sou · GSB368d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Vad kommunen har rätt att kräva av ska framgå av det avtal som och kommu- nerna ska träffa om läkarmedverkan. Kostnaden bör följa de be- stämmelser som framgår av lagen (1993:1651) och förordningen (1994:1121) om läkarvårdsersättning. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får utfärda föreskrifter om hur kravet på kontinuitet och säkerhet ska tillgodoses. Det saknas anledning att lägga nämnda uppgift på någon annan myndighet än , varför den myndighe- ten direkt kan anges i paragrafen. De läkarinsatser som ska avsättas för enskilda i deras hem innebär inte något minskat ansvar för sådana läkarinsatser och andra speci- alistinsatser som enskilda kan behöva från sjukhusens specialistvård och den öppna hälso- och sjukvård som kräver särskild kompetens. Den sjukhusanknutna hemsjukvården och sådan öppen hälso- och sjukvård som kräver särskild kompetens ska alltså inte ingå i de läkarresurser som landstingen ska avsätta för den kommunala hem- vården. Enskilda kan behöva hälso- och sjukvårdsinsatser utöver vad kommunen ska svara för enligt 18 § första eller andra stycket och utöver vad som ska ingå i sådana läkarinsatser som anges i 26 c §. Det kan gälla såväl specialistsjukvård som habilitering och rehabilitering som inte ingår i kommunens ansvar. Sådana insatser ska den enskilde få genom försorg. Landsting och kommuner ska samverka så att enskilda alltid kan få den hälso- och sjukvård som deras tillstånd kräver. Det föreskrivs i denna paragraf som är ny. I 3 kap. 3 a § kommunallagen (1991:900) – KL – finns en bestäm- melse som öppnar möjlighet för kommuner och landsting att i en gemensam nämnd fullgöra uppgifter som faller inom det kompe- tensområde som kommunerna respektive landstingen har. En för- utsättning för att inrätta en sådan nämnd är att var och en av de huvudmän som ingår i nämndsamverkan har befogenhet att driva den aktuella verksamheten. Genom lagen (2003:192) om gemensam nämnd inom vård- och omsorgsområdet har öppnats en möjlighet för ett landsting och en eller flera kommuner inom att gemensamt fullgöra och kommunernas uppgifter inom vård- och omsorgs- området. Samverkan får dock endast ske om det i den gemensamma nämndens ansvarsområde ingår uppgifter från såväl som kommunen. Bestämmelsen i paragrafen öppnar möjlighet för att samverka med en eller flera kommuner inom genom att medverka i den verksamhet som enligt 18 § tillhör kommunernas ansvarsområde. Det är alltså inte fråga om någon sådan verksamhet där det är aktuellt att bilda en gemensamt driva en verksamhet där uppgifter från båda huvudmännen ingår. Inte heller ger bestämmelsen befogenhet att överta ansvaret för de uppgifter som enligt 18 § tillkommer kommunerna. Förutsättningen för landstingen att delta i den kommunala verk- samheten är att det sker i samverkan med kommunen och att kommunen har kvar ansvaret för hur verksamheten bedrivs. Om medverkar i den kommunala hemvården svarar dock för att dess personal utför sina uppgifter på ett sätt som uppfyller kraven på en god vård. På motsvarande sätt som genom bestämmelsen ges befogenhet att medverka i en verksamhet inom hälso- och sjukvården ger bestämmelsen även möjlighet för en kommun att medverka i en hälso- och sjukvårdsuppgift som tillhör lands- tingets ansvarsområde. Var och en av huvudmännen svarar för sina kostnader för de in- satser, med vilka de deltar i samverkan, alltså för kostnader för egen personal och andra egna utgifter. Det är alltså inte fråga om att kommunen köper någon tjänst från , varför inte heller bestämmelserna i lagen (1992:1528) om offentlig upphandling blir aktuella att tillämpa. Landsting och en eller flera kommuner inom kan utan en administrativ överbyggnad i form av en gemensam nämnd samverka på ett praktiskt plan med vård- och omsorgsfrågor till gagn för enskilda personer. Det får dock förutsättas att ett lands- ting och en kommun, som på detta sätt vill samverka, i avtal regle- rar hur det