sou · GSB336d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Ändringarna är en följd av ändringarna i 9 § och innebär i huvudsak att paragrafen formuleras om så att den anger de värden som den gemensamma värderingsnivån i 9 § ska tillämpas på i stället för de värden som ska tas upp till beskattningen. Eftersom det numer anges i 9 § att skuld ska tas av värdet och att med värdet avses marknadsvärdet om inte annat följer av 10–18 §§ slopas hänvisningen till 9 § i första stycket. Det föreskrivs i första stycket att värdet av skuld ska beräknas enligt de grunder som anges för beräkningen av värdet av tillgångar i 16 och 17 §§. Hänvisningen till 16 och 17 §§ och de ändringar som görs där innebär egentligen ingen ändring när det gäller själva grunderna för värderingen av skulder. En skulds nominella belopp, med tillägg för förfallen ränta, eller dess nuvärde ska alltså även i fortsättningen ligga till grund för värderingen. Ändringen i 9 § innebär dock att skulder ska tas av något av angivna värden. I likhet med vad som gäller ska vissa skulder som löper med en ränta som är betydligt lägre än mark- nadsräntan inte värderas utifrån sitt nuvärde. Det rör sig om vissa lån med fast ränta och lån där räntan bestäms i lag eller annan för- fattningen. Dessa skulder ska trots att räntan är betydligt lägre än marknadsräntan värderas utifrån nominellt belopp med tillägg för förfallen ränta. I andra stycket anges i linje med övriga ändringar vilket värde som den gemensamma värderingsnivån i 9 § ska tillämpas på i stäl- let för vilket värde som ska tas upp till beskattning. Det innebär att förpliktelse på grund av marknadsnoterad option eller termin och jämförliga förpliktelser ska tas av noterat värde. Eftersom sambeskattning av makar och sambor, som varit gifta med varandra eller som har eller har haft barn tillsammans, avskaffas tas bestämmelsen i andra stycket 2 om ett särskilt fri- belopp för dessa sambeskattningsfall bort. sänks fri- beloppet för fysiska personer m.m. i andra stycket 1 till . Sambeskattningen av föräldrar och barn ska dock behållas och de får i fortsättningen tillgodoräkna sig ett fribelopp på miljon kronor, vilket framgår av hänvisningen till 21 § första stycket. Makar och sambor ska inte längre sambeskattas. Dessa sam- beskattningsfall tas därför bort från första stycket. Att sambeskatt- ningen av makar och sambor slopas är även skälet till att nuvarande bestämmelser i andra stycket utgår. Föräldrar och barn ska dock sambeskattas även i fortsättningen. Sambeskattningen ska inte som bygga på hos vilken förälder ett barn är hemmavarande utan på den rättsliga vårdnaden. Förälder som är vårdnadshavare ska enligt första stycket sambeskattas med barn som står under hans eller hennes vårdnad. Var barnet är hemmavarande ska alltså inte längre ha någon betydelse för om föräldrar och barn ska sambeskattas. I första stycket regleras också hur sambeskattningen ska gå till när båda föräldrarna är vårdnadshavre, dvs. när vårdnaden är gemensam. I dessa fall, som sannolikt kommer att vara vanligast, ska barnet sambeskattas med den förälder som har störst skatte- pliktig förmögenhet. Vad som är skattepliktig förmögenhet defini- eras i 2 §. Att föräldrar som har gemensam vårdnad har lika stora förmö- genheter är nog inte speciellt vanligt. Det behövs dock en regel för att avgöra med vem barnet ska sambeskattas när så är fallet. Ett alternativ är att peka ut modern eller fadern. Ett annat alternativ är att låta åldern vara avgörande. Eftersom det numer är möjligt för registrerade partner att prövas som adoptivföräldrar och det inte finns några skäl för att peka ut modern framför fadern eller tvärtom bör avgörande vara vem av föräldrarna som är äldst. Det föreskrivs därför i första stycket att är föräldrarnas skattepliktiga förmögenheter lika stora ska barnet sambeskattas med den äldre av dem (jfr prop. 2001/02:123 s. 31). Enligt 2 kap. 21 § IL räknas fosterbarn som barn. Av 1 § tredje stycket följer att termer och uttryck som används i förevarande lag har samma betydelse och tillämpningsområde som i IL. Enligt nuvarande tredje stycket anses inte fosterbarn som hemmavarande barn vilket innebär att fosterföräldrar och fosterbarn är undantagna från sambeskattningen. Sambeskattningen ska inte längre bygga på var barn är hemmavarande utan på vårdnaden. I fall där fosterföräldrar är särskilt förordnade vårdnadshavare, dvs. där rätten flyttat över vårdnaden till fosterföräldrarna, skulle därför om inte undantag görs fosterföräldrar komma att sambeskattas med fosterbarn. För att undvika detta föreskrivs i andra stycket att första stycket inte gäller särskilt förordnade vårdnadshavare. Skälen här- för redovisas i avsnitt 18.9. I det här sammanhanget bör det nämnas att ett beslut av länsrätten om vård enligt lagen (1990:52) med sär- skilda bestämmelser om vård av unga inte innebär att föräldrarna förlorar den rättsliga vårdnaden utan endast att föräldrarnas bestämmanderätt över barnet begränsas i den omfattning som behövs för att vården ska kunna genomföras (och , Nya Sociallagarna, 15:e u, s. 234). Frågan om en förälder är vårdnadshavare ska bedömas efter för- hållandena beskattningsåret, vilket följer av tredje stycket. Enligt 6 kap. 2 § består vårdnaden om ett barn till dess att barnet fyller eller ingår äkten- skap. Till skillnad från behöver det därför inte anges särskilt att sambeskattningen endast gäller barn . Det nu sagda innebär, i likhet med vad som gäller , att barn som fyller före inte sambeskattas det beskattningsår då de fyller . Ändringarna behandlas även i avsnitt 18.9. Bestämmelserna i första stycket delas upp för tydlighets skull upp i två stycken. Bortsett från att bestämmelserna anpassats till att sambeskattningen i fortsättningen endast ska omfatta föräldrar och barn görs alltså inga ändringar i sak. I första stycket föreskrivs att föräldrar och barns skattepliktiga förmögenhet ska beräknas var för sig om barnet ska lämna självdeklaration. I andra stycket regleras vad som gäller om barnet inte ska lämna självdeklaration. I dessa fall ska barnets tillgångar och skulder räknas in i den skattepliktiga förmögenheten för den förälder som barnet ska sambeskattas med. Ändringarna i tredje stycket är en följd av att sambeskattningen i fortsättningen endast ska omfatta föräldrar och barn. Dessutom görs vissa redaktionella ändringar. 2Förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483) Ändringen är en följd av att lagen (2004:000) om skattereduktion för förmögenhetskatt ska upphöra att gälla vid utgången av . 3Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:1227) om självdeklaration och kontrolluppgifter Eftersom makar och sambor som har eller har haft barn inte längre ska sambeskattas enligt lagen (1997:232) om statlig förmögenhets- skatt (SFL) utmönstras bestämmelsen om att deklarationsskyldig- heten i sådana fall ska bedömas gemensamt. Föräldrar och barn ska sambeskattas även i fortsättningen. Sam- beskattningen ska dock bygga på vårdnaden. Om vårdnaden är gemensam ska den av föräldrarna som har störst skattepliktig för- mögenhet sambeskattas med barnet (21 § SFL). Bestämmelsen om att föräldrars deklarationsskyldighet ska bedömas med hänsyn även till barnets skattepliktiga förmögenhet behålls därför men anpassas till att barn i fortsättningen endast kan sambeskattas med en av föräldrarna. Sambeskattningen av föräldrar och barn ska i fortsättningen bygga på vårdnaden. Om vårdnaden är gemensam ska den av föräldrarna som har störst skattepliktig förmögenhet sambeskattas med barnet (21 § SFL). Endast en av föräldrarna kan alltså sambeskattas med barnet. Det innebär att andra meningen kan utgå. 4Förslaget till lag om upphävande av lagen (2004:000) om skattereduktion för förmögenhetsskatt Genom lagen upphör lagen (2004:000) om skattereduktion för förmögenhetskatt att gälla vid utgången av . Den upphävda lagen ska dock fortfarande gälla års taxeringar. Motiven för att upphäva lagen finns i avsnitt 16.9. 1Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter Paragrafens första stycke har ändrats på så sätt att skattesatsen för juridiska personer har höjts från till trettiofem kronor. 2Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) Paragrafens första stycke ändras så att underlaget för beräkning av kapitalvinsten från försäljning av privatbostadsfastigheter ska höjas från två tredjedelar till fem sjättedelar. Det innebär att den faktiska beskattningen höjs från av kapitalvinsten. Det finns en generell förlustkvotering i inkomstslaget kapital . I samband med att kapitalvinstbeskattningen änd- rades till diskuterades frågan hur förlustfallen skulle behandlas. Det anfördes att nivån på den generella förlust- kvoteringen i princip talade för att förlustavdraget skulle begränsas till (av ) men förlustavdraget bestämdes dock till (prop. 1993/94:45 s. 59–60). I sam- band med höjningen av kapitalvinstbeskattningen till nuvarande nivå anförde regeringen att om två tredjedelar av en vinst skulle beskat- tas borde (av två tredjedelar) av en förlust få dras av. Regeringen föreslog mot bakgrund därav ingen förändring (prop. 2000/01:1 s. 218 f.). Vid en höjning av underlaget för kapitalvinstbeskattningen till fem sjättedelar bör (av fem sjättedelar) få dras av. Ändringen i andra stycket är således en konsekvens av ändringen till fem sjättedelar i första stycket. Paragrafens första stycke ändras så att underlaget för beräkning av kapitalvinsten från försäljning av en privatbostadsrätt ska höjas från två tredjedelar till fem sjättedelar. Det innebär att den faktiska beskattningen på samma sätt som i 45 kap. 33 § höjs från av kapitalvinsten. I andra stycket görs på samma sätt som i 45 kap 33 § en ändring så att en kapitalförlust som uppkommer vid en försäljning av en privatbostadsrätt får dras av i stället för med nuva- rande . 3 och 4 §§ Ändringarna i paragraferna kommenteras i kapitel 21. Av ledamoten () majoritet har valt att lappa och laga i ett taxeringssystem som behöver förändras i grunden. Jag tycker det är väldigt illavarslande. För det hjälper inte med begränsnings- regler när de taxeringsvärden fastighetsskatten utgår ifrån inte är rimliga och rättvisa. När en grannes försäljning av sitt hus, avstån- det till vatten eller vilket värdeområde man råkar hamna i blir mer avgörande för en fastighets taxeringsvärde än det faktiska mark- nadsvärdet är det tydligt att dagens taxeringssystem närmast är att betrakta som ett lotteri. När möjligheterna att överklaga taxerings- värdet dessutom är mycket begränsade anser jag att taxerings- systemet inte uppfyller grundläggande krav på rättssäkerhet. För mig är det därför uppenbart att taxeringssystemet behöver ses över och reformeras. Tyvärr har kommitténs majoritet avvisat min begä- ran om tilläggsdirektiv för att göra denna översyn möjlig. Vid sidan av en nödvändig reformering av taxeringssystemet anser jag och att den löpande fastighetsbeskattningen måste sänkas kraftigt. Sänkningen av den löpande fastighetsskatten bör i första skedet riktas till de områden där taxeringsvärdena och därmed fastighetsskatten ökat kraftigt . Center- partiet har därför föreslagit att ett tak på för värdet på en normaltomt bör införas. Eftersom även byggnadsvärdet är kopplat till taxeringsvärdet på tomten innebär detta en kraftig sänkning av fastighetsskatten just i de områden som drabbats hår- dast av höjda taxeringsvärden. Efter denna första riktade sänkning av fastighetsskatten bör en fortsatt sänkning ske genom en stegvis sänkning av skattesatsen. har vid upprepade tillfällen motionerat i om att fastighetsskatten på vindkraft bör slopas. mig att en majoritet i kommittén nu föreslår att fastighetsskatten på vindkraftverk ska tas bort. Detta är en viktig signal och en bety- delsefull stimulans till nya investeringar i vindkraft. Förmögenhetsskatten är förmodligen svensk skattelagstiftnings