sou · GSB331 · 2005-01-01 00:00:00 — Hon har trots den korta vistelsetiden lärt sig att tala svenska och har egen bostad. avslog hennes ansökan. A, som överklagade till , vidhöll sina uppgifter och tillade bl.a. att fadern och brodern uttalat direkta hotelser mot hennes person. prövade frågan om A:s rätt till uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 e § tredje stycket utlänningslagen. Nämnden konstaterade inledningsvis att A inte hade sådan Flyktingbegreppet enligt nuvarande svensk rätt anknytning till familj här eller till det svenska samhället att uppehållstillstånd kunde ges enligt bestämmelsens första punkt samt att sammanboendet mellan A och B varit så kortvarigt att uppehållstillstånd inte heller kunde beviljas enligt andra punkten i samma bestämmelse. Härefter prövade nämnden om det trots det fanns andra starka skäl för att A skulle få fortsatt uppehållstillstånd med stöd av bestämmelsens tredje punkt. I sitt beslut anförde i denna del sammanfattningsvis följande.120 A har gjort sannolikt att hon utsatts för mycket allvarliga kränkningar under sitt äktenskap och det får antas att förhållandet från A:s sida varit allvarligt menat från början. Det kan inte uteslutas att A kan komma att drabbas av allmänna trakasserier vid ett återvändande. Med hänsyn till dessa omständigheter föreligger sådana starka skäl att A skall beviljas permanent uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 e § tredje stycket 3 utlänningslagen. 1.7.6Kvinna från som efter kort äktenskap separerat från sin i bosatte make. Bl.a. fråga om social utstötning vid ett återvändande till hemlandet – Vägledande beslut, UN 418-00 Kvinnan , , kom till . Hon hade ett tidsbegränsat uppehålls- och arbetstillstånd till på grund av anknytning till maken , bosatt i . A och B hade gift sig i . De gifte sig också i . i återvände A till . ansökte hon på nytt om uppehållstillstånd. Hon kom åter till och beviljades uppehållstillstånd till inom ramen för uppskjuten invandringsprövning. 120 I beslutet hänvisade bl.a. till ett uttalande i prop. 1983/84:144, s. 73, där det föredragande statsrådet anför följande. Det är uppenbart att ordningen med uppskjuten invandringsprövning för den utlänning som berörs kan medföra allvarliga svårigheter i de fall då förhållandet mellan parterna försämras eller bryts före tvåårstidens utgång. Den utpressningsliknande situation som utlänningen då kan hamna i, liksom den risk som kvinnor i vissa fall löper att bli socialt utstötta vid en utvisning till hemlandet, är exempel på detta. I praxis tas emellertid avgörande hänsyn till sådana omständigheter vid bedömningen av om utlänningen skall få stanna. Jag delar kommitténs uppfattning att hänsyn i den situationen bör tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet, främst om utlänningen har misshandlats eller annars blivit illa behandlad under sammanboendet, om det finns barn i förhållandet, om sökanden riskerar att bli socialt utstött vid återkomsten till hemlandet och om han eller hon hunnit bli väl etablerad i arbetslivet. Flyktingbegreppet enligt nuvarande svensk rätt därefter om förlängt uppehållstillstånd. A och B skildes . avslog hennes ansökan. A överklagade till . Som skäl för sin ansökan uppgav hon i huvudsak följande. Hon hade från början planerat att komma till för att leva i ett lyckligt äktenskap. Maken drack emellertid mycket alkohol, slog henne och utsatte henne för psykisk misshandel. Efter det att hon rest tillbaka till återupptogs kontakten med maken, som försäkrade henne att han hade förändrats. När hon återvände till började han dock att dricka alkohol och misshandla henne igen. Eftersom hon utsattes för såväl psykisk som fysisk misshandel hade hon inget annat val än att lämna maken definitivt. Hon har fortsatt att studera svenska och har numera ett förhållandevis stort kontaktnät i . Det skulle av flera skäl bli mycket svårt för henne om hon tvingades återvända till . Hon har, genom att gifta sig och flytta utomlands, förlorat sin