sou · GSB325 · 2005-01-01 00:00:00 — Jag föreslår att berörda myndigheter får i uppdrag att särskilt beakta att information om samhällets säkerhet också når grupper av personer med begränsade kunskaper i svenska, invandrare och per- soner med olika slag av funktionshinder. Detta bör uttryckligen framgå av regleringsbrev eller andra styrdokument. Jag föreslår även att de regionala utbildningssamordnarna, som är de personer som driver verksamhet riktad mot skolan på regional nivå, ska bedriva uppsökande arbete gentemot grupper av personer med begränsade kunskaper i svenska, invandrare och personer med olika slag av funktionshinder. Som en del av mitt förslag ingår att det ska finnas projektmedel att söka för att förbättra och genom- föra informationen gentemot dessa grupper. Tanken med projekt- pengarna är att organisationer ska få möjlighet att pröva vilka metoder och arbetssätt som fungerar. Jag föreslår att det är en upp- gift som den samordnande myndigheten får i uppdrag att admini- strera. När det gäller information till kvinnor, som än så länge i liten ut- sträckning deltar i utbildning med totalförsvarsplikt, kan jag kon- statera att det görs en del som är bra. Jag tänker då exempelvis på Lottornas verksamhet, men också de utbildningar som Folk och Försvar ger speciellt för kvinnor. Dessa exempel är goda initiativ som givetvis ska fortsätta, men de förslår inte långt. Informationen till kvinnor måste bli mer omfattande och nå fler. Myndigheterna och de frivilliga försvarsorganisationerna bör därför öka sina ansträngningar på detta område. Personer med invandrarbakgrund eller begränsade kunskaper i svenska måste ges samma möjligheter som andra medborgare att lära sig kring och ta ställning till frågor om samhällets säkerhet. Likaså måste de med funktionshinder nås av information. För att göra samhällets säkerhet till en angelägenhet för alla samhällsmed- borgare måste dessa grupper flyttas ut ur osynligheten in i fokus för myndigheternas information. Först och främst bör alla myndigheter på allvar se över informa- tionsinsatserna gentemot exkluderade grupper och genomföra för- ändringar. Det är viktigt att myndigheter och organisationer skaffar sig kunskap, analyserar situationen och lägger upp en strategi. De rekommenderas att fördjupa sina kunskaper om hur be- folkning faktiskt ser ut och utforma information så att den också når dem som i liten omfattning deltar i pliktutbildningen, har begränsade kunskaper i svenska eller har funktionshinder. Myndigheterna behöver pröva sig fram för att se vilka metoder och arbetssätt som kan fungera. Därför vill jag att det ska finnas möjlighet att söka projektpengar för att utveckla nya metoder och sätt att undervisa i frågor kring samhällsförsvaret och stödja informationsarbetet hos de grupper som i liten utsträckning kommer i kontakt med frågor kring samhällets säkerhet. Pengarna ska kunna sökas av organisationer. De frivilliga försvarsorganisa- tionerna bör i större utsträckning beakta hur de kan nå grupper som i liten utsträckning kommer i kontakt med informa- tion om samhällets säkerhet. Den samordnande myndigheten föreslås därför få i uppdrag att utforma ett enkelt system där organisationer kan söka medel för egna projekt. Syftet ska vara att öka intresset för och kunskapen om samhällets säkerhet. Pengarna ska stödja individens egen kraft och lust och vända sig till grupper som inte på ett självklart sätt har tillgång till kunskap och engagemang i frågor kring säkerhets- politik, försvar och krishantering. En del av strategin kan vara att genomföra särskilda insatser. Myndigheter och organisationer bör söka upp de grupper som inte självklart får tillgång till information om samhällets säkerhet. Här kan de regionala utbildningssamordnarna, som föreslås i betänkan- det, vara en tillgång. Jag föreslår därför att de till viss del ska arbeta med uppsökande verksamhet gentemot grupper som inte kommer i kontakt med frågor som rör samhället säkerhet. Då tänker jag sär- skilt på personer med invandrarbakgrund eller begränsade kunska- per i svenska språket, kvinnor och personer med funktionshinder. Samordnarna ska prioritera att vara mobila och uppsökande. Sam- ordnarna ska åka runt och träffa föreningar, nätverk och dem som inte självmant söker upp verksamheten. Likaså ska utbildningspel- ledarna arbeta mobilt och använda sig av mobila utrustningar som går bra att ta med till dem som inte själva söker upp eller har möj- lighet att komma till de permanenta utbildningslokalerna. 