sou · GSB3112d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Eftersom utgångspunkten är att det inte bör införas något krav på registrering av framtidsfullmakten – och inte heller på avregistrering – kan det mycket väl tänkas uppstå situationer då en redan registrerad framtidsfullmakt i själva verket är satt ur spel genom återkallelse eller av en senare version som inte registrerats. Det är nämligen inte självklart att fullmaktsgivaren har kommit ihåg eller fått hjälp med att begära att en tidigare registrering skall avföras eller uppdateras. Detta kan vålla bekymmer för både fullmäktigen och tredje man. Trots att den först upprättade framtidsfullmakten så- ledes kan vara verkningslös, kan det tänkas att t.ex. sjukvårdspersonal Ställföreträdarskap genom fullmakter och andra direktiv som söker i registret vänder sig till den som där anges som fullmäktig. Inte ens denne vet med nödvändighet att han är aktuell som fullmäktig och således inte heller vem som eventuellt har trätt i hans eller hennes ställe. Risken är följaktligen att den person som fullmaktsgivaren på detta sätt aktivt valt bort som företrädare ändå räknas som företrädare i fullmäktigens, tredje mans och myndig- heternas ögon. Ett annat riskmoment är givetvis också att den bort- valde fullmäktigen på ett illojalt sätt utnyttjar det faktum att han skenbart är att betrakta som fullmaktsgivarens företrädare. Det praktiska behovet av en registrering kan dessutom ifråga- sättas. I första hand ligger det i fullmaktsgivarens eget intresse att infor- mera sin omgivning, t.ex. närstående eller vårdpersonal, om att han har upprättat en framtidsfullmakt och helst även vem som är full- mäktig. Detta kommer med all säkerhet att ses som en naturlig be- ståndsdel vid upprättande av en framtidsfullmakt, även om det givet- vis också kan tänkas undantagssituationer då fullmaktsgivaren ser en anledning att hålla utpekandet hemligt. Informationen till omgiv- ningen är givetvis av särskild betydelse, om den utpekade fullmäktigen inte är en person som till dagligdags figurerar i fullmaktsgivarens närmiljö. Det kan emellertid förutsättas att den som utpekats som fullmäktig i de allra flesta fall är en person som har en nära kontakt med fullmaktsgivaren även medan denne är i stånd att själv fatta beslut om ekonomiska och personliga angelägenheter. Har det rört sig om ett smygande sjukdomstillstånd, t.ex. demens, har fullmakts- givaren kanske haft anledning att utnyttja sig av den person som skall utöva framtidsfullmakten som vanlig fullmäktig enligt avtals- lagens regler eller annars som uppdragstagare, t.ex. en advokat som har att ombesörja vissa ekonomiska angelägenheter. Rör det sig å andra sidan om ett abrupt och varaktigt bortfall av beslutskompe- tens, t.ex. i samband med olyckor eller hastiga sjukdomstillstånd, lär den som pekas ut i framtidsfullmakten i vart fall ofta tillhöra den krets av närstående som per automatik blir informerad eller som förr eller senare ändå ger sig till känna. Det får ankomma på en an- svarskännande fullmäktig att själv informera omgivningen om att han är innehavare av en framtidsfullmakt som ger honom en viss behö- righet. På grund av det anförda anser utredningen att det inte heller finns tillräckliga skäl att föreslå anordningar för frivillig registrering av framtidsfullmakter. Ställföreträdarskap genom fullmakter och andra direktiv 6.2.4De medicinska förutsättningarna och sekretessen till skydd för den enskilde Förslag: Fullmäktigen skall ta ställning till när och i vilka avseen- den framtidsfullmakten har trätt i kraft. Fullmäktigen skall ha rätt att ta del av uppgifter om den enskil- des hälsotillstånd, om detta behövs för att avgöra om framtids- fullmakten har trätt i kraft. Som ovan nämnts skall framtidsfullmakten träda i kraft efter den tid- punkt då fullmaktsgivaren varaktigt och i huvudsak är ur stånd att ha hand om de angelägenheter som fullmakten avser. Det kan visa sig problematiskt att säkra denna tidpunkt, inte minst eftersom t.ex. de- menssjukdomar kan utveckla sig långsamt. Man får nog utgå från att framtidsfullmakten kommer till användning först efter att den teoretiskt hade kunnat åberopas. Är det däremot en framtids- fullmakt som är tänkt att avlösa en vanlig fullmakt när utställaren blir beslutsinkompetent, bortfaller problemet delvis. En framtidsfullmakt skall kunna avse både ekonomiska och per- sonliga angelägenheter. Det kan tänkas uppstå situationer då den medicinska expertisen bedömer att förutsättningarna för framtids- fullmaktens ikraftträdande är uppfyllda endast beträffande något eller några delområden. Detta skall inte utan vidare betyda att framtids- fullmaktens övriga förordnanden också träder i kraft. En person som efter en sådan bedömning t.ex. skall anses sakna förmåga att sköta sin ekonomi kan kanske på ett tillfredsställande sätt ta ställning i frågor om vård och behandling. En framtidsfullmakt kan således träda i kraft . Motsvarande uppdelningar kan för övrigt vara aktuella även vid anordnande av legala ställföre- trädarskap enligt FB. Ett problem är emellertid hur man över huvud taget skall få fram ett underlag som utvisar att fullmaktsgivaren varaktigt och i huvud- sak är ur stånd att ha hand om sina ekonomiska eller personliga angelägenheter. Fullmaktsgivaren kanske vägrar medverka till att