mest bisarra inslag. Intäkterna från skatten är ca , eller av BNP. Listan kan göras lång på tillgångar som inte beskattas varför möjligheterna till skatteplane- ring är så pass omfattande att skattebasutredaren kallar skatten frivillig. Ett av förslagen från kommitténs majoritet är att aktier i företag noterade på O-listan ska förmögenhetsbeskattas. Jag anser att detta förslag måste avvisas å det kraftfullaste, ty argumenten mot är många. Förslaget innehåller ett inslag av retroaktiv lagstiftning som är motbjudande. Den företagare som en gång bestämde sig för att notera sitt företag på O-listan gjorde detta under förutsättning att innehavet skulle vara befriat från förmögenhetsskatt. De företag som är noterade på O-listan är mindre företag, i hög grad tillväxtorienterade, och ofta i stort behov av riskkapital. Att beskatta dessa aktier kommer leda till lägre tillväxt, färre jobb och därmed sämre välfärd för alla. De skatteplanerare som man vill komma åt genom att bredda skatteunderlaget till att gälla även O-listenoterade aktier kommer givetvis inte att stanna kvar om tillgångarna utsätts för beskattning. Kapitalet kommer antingen placeras i en skattebefriad tillgång, alternativt flyttas utomlands. Kvar blir vanliga svenska småföreta- gare som än en gång blir totallurade av en vänstermajoritet som uppenbarligen inte förstår sig på företagens villkor. Jag och anser istället att förmögenhetsskatten bör avskaffas. Ett viktigt första steg är att helt avskaffa sambeskatt- ningen. Kommitténs förslag att avskaffa sambeskattningen mellan makar och sambor är ett steg i rätt riktning. Jag anser dock att det är helt fel att behålla sambeskattningen mellan föräldrar och barn. Det skapar bara administrativa kostnader för . Dessa administrativa kostnader ligger av allt att döma i samma storleks- ordning som de skatteintäkter den bibehållna delen av sambeskatt- ningen ger. Lägger man där till att den föreslagna begränsnings- regeln för fastighetsskatt innebär en ny form av sambeskattning blir det tydligt att kommitténs majoritet vare sig styrs av principer eller sunt förnuft när man lägger sina förslag. Ett viktigt steg i att avskaffa förmögenhetsskatten är också att helt undanta egna hem från förmögenhetsbeskattning. En sådan åtgärd skulle ta bort problemet med den orimliga dubbelbeskatt- ning av boendet som kombinationen av fastighetsskatt och förmö- genhetsskatt utgör. Att undanta egna hem från förmögenhets- beskattning skulle tillsammans med den begränsning av tomtvärdet som jag föreslagit verkligen svara upp mot kommitténs uppdrag. Då skulle inte människor påföras fastighets- och förmögenhets- skatter med belopp som gör det svårt för dem att ha kvar sina fastigheter. Min och inriktning är att sänka den löpande fastig- hetsskatten som beskattningen vid köp- och säljtillfällen höjs. Jag ställer mig därför bakom den höjning av stämpelskatten som kommitténs majoritet föreslagit. När det gäller höjningen av kapitalvinstskatten för privatbostäder anser jag att den bör höjas till och att möjligheterna att skjuta upp kapitalvinstskatten begränsas så att en fjärdedel av en kapitalvinst alltid ska tas upp till beskattning. Jag ställer mig dessutom bakom den föreslagna höj- ningen av fastighetsskatten på vattenkraft. Avslutningsvis vill jag bestämt avvisa majoritetens förslag att höja inkomstskatten för människor med inkomster från ca . Vi behöver stimulera arbete och företagande i . Det gör man inte genom att höja inkomstskatten för 1,6 miljoner svenskar. Av ledamoten () De åtgärder som kommitténs ledamöter föreslår på fastighetsskat- teområdet ger en tillfällig lindring för de hushåll som drabbas hårt av den nuvarande fastighetsskatten. Det är dock beklagligt att majoriteten i kommittén inte har varit beredd att reformera fastig- hetsskatten från grunden, utan nöjer sig med att lappa och laga i ett dåligt system. Att kommitténs majoritet tvingas att behålla begränsningsregeln, och även