sou · GSB374 · 2005-01-01 00:00:00 — I ett senare lagstiftningsärende har det fastslagits att den praxis som utvecklats avseende humanitära skäl bör ligga fast och fram- hållits att myndigheternas utrymme för bedömningarna styrs av den praxis som regeringen lagt fast39. Hänvisningar gjordes till prop. 1988/89:86 s. 147 och till Invandrarpolitiska kommitténs uttalanden i SOU 1983:29 s. 155. Vidare hänvisades till ett antal regeringsbeslut , där det hade slagits fast att uppehålls- tillstånd på grund av sjukdom endast kan meddelas i undantagsfall, när det är fråga om en livshotande sjukdom för vilken vård inte kan beredas i hemlandet eller när det föreligger ett handikapp av syn- nerligen allvarlig art. I besluten framhölls att de humanitära aspek- terna måste vägas mot de ekonomiska åtaganden som kan bli följ- den av att uppehållstillstånd beviljas. Det sades också att det i prin- cip borde krävas att vården eller behandlingen kunde leda till en förbättring eller att behandlingen var livsnödvändig. Enbart den omständigheten att vården i håller en högre kvalitetsnivå kunde inte utgöra grund för uppehållstillstånd. Som exempel på praxisfall där avslag har meddelats fall kan näm- nas ett beslut från , där tillräckligt starka humanitära skäl inte ansågs föreligga beträffande en 29-årig man som led av muskeldystrofi och som därför hade svårt att gå längre sträckor utan rollator, hade yrselproblem och svårigheter att svälja. Utöver sjukgymnastik saknades specifik behandling för sjukdomen och prognosen förväntades vara en gradvis försämring av mannens muskelfunktion40. Ett annat exempel är ett regeringsbeslutet där en 30-årig man, som led av HIV-infektion och hade utvecklat aids, fick avslag på sin ansökan. Regeringen inhämtade yttrande från 1996/97:25 s. 116 och s. 229 40UN 16-93 (IV) Uppehållstillstånd av humanitära skäl beträffande bedömningen av humanitära skäl i anslutning till sjuk- domen HIV och aids. ansåg inte att en enskild diagnos om HIV-infektion skulle vara generellt avgörande för bedömningen av humanitära skäl, inte heller då en aids-diagnos ställts. I stället borde en individuell bedömning göras av patientens allmäntillstånd, där förekomsten av allvarliga kliniska symptom skulle vägas in. Samma individuella bedömning skulle alltså göras som vid andra sjukdomar med allvarlig prognos. Regeringen delade uppfattning och bedömde att den aktuelle mannens hälsotillstånd inte utgjorde skäl att bevilja uppehållstill- stånd på humanitär grund41. En annan utgång blev det i ett senare ärende från rörande en 26-årig handikappad kvinna från . Kvinnan hade vistats i . Hon led , då hon hade skadats av en granat, av inre skador och var lam från midjan och neråt. Hon hade genomgått njuroperatio- ner i hemlandet och vårdats på sjukhus för komplikationer med tarmblåsa och njurar. I hade hon opererats en gång och en ytterligare operation var planerad. Enligt läkarintyg hade hon efter den första operationen betydligt bättre möjligheter att klara sig själv än tidigare men hon var i behov av kontinuerlig tillsyn med sjukvård på specialistnivå. Bedömningen i intyget var dock att det inte förelåg något absolut hinder mot att vården sköttes i annat land. Av ett annat läkarintyg framgick att kvinnan led av posttrau- matiska stressyndrom och bedömdes vara i behov av fortsatt psykoterapeutisk kontakt. Med hänsyn till kvinnans förestående operation och den vårdtid hon därefter beräknades behöva, bevil- jade henne tidsbegränsat uppehållstillstånd under sex månader42. Uppehållstillstånd har beviljats t.ex. i fall där sökanden vårdades enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård på grund av psykisk ohälsa med självdestruktivt beteende eller på grund av posttraumatiskt syndrom och depressivitet med självsvält och hög suicidrisk som följd. I många fall där uppehållstillstånd beviljats har en samman- vägning gjorts av fler faktorer som sjukdomsbild, lång vistelsetid och anknytning till . En särskild bedömningsgrund som kan hänföras till sjukdom eller