ska gå till och hur kostnaderna ska fördelas så att var och en svarar för sina kostnader. Även om bestämmelsen som sådan ger andra möjligheter för samverkan mellan landsting och kommuner än som sagts är av- sikten med bestämmelsen att de samverkansprojekt som finns mellan kommuner och landsting om bl.a. hemsjukvård fortsätt- ningsvis ska kunna fortgå men med kommunen som ytterst an- svarig. I regel kommer kommunens ansvar för hälso- och sjukvård i ordi- närt eller särskilt boende att fastställas genom en sådan vård- och omsorgsplan som ska erbjudas äldre och funktionshindrade enligt en föreslagen bestämmelse i 11 kap. 4 a § SoL. Även i de fall någon sådan vård- och omsorgsplan inte har upprättats kan det stå klart att den enskilde behöver hälso- och sjukvård i boendet och att det därmed är ett ansvar för kommunen att svara härför. Kommunens ska då med den enskildes medgivande och i samverkan med lands- tinget upprätta en vård- och omsorgsplan. Det föreskrivs i denna paragraf. Det är i första hand personal inom kommunen som har ansvar för att en vård- och omsorgsplan upprättas när en person på grund av ålder eller funktionshinder behöver hälso- och sjukvård i boen- det. Även personal inom kan komma i kontakt med en person som lämpligen behöver hälso- och sjukvård i boendet. Den som gör en sådan bedömning har att med den enskildes med- givande ta kontakt med ansvarig inom kommunen så att en vård- och omsorgsplan kan upprättas. Att ta ställning till om en person behöver hälso- och sjukvård i boendet och att det därför ska upprättas en vård- och omsorgsplan är inte en fråga som innebär myndighetsutövning. Vilken hälso- och sjukvård som den enskilde behöver och om han eller hon be- höver detta i sitt boende är en fråga som och kommu- nen har att ta ställning till. Kan huvudmännen inte komma fram till vem som ska vara ansvarig och innebär detta i så fall att den en- skilde inte får den vård och behandling som han eller hennes till- stånd kräver ankommer det på att genom sin till- synsverksamhet komma till rätta med missförhållandet. En vård- och omsorgsplan ska på samma sätt som gäller för en vård- och omsorgsplan, som upprättats enligt socialtjänstlagen, innehålla de olika sociala eller medicinska insatser som anordnats eller som planeras. Det ska inte bara gälla de insatser som med- delats eller planeras utifrån såväl kommunens som an- svar för hälso- och sjukvård utan även vilka sociala eller andra insat- ser som kan komma i fråga. I samband med att en vård- och omsorgsplan upprättas ska det även utses en särskild samordnare eller kontaktperson. Denne har till uppgift att genom regelbundna kontakter med den enskilde och dennes närstående ta ställning till om den insatta och planerade vården och omsorgen är tillräcklig och adekvat för den enskilde och att i samverkan med den enskilde aktualisera de ytterligare eller andra insatser som kan vara nödvändiga. Planen ska fortlöpande och minst en gång följas upp och utvärderas. Det gäller även om den enskildes förhållanden inte för- ändrats. Kontaktpersonen/samordnaren har bl.a. till uppgift att ge underlag till denna uppföljning även om det är andra som har att ta ställning till vad som behöver ändras eller kompletteras i planen. Förslaget till lag om ändring i lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner Ändringen i paragrafen är en konsekvens av förslaget om ett ökat ansvar för kommunerna att bedriva hälso- och sjukvård i ordinärt och särskilt boende. Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) 3 kap. 6 § I vissa fall har äldre eller funktionshindrade behov av att tillfälligt få en placering i avvaktan på att han eller hon kan återvända hem till ordinärt boende eller till ett permanent boende i en sådan boende- form eller bostad som anges i 5 kap. 5 § andra stycket, 5 kap. 7 § tredje stycket, 7 kap. 1 § första stycket 2 SoL eller motsvarande boendeformer i lagen om stöd och service till vissa funktionshind- rade. Anledningarna härtill kan vara många; plats i boendeform eller bostad går inte att ordna för tillfället, det är inte möjligt att återvända hem förrän eftersom vård- och omsorgs- behovet inte kan tillgodoses i den enskildes hem, anhörigvårdare kan behöva avlösning. har flera kommuner inrättat korttids- platser för att kunna tillgodose behov som sagts. Dessa kort- tidsplatser har ansetts som en sådan boendeform som anges i 5 kap. 5 § andra stycket eller bostad som avses i 5 kap. 7 § tredje stycket SoL. Den typ av insats som det nu är fråga om är emellertid inte en in- sats som kan jämställas med boende. Den har mer karaktär av en placering därför att vanligt eller av kommunen anordnat boende tillfälligt inte är möjligt för den enskilde att få eller att klara av. För att markera att det inte är fråga om boende utan om en tillfällig placering i avvaktan på att den enskilde kan återgå till sitt ordinarie boende eller beredas boende i en eller enskild boende- form eller bostad, införs korttidsplats som ett särskilt begrepp i socialtjänstlagen. Korttidsplats kan ses som en sådan social tjänst som i likhet med dagverksamhet behövs för att underlätta för den enskilde att bo hemma och ha kontakt med andra. Bestämmelsen om korttidsplats har därför förts in i 3 kap. 6 § första stycket. 7 kap. 1 § Korttidsplatser kan även finnas med privat huvudman. För in- rättande av sådana platser ska samma regler gälla som för andra privata sociala tjänster. Paragrafen har kompletterats i enlighet härmed. 8 kap. 5 § För korttidsplats har kommunen möjlighet att ta ut en särskild av- gift. I likhet med vad som gäller för hemtjänst, dagverksamheter och hälso- och sjukvård ska en eventuell avgift för korttidsplats rymmas inom den kommunala max-taxan. Avgift för korttidsplats tillsammans med avgifter för nu nämnda verksam- heter får inte uppgå till mer än högst en tolftedel av 0,48 gånger prisbasbeloppet. De sammanlagda avgifterna för alla dessa insatser får inte uppgå till så stort belopp att den enskilde inte förebehålls tillräckliga medel för sina personliga behov enligt vad som sägs i 8 kap. 6 § SoL. 11 kap. 4 a § Bestämmelsen som är ny innehåller ett krav på att en vård- och om- sorgsplan ska upprättas i vissa fall. Det gäller framför allt i fråga om äldre och funktionshindrade som behöver vård och omsorg i boen- det. I samband med att beslut om bistånd fattas ska med den en- skildes medgivande en sådan plan upprättas. Planen ska innehålla de olika insatser som de enskilde fått eller be- höver med stöd av socialtjänstlagen i form av erhållet bistånd och alla de andra insatser som han eller hon framöver behöver av hälso- och sjukvård. Det gäller insatser som ska meddelas av kommunens hälso- och sjukvård och av såväl öppna som slutna hälso- och sjukvård. Särskilt viktiga är de rehabiliterande insatser som kan erbjudas enligt socialtjänstlagen och hälso- och sjuk- vårdslagen. I övrigt hänvisas till vad som anförs under 26 f § HSL. En kontaktperson eller samordnare ska alltid utses i samband med att en vård- och omsorgsplan upprättas. I övrigt hänvisas till vad som anförts under 26 f § HSL. Planen ska fortlöpande och minst en gång följas upp och utvärderas. Det gäller även om den enskildes förhållanden inte för- ändrats. Kontaktpersonen/samordnaren har bl.a. till uppgift att ge underlag till denna uppföljning även om det är andra som har att ta ställning till vad som behöver ändras eller kompletteras i planen. Särskilt yttrande av och utgår från ett underkännande av hur kom- muner och landsting har klarat att samverka kring vården av de äldre. Därför förordas långtgående statliga åtgärder i form av ändrat huvudmannaskap för hemvården, vilket också förutsätter en ny generell skatteväxling mellan huvudmännen. Utgångspunkten borde i stället vara, att kommuner och lands- ting har utvecklat sin samverkan på dessa områden, men att det fortfarande finns ett antal brister att åtgärda. Mycket positivt har hänt , och den in- förda möjligheten till gemensam nämnd och den nya betalningsan- svarslagen