sänka spärrbeloppet visar på det orimliga i dagens fastig- hetsbeskattning. Det är inte rimligt att ha ett fastighetsskatte- system som måste omgärdas med diverse särlagstiftning för att fungera. Det som föreslås är enbart akutåtgärder som visar att det nuvarande systemet för taxering och fastighetsskatt inte är hållbart. Istället för att finna denna typ av särlösningar anser jag och folk- partiet att det hade varit önskvärt att angripa huvudproblemet nämligen fastighetsskatten i dess nuvarande tappning. Det är min och mening att nuvarande fastighetsskatt skall avveck- las . En huvudprincip i all beskattning, så även denna, måste vara skatt efter bärkraft. Enligt vår mening hade det varit önskvärt om majoriteten i kommittén hade varit beredd att ta ett första steg i den riktningen. Det är därutöver mycket angeläget att taxeringsförfarandet refor- meras och att rättsäkerheten ökar exempelvis genom att taxerings- värde åsätts fastighet efter dess eget bedömda marknadsvärde och att detta måste kunna överklagas. Förmögenhetsskatten är en skadlig och orättvis skatt som har tappat legitimiteten i det svenska samhället. Tyvärr kommer inte de förslag som majoriteten föreslår att bidra till att öka legitimiteten och inte heller kommer förmögenhetsskatten, i majoritetens tapp- ning, bidra till några större summor till stadsbudgeten. Genom de speciella undantag som finns för huvuddelägare, vilket en socialdemokratisk regering införde , betalar vissa miljardärer ingen skatt på stora delar av sin förmögen- het. Denna princip vill majoriteten i kommittén behålla. anser att detta undantag visar att förmögenhetsskatten är mycket skadlig. har uppskattat att svenska sparare har gömt undan motsvarande 4–i utlandet för att slippa förmögenhetsskatt. Som en följd av detta går staten även miste om avkastningsskatten. För den som är rik, eller kan skatteplanera är det alltså möjligt att komma runt förmögen- hetsskatten. Därför anser jag, och att det är dags att avveckla förmögenhetsskatten. Det är glädjande att majoriteten i kommittén är beredd att ta bort den restprodukt som finns kvar i skattesystemet från den tidpunkt när kvinnor inte betraktades som egna ekonomiska subjekt – nämligen sambeskattningen. Detta är ett gammalt liberalt krav som hade varit genomfört för länge sedan om hade fått sin vilja igenom. Det är dock beklagligt att majoriteten vill bibehålla sambeskattningen mellan föräldrar och barn. Det är enkelt att se att detta kommer leda till ett omfattande administrativt arbete som kostar mer än vad det smakar. Jag, och ställer oss bakom majoriteten vad gäller avskaffandet av sambeskattningen av makar och sambo. Men vi vill även att detta skall gälla barn. Men detta är inte tillräckligt utan bara det första steget för att helt avskaffa denna skatt. Kommittédirektiven anger att de förslag som kommittén lägger fram skall vara kostnadsneutrala samt att statens skatteinkomster bör vara oförändrade. Det är min mening att kommittédirektiven, i detta avseende, inte är rimliga. Det svenska skattetrycket är, inter- nationellt sett, mycket högt. Och det är dessvärre inte möjligt att sänka, eller ta bort, skadliga skatter och istället höja de skatter som är mindre skadliga. Problemet i är att vi har nått vägs ände, skatterna är höga över hela linjen. Därför måste grundregeln vara att skattesänkningar inte skall finansieras med höjda skatter på andra områden utan istället genom besparingar i statens budget. Jag, och kan dock ställa oss bakom höjningen av kapi- talvinstskatten för privatbostäder. Detta förutsätter dock för vår del att en sådan höjning görs i samband med en sänkning av fastig- hetsskatten. Däremot anser jag och att avtrappningen av grund- avdraget för personer med inkomster är helt fel. Detta innebär höjd skatt på arbete, att den krångliga inkomstskat- teskalan blir ännu krångligare och att marginaleffekterna ökar ytterligare i normala inkomstlägen. Det behöver arbetas mer i , inte