vårdbehov utgör de fall där den sökande gör gällande att självmordsrisk föreligger. Självmordsrisk är en ofta åberopad grund Uppehållstillstånd av humanitära skäl för uppehållstillstånd av humanitära skäl. statistik visar att självmordsrisk åberopas i var fjärde ny ansökan som görs. Till stöd för ansökan åberopas i dessa fall vanligtvis intyg av läkare, psykologer eller kuratorer. En oerhört svår uppgift är, enligt , att göra en bedömning av intygen eftersom dessa kan vara av mycket skiftande kvalitet. Enligt är flertalet av intygen väl utformade och utgör till- räckligt underlag för bedömningen medan ett fåtal intyg närmast utgör partsinlagor, där intygsgivaren argumenterar för att sökanden skall beviljas uppehållstillstånd. Dessutom förekommer det i några fall intyg som okritiskt redovisar vad sökanden uppger om sitt häl- sotillstånd och övriga omständigheter i stället för en objektiv, medicinskt grundad sjukdomsanalys. meddelade ett vägledande beslut som avsåg en ny ansökan från en 22-årig man från . Han hade ingått äktenskap med en i bosatt kvinna. Hans ansökan om uppehållstillstånd hade avslagits, varefter han gjort ytterligare fyra nya ansökningar som också de hade avslagits. Vid den femte nya ansökningen åberopade han att han lagts in på psykiatrisk klinik och i självmordssyfte tagit sömn- tabletter och lugnande medel. Det senaste självmordsförsöket skulle ha gjorts i samband med att beslutat att verkställigheten av avvisningen inte skulle ställas in. Efter det att yttrande inhämtats från förtroendeläkaren fann Utlänningsnämn- den att utredningen inte visade att mannens självdestruktiva hand- lingar och uttalanden tillkommit under inflytande av allvarlig psykisk störning eller annat psykiskt tillstånd som var av så allvarlig karaktär att uppehållstillstånd borde beviljas honom på den grun- den. Mannens kristillstånd framstod i stället som väsentligen betingat av de avvisningsbeslut som meddelats. Vid en samlad bedömning ansåg nämnden inte att verkställighet av avvisningen skulle strida mot humanitetens krav i utlänningslagens mening. Nämnden anförde också följande i beslutet. I ärenden där det påstås att självmordsbenägenhet föreligger måste UN bedöma i vad mån självdestruktiva handlingar eller uttalanden om avsikt att utföra sådana handlingar har gjorts under inflytande av en allvarlig psykisk störning eller annat liknande tillstånd som påvisats i en psykiatrisk utredning. Om en sådan störning föreligger, kan den enskilde inte anses vara ansvarig för de handlingar som hans eller hen- nes förtvivlan kan leda till. Självdestruktiva handlingar eller uttalanden om avsikt att utföra sådana handlingar från en psykiskt störd person kan därför leda till att uppehållstillstånd beviljas. Uppehållstillstånd av humanitära skäl uttalanden av detta slag kan emellertid i en del fall mer vara uttryck för besvikelse eller desperation efter besked om avvisning eller utvisning än för psykisk störning. I sådana fall kan handlingarna eller uttalan- dena inte ges samma tyngd vid prövningen av rätten till uppehållstill- stånd. En utgångspunkt för UN är därvid att uttalanden om själv- destruktiva handlingar – lika lite som när det gäller andra beslut av myndigheter eller domstolar – inte ensamma kan leda till bifall. Där- emot kan sådana uttalanden och handlingar ändå få betydelse när det gäller att bedöma humanitära situationen i dess helhet.43 Eftersom tillämpningen är restriktiv kan det hända att gränsen mellan humanitära skäl och verkställighetshinder i fall av sjukdom och vårdbehov är något flytande, dvs. personen i fråga är så sjuk att verkställighet inte kan ske. Även i sjukdomsfallen blir det vid prövningen fråga om en sam- manvägning av alla omständigheter i ärendet. Det är inte ovanligt att sjukdom i förening med släktanknytning till åberopas som grund för uppehållstillstånd av humanitära skäl. För att uppe- hållstillstånd på den grunden skall kunna beviljas krävs att det i ärendet finns särskilt ömmande omständigheter. En 85-årig kvinna