4.5Beställare, utförare och samordnare I mitt uppdrag ingår att föreslå vilka aktörer som ska verka som beställare och utförare samt vem som bör få i uppgift att verka för samordning av informationen. Min ambition är att detta system ska skapas utifrån viljan att uppnå en för målgruppen så effektiv verk- samhet som möjligt. Det är min uppfattning att Försvarsdepartementets kompetens i informationsfrågor bör stärkas. Det minskade antalet unga som genomför pliktutbildning leder till att kunskap om samhällets säkerhet i större utsträckning måste förmedlas via information som lämnas i andra sammanhang. Det leder till högre krav på informa- tionskunnande inom departementet. Informationens syfte och inriktning bör bli tydligare uttryckt i regleringsbrev och andra styrdokument. Särskilda uppdrag bör ges till berörda myndigheter enligt nedan. Återrapporteringen till regeringen bör bli bättre. Därtill bör myndigheterna finna former för systematisk uppföljning av pro- jekten. Det bör vidare formas forum där dialog kan föras med mål- grupperna. På så sätt skapas metodisk dialog mellan dem som spri- der information och dem som är tänkta att ta emot den. 4.5.1Hur ska informationsarbetet genomföras? Ta tillvara kompetensen hos många aktörer Jag föreslår att Folk och Försvar ska vara utförare av den upplevel- sebaserade inlärningen som ska inriktas mot skolan. Beställare av det nya utbildningsspelet om krishantering, som jag föreslår ska tas fram för elever i årskurserna 7–9, bör vara Krisberedskapsmyndig- heten, som har kompetens inom det område spelet ska behandla. Försvarsmakten bör vara beställare av det säkerhetspolitiska spelet som är avsett för eleverna i gymnasiet. Försvarsmaktens huvud- uppgifter har en stark koppling till säkerhetspolitiken vilket gör myndigheten till en lämplig beställare i detta fall. Jag menar att Folk och Försvars erfarenhet och kunskap när det gäller den säkerhetspolitiska introduktionsutbildningen gör för- bundet till en bra utförare under en successiv uppbyggnadsperiod . Det är viktigt att verksamheten växer utan att det för den skull görs avkall på kvaliteten. Jag föreslår vidare att utbildningen för barn till och med årskurs 6 ska utföras av . Det bör ske i sam- verkan med frivilliga försvarsorganisationer, andra berörda organi- sationer och myndigheter. Beställare ska i detta fall vara som har en omfattande informations- verksamhet som riktar sig till barn i denna åldersgrupp. Varför föreslår jag då att och Folk och Försvar ska vara utförare i det framtida informationsarbetet med samhällets säkerhet? Organisationerna har båda ut- vecklat koncept som ligger i tiden. Det är koncept som har visat sig fungera, är uppskattade av målgruppen och respekteras av aktö- rerna inom området. De har, enligt min åsikt, bevisligen lyckats gå från idé till väl fungerande verksamhet. En grundtanke i mina för- slag är att det som görs bra ska det göras mer av. Det är därför som och Folk och Försvar får förtroendet att utföra denna ökning av verksamheten samt vara med och ut- veckla angränsande koncept. Styrelsen för psykologiskt försvar ska ha ett övergripande samord- ningsansvar för genomförandet av det förändrade informations- arbetet. Det är av vikt att det finns en motiverad organisation som är redo att bygga upp det nya sättet att informera om säkerhetsfrå- gor. För information om pliktfrågor föreslår jag att också i fortsättningen ska fungera både som beställare och utförare. information ska