hushållsregistrering (hukou), därigenom har hon förlorat möjligheten att få bostad, arbete och sjukvård i hemlandet. Det är förenat med stora svårigheter att erhålla ny registrering utan att betala mutor. Detta bidrar till att utesluta henne ur samhällsgemenskapen. Situationen förvärras av att hon numera är frånskild på grund av den ringaktning som drabbar en frånskild kvinna i det kinesiska samhället, särskilt på landsbygden. prövade frågan om A:s rätt till uppehålls- tillstånd enligt 2 kap. 4 e § tredje stycket utlänningslagen. Nämnden fann att det fick anses sannolikt att A hade behandlats illa av B och att förhållandet hade upphört på grund av dennes beteende. fann vidare att förhållandet mellan A och B framstod som seriöst från början. Trots att det faktiska sammanboendet varit förhållandevis kort – högst – kunde det inte sägas ha varit helt kortvarigt. Det bedömdes vara tveksamt om A hade utsatts för sådant våld eller annan allvarlig kränkning som enligt bestämmelsen kunde ge rätt till uppehållstillstånd. Uppgifterna om förlorad hushållsregistrering – vilka i och för sig inte ifrågasattes – ansågs inte utgöra en sådan social utstötning som den aktuella bestämmelsen syftade på; inte heller påståendena om risk för ringaktning ansågs tillräckliga i det avseendet. Ingen av de förekommande omständigheterna i ärendet ansågs i sig tillräcklig för att utgöra grund för beviljande av Flyktingbegreppet enligt nuvarande svensk rätt uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 e § tredje stycket utlänningslagen. Emellertid ansågs omständigheterna sammantagna vara så ömmande att A skulle beviljas permanent uppehållstillstånd med stöd av bestämmelsens tredje punkt. 2.1Förföljelse på grund av kön fick (numera ) regeringens uppdrag att utarbeta riktlinjer för hur kvinnors skyddsbehov bättre skulle kunna uppmärksammas i utlänningsärenden och att sprida kunskap om dessa riktlinjer bland sin personal. Inom ramen för uppdraget skulle verket, i samråd med , även redovisa på vilka tillståndsgrunder kvinnor som åberopat förföljelse eller annan kränkande behandling faktiskt beviljats uppehållstillstånd och i vilka typfall ansökningar av detta slag resulterat i avslag.1 lämnade sin rapport till regeringen den 2 februari 2001.2 Av rapporten framgår bl.a. att könsbestämmelsen har tillämpats i mycket begränsad omfattning sedan den infördes . Flertalet kvinnor som åberopat förföljelse eller annan kränkning på grund av kön har beviljats uppehållstillstånd på humanitära grunder. Endast undantagsvis har de könsrelaterade aspekterna ensamma varit avgörande för bedömningen. I den mån risk för förföljelse ansetts föreligga, har uppehållstillstånd i regel beviljats med stöd av andra bestämmelser än könsbestämmelsen.3 Nedan följer en redogörelse för vad som anförs i Migrations- verkets skrivelse till regeringen. I skrivelsen behandlas bl.a. den kritik som riktats mot den svenska utlänningslagstiftningen såvitt gäller förföljelse på grund av kön och de asylskäl som är vanligen förekommande i denna typ av ärenden. 1Regeringens beslut, UD2000/742/MAP. 2Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , Förföljelse på grund av kön – grunder för uppehållstillstånd, SIV-129-2000-5900. 3Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 15-–16. 2.1.1Kritik mot den svenska lagstiftningen Kritik har riktats mot den svenska tolkningen av artikel 1 (A) 2 i , som av många anses vara alltför snäv. Den svenska utlänningslagstiftningen har även kritiserats för att lagens skyddsbestämmelser överlappar varandra. Vissa kritiker hävdar att utlänningslagens uppbyggnad leder till att en person som riskerar förföljelse på grund av sitt kön eller sin homosexualitet riskerar att få ett sämre skydd än vad han eller hon egentligen är berättigad till.4 När det gäller kvinnors situation har kritiken huvudsakligen inriktat sig på följande punkter. Den som förföljs på grund av kön går miste om sin rätt till flyktingstatus I debatten har det argumenterats för att tillämpningen av