentrationen av personbilar). Saluvagnsskattens storlek i relation till fordonsskatten Saluvagnsskatt i procent av fordonsskatten Av tabellen framgår att saluvagnsskatten för bil borde höjas kraftigt, om de inledningsvis gällande relationerna mellan salu- vagnsskatten och fordonsskatten skall upprätthållas. 12.13.5 Kontroll och administration Följande avsnitt bygger på uppgifter från . Det finns inget dokumenterat belägg för att saluvagnslicenser och skyltar missbrukas. Däremot kan det antas, genom de polis- kontakter som förekommit , att saluvagnsskyltar i viss utsträckning används för andra ändamål än vad de är avsedda för. Förutsättningarna för att erhålla en saluvagnslicens har dock skiftat . Från att ha varit väl reglerat i myndighetsföreskrifter upphörde dessa under . Under den tiden beviljades i stort sett alla ansökningar. görs åter en seriös prövning av varje ny ansökan. Ansöknings- avgiften, oberoende av antalet saluvagnsskyltar, är . Saluvagnsskatten är den enda fungerande rutin som ligger till grund för att återkalla licenser som inte används. Av 20 § lagen (2001:558) om vägtrafikregister framgår att saluvagnslicensen skall återkallas om saluvagnsskatten inte har betalats. I samband med att obetald saluvagnsskatt överlämnas för indrivning inleder en utredning för att återkalla licensen. Saluvagnsskatten är även ett incitament för licensinnehavaren att på eget initiativ säga upp licensen om den inte används. Kostnaderna för uppbörden av saluvagnsskatt är mycket små. skickas cirka 5 000 inbetalningskort ut. Automati- serade rutiner finns för debitering, påminnelse och restföring. har uppskattningsvis mellan 10–20 ärenden , där merparten avser dröjsmålsavgift. Utredningens förslag: Bestämmelserna om saluvagnsskatt bibehålls. De arbetas dock in i den nya vägtrafikskattelagen. Dessutom föreslås en höjning av de nuvarande skattesatserna. Skatteplikten för lätta släpvagnar, motorredskap och traktorer slopas. Saluvagnsskatten bör behållas. Detta motiveras, förutom av de rent skattemässiga skälen, även av det skälet att den är den enda fungerande rutin som kan ligga till grund för att återkalla saluvagnslicenser som inte används. Den är därigenom ett mycket bra incitament för att tillse att registret över saluvagnslicenser hålls aktuellt. Därtill kräver den inte någon särdeles omfattande administration och kostnaderna för uppbörden är små. Bestämmelserna om saluvagnsskatt bör dock lämpligen tas in i ett eget kapitel i den nya vägtrafikskattelagen. Detta kan motiveras bland annat av att flertalet bestämmelser kring såväl uppbörd som förfarande är gemensamma för de två skatteslagen, fordonsskatt respektive saluvagnsskatt. Beträffande saluvagnsskattens storlek får den anses vara låg, i synnerhet med tanke på den nyttjanderätt som följer med varje skylt. Utredningens uppfattning är därför att skattesatserna i princip bör dubbleras. De exakt föreslagna skattesatserna framgår av utredningens författningsförslag på annan plats i betänkandet. Med en fördubblad skattenivå kommer skatteintäkterna upp i utan att de låga uppbörds- kostnaderna påverkas. Vad avslutningsvis avser skatteplikten finner utredningen anledning att, i linje med motsvarande överväganden kring fordonsskatten, skattebefria släpvagnar med en skattevikt om högst . Dessutom slopas skatteplikten för motorredskap och traktorer.