samordnas med det nya konceptet. Vidare bör Försvarsmaktens rekryteringsinformation koordineras med den information som lämnar om värnpliktsutbild- ningar och plikttjänst. Dagens förhållanden, där unga nås av rekryteringsinformation om officersyrket och information om värnpliktsutbildningar och plikttjänstgöring utan att dessa är sam- ordnade, skapar otydligheter. Ungdomarna får ibland en bild av värnplikten som inte stämmer med verkligheten eftersom den byg- ger på en sammanblandning av information om värnpliktsutbild- ningen och officersyrket. Detta gör att felaktiga, högt ställda för- väntningar inte infrias. och bör regelbundet höras i frå- gor som berör informationen om pliktfrågor. Jag menar vidare att alla frivilliga försvarsorganisationer som vill delta ska knytas till informationsarbetet. Det är viktigt att de frivil- liga försvarsorganisationernas engagemang tas tillvara och kommer arbetet med att informera om samhällets säkerhet till godo. De är en stor resurs som ska och bör användas i informationsarbetet. Exempelvis bör de oftare än få särskilda uppdrag att utföra informationsarbete. Det är också viktigt att de får göra det på sitt sätt. Det är de frivilliga försvarsorganisationerna själva som drar upp riktlinjer för sin organisation och sätten som de ska informera om den. Men, om de frivilliga försvarsorganisationerna ska använda sta- tens pengar för att informera om samhällets säkerhet måste de anpassa sig till de krav som staten ställer. För det första är en förut- sättning att organisationerna anpassar informationen till skolans villkor. För det andra måste kvaliteten på informationsarbetet säkerställas. Det kan ske genom att organisationernas representan- ter får möjlighet att certifiera sig som informatörer. Certifieringen bör omfatta såväl kunskap om ämnesområdet som pedagogisk för- måga. Jag föreslår att , Försvarsmakten och Försvarshögskolan får i uppdrag att utforma riktlinjer för hur denna certifiering ska genomföras och administreras. Jag föreslår att svarar för motsvarande cer- tifiering av representanter. Möjlig samar- betspartner kan vara Försvarshögskolan. finns en fungerande certifiering av ledarna för Folk och Försvars utbildningsspel, men om kvantiteten ska ökas i den utsträckning som jag föreslår måste en säkerställning av kvaliteten komma till stånd. Jag föreslår därför att Försvarsmakten svarar för certfiering av Folk och Försvars ut- bildningsspelledare. Även här kan en möjlig samarbetspartner vara Försvarshögskolan. En samordnare som snabbt kommer igång Jag föreslår att samordningsansvaret för informationen om sam- hällets säkerhet ska ligga på Styrelsen för psykologiskt försvar. Tidi- gare utredningar har föreslagit att Styrelsen för psykologiskt för- svar ska läggas ner, men detta har inte skett. Jag ser inte några pro- blem med att flytta ansvaret till någon annan av de berörda myn- digheterna vid framtida eventuella organisationsförändringar. Under rådande förhållanden faller det sig dock som mest naturligt att Styrelsen för psykologiskt försvar fungerar som samordnande myndighet. Detta ansvar förutsätter dock att styrelsen arbetar effektivare och tar ett fast grepp om samordningen av informationsverksamheten. Med anledning av de i utredningen lagda förslagen bör Styrelsen för psykologiskt försvar därför se över sin verksamhet och överväga förändringar i arbetssätt. Det är också lämpligt att byta namn på myndigheten till ett nytt namn som går i linje med det nya begreppet samhällets säkerhet. Beställningen från uppdragsgivarens sida kan bli tydligare när det gäller totalförsvarsinformationen. Försvarsdepartementet behöver förstärka sin kunskap om och kontroll över vad som sker på infor- mationsområdet. Brist på informationskunnande hos uppdragsgiva- ren leder till att frågan blir en icke-fråga. Den riskerar att hamna i bakvatten och att inte ha någon egentlig förespråkare på departe- mentet. Myndigheterna upplever detta som negativt och menar att uppdraget är otydligt