flyktingbestämmelsen i 3 kap. 2 § UtlL skall ändras så att kvinnor som riskerar förföljelse på grund av sitt kön kan betraktas som flyktingar. Argumentet grundas på den utveckling som skett internationellt ; nämligen att kvinnor i vissa fall ansetts tillhöra en viss samhällsgrupp och på grund härav erkänts som flyktingar. Så har skett bl.a. i , , , och . Vidare hänvisas till UNHCR:s exekutivkommittés slutsats nr. 39,5 vilken ger enskilda stater frihet att anta tolkningen att kvinnliga sökanden, som riskerar hård eller omänsklig behandling därför att de brutit mot de sociala sedvänjorna i ett samhälle som de lever i, kan utgöra en viss samhällsgrupp. Det finns de som hävdar att det är omöjligt att komma till slutsatsen att en sökandes fruktan för förföljelse på grund av kön är välgrundad utan att fastställa att sökanden tillhör en viss samhällsgrupp. 4Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 6–7. 5UNHCR Executive Committee Conclusions No. 39 (XXXVI) – 1985, Refugee Women and International Protection. 6Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 6–7. De som omfattas av könsbestämmelsen berövas det skydd som följer av flyktingars rättsliga ställning Könsbestämmelsen, som finns i 3 kap. 3 § första stycket 3 UtlL, har utformats med skyddsbestämmelsen för flyktingar i 2 § samma kapitel som förebild. Begreppet välgrundad fruktan för förföljelse skall tolkas på samma sätt i de båda bestämmelserna. Den kritik som riktats mot könsbestämmelsen har handlat bl.a. om att den som anför könsrelaterad förföljelse måste uppfylla kriterierna för flyktingskap som vederbörande berövas det skydd och de särskilda rättigheter7 som följer av flyktingars rättsliga ställning.8 När könsbestämmelsen och tortyrbestämmelsen är tillämpliga finns det risk för att tillstånd beviljas enligt könsbestämmelsen trots att denna ger sämre skydd Könsrelaterad förföljelse kan i många fall betraktas som tortyr eller annan grym, förnedrande eller omänsklig behandling eller bestraffning. I dessa fall är tortyrbestämmelsen (3 kap. 3 § första stycket 1 UtlL) och könsbestämmelsen tillämpliga . Kritik har riktats mot att det i ärenden av detta slag finns risk för att skydd beviljas sökanden enligt könsbestämmelsen i stället för tortyrbestämmelsen och att sökanden därigenom berövas det starkare skydd som tortyrbestämmelsen ger.9 Könsbestämmelsen strider mot diskrimineringsförbudet Alla konventioner eller dokument inom området för de mänskliga rättigheterna som antagits av FN inbegriper principen om icke- diskriminering på grund av kön.10 Enligt kritikerna strider utlänningslagens könsbestämmelse mot diskrimineringsförbudet, eftersom det finns en risk för att bestämmelsen tillämpas på ett sådant sätt att kvinnor får nöja sig med ett sämre skydd när de egentligen borde ha rätt till en fördelaktigare ställning enligt flyktingbestämmelsen eller tortyrbestämmelsen. påpekas att den som är flykting, till skillnad från den som får uppehållstillstånd med stöd av könsbestämmelsen, kan erhålla resedokument och åtnjuta förmånligare regler vad gäller svenskt medborgarskap och ekonomiskt bidrag vid familjåterförening. Se avsnitt 1.6. 8Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 7. 9Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 7. 10Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 1. hänvisar bl.a. till om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. Enligt artikel 1 i denna konvention omfattar diskrimineringsförbudet även diskriminerande effekter som följer av en tillsynes könsneutral lagstiftning.11 Könsbestämmelsen är överflödig och bör utgå När det är fråga om förföljelse på grund av kön eller homosexualitet förespråkar vissa kritiker att skydd alltid skall beviljas enligt flyktingbestämmelsen eller tortyrbestämmelsen. De som företräder denna uppfattning anser att könsbestämmelsen är överflödig och hänvisar bl.a. till att det ofta finns en koppling mellan könsrelaterade förföljelse och flera av de skyddsgrunder som återfinns i