kommer ytterligare att påskynda den utvecklingen. Staten bör därför inrikta sig på att stötta huvudmännens samarbets- strävanden. De lagändringar som kan behövas ska utformas så, att de bidrar till att stödja en fortsatt närmare samverkan, som måste utformas utifrån de skilda förutsättningarna i respektive län. Utredningens uttalade syfte, att uppnå En långsiktigt stabil grundstruktur inom svensk hälso- och sjukvård med en tydlig an- svarsfördelning mellan kommuner och landsting för individens samlade behov av sociala och medicinska insatser inklusive rehabi- litering och hjälpmedel, uppfylls inte. Demografiska förutsätt- ningar och den lokala utvecklingen är så olika i landet att en likriktning snarare kommer att hämma utvecklingen än stärka den. Därutöver tillkommer svårigheterna att finansiera ett växande åtagande som den allt mer detaljerade statliga styrningen försvårar prioritering mellan olika verksamhetsområden. Det är av största vikt att utredningen utgår från den dynamik som präglar sjukvårdens utveckling. Det finns starka samband mellan hälso- och sjukvårdens olika delar och därför utvecklas vården i ett samspel mellan delarna. Vård och behandling som i ett skede utvecklas inom den högspecialiserade vården kan i många fall efter hand utföras vid alla sjukhus och sedan i patientens hem. Det är inom ramen för en sådan utvecklingsprocess som vården och omsorgen gör framsteg. Sambanden är också starka på så sätt att patienter regelmässigt för ett och samma hälsoproblem vårdas på olika nivåer. Akuta insatser och planerade behandlingar utförs vid akutsjukhusen medan efterföljande insatser görs i primärvården och som hemsjukvård. Det gäller särskilt för den patientgrupp som växer mest, äldre personer med behov av kontinuerliga insatser för långvariga sjukvårds- och omvårdnadsbehov. föreslår att kommunen blir huvudman för en sammanhållen hemvård. Förslaget innebär att kommunernas ansvar utvidgas betydligt och kommer att omfatta all vård och om- sorg i hemmet oavsett ålder och diagnos och landsting och kom- muner kommer att bli föremål för en ny skatteväxlingsomgång. Att vård och omsorg utanför sjukhuset måste samordnas på ett bättre sätt är uppenbart, men om en ny huvudmannaskapsgräns löser de problem som beskrivs är mycket tveksamt. Tvärtom visar erfarenheterna att gränserna enbart förflyttas med nya gråzoner som resultat. Mot den bakgrunden vill vi avvisa förslaget om ett generellt huvudmannaskapsbyte för hem- sjukvården. Vi föreslår att utredningen konstaterar att, utifrån be- skrivna förhållanden är ett generellt ändrat huvudmannaskap i nu- läget inte vare sig ändamålsenligt eller tidsenligt. Framväxten av sam- verkan och samarbete i nya former samt nya förutsättningar genom nya lagar är viktigare att prioritera. En sammanhållen hemvård har dock många fördelar och de kommuner som så önskar bör därför få möjlighet att ta över hemsjukvården från . För att motverka gråzoner mellan huvudmännens verksamheter och underlätta den pågående förändringsprocessen föreslår vi dessutom, att vissa korttidsplatser för rehabilitering samt palliativ vård vid särskilda enheter t.ex. hospice samfinansieras med det lokala initiativet som vägledande för vem av huvudmännen som ansvarar för driften av verksamheten. De pågående strukturförändringarna i vården är omfattande. Det vi sett är bara inledningen av en genomgripande förändring. Allt mer av vården kommer att tillhandahållas utanför sjukhusen, i patienternas hem. Med nya medicinska teknologier och läkemedel, med ny informations- och kommunikationsteknik och med ut- vecklade system för effektiv logistik förbättras både tillgänglighet och effektivitet. Hemvården är en del av hälso- och sjukvården och kan därför inte brytas ut, utan måste ses i ett större sammanhang vilket är en uppgift för ansvarsutredningen att gå vidare med. Akner, G. Geriatriken saknar en övergripande struktur. 