mindre. Av ledamoten () Vid ett regeringssammanträde tillsatte regeringen en parlamentarisk kommitté för att se över fastighetsskatten, arvs- och gåvoskatten samt förmögenhetsskatten. Kommittén försågs med ett kompetent sekretariat och med ett flertal sakkunniga och experter från , universitetsvärlden och dåva- rande . Med ett relativt fritt mandat att tänka nytt för en reformering av egendomsskatterna hyste jag stora förhopp- ningar om genomgripande och långsiktiga förändringar i denna viktiga del av skattesystemet. Trots att kommittén tillsattes strax före riksdagsvalet , uppfattade jag det ändå som ett utslag av viss insikt och vilja från den socialdemokratiska regeringen. skulle regeringen ändå försöka åtgärda de stora problem för enskilda privatpersoner och företagare och för samhällsekonomin i stort som skapats av dessa skattekonstruktioner. Det gällde inte minst problemen med höjningarna av marknadsvärdena för småhus i attraktiva och expansiva områden (den samlade fastighetsbeskatt- ningen) och med den ökande internationella konkurrensen om kapital och arbetstillfällen (förmögenhetsbeskattningen). Behovet av lindring och förändring har lett till att regeringen allt oftare tvingats föreslå justeringar av skattenivåer och införande av begränsnings- och dämpningsregler. Men denna improviserade ad hoc-politik har kommit för sent och varit otill- räcklig. skulle sakläget och förhållanden genomlysas och jag bedömde det som att det fanns goda förutsättningar för mer grundläggande förändringar. Men kommitténs majoritet har med detta huvudbetänkande för- suttit tillfället att föreslå en reformering värd namnet. Utmärkta redovisningar och analyser av vårt sekretariat och våra experter har visat på framför allt förmögenhetsskattens olikformighet och skad- liga effekter för enskilda, för företagare och för landets ekonomi. Kommitténs majoritet av representanter från socialdemokraterna, och har ändå styrt sekretariatet mot att lägga ned allt för stor del av kommitténs resurser och tid på att rädda vad som räddas kan av denna godtyckliga, orättvisa och i flera avseenden närmast frivilliga beskattning. Utredningens missriktade fokus kommer i blixtbelysning vid en jämförelse av det omfattande utrymme i betänkandet, som lagts ned på att rädda kvar och bredda basen för förmögenhetsskatten och det förhållandevis korta avsnitt som handlar om förmögenhetsskatten och tillväxt. Ordförandens och majoritetens styrning av utredningens samlade kompetens och hantering av de viktiga tillväxtfrågorna har gjort mig uppgiven och desillusionerad. Det bör dessutom avslöjas att textavsnittet om till- växt skrivits mycket sent under utredningsarbetets gång och på intet vis påverkat slutsatser och förslag i betänkandet. Föreliggande huvudbetänkande är försenat i förhållande till regeringens ursprungliga plan och de förslag, som majoriteten i kommittén ställt sig bakom, bedömer jag som djupt otillfredsställande och i några fall skadliga för svensk ekonomi. Utredningens uppdrag kan delas in i fyra huvuddelar: fastighets- skatt, arvs- och gåvoskatt, förmögenhetsskatt samt finansiering av de förslag som lämnas. Förutom att utredningens förslag sammantaget är en stor besvi- kelse och att kommitténs fokus varit missriktat, vill jag också peka på att kommitténs arbetssätt inte styrts av majoriteten på ett ratio- nellt sätt, eftersom tänkbara alternativ och realistiska lösningar inte prövats förutsättningslöst av kommittén. Vad gäller fastighets- skatten så försvarar t.ex. majoriteten fortfarande att den är en del av kapitalinkomstbeskattningen, trots de uppenbara brister denna teoretiska skattekonstruktion uppvisar och trots att majoritetens argumentering inte visat någon bäring i verkligheten. Småhus är inte i första hand en kapitalinvestering. Fiktiva intäkter ska inte beskattas etc. Vad gäller förmögenhetsskatten tycks det mig aldrig ha varit aktuellt för majoriteten att ens överväga att slopa denna skatt.