sou · GSB3136d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Vidare har jag under arbetets gång erhållit uppfattningen att kostnaden för den verk- ställande direktören i ett företag som träffas av de åtskillnadsregler jag föreslår, i stor utsträckning redan belastar fjärrvärmeverksam- heten. De mindre fjärrvärmeföretagen drabbas då inte av någon utökad kostnad för en verkställande direktör. Denna kostnad drab- bar då i stället de företag som bedriver elmarknadsverksamhet. Dessa företag träffas dock inte av de övriga åtgärderna i mitt åtgärdspaket och därmed inte heller av de därmed samman- hängande kostnaderna. De merkostnader som jag förutspår kommer att uppkomma i anledning av mitt åtgärdspaket för ett förstärkt kundskydd kom- mer inte heller att medföra att företagen riskerar att slås ut. Ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag Min bedömning är att de sammantagna kostnadsökningarna för mindre företag ytterst och i värsta fall bör stanna vid en kostnad som kan beräknas till maximalt . Jag är dock övertygad om att de flesta mindre företag kommer, som brukligt är, att i större omfattning omorganisera och omprioritera verksam- heten i stället för att nyanställa. Det är därför min uppfattning att kostnaderna i genomsnitt kan bedömas bli betydligt lägre. En något så när realistisk bedömning bör kunna stanna vid att företa- gens rationaliseringsåtgärder m.m. kommer att spara i vart fall . Det skulle leda till en uppskattad sammantagen genomsnittlig kostnad i underkant av . har också framfört synpunkten att det inte finns någon spärr mot vad man skulle kunna kalla mass-för- handlingar i det åtgärdspaket jag föreslår. I likhet med nämnden tror jag att företagen kommer att agera rationellt när risker för sådana massförhandlingar uppstår. Min uppfattning stärks dessutom av att förhandlingsresultaten kommer att göras offentliga. Andra kunder ges då förutsättningar att agera på egen hand vilket företagen är väl medvetna om. De mindre företagen, som ju ofta har lokal anknytning och sannolikt därmed en större servicebenägenhet mot sina till antalet färre kunder, kommer enligt min bedömning att låta förhandlingsresultatet också vara, i vart fall indirekt, prejudicerande för likartade förhandlingssituationer. Jag föreslår därför ingen speciell spärr av det slag nämnden pekat på ett eventuellt behov av. 10.2Konsekvenser för det allmänna har till uppgift att utöva tillsyn enligt bestämmelserna i ellagen. Mitt förslag om särredovisning av fjärrvärme- och fjärrkyleverksamhet innebär en viss utvidgning av myndighetens befintliga tillsynsuppgifter. Denna utvidgning är dock av sådan karaktär att den bör gå att på ett effektivt sätt sam- ordna med redan befintliga tillsynsuppgifter. Som utredningen konstaterade i det tidigare delbetänkandet krävs att den ekonomiska aktivitet som kan hänföras till fjärrvär- meverksamhet bryts ut och sammanställs i en årsrapport Ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag och skickas in till myndigheten för att tillsynen skall kunna utföras effektivt. I det betänkandet uppskattades behov av ytterligare resurser för tillsyn av fjärrvärmeverksamhet till omkring två årsarbetskrafter eller till ca . Det nu föreslagna åtgärdspaketet kommer att innebära ett ytterligare något ökat resursbehov hos för tillsynsverksam- heten. Till det tillskott av personal som jag bedömer behövs för han- teringen av särredovisningstillsynen bör även göras tillskott med personella resurser för att ta hand om de till särredovisningen kopplade nyckeltalsredovisningarna och det utvecklande arbete som föreslås få i fråga om en modell till hjälp för bedömningen av om ett fjärrvärmepris är oskäligt eller inte. Ett sådant tillskott bör kunna stanna vid en årsarbetskraft utöver de två nämnda. Visserligen kan resurstillskottet initialt vara större som arbete sker med analysmodellen. Detta är dock inte bestående vilket måste beaktas vid bedömningen av hur stort resurstillskottet bör vara för framtiden. Den finansiering