2002 (39): s 3840-3850. De praktiserende laeger og kom- munale sundhedscentre Rapport från pro- jekt i handlingsprogram . Journalen ska följa patienten runt i vården. Dagens medi- cin nr. 7, 2004. Varför kan inte behovet av sär- skilda boendeformer tillgodoses? nr 4/2002. IT-stöd för vård i hemmiljö 2002 – ex- empel från svenska kommuner. , G: Vårdflöden för äldre. FoU-enheten för primärvård och psykiatri. Framväxten av nya FoU-miljöer utanför universitet och högskolor. Sektoranalyse på sundhedsområdet. Kortare kö och en bättre arbetsmiljö! 2003 (37) s 2847- 2851. Hur står det till med hälso- och sjukvården och äldre- omsorgen? På väg mot en god demensvård. Samhällets insatser för personer med demenssjukdomar och deras anhöriga. Högspecialiserad sjukvård- kartläggning och förslag. Kommunernas () och Köpen- hamns kommun Ehrnlund,L. Essedal, L. , P-Å. – Idé, verksamhet och erfarenheter . Äldre Väst , . , B. . Fysisk aktivitet – för nytta och nöje. LU 1999/2000 bilaga 8. Kommer det att finnas en hjälpande hand? Frändin, K. Fysisk aktivitet och funktionsförmåga . Vård 1998; (66-69) Glendinning, C. Breaking down barriers. for Older People in . and , 2003. , U. , M. Dirigent saknas i vård och omsorg för äldre. , S. Borgquist, L. Norsk fastlege- ordning sedd med svenska ögon. , , S. Specialisten svarar direkt och vi slipper skicka patienten 2001(46): s 5225. Vass, M. Forebyggende hjemmebesög till äldre men- nesker. Dafolo, , 1997. inom hjälpmedels- området. Webbplats Best nr 04308-pdf Äldres hälsa, funktions- hinder, boende och hjälpmedel. Ambulerande akutläkare i glesbygden. , 2004(13):s 1167-1168. Hälsa, medicin och vård. Rapport från Teknisk Framsyn 1999. Nationella termer med definitioner och regelverk inom hälso- och sjukvårdsstatistiken. Svensk Hälso- och sjukvård under 1990- talet, utvecklingstendenser . Medicinskt färdigbehandlade inom sluten somatisk sjukhusvård Verksamhet och ekonomi i landsting och regioner. Statistik om hälso- och sjukvård samt regional utveckling . Läkarmedverkan inom vård och omsorg för äldre. Äldre- omsorg och hälso- och sjukvård . Seniorhälsa – ett svenskt pilotprojekt. Rehabili- tering för äldre – vad hände med utvecklingsmedlen? Färre patienter vårdas på särskilda strokeenheter. , nr 5, 2004. , L. Prediktion and Prevention on Falls among Elderly People in Residential Care. Kommunen tjänar pengar på att anställa arbets- terapeuter. Tidskriften /2:8-9. , C. Sjukgymnaster i Hjo får kommunen att satsa på reha- bilitering. Sjukgymnasten nr 9/2003. Regeringens skrivelse 2002/03:30. Uppföljning av den nationella handlingsplanen för äldrepolitiken. 2002: 28. Vård och omsorg för äldre – analys av problem och förslag till åtgärder. Landstingsvärlden special- bilaga. Äldres skador i –2001. Rörelseförbundens hjälpmedelsprojekt 2003. på hjälpmedel –En utredning om ansvar, bemötande och pengar. Rapporten kan beställas från de . Saletti A. Nutritional status in elderly receiving municipal services Akademisk avhandling, 2003. SCB Befolkningsframskrivning för åren 2003–2050. SFAM och Fammi 2003. Familjeläkaren – medicinsk ledare i hem- sjukvården. 2003/03:30. Uppföljning av den nationella handlingsplanen för äldrepolitiken. 1000 chefer kan inte ha fel. Vad får vi för pengarna i vård Ekonomisk prövning av rätten till äldre- och handikappomsorg. 1996: 2. Social- styrelsen följer upp och utvärderar. 1997: 10. Kvalitet i vårdkedjan mot livets slut. 1998: 13. Äldreomsorg utan service – en framgångsrik strategi? 1998: 11. Sjukhemmen före och efter Ädelreformen. Välfärd och valfrihet? Slutrapport från ut- värderingen av psykiatrireform. Goda exempel på läkarmedverkan och vård- planering i äldreomsorgen. Bo hemma på äldre da´r. Vårdtyngd i äldreomsorgen. Anhöriga till äldre som flyttar till särskilt Äldres flyttningar till service och vård. Läkarmedverkan i vård och om- sorg. Rehabilitering och hjälpmedel i äldreomsorg. Den kommunala hälso- och sjukvårdens om- fattning. Läkarmedverkan i äldrevård. Sam- verkansavtal mellan kommun och landsting. Läkartid för äldre. Nationell handlingsplan för äldrepolitiken. Närstående och vård av äldre. Anhörigas och professionellas perspektiv – Anhörig 300. Vad är särskilt boende för äldre? En kart- läggning 2001. Äldres rehabiliteringsbehov i hemmiljö. Nationell handlingsplan för hälso- och sjuk- Anhörig 300 – Slutrapport. efter Anhörig 300. munernas arbete med utveckling av anhörigstöd . Kommunernas stöd till anhörigvårdare – an- hörigas erfarenheter och synpunkter. Nationell handlingsplan för äldrepolitik. Särskilt boende för äldre . Vård och omsorg om äldre. Vad får vi för pengarna i vård Äldre inom akutmedicin. Inventering av pati- enter på medicinklinik. 