flyktingbestämmelsen. Ett exempel som framhålls är att kvinnor som brutit mot sociala regler eller sedvänjor i själva verket har, eller kan tillskrivas, en religiös eller politisk övertygelse. De anser att ett överskridande av denna typ av norm inte är att bedöma som en passiv och omedveten handling.12 Antal kvinnor som beviljades uppehållstillstånd i åren 1997–2000 Av tabell 4.1 framgår tydligt att uppehållstillstånd med stöd av könsbestämmelsen beviljats i begränsad omfattning jämfört med övriga bestämmelser. I regel har klassning enligt könsbestämmelsen skett enhetligt familjevis, dvs. har en familj rest in och sökt asyl har 11Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 7. 12Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 7. 13Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 8. samtliga familjemedlemmar (inklusive män och söner) fått tillstånd på samma grund. Endast 13 av de 29 kvinnor som registrerats under könsbestämmelsen har själva riskerat förföljelse vid ett återvändande till hemlandet; nämligen 12 flickor som riskerat könsstympning samt en kvinna som riskerat förföljelse på grund av sin homosexualitet och som blivit tvångsvis bortgift med en man.14 En förklaring till att så få kvinnor givits uppehållstillstånd med stöd av könsbestämmelsen är att den asylsökande ofta anför flera olika grunder till stöd för sin ansökan om uppehållstillstånd, t.ex. kan flyktingskäl, humanitära skäl och anknytning åberopas i samma ärende.15 När det är fråga om könsstympning har, som nämnts, utvecklingen gått mot att bevilja tillstånd med stöd av tortyrbestämmelsen i stället för enligt könsbestämmelsen. Det avspeglar sig naturligtvis också i statistiken.16 för inte statistik över vilka skäl som åberopas i olika ärenden utan registrerar endast enligt vilken bestämmelse tillstånd beviljas.17 Statistiken visar t.ex. inte i vilken omfattning könsrelaterad förföljelse har lett till uppehållstillstånd enligt flyktigbestämmelsen eller tortyrbestämmelsen. Med ledning enbart av den statisk som förs av kan man därför inte avgöra vilka omständigheter som legat till grund för ett bifallsbeslut. statistik ger inte heller upplysning om på vilka grunder en ansökan om uppehållstillstånd har lämnats utan bifall.18 För att få en bättre bild över hur vanligt det är att förföljelse på grund av kön åberopas i asylärenden och vilken betydelse sådana skäl har för tillståndsfrågan, har och gjort dels en genomgång av ett urval av avgjorda ärenden med kvinnliga sökanden –, dels en enkätundersökning avseende ärenden som handlades av respektive –30 november 2000.19 Med utgångspunkt från detta material dras i skrivelse bl.a. följande slutsatser: 14Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., bilaga 3. 15Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 16. 17Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 8. 18Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 8. 19Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 10–12. Det faktiska antalet ärenden där kvinnor åberopar förföljelse eller annan kränkande behandling på grund av kön är begränsat jämfört med det totala antalet ärenden (eller ev. ännu lägre).20 Antalet fall av uppgifter om förföljelse på grund av kön eller annan kränkning fördelar sig ganska jämt mellan kvinnans privata och offentliga sfär. Vanligast är uppgifter om våldtäkt.21 Problemet med förföljelse eller kränkning på grund av kön förekommer i flera olika länder. Företrädesvis gäller det länder som genomlidit krig eller inre oro, har en stark religiös framtoning eller där i allmänhet respekten för mänskliga rättigheter är ifrågasatt eller inte upprätthålls.22 Det är inte ovanligt att uppgifter om förföljelse eller kränkning på grund av kön förs fram först i ett sent skede av handläggningen, t.o.m. efter det att ett avvisningsbeslut vunnit laga kraft.23 skrivelse till regeringen innehåller en redogörelse för de skäl som vanligen åberopas när det är fråga om kränkning på grund av kön. I redogörelsen framhålls att förföljelse eller kränkning på grund av kön ofta åberopas som ett av flera skäl för uppehållstillstånd och ibland inte förrän i ett sent skede av handläggningen.24 Det kan finns flera orsaker härtill. Bl.a. är det känt att människor som utsätts för trauman av olika slag, t.ex. våldtäkt, gärna förtiger händelsen inte bara för den utredande myndigheten utan också för sina närstående.25 En sådan upplevelse är ofta mycket svår att tala med andra om. I skrivelsen anförs sammanfattningsvis följande. 