av det ökade resursbehovet hos Energimyndig- heten som vi föreslår i kapitel 11 innebär ett ökat avgiftsuttag hos energiföretagen. Avgifterna förutsätts komma att fördelas konkur- rensneutralt, varför företagens verksamheter inte bör påverkas nämnvärt. utgör en del under . Nöd- vändig personal i form av en administrativ avdelning, som sköter bl.a. ärenderegistrering, planering, personaladministration och eko- nomi, behöver därför inte särskilt inrättas. Behovet av personal, såväl ledamöter som kanslipersonal, styrs i stor utsträckning av vilken mängd ärenden som nämnden har att handlägga. Det är förenat med stora svårigheter att närmare kunna bedöma vilken belastning som kommer att få. har vissa likheter med Allmänna reklamations- nämnden. Det kan därför finnas skäl att se närmare på hur belast- ningen på den nämnden ser ut. Det kan även finnas skäl att ta intryck av den tillsynsordning som gäller i vid bedöm- ningen av antalet tvister som kan underkastas prövning. Ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag handlägger på sin bostadsavdel- ning ärenden om varor och tjänster som rör bostäder och elleveran- ser. har antalet inkomna ärenden till avdel- ningen uppgått till närmare 1 000 stycken . Därtill kommer att drygt en tredjedel av alla inkomna ärenden avvi- sades, huvudsakligen på grund av att ärendena inte lämpade sig för eller rörde sådana tjänster som är undantagna från nämndens pröv- ning.5 Den ärendetyp som har ökat mest på bostadsavdelningen rör elleveranser. Antalet sådana ärenden har ökat med . Det framgår dock inte hur stor andel av bostadsavdelningens ärenden som rör elleveranser. Energitilsynet er en opartisk myndighet i med uppgift att reglera de danska monopolföretagens priser och leveransvillkor på energiområdet.6 Till Energitilsynets arbetsuppgifter hör att utöva en tillsyns- och klagofunktion på energiområdet motsva- rande den som utför på elområdet. Detta sker genom att Energitilsynet behandlar och avgör principiella ärenden och ärenden av väsentligt samhälleligt eller ekonomiskt intresse på energiområdet.7 Energitilsynets avgöranden kan överklagas till Energiklagenævnet. Det är Energitilsynets sekretariat som bereder ärenden för avgörande av Energitilsynet, sörjer för att parterna informeras om avgörandena och att avgörandena offentliggörs. Därutöver avgör sekretariatet även mer rutinmässiga ärenden efter praxis och riktlinjer som Energitilsynet lägger fast. Energitilsynet tog allt som allt emot 1 028 inkomna ärenden på energiområdet . Normalt håller Energitilsynet möte en gång . föredrogs sammanlagt 57 ären- den till beslut i Energitilsynet, varav 13 ärenden rörde värmefrågor. Handläggningstiden föll under . 5Enligt 1 § föreskrifter om tvister som inte prövas av nämnden, KOVFS 2004:4, undantas tvister som rör elleveranser, i den mån tvisten avser förbrukning av elektrisk ström eller skäligheten av debiterade nätavgifter, från nämndens prövningsverksamhet. 6Fjärrvärmepriset är föremål för reglering i . Enligt 20 och 20 a §§ lov nr. 382 af 13. om varmeforsyning skall bl.a. fjärrvärmepriset bestämmas inom vissa intäktsramar som sätts fast med utgångspunkt i att vissa angivna omkostnader skall få täckas vid en effektiv drift av anläggningen. 7För civilrättslig prövning är huvudsakligen konsumenter hänvisade till bl.a. den nyinrättade Ankenævnet på energiområdet som är en privat klagonämnd upprättad av energibranschen (, , HNG/NGMN, Naturgas Fyn og Dansk Fjernvarme [DF]) och . Ett klagomål kan som huvudregel bara behandlas, om klaganden har ett civilrättsligt krav, som kan bestämmas till ett pengabelopp. Klagomål över dålig service, uppförande, marknadsföring m.m. kan inte behandlas. Ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag Sekretariatet avgjorde under totalt 714 ärenden, oklart hur många som gällde värmeområdet. avgjordes dock 879 ärenden, varav 133 gällde värme. Lika många värmeären- den avgjordes . Den genomsnittliga handläggningstiden för ett ärende uppgick . Med hänsyn till att det finns betydligt fler elabonnemang att tvista kring än det finns fjärrvärme- och fjärrkyleabonnemang är det rimligt att anta det inte kommer att uppstå lika många fjärr- värme- eller fjärrkyletvister som tvister om elleveranser. De ären- den som kommer att handläggas av är dock inte begränsade till konsumenttvister. Jag bedömer att ärendetill- strömningen till kommer att väl understiga antalet ärenden som inkommit till Allmänna reklamationsnämn- dens bostadsavdelning. För att undvika att nämnden översköljs med ärenden föreslås dessutom en möjlighet att om det visar sig nödvändigt införa en begränsning i form av en låg ansöknings- avgift. På detta sätt kan ärenden av bagatellkaraktär sållas bort. Det bör klargöras att de ärenden som skall handlägga i ökad utsträckning kan, vid en jämförelse med ärendena i , komma att innebära mer omfattande utredning och skriftväxling eller mer komplicerade sakförhållanden. Dessa ärenden kan därför kräva för skriftväxling, ta mer personalresurser i anspråk per ärende och kan även leda till längre sammanträdestid för beslutsfattande. Ärendena i kan mot denna bakgrund förväntas ta längre handläggningstider i anspråk och medföra högre styckkostnader än de i . Vid en fördelning av ärenden får man ett genomsnitt på nära 670 ärenden per handläggare och nära 1 500 ärenden per assistent baserat på faktisk arbetstid . Fördelar man kostnaderna för verksamheten inom på antalet ärenden uppgick styckkostnaden för till . var styckkostnaden räknat på samma sätt. Den sänkta styckkostnaden beror främst på att nämnden genom betydande ansträngningar förmått avgöra ett kraftigt ökat antal ärenden genom kanslibeslut.8 Till det sagda kommer även att har att på begäran utöva medling mellan parterna i ett fjärrvärme- eller fjärr- kyleavtal. Det totala antalet avtal uppgår till cirka 210 000 stycken. 8 , Årsredovisning 2003, . Ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag Därtill kommer ett okänt antal förhandlingar med icke-anslutna och potentiella kunder. Det kan enligt min mening förväntas att fjärrvärme- och fjärrkyleföretagen kommer att agera konfliktföre- byggande i högre utsträckning än vad som redan sker för närva- rande. Antalet förhandlingar i anledning av villkorsändringar kom- mer därför inte att behöva uppkomma i någon större utsträckning om bara fjärrvärme- och fjärrkyleföretagen kan förklara de ensidiga villkorsförändringarna på ett tydligt och pedagogiskt sätt. Detta ger givetvis återverkningar på antalet ärenden som förs vidare till nämndens medlingsfunktion. Vid underhandskontakter med har myndig- heten bedömt att sammanlagt sju till åtta heltidstjänster behöver tillföras verksamheten med beaktande av myndighetens nya upp- gifter. Jag har inte funnit anledning att ifrågasätta denna bedöm- ning. En resursförstärkning av denna omfattning kan vara nödvän- dig om myndigheten skall kunna fullgöra de nya rapporterings- och tillsynsuppgifter som föreslås och utföra såväl den över- blickande verksamhet som myndigheten har att utföra samt de medlings- och tvistlösningfunktioner på fjärrvärmeområdet som tillkommer. har till uppgift att ta tillvara konsumenternas intressen. I uppgiften ligger bl.a. att utföra förebyggande tillsyns- arbete genom att verket träffar överenskommelser med näringslivet – ofta med hela branscher – om hur marknadsföring och avtalsvill- kor ska utformas. Mitt förslag berör verksamhet huvudsakligen endast såvitt gäller utarbetandet av allmänna avtalsvillkor för kon- sumenter på fjärrvärmeområdet. Uppgiften är inte ny för Konsu- mentverket utan ingår, som konstaterats, i verkets arbetsuppgifter. Jag bedömer därför att inte kommer att drabbas av några merkostnader som medför ett ytterli- gare behov av resurstillskott till verksamheten. Ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag 10.2.3De allmänna domstolarna m.m. Den kriminalisering av olovliga avledningar av värmeenergi som jag föreslår kommer visserligen, såvitt jag kan bedöma, att medföra förbättrade möjligheter att väcka åtal för brott. Någon större ökning av antalet brottmål lär regleringen dock inte ge upphov till. Den påverkan som kriminaliseringen kan väntas få på rättsväsendet kan därför i princip bortses ifrån. De allmänna förvaltningsdomstolarna kommer inte direkt att berö- ras av mina förslag, huvudsakligen då avgö- randen i form av rekommendationer inte kommer att kunna över- klagas. Visserligen kommer nämndens verksamhet att underställas förvaltningslagen och därmed kunna komma att medföra att ären- den prövas av de allmänna förvaltningsdomstolarna. Denna påver- kan är dock marginell. Dessutom kan regleringen om ökad åtskill- nad mellan fjärrvärmeverksamhet och elmarknadsverksamhet för att undvika korssubventionering mellan olika verksamheter, som Kammarrätten i konstaterat, indirekt förbättra möjlig- heten att i mål om tariffer och anslutningsavgifter på elområdet bedöma verkliga kostnader i respektive verksamhet. Jag bedömer att de förslag som jag tidigare lämnat och lämnar i detta betänkande inte medför några konsekvenser för den kommu- nala självstyrelsen, det brottsförebyggande arbetet, sysselsätt- ningen och offentlig service i olika delar av landet. Inte heller påverkas jämställdheten mellan kvinnor och män eller möjlig- heterna att nå de integrationspolitiska målen. Förslag: En tillsynsavgift bör tas ut som bygger på den försålda volymen fjärrvärme respektive den mottagna volymen värme- energi i fjärrkyleverksamheten. Tvistlösning i bör vara avgiftsfri. Dock bör regeringen ha möjlighet att förordna om en mindre avgift om antalet ärenden av mindre ekonomisk betydelse blir så stort att handläggningstiderna blir alltför långa. De två huvudsakliga formerna för finansiering av den statliga tillsynen utgörs av avgifter eller finansiering genom förvaltnings- anslag, dvs. Principerna för vilken av de olika finansieringsformerna som skall väljas för en viss verksamhet är något oklara. Såväl relativt närliggande verksamhetsområden som olika tillsynsområden inom samma myndighet kan ha olika former av finansiering. De avgifter som till stora delar finansierar en tillsynsverksamhet på ett område är s.k. offentligrättsliga avgifter, dvs. de innebär ingrepp i enskildas ekonomiska förhållanden. Med detta följer att avgifterna enligt lag är tvingande för samtliga tillsynsobjekt på det aktuella området. Det är som skall fatta beslut om offentligrättsliga avgifter. kan dock delegera rätten att föreskriva om avgifter till regeringen, som i sin tur kan delegera denna rätt vidare till en myndighet. Förstnämnda sker normalt i samma lag som reglerar tillsynen. Det förslag till reglering av fjärrvärmeverksamhet som utred- ningen lämnade i delbetänkandet, SOU 2003:115, innehöll en möj- lighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer att, med stöd av 12 kap. 6 § ellagen (1997:857), meddela föreskrifter om avgifter för en myndighets verksamhet som sker med stöd av den lagen. Föreskriftsrätten skulle med den lagtekniska lösning som då föreslogs alltså även gälla för fjärr- värmeverksamhet. I detta betänkande föreslår jag att det skall skapas en särskild lagstiftning för fjärrvärmeverksamhet. Fjärrvärmelagen bör därför innehålla motsvarande föreskriftsrätt på fjärrvärmeområdet. De verksamheter som avgifter kan föreskrivas om är i huvudsak till- synsverksamhet. Utredningen konstaterade i delbetänkandet att det skulle kunna slå mycket olika för olika fjärrvärmeföretag vid val av en avgifts- reglering som kom att belasta fjärrvärmeleverantörerna med en tillsynsavgift för varje abonnemang de innehar. Med en sådan ordning skulle de fjärrvärmeföretag som har ett större antal lågkon- sumerande småhusabonnenter tvingas betala höga tillsynsavgifter i jämförelse med fjärrvärmeföretag som har stor andel högkon- sumerande abonnenter med flerbostadshus. Ett sådant avgifts- system fann utredningen otillfredsställande och det skulle också, enligt utredningens bedömning, kunna motverka en fortsatt utbyggnad av fjärrvärme till