formulerat från regeringens sida. Myndigheterna vill alltså att Försvarsdepartementet ska vara tydli- gare och mer engagerad när det gäller informationsfrågor som frågorna blir allt viktigare. Jag föreslår därför att departementet stärker sin kompetens genom att tillsätta en arbetsgrupp med en ämnessakkunnig som tar ett samlat grepp kring informationen om samhällets säkerhet. Syftet är att lyfta upp information om sam- hällets säkerhet på dagordningen och se till att frågorna får ut- rymme vid exempelvis utformning av regleringsbreven. Med denna arbetsgrupp får myndigheter och organisationer också möjlighet till en efterfrågad stöttande dialog. Försvarsdepartementets arbets- grupp kan därtill arbeta för att finna sätt som tydligare än visar hur väl uppdraget utförs. Det har varit mycket svårt att kart- lägga statens kostnader för totalförsvarsinformationen. En viktig uppgift bör därför vara att se över detta ytterligare. En förebild för hur arbetsgruppen kan organiseras kan vara den verksamma arbetsgruppen på Försvarsdepartementet, som arbetade med hot inom området nukleära, biologiska och kemiska (NBC) stridsmedel. En viktig del av gruppens arbete var att föra dialog med myndigheter och organisationer utanför Försvars- departementets ram, något som kan vara viktigt även för det nya bredare ämnesområdet samhällets säkerhet. En ständigt pågående dialog mellan departement och utförare Naturligtvis bör det finnas utrymme för dialog om informationens syfte och innehåll . Tyvärr saknas det ett forum där informationsarbetet kontinuerligt uppdateras och anpassas till den inriktning som försvarspolitiken har. Jag föreslår därför att det ska skapas ett sådant forum där de informationsansvariga på myndig- heter och frivilliga försvarsorganisationer får tillfälle att föra poli- cydiskussioner med departementsföreträdare kring vad informatio- nen ska omfatta och vilket syfte den ska ha. Detta forum kan utgö- ras av den arbetsgrupp med en ämnessakkunnig som jag föreslår ska inrättas vid Försvarsdepartementet. Policydokument bör regelbundet tas fram av aktörerna där man enas om vilken inriktning informationen ska ha. Självfallet kommer varje organisation och myndighet att informera på sitt sätt och från sin synvinkel, men det är viktigt att formulera en gemensam inrikt- ning. 4.5.2Mer systematisk återkoppling med målgruppen Bristande systematik i uppföljning och kontakter med målgruppen Myndigheterna bör i större utsträckning utforma informations- arbetet utifrån mottagarens behov och önskemål. I stället för ett sändarstyrt synsätt ska informationen tydligare präglas av ett mot- tagarstyrt behov – information i medborgarens tjänst. I det underlag som myndigheterna lämnat till utredningen är en brist i kommunikationen särskilt tydlig. Det saknas i stor utsträck- ning tvåvägskommunikation med målgrupperna. Allt för få har ett strukturerat sätt för samtal med de grupper som är mottagare av informationen. Utvärderingsrutinerna tycks skilja sig åt myndigheterna emellan. Vissa myndigheter har ett väl utarbetat system för utvärdering, andra har rutiner som är under utveckling. Här bör en samordning ske. Alla projekt ska ha mål, målgrupp, aktiviteter samt budget definierade. En ständigt pågående dialog mellan myndigheter och målgrupp Ett förbättrat utvärderingsinstrument behövs. Ett sådant bör den som får samordningsansvaret ta fram. Dessutom bör myndighe- terna finna forum för systematisk dialog med målgrupperna. Refe- rensgrupper för lärare och elever är ett sådant. De regionala sam- ordnarna kan också fungera som öra ute bland målgrupperna och föra viktiga erfarenheter tillbaka till myndigheterna. Det måste alltså finnas goda återkopplingssystem mellan använ- darna och myndigheterna. Jag förslår att den myndighet som ges samordningsansvaret, Styrelsen för psykologiskt försvar, också ska ges i uppdrag att utforma system för en sådan dialog och för sys- tematiska utvärderingar. 