2002: Lägesrapport över Vård på lika villkor? ur Välfärdsbulletin Nr 1, 2002. Äldre som flyttar till service och vård. Upp- följning av situationen i . Att arbeta med äldres rehabilitering. Arbets- terapeuter och sjukgymnaster om sitt arbete med äldre. Ekonomisk prövning av rätten till äldre och handikappomsorg. Hälso- och sjukvård 2002. Kartläggning av närsjukvård. Kompetensförsörjning inom vård och omsorg om äldre och funktionshindrade. Nationell handlingsplan för hälso- och sjuk- vården Årsrapport Nationellt stöd för kunskapsutveckling inom . Rapport till regeringen avseende det treåriga regeringsuppdraget. riktlinjer för vård och behand- ling av höftfraktur. Vård och omsorg om äldre – Lägesrapport . Äldre- vård och omsorg , offi- ciella statistik. Äldres rehabilitering i särskilt boende. Allt faller om den sista länken brister. Uppföljning av FoU-centra inom äldre- området. Vården till människorna i stället för tvärtom? En granskning av vårdkedjan för personer i . Indikatorer för utvärdering av kvaliteten i äldres läkemedelsterapi. Könsperspektiv på hälso- och sjukvården. Vård och omsorg om äldre. och länsstyrelserna 2002. Social tillsyn 2002. Resultat av länsstyrelsernas tillsyn. Försök med primärkommunal primärvård. , och Svenska Kommun- förbundet1993:10. Rehabilitering inom hälso- och sjukvården – för alla åldrar och diagnoser. SOU 1987: 21. Äldreomsorg i utveckling. Jämställd vård – olika vård på lika villkor. Huvud- betänkande från utredningen om bemötande av kvinnor och män inom hälso- och sjukvården. Samverkan, om gemensamma nämnder på vård- och omsorgsområdet m.m. SOU 2001:6.: Döden angår oss alla. Värdig vård i livets slut. Slut- betänkande från kommittén om vård i livets slutskede. Betänkande av utredningen om innovativa processer. SOU 2003:91 Bilaga C. Vård och omsorg. Akner,G. Komplexa pro- blem och vårdbehov hos äldre SOU 2003:91 Äldrepolitik för framtiden. 100 steg till trygghet och utveckling med en åldrande befolkning SOU: 19. En inventering av det vetenskapliga underlaget. Bättre hälsa hos äldre! Hushållens ekonomi 1995–2001. Förvaltningen i medborgarnas ögon. Styrborn, K. Äldres vårdbehov – en forsknings och kunskapsöversikt. Äldres komplexa vårdbehov- En deskriptiv studie. Utskriven från geriatrisk klinik. Uppföljning av patienter, , inom . Den geriatriska patienten i vårdkedjan: Var finns hindren och utmaningarna. Äldres hälsa och välbefinnande. En utmaning för folkhälsoarbetet. , M. , K. Äldres behov – en kunskapsöversikt och diskussion om framtiden. Behov av insatser för äldre i SNAC-kommunerna. värdefull insats som söker sin struktur. Kommunen kommer hem. Kart- läggning av hemsjukvården i kommunerna. Internt arbets- materiel. Kommunala framtider – en lång- tidsutredning om behov och resurser . Aktuellt om äldreomsorgen. Kommunernas ekonomiska läge – Vad kostar verksamheten i Din kommun? Sam- synt och framsynt. Framgångsfaktorer för samverkan. Ut- vecklingen i svensk hälso- och sjukvård – en redovisning av hur sjukvården använder sina resurser. Ett samlat stöd. Om samverkan kring äldre personers rehabilitering. , M. et al. De allra äldstas hälsa har blivit sämre. – Köns- skillnaderna är stora - kvinnorna mår sämre än männen visar nya data. 2004;17:1494-99. Hembesök eller telefonkö- ett konsument- perspektiv på primärvården i , och . Wressle, E. Client Participation in the Rehabilitation Process. : Univ., 2002.