småhus. Utredningen förespråkade i stället att det skall införas en avgiftsmodell som bygger på den försålda volymen fjärrvärme, t.ex. öre per såld MWh. Visserligen kan även ett sådant system innehålla vissa otillfredsställande inslag men utredningen fann att det finns skäl att anta att resultatet av ett sådant system är mindre ingripande för de berörda fjärrvärmeföretagen i förhållande till ett system som är relaterat till antalet abonnenter. Den föreslagna konstruktionen är tilltalande även av det faktum att ett företags storlek och verksamhet ofta påverkar och är relaterat till behovet av tillsyn. Dessutom torde en volymanknuten tillsynsavgift vara tämligen enkel att administrera och kontrollera då försäljningsuppgifterna utan större administrativa åtgärder bör finnas tillgängliga hos den som bedriver fjärrvärmeverksamhet. Vad som framkommit under utredningens fortsatta arbete har inte föranlett annan bedömning än den som tidigare gjordes. Utredningen förordar därför alltjämt ett avgiftssystem som baseras på mängden försåld värme i en fjärrvärmeverksamhet där före- tagens inrapportering av försäljningsuppgifterna till tillsynsmyn- digheten sker utan anmodan. Motsvarande reglering bör gälla för fjärrkyleverksamhet. Avgiften för den verksamheten skall dock baseras på mängden mottagen värmeenergi från kund. viktigt att uttaget avstäms mot tillsynsmyndighetens faktiska kostnader för verksamheten så att avgiften kan relateras till en motprestation. En sådan uppgift ligger inom Ekonomistyrnings- verkets verksamhetsområde. För att få en tvistefråga i ett fjärrvärmeavtalsförhållande prövad är parterna, som ovan redogjorts för, huvudsakligen hänvisade till allmän domstol. Innan en tingsrätt tar upp målet till prövning krävs att den som väcker talan först betalar en i sammanhanget relativt blygsam ansökningsavgift. De resonemang som vi fört kring utformningen av en tvistlös- ningsmöjlighet på fjärrvärmeområdet har gått ut på att skapa bl.a. ett snabbt, effektivt, rättssäkert och billigt förfarande. Den fråga vi nu har att ta ställning till är i vilken utsträckning, om ens alls, verksamheten skall delfinansieras genom att en ansökningsavgift skall erläggas även för prövning i . Här är inledningsvis att märka att avgörande inte är bindande för parterna. För att då belägga ett förfarande hos nämnden med en ansökningsavgift krävs, enligt min mening, att det bör föreligga rimliga skäl för detta. De aktörer, dvs. fjärrvärmeleverantörer och fjärrvärmekunder, som kan komma i fråga för en tvistlösning i har olika, djupt varierande, ekonomiska förutsättningar. En fjärr- värmeleverantör har som regel goda möjligheter att kunna betala för den tvistlösning som kan komma i fråga i . Detta gäller också för stora delar av kundkollektivet, speciellt de kunder som har flerbostadshus. Däremot kan även en relativt låg ansökningsavgift onekligen utgöra ett inte obetydligt hinder för konsumenter att ta steget mot en prövning av t.ex. frågan om fjärrvärmepriserna är oskäliga. En sådan ordning är inte lyckad. Mycket talar därför för att konsumenter, liksom är fallet i All- männa reklamationsnämnden, inte bör behöva betala för tvistlös- ningsmöjligheten. Det kan ifrågasättas om även fjärrvärmeleverantörer och andra kunder bör komma i åtnjutande av en privilegierad prövnings- möjlighet, som prövning ändå är, utan kostnad. Dessa aktörer är ju annars hänvisade till allmän domstol eller till skilj- eförfaranden med vilka det följer inte oansenliga kostnader. Visser- ligen betalar fjärrvärmeleverantörerna och de kunder som inte är konsumenter då för ett mellan parterna rättskraftigt bindande avgörande. För att förstärka attraktionskraft och därmed få parterna att utnyttja detta förfarande i högre utsträckning talar dock att inte göra åtskillnad mellan olika typer av fjärrvärmeaktörer. Dessutom bör en likhetsprincip gälla i fråga om att få tillgång till ett och samma förfarande för prövning av tvist. Det finns därför skäl att tillhandahålla ett billigt förfarande