från hade hämtats till av sin dotter, som var svensk medborgare . Kvinnan led av flera hjärt- och lungsjukdomar och hade haft svårt att klara sig själv i hemlandet. Enligt ett läkarintyg skulle en traumatisk händelse som en avvisning från kunna utlösa ett direkt och omedel- bart livshotande tillstånd hos henne. Regeringen fäste vikt vid läkarintyget och ansåg det inte rimligt att kräva att hon skulle åter- vända till hemlandet. Uppehållstillstånd beviljades henne av huma- nitära skäl44. Avslag fick däremot en 85-årig kvinna från som ville bosätta sig hos sin dotter i . Dottern hade bott här och var svensk medborgare . Modern var frisk för sin ålder men klarade sig inte ensam. Hon hade tidigare haft hjälp av en annan dotter, som avlidit. Regeringen fann inte att det fanns något sådant särskilt beroendeförhållande mellan modern och dottern att det skulle vara tillräckligt för uppehållstillstånd. Modern hade egen bostad och klarade sin försörjning. Regeringen ansåg inte att det fanns sådana ömmande och udda omständigheter Uppehållstillstånd av humanitära skäl att uppehållstillstånd kunde beviljas och inte heller att det fanns tillräckliga humanitära skäl45. Vuxnas anpassning till svenska förhållanden En omständighet som i större eller mindre mån får vägas in i de flesta ärenden är hur mycket utlänningen har anpassat sig till svenska förhållanden. Anpassningen kan exempelvis bestå i social etablering på olika områden. I fall då frågan om uppehållstillstånd har varit aktuell och utlänningen har vistats i , kan anknytningen till svenska förhållanden utgöra sådana skäl att ansökan om uppehållstillstånd bifalls. Det kan till exempel vara fråga om personer vilka har meddelats avvisnings- beslut, men där detta inte har kunnat verkställas. I några fall har regeringen utnyttjat möjligheten att genom förordning meddela generella föreskrifter om uppehållstillstånd av humanitära skäl46. I dessa förordningar har det föreskrivits att grupper av utlänningar som väntat på beslut viss minsta tid får beviljas uppehållstillstånd47. Frågan om anpassning till svenska förhållanden får sin största betydelse i ärenden som rör barn, men kan också ha betydelse när det gäller utlänningar som vistats här eller utlänningar av viss härkomst där avvisningsbeslut inte kunnat verkställas. Som exempel på fall där lång vistelsetid har medfört att perma- nent uppehållstillstånd har meddelats av humanitära skäl kan näm- nas den familj med tre barn, 7, 10 och , som hade varit i i samband med att fadern arbetat hos en diplomatfamilj och haft s.k. UD-visering. Fadern hade kommit till och hustrun därefter. De två yngsta barnen var födda i och talade enbart svenska. Regeringen anförde i sitt beslut att anställning vid utländsk ambassad eller utländskt konsu- lat normalt enligt praxis inte medför sådan anknytning till att uppehållstillstånd beviljas om anställningen upphör. Undan- tagsvis kan dock uppehållstillstånd beviljas för bosättning i fall där det varit frågan om mycket långvarig anställning, vilket skett om personen haft sin försörjning tryggad, exempelvis genom pension. Regeringen fann att undantag också kunde göras i ömmande fall där det fanns starka humanitära skäl. I detta fall ansåg regeringen 46SFS 1991:1999, 1994:189 och 1998:117 47Se även under avsnittet 4.3.3 Barn Uppehållstillstånd av humanitära skäl att eftersom familjen faktiskt vistats här och i strid med gällande bestämmelser blivit folkbokförd här, vore det inhumant att tvinga familjen att lämna Sverige48. Även den man som kom till och först hävdade att han kom från , senare från Bosnien-Hecegovina, beviljades permanent uppehållstillstånd med beaktande av bl.a. lång vistelsetid och anknytning till svenska förhållanden. Mannen arbetade som lokalvårdare och bodde tillsammans med två vuxna söner, av vilka en hade beviljats uppehålls- och arbetstillstånd. Utlänningsnämn- den fann att mannen inte var att anse som flykting, inte heller att han kunde beviljas uppehållstillstånd på grund av hushållsgemen- skap