20 Sannolikt finns ett inte oväsentligt mörkertal, dvs. fall där kvinnor har drabbats av övergrepp men av skilda anledningar inte velat uppge det, eftersom detta är ett känsligt och synnerligen personligt tema. Se skrivelse till regeringen, , a. a., s. 16. 21Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 16. 22Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 10. 23Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 9. 24Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 9. 25Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 9. Våldtäkt är en synnerligen integritetskränkande handling som, oavsett omständigheterna, måste anses utgöra en allvarlig kränkning av de mänskliga rättigheterna. I fråga om våldtäkt eller risk för våldtäkt kan flera typfall skisseras. En kvinna kan t.ex. bli våldtagen i en krigssituation i syfte att förnedra inte bara henne själv och hennes anhöriga, utan också som ett angrepp på hennes nationella eller etniska tillhörighet. Andra exempel är att en kvinna kan utsättas för grova sexuella övergrepp av myndighetspersoner i samband med myndighetsingripanden eller för våldtäkt av enskilda okända personer eller av närstående. Om kvinnans fruktan för förföljelse är välgrundad och övergreppet kan kopplas till kvinnans etniska tillhörighet eller politiska uppfattning, som kan vara fallet i de två första exemplen, kan hon vara att anse som flykting. kan kvinnan vara berättigad till skydd enligt tortyrbestämmelsen, eftersom våldtäkt ofta kan betecknas som en grym och omänsklig behandling. Könsbestämmelsen är i princip också tillämplig.26 Bedöms kvinnans fruktan inte vara välgrundad är ingen av de nämnda bestämmelserna tillämplig. I sådant fall kan hon beviljas uppehållstillstånd av humanitära skäl, förutsatt att dessa skäl ryms inom det förhållandevis snäva utrymme som finns för sådana skäl.27 Våldtäkt som begås av en enskild person utan koppling till de skyddsgrunder som anges i flyktingbestämmelsen är en kriminell handling som i första hand skall beivras av hemlandets myndigheter. Kan eller vill hemlandets myndigheter i det enskilda fallet inte vidta tillräckliga åtgärder för att komma till rätta med problemet och löper kvinnan risk för ytterligare övergrepp som myndigheterna inte skyddar henne från kan – beroende på omständligheterna – såväl tortyrbestämmelsen som könsbestäm- melsen och bestämmelserna om humanitära skäl vara tillämpliga.28 Könsstympning av en kvinna är till sin art en omänsklig, grym och förnedrande behandling som faller in under tortyrbestämmelsen. Även om könsbestämmelsen också är tillämplig, framstår 26Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 13. 27Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 13. 28Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 13. tortyrbestämmelsen som det mest adekvata alternativet vid risk för könsstympning, i synnerhet som det skydd som ges enligt den bestämmelsen är starkare än enligt könsbestämmelsen. I det s.k. Togo-fallen (UN 328-97) gavs uppehållstillstånd med stöd av könsbestämmelsen till två flickor (och deras föräldrar) på grund av att flickorna riskerade att könsstympas vid ett återvändande till hemlandet. Praxis har numera ändrats och vid risk för könsstympning ges i regel uppehållstillstånd med stöd av tortyrbestämmelsen.29 Det finns kvinnor som riskerar att utsättas för s.k. hedersmord om de återvänder till hemlandet. Företeelsen som sådan är ett uttryck för ett extremt våld som i flertalet fall kan hänföras till