för alla typer av parter. För att tillvarata konsumenternas intressen av en kostnadsbegränsad prövning bör därför ingen ansökningsavgift förekomma för att få en tvistefråga prövad i . I konsekvens med det ovan anförda skall inte heller andra kunder eller fjärrvärmeleverantörer betala ansökningsavgift. Med den utformning som fjärrvärmelagen förutsätts få finns det dock en möjlighet att delegera avgiftsfrågan till regeringen. Denna möj- lighet kan komma att behöva utnyttjas om utvecklingen skulle visa att antalet ärenden av mindre ekonomisk betydelse i nämnden blir så stort att handläggningstiderna växer på ett oacceptabelt sätt. 11.2.2Annan finansiering av tvistlösningsfunktionen I den utsträckning som tvistlösningsfunktionen inte kan anses utgöra ett led i ansvarig myndighets tillsynsverksamhet krävs annan finansiering än via tillsynsavgifter. För denna verksamhet bör utgångspunkten vara att den skall finansieras via anslag, dvs. Regeringen bedömde i budgetpropositionen (prop. 2004/05:1, utgiftsområde 21, s. 50 f.) att de tillkommande tillsynsuppgifter vid som kraven på åtskillnad av fjärrvärme- verksamheten kan föranleda bör finansieras inom ramen för de utökade förvaltningsresurser som föreslås för myndigheten. Vidare framgår att regeringen bedömde att resurser för tillsyns- och analysverksamheten avseende energimarknaderna behöver utökas med . Det är min uppfattning att de kostnader som verksamheten i medför bör kunna täckas av detta extra resurs- tillskott och således inte föranleda ytterligare finansie- ringsbehov. I den mån arbetsbelastning skulle komma att påverkas av hög belastning till följd av ett stort antal ärenden av mindre ekonomisk betydelse bör en delfinansiering genom ansökningsavgifter i första hand övervägas. Förslag till lag om ändring i 8 kap. 10 a § Avleder någon olovligen värmeenergi ur ett försörjningsnät för värme eller till ett försörjningsnät för kyla, döms för olovlig värmeenergi- avledning till böter eller fängelse högst . Vid ringa fall skall inte dömas till ansvar. Är brottet grovt, döms till fängelse, lägst och högst . Paragrafen är ny. Bestämmelsen har berörts bl.a. i avsnitt 9.5. Den innehåller en kriminalisering av en till olovlig kraftavledning mot- svarande gärning på fjärrvärme- och fjärrkyleområdet. Bestämmel- sen har också utformats med utgångspunkt från 8 kap. 10 § brotts- balken om olovlig kraftavledning. Av första stycket följer att olovlig avledning av värmeenergi kan medföra ansvar. Alla former av värmeenergi avses, dvs. såväl låggra- dig som höggradig sådan. Därmed omfattas såväl den värmeenergi som används i ett fjärrvärmesystem som den värmeenergi med lägre temperaturnivå som används i ett fjärrkylesystem. Vid fjärrkyla avleds dock inte värmeenergi med låg temperatur utan värmeenergi från den kylda fastigheten m.m. avleds till fjärrkylesystemet och tillför det värmeenergi. En begränsning av ansvaret följer dock av rekvisitet att endast värmeenergi som avleds ur ett försörjningsnät för värme eller till ett försörjningsnät för kyla omfattas av straff- bestämmelsen. Med försörjningsnät avses nödvändig infrastruktur för försörjning eller bortledande av värmeenergi, dvs. huvudsakli- gen rörledningar men även fjärrvärme- och fjärrkylecentraler m.m. kan ingå. Det förekommer dock försörjningsnät som används för värme- eller kyländamål utan att de för den skull utgör en del i ett fjärrvärme- eller fjärrkylenät. Bestämmelsen tar visserligen sitt huvudsakliga sikte på olovliga åtkomster av värmeenergi ur fjärrvärme- och fjärrkylenät. formning som bestämmelsen har getts medför dock att olovliga avledningar av värmeenergi ur även andra försörjningsnät för upp- värmnings- eller avkylningsändamål än fjärrvärme- och fjärrkylenät blir straffbara. En sådan ordning överensstämmer med vad som gäller för olovlig avledning av elektrisk kraft, där inskränkningar av det straffbara området inte görs. Vad som kriminaliseras är olovlig avledning. Begreppet avledning är detsamma som i 8 kap. 10 § .