eller beroendeförhållande till den son som hade uppehållstill- stånd. Hans etablering på arbetsmarknaden utgjorde inte heller skäl för sådant tillstånd. Men vid en sammantagen bedömning, där sär- skilt den långa vistelsetiden – – och den anknytning mannen hade fått till svenska förhållanden beaktades, fann att han skulle få uppehållstillstånd49. Ett annat fall prövades av regeringen . Ärendet gällde en man från , som kommit till . Utred- ningen visade att han först hade sökt asyl i men fått avslag. De tyska myndigheterna hade beslutat att han skulle utvisas till där hans familj fanns kvar och där han hade bott innan han lämnat . Eftersom mannen vid tiden för prövningen hade vistats i , ansåg man inte att det var rimligt att återföra honom till . Han ansågs inte ha asylskäl, varken i förhållande till eller . Han kom från ett regimkontrollerat område i och han hade inte någon anknytning till den autonoma zonen i norra av det slag som skulle kunna möjliggöra en smidig anpassning till förhållandena där för honom och hans familj. Mot den bakgrunden och med hänsyn till hans förhållandevis långa vistelse i och familjens sociala situation i sin helhet, fann regeringen att de humanitära skälen var sådana att permanent uppehållstillstånd skulle beviljas50. Uppehållstillstånd av humanitära skäl Svåra förhållanden i hemlandet I de fall då det råder svåra yttre förhållanden i hemlandet såsom krig eller miljökatastrof kan uppehållstillstånd normalt beviljas sökanden som skyddsbehövande. Då förhållandena i hemlandet varit sådana att det skulle te sig inhumant att tvinga utlänningen att återvända har uppehållstillstånd även beviljats med hänvisning till politisk-humanitära skäl. För det fall att sökanden exempelvis ris- kerar social utstötning eller svåra trakasserier vid ett återsändande till hemlandet kan emellertid även detta utgöra grund för uppe- hållstillstånd. I hittillsvarande fall i praxis har det främst varit fråga om kvinnor som kommit till genom anknytning till en här i landet bosatt man, varefter anknytningen har brustit på grund av att mannen misshandlat eller trakasserat kvinnan. När kvinnan dessutom har kommit från ett land där skilda kvinnor i allmänhet blir socialt utstötta och trakasserade har uppehållstillstånd beviljats. har meddelat beslut i två fall som båda gällde iranska kvinnor som kommit till och gift sig här. Båda hade fått tidsbegränsat uppehålls- och arbetstillstånd. På grund av att de utsatts för kränkningar och trakasserier från sina makar hade de separerat från dessa. I båda fallen fanns risk för sociala trakasserier och utstötning vid ett återvändande till hemlan- det. Båda kvinnorna beviljades permanent uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 e § tredje stycket 3 UtlL, dvs. när ett förhållande har upp- hört skall fortsatt uppehållstillstånd ges om andra starka skäl än anknytning till eller att utlänningen eller dess barn blivit utsatt för våld eller annan allvarlig kränkning av sin frihet eller frid talar för det51. Ett liknande ärende gällde en kinesisk kvinna. Hon åberopade att maken misshandlat henne, att hon inte skulle kunna få bostad, arbete, bostad eller sjukvård i om hon inte betalade mutor för att återfå sin hushållsregistrering vid ett återvändande dit och att hon skulle få utstå allmän ringaktning. Ingen av omständigheterna ansågs i sig utgöra tillräcklig grund för uppehållstillstånd. Sam- mantaget ansågs dock omständigheterna så ömmande att hon beviljades uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 e § tredje stycket 3 UtlL52. I de praxisfall som har redovisats ovan har det alltså, förutom svåra förhållanden i hemlandet, också förekommit en brusten 51UN 390-00 och 391-00 Uppehållstillstånd av humanitära skäl anknytning vilket är en förutsättning för att 2 kap. 4 e § tredje stycket UtlL överhuvudtaget skall bli tillämplig. Bestämmelsen i 4 e § talar inte uttryckligen om humanitära skäl som grund för att bevilja fortsatt uppehållstillstånd i dessa fall. I punkten 3, som tillämpats i