den privata sfären. Ofta rör det sig om en familjär vanära, t.ex. vid skilsmässa eller kring val av äktenskapspartner. Även blodshämnd hör hit. De individuella omständigheterna varierar mycket från fall till fall. I nästan alla länder torde företeelsen ses som ett brott och det är i första hand hemlandets ansvar att ge kvinnan skydd. I vissa länder är dock statsmaktens möjligheter eller intresse att ge kvinnan skydd begränsat. Kan man i det enskilda ärendet bedöma att det finns en risk för hedersmord eller blodshämnd torde tortyr- bestämmelsen vara tillämplig. Könsbestämmelsen är inte relevant eftersom hedersmord anses vara en könsneutral företeelse; dvs. en åtgärd som kan riktas mot vem som helst som brutit mot någon social norm. En kvinna är visserligen mer sårbar i en sådan situation men det medför inte att könsbestämmelsen blir mer relevant.30 Ett liknande resonemang som vid hedersmord kan anläggas på fall där en kvinna riskerar att bestraffas av myndigheter på ett grymt eller omänskligt sätt, t.ex. genom stening eller piskning. Sådana omänskliga bestraffningar anses i regel inte vara utpräglat könsspecifika.31 29Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 13. 30Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 13. 31Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 13. Orsakerna till social utstötning kan vara många, t.ex. skilsmässa, otrohet eller överskridande av sociala normer. Företeelsen är oftast hänförlig till länder där samhällets sociala skydd är svagt utvecklat och där den enskilde normalt får sin trygghet inom familjen. Social utstötning anses vara ett könsneutralt begrepp, även om kvinnor i allmänhet har betydligt svårare än män att klara en sådan situation. I många samhällen är den allmänna synen på vad som är socialt accepterat avsevärt mer restriktiv när det gäller kvinnor än när det gäller män, vilket gör att risken för social utstötning är större för kvinnor. Risken för den enskilde är regelmässigt mycket individuell och beroende av flera aspekter, t.ex. om vederbörande kommer från stad eller landsbygd, utbildningsnivån eller stödresurser utanför familjen. Det blir i dessa ärenden mindre tal om behov av skydd från förföljelse utan mera om humanitära överväganden.32 Generella regler eller normer som innebär särskilda restriktioner för kvinnor En del länder har generella regler eller normer som innebär restriktioner särskilt för kvinnor. Det kan gälla krav på viss klädedräkt eller inskränkningar i rörelsefriheten eller yrkesutövningen eller kontakter med män. Den här typen av regler utgör inte förföljelse. Det är först när någon bryter mot en sådan regel eller sedvänja som förföljelsebegreppet kan aktualiseras. Vilken skyddsgrund som då skall tillämpas beror i det enskilda fallet på vilken typ av sanktion som ett sådant brott/avvikelse kan leda till. Mer ingripande åtgärder bör rimligtvis falla under tortyrbestämmelsen medan mindre allvarliga bör falla under könsbestämmelsen eller ingå som en omständighet i en humanitär bedömning. I praktiken har det dock inte förekommit att könsbestämmelsen tillämpats i sådana fall.33 32Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 13–14. 33Migrationsverkets skrivelse till regeringen, , a. a., s. 14. 2.2Förföljelse på grund av sexuell läggning Enligt ett regeringsbeslut fick , i samråd med , i uppdrag att redogöra för praxis och utarbeta riktlinjer avseende ärenden där förföljelse på grund av sexualitet åberopas. I redogörelsen skulle, på samma sätt som vid redogörelsen för förföljelse på grund av kön, framgå bl.a. på vilka tillståndsgrunder personer som åberopat förföljelse på grund av sin sexuella läggning faktiskt beviljats uppehållstillstånd samt vilka kategorier av ansökningar som resulterat i avslag.34 redovisade uppdraget i en rapport som lämnades till regeringen . I rapporten framhålls bl.a. det finns många länder där homosexuella är en mycket utsatt grupp. Vissa länder har strafflagstiftning som direkt tar sikte på homosexuella handlingar.