4.5.3Vilka erfarenheter från arbete bör tas tillvara? bildades med målgrupperna som utgångspunkt bildades av myndigheterna på eget initiativ och är alltså ett organ som vilar på frivillig bas. Syftet var att skapa ett råd som arbetade utifrån målgruppen och målgruppens behov. De erfa- renheter som gjorts i detta avseende bör tas tillvara. Erfarenheterna av verksamheten inom är positiva. Det som upplevs som särskilt viktigt med Informations- rådet är de samtal som förs där. De myndigheter som ingår i rådet anser att samarbetet bidrar till ökad samsyn, effektivt resursut- nyttjande, högre grad av målgruppsanpassning och mer kreativitet i informationsarbetet. Myndigheternas samverkan på informationsområdet bidrar till att stärka informationsfrågornas ställning. Tack vare gemensamma satsningar har det varit möjligt att utveckla kvalificerade informa- tionsinsatser med höga krav på målgruppsanpassning. Min slutsats är att ett forum för samordning av gemensamt infor- mationsarbete behövs också . Behovet av samordning mellan aktörerna kan rentav anses vara större efter- som såväl kommunikationsklimatet som själva sakfrågorna har bli- vit mer komplicerade och mångfacetterade som området utvidgas till att omfatta samhällets säkerhet. Genom samverkan i ett kvalificerat forum som Informations- rådet finns förutsättningar för att det nya sättet att informera om samhällets säkerhet får genomslag i planering, resursfördelning och genomförande. Det finns emellertid skäl till att peka på att Infor- mationsrådet måste stärka, vitalisera och utveckla sitt arbete. Rådet bör i större grad involvera andra än myndigheternas informations- chefer i verksamheten. Dels bör de informatörer som arbetar med de gemensamma projekten oftare än ges möjlighet att delta vid mötena, dels bör företrädare för skola, invandrarorganisationer, de funktionshindrades organisationer och andra målgrupper regel- bundet ges utrymme. Vidare bör ordförandeposten i rotera mellan myndigheterna. Detta bidrar sannolikt till att införandet av den nya informationsverksamheten på ett påtagligt sätt blir en angelägenhet för alla berörda myndigheter. Det roterande ansvaret kan även bidra till en kontinuerlig vitalisering av informationsarbetet efter- som nya människor löpande tar hand om den ledande positionen i verksamheten. Jag vill också peka på möjligheten av att vid behov knyta fler representanter från de frivilliga försvarsorganisationerna till Infor- mationsrådet, men avstår från att föreslå på vilket sätt detta ska ske, då det är en fråga som med fördel löses genom en dialog mellan de berörda. Även representanter från den arbetsgrupp med en ämnessakkun- nig, som jag föreslår ska inrättas på Försvarsdepartementet, kan med fördel närvara vid vissa av möten. Sammantaget ser jag alltså en viktig roll för också och detta oavsett hur informationsarbetet kring samhällets säkerhet organiseras i övrigt. Jag ser dock ett behov av att skapa resurser som knyts direkt till . Syftet är att ge rådet större möjlighet att genomföra och följa upp de beslut som fattas. Jag föreslår därför att ett fast kansli inrättas, som har till uppgift att stödja , och att detta kansli placeras på Styrelsen för psykologiskt försvar. Att Styrelsen för psykologiskt försvar ska vara värdmyndighet är främst betingat av att jag föreslår att samordningsansvaret ska ligga på denna myndighet. Det är dock min uppfattning att vilken som helst av de berörda myndigheterna kan fungera som värdmyndighet för kansliet och att denna uppgift ska följa med samordningsansvaret. 