ovan redovisade ärenden, anges dock att uppehållstill- stånd får ges om andra starka skäl talar för att utlänningen skall ges fortsatt tillstånd. Med detta avses i förarbeten och doktrin främst olika former av humanitära skäl53. Regeringen har angående tillämpningen av 2 kap. 4 e § tredje stycket 3 utlänningslagen uttalat följande54: En samlad bedömning måste göras i varje enskilt fall, om fortsatt uppehållstillstånd skall beviljas trots att ett förhållande upphört. Vid den bedömningen måste självfallet liksom beaktas, om det finns andra starka skäl än våld eller allvarliga kränkningar som talar för att sökanden bör tillåtas stanna här, exempelvis om sökanden riskerar att bli socialt utstött vid ett återvändande eller om sökanden har stark anknytning hit. Hänsyn bör också tas till om referenspersonen avlidit eller om sökanden är allvarligt sjuk eller svårt handikappad. Även om sökanden inte utsatts för så allvarliga kränkningar att uppehållstill- stånd bör beviljas enbart på denna grund, kan ändå vid en samlad bedömning omständigheterna framstå som så ömmande att fortsatt uppehållstillstånd bör beviljas. Vid en samlad bedömning bör också vägas in sökandens anknytning till hemlandet och till vilka förhållan- den där som sökanden har att återvända. I fall då det råder svåra förhållanden i hemlandet, men då det inte har förekommit någon brusten anknytning som gör att 2 kap. 4 e § tredje stycket UtlL kan tillämpas, får alltså prövningen av frågan om uppehållstillstånd göras utifrån bestämmelsen om humanitära skäl i 2 kap. 4 § första stycket 5 UtlL. Som nämnts ovan kan det i vissa sådana fall beviljas uppehållstillstånd på politisk-humanitära skäl. Under bestämmelsen om humanitära skäl kan det i dessa fall även vägas in faktorer som social utstötning eller svåra ekonomiska förhållanden i hemlandet, t.ex. en kvinna med ett minderårigt barn som antas inte kunna få drägliga levnadsförhållanden i hemlandet. nämnda skäl kan beaktas självständigt under bestämmelsen om humanitära skäl eller tillsammans med andra skäl. 53Wikrén-Sandesjö, Utlänningslagen med kommentarer, 7 uppl. 1999/2000:43 s. 54 Uppehållstillstånd av humanitära skäl Humanitära skäl som gäller någon annan än sökanden Uppehållstillstånd kan även beviljas när de humanitära skälen rör en annan person som redan är bosatt i . Det har i praxis förekommit att anhöriga har beviljats uppehållstillstånd då den här boende på grund av sjukdom eller liknande har ansetts ha ett sär- skilt stort behov av närhet till sina anhöriga. En 33-årig man från , som var i för att besöka sin bror, beviljades tidsbegränsat uppehålls- och arbetstillstånd för att kunna stanna kvar här för att hjälpa sin bror. Brodern, som saknade anhöriga här, hade drabbats bl.a. av flera hjärninfarkter efter det att han kommit till . Enligt ett läkarintyg var den besökande broderns närvaro oersättlig för hans fortsatta rehabilitering55. Regeringen meddelade ett beslut där en man och kvinna från hade kommit hit med sina två barn, . De åberopade anknytning till en 14-årig son som bott i och som hade permanent uppehållstillstånd . Pojken hade kommit hit tillsammans med två perso- ner som felaktigt uppgavs vara hans föräldrar. Han hade också bott med dessa personer till dess hans biologiska föräldrar kom från . Somrarna hade han dock tillbringat med sin biologiska familj i . Pojken led av en ärftlig muskelsjukdom och var rullstolsburen. Av läkarintyg framgick att pojken tagit familjens avvisningsbeslut mycket hårt, att hans situation var katastrofal och att självmordrisk fanns. Regeringen fastslog i sitt beslut att det inte finns något hinder att beakta humanitära skäl som hänför sig till någon annan än sökanden. Regeringen framhöll också att pojken var minderårig och att han skulle komma att lida stor men av att skiljas från föräldrarna. De humanitära skälen ansågs därför vara synnerligen starka och familjen beviljades permanent uppehållstill- stånd. Bedömningen hade inte påverkats av att felaktiga uppgifter tidigare hade lämnats