någon medicinsk bedömning görs av hans tillstånd. Samma problem torde uppstå inför anordnande av godmanskap och förvaltarskap. Läkarintyg eller annan likvärdig ut- redning om den enskildes hälsotillstånd måste inhämtas av rätten innan den anordnar ett förvaltarskap, liksom när godmanskap skall anordnas enligt 11 kap. 4 § FB för en person som inte har gett sitt samtycke (se nuvarande 11 kap. 17 § första stycket FB). Ställföreträdarskap genom fullmakter och andra direktiv flesta fall förefaller det som om den som är föremål för ansökan också medverkar till att ett läkarintyg utfärdas. Läkarintyg är dock inte ett obligatoriskt krav enligt FB. Läkaren behöver inte ha specia- listkompetens i t.ex. psykiatri. Inte heller behöver intyget ha utfär- dats i det aktuella ärendet; ett färskt uttalande från en läkare som har gjorts för ett annat ändamål kan ibland godtas. På motsvarande sätt kan det för en person, som är föremål för vård på vårdinrättning, enligt förarbetena till bestämmelsen vara tillräckligt att hälsotillståndet styrks genom journaluppgifter jämte utlåtande från en kompetent befattningshavare (prop. 1987/88:124 s. 178). Det saknas anledning att ställa strängare krav på utredningen i fall då framtidsfullmakter skall träda i kraft. I praktiken måste det an- komma på den som vill göra bruk av framtidsfullmakten att styrka att förutsättningarna för dess utnyttjande är uppfyllda. Det är såle- des i fullmäktigens intresse att han har ett tillfredsställande underlag för sitt påstående om att fullmaktsgivaren verkligen är beslutsin- kompetent. För att kontrollera fullmaktsgivarens hälsotillstånd måste fullmäk- tigen kunna få del av uppgifter som annars är belagda med sekretess. En utförlig redogörelse för möjligheterna för en utomstående i så- dana frågor lämnas i avsnitt B 7.3.2. Frågor om någons hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden omfattas av hälso- och sjukvårdssekretessen i 7 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100). Sekretessen gäller inte bara inom hälso- och sjukvården utan också i annan medicinsk verksamhet, såsom bl.a. rättspsykiat- risk undersökning. Huvudregeln är att sekretess gäller, om det inte står klart att uppgifterna kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Sekretess till skydd för enskild kan helt eller delvis efterges av den berörda personen, om inte annat följer av bestämmelse i sekretess- lagen, 14 kap. 4 § sekretesslagen. Undantagen från rätten att förfoga över sekretessen är fåtaliga. Kan en person själv efterge sekretessen, föreligger inte något hin- der mot att hans ombud får ta del av den hemliga uppgiften, förut- satt att uppgiften behövs i en angelägenhet som omfattas av ombu- dets behörighet (m.fl., Sekretesslagen, s. 14:36). Det kan dock förmodas att den enskilde i många fall faktiskt en- ligt den utlämnande myndigheten bedöms sakna beslutskompetens, i vart fall i sekretessfrågan, när frågan om eftergift av sekretessen ställs på sin spets. Frågan blir hur det i sådana fall skall kunna klargöras Ställföreträdarskap genom fullmakter och andra direktiv för fullmäktigen att förhållandena är sådana att fullmakten trätt i kraft. Flera lösningar kan tänkas. Enklast förefaller det vara att välja den utvägen att fullmäktigen enligt framtidsfullmakten får en legal behörighet, grundad på fullmakten och härledd från fullmaktsgiva- ren, att ta del av uppgifter om dennes hälsotillstånd, i den mån det behövs för att avgöra om fullmaktsgivaren är beslutsinkompetent. Behörigheten bör gälla oberoende av inom vilket sekretessområde uppgiften förekommer. En sådan behörighet kan antas överensstäm- ma med vad utställare av framtidsfullmakter genomsnittligt skulle ha bestämt, för den händelse de hade övervägt problemet. Full- makten får med denna lösning en viss begränsad verkan redan innan det i övrigt kan konstateras att förutsättningarna för dess ikraft- trädande föreligger. – Se i övrigt författningskommentaren beträffan- de sekretesslagen, 14 kap. 4 och 4 a §§. Det får slutligen anses ligga i sakens natur att fullmaktsgivaren – genom att upprätta en framtidsfullmakt – medger att fullmäktigen (sedan framtidsfullmakten enligt denne har trätt i kraft) måste få styrka för sin omgivning att förutsättningarna för fullmaktens giltig- het föreligger. Detta kan stundom bara ske genom att han i före- havanden med enskilda och myndigheter för fullmaktsgivarens räk- ning tillhandahåller sådan dokumentation som ger honom rätten att åberopa sig på fullmakten, t.ex. läkarintyg som utvisar att fullmakts- givaren är beslutsinkompetent. 6.2.5Andra förutsättningar för ikraftträdande Förslag: Fullmäktigen skall underrätta fullmaktsgivaren och dennes närmaste släktingar om framtidsfullmaktens ikraft- trädande och om dess innehåll. Som tidigare nämnts förordar inte utredningen att något krav skall införas på registrering i samband med upprättandet av en framtids- fullmakt. En annan fråga är, om ett krav på registrering bör införas i samband med att fullmäktigen vill göra bruk av fullmakten. Dess- förinnan bör emellertid övervägas, om det skall ankomma på över- förmyndaren eller någon annan myndighet att med rättslig verkan pröva, om förutsättningarna föreligger för att sätta framtidsfullmak- ten i funktion. En ordning med denna innebörd har föresla- gits i (se avsnitt B 