5Framtidsvision om ett heltäckande koncept Skolans undervisning kommer att vara den viktigaste faktorn för att information om samhällets säkerhet ska nå med- borgarna. Med anledning av det bör stödet till undervisningen från myndigheter och organisationer kontinuerligt utvecklas och bli mer omfattande. På , kanske , ser jag därför en utveckling mot ett heltäckande koncept av utbildningsspel och andra aktiviteter som stöder skolan. Med ett heltäckande koncept menar jag att det finns utbildningsspel och till dem kompletterande utbildningsstöd för alla stadier i skolan och alla pelare inom informationsområdet samhällets säkerhet. Tillsammans ska utbildningsspel och annan informationsverksamhet bilda ett smörgåsbord, där elever och lärare fritt kan välja var de vill börja och vilka delar de vill ta del av. Nedanstående tabell illustrerar mina tankar. Sårbarhet, skydd och kris- Årskurs 7–9 Förskola till åk 6 För årskurs 7–9 och gymnasieskolan innebär denna utveckling att det skapas nya utbildningsspel för varje pelare, där eleverna får möjlighet att pröva på och lära mer om respektive pelare genom upplevelsebaserad inlärning. Lärare och elever kan alltså välja vad de vill börja med och gå vidare i undervisningen från en pelare till en annan. Jag ser flera tänkbara aktörer som kan få ansvar för att utveckla utbildningsspelen . En förutsättning är emellertid att de Framtidsvision om ett heltäckande koncept har rätt profil och kompetens för att möta ungdomar i skolan. Framtida aktörer kan exempelvis vara Försvarshögskolan, Krigsspels- centrum eller . För elever i de lägre åldrarna handlar breddningen om att skolan erbjuds stöd som gör det enklare att behandla frågor som berör inte bara sårbarhet, skydd och krisberedskap, utan också militära förhållanden och säkerhetspolitik. Som jag ser det är det i första hand aktuellt att behandla dessa områden när händelser i vår om- värld skildras intensivt i nyhetsrapporteringen. Det kan handla om krig eller terrorhandlingar som väcker frågor hos barnen, vilket i sin tur innebär att lärarna vill ha stöd i undervisningen. Även andra uppmärksammade händelser, som den årliga FN-dagen eller , kan skapa liknande behov. Jag ser vidare stora möjligheter att utöka studiebesök och liknande aktiviteter. Exempel på en sådan verksamhet är den så kallade Minilumpen, som är ett slags pröva-på-verksamhet i för- svarsmiljö. Ett annat exempel är de besök vid den lokala rädd- ningstjänsten som de flesta av oss varit på som barn, och som i utvecklad form förstås kan vara intressant också för ungdomar i årskurs 7–9 och gymnasiet. Ytterligare ett område med stor utvecklingspotential är fortbild- ning för såväl läromedelsförfattare som lärare. Det är ett behov som finns och som lär öka i takt med att allt färre genomför civilplikts- och värnpliktsutbildning. Fortbildningen kan ske genom kortare eller längre kurser och utbildningar eller genom att information lämnas på annat sätt. Arrangörer av fortbildning- arna kan, som jag ser det, vara ett brett spektrum av myndigheter och organisationer, som , Försvarsmak- ten, , Försvarshögskolan, Civilförsvarsför- bundet, , Svenska Röda Kor- set, eller räddningstjänsten för att nämna några exempel. Samhället måste även öka sina ansträngningar för att nå männi- skor som i mångt och mycket är exkluderade från frågor om sam- hällets säkerhet. Det rör framförallt grupper som inte nås i skolan och har begränsade kunskaper i svenska eller som genom funk- tionshinder av olika slag har begränsade möjligheter att delta i sam- hällets aktiviteter. För att nå fram till dessa grupper krävs ett ökat engagemang från myndigheternas sida och ett fortlöpande sökande efter nya sätt att informera. Myndigheterna måste våga ta kontakt och visa öppenhet i kommunikationen. Eftersom allt för lite har Framtidsvision om ett heltäckande koncept gjorts tror jag att det är nödvändigt att testa nya idéer för att hitta de vägar som gör att information når fram. De projektpengar som jag föreslår för denna verksamhet är ett första steg, men ytter- ligare satsningar är nödvändiga om alla medborgare ska få samma möjlighet att inhämta kunskap och tillskansa sig ett eget förhållningssätt när det gäller samhällets säkerhet. Därtill anser jag att myndigheterna bör göra mer för att frågorna om samhällets säkerhet lyfts fram i samhällsdebatten. Myndigheterna bör verka mer offensivt och opinionsbildande och se till att frågorna får större utrymme i teve, radio och press än de har .