i ärendet56. Verkställighetshinder kan beaktas dels i det inledande skedet av ärendet, dels när ett avvisnings- eller utvisningsbeslut har medde- lats och det visar sig finnas hinder mot att verkställa beslutet. Uppehållstillstånd av humanitära skäl I ärendets inledningsskede, eller närmare bestämt när en fråga om avvisning eller utvisning skall prövas i samband med uppehålls- tillståndsfrågan, skall det enligt 4 kap. 12 § UtlL beaktas om det finns hinder mot att verkställa ett avlägsnandebeslut. De omstän- digheter som skall beaktas anges i 8 kap. 1–4 §§ UtlL och avser fall då utlänningen inte kan sändas till hemlandet eller visst annat land på grund av risk för att han eller hon där skulle straffas med döden, kroppsstraff, tortyr eller liknande eller utsättas för förföljelse. Det kan också finnas hinder mot att verkställa avlägsnandebeslut för utlänningar i vars hemland det råder en yttre eller inre väpnad kon- flikt eller det har skett en miljökatastrof, om utlänningen har syn- nerliga skäl mot att skickas tillbaka. En annan typ av verkställig- hetshinder som inte regleras direkt i lag, men som också kan beak- tas redan före ett lagakraftvunnet beslut, är att utlänningen inte tas emot i hemlandet. Utlänningslagen innehåller ingen uttrycklig grund för att bevilja uppehållstillstånd i dessa fall, utan anger endast att avvisnings- eller utvisningsbeslut inte får meddelas under angivna omständigheter. I praktiken innebär detta vanligtvis att uppehållstillstånd beviljas. Tillståndet kan tidsbegränsas om verkställighetshindret kan antas vara övergående. I andra fall meddelas permanent uppehållstill- stånd. I det senare skedet av ärendet, när det finns ett lagakraftvunnet avvisnings- eller utvisningsbeslut, skall samma omständigheter som angetts ovan beaktas. Visar det sig att det finns något verkställig- hetshinder är följden som anges i lag även här att avvisning eller utvisning inte får ske, 8 kap. 1–4 §§ UtlL. Skulle utlänningen efter det lagakraftvunna utvisnings- eller avvisningsbeslutet ha blivit svårt sjuk kan det också hindra en verkställighet. Sådana omstän- digheter prövas inom ramen för ny ansökan enligt 2 kap. 5 b § 2 UtlL. I praxis anses också att verkställighetshinder vid lagakraftvunna avvisningsbeslut i allmänhet utgör tillräcklig grund för att pröva en ny ansökan om uppehållstillstånd. Bestäm- melsen om ny ansökan reglerar också uttryckligen när en ansökan om uppehållstillstånd får bifallas. Den situation som nämns i andra punkten är att det skulle strida mot humanitetens krav att verk- ställa beslutet om avvisning eller utvisning57. 57 Regeringen har föreslagit att institutet ny ansökan skall avskaffas och ersättas med en annan form av prövning om det på verkställighetsstadiet visar sig finnas verkställighets- hinder, se prop. Uppehållstillstånd av humanitära skäl Som exempel på ärenden där verkställighetshinder prövats kan följande nämnas. En statslös palestinier, som inte var berättigad till asyl, fick per- manent uppehållstillstånd efter beslut i i feb- ruari 1995 eftersom verkställighet av avvisning inte kunde ske till något land58. Permanent uppehållstillstånd beviljades en man från efter- som avvisningsbeslutet mot honom inte hade kunnat verkställas, vilket berott på omständigheter utanför hans kontroll. Verkställig- hetsproblemen kunde inte heller förväntas bli lösta inom en över- skådlig framtid. Vid en samlad bedömning, där hänsyn också togs till att mannen vistats här , , fann att det inte längre var rimligt att vidhålla avvisnings- beslutet59. En man hade först uppgivit att han var medborgare i och senare, när avslagit hans asylansökan, ändrat uppgiften till att han var medborgare i . Regeringen fann att det inte kunde fastställas vilken identitet som var den rik- tiga och att den senast uppgivna somaliska identiteten fick godtas tills vidare. Verkställighet av avvisningsbeslut till kunde inte ske vid tillfället. Med hänsyn till det allmänna läget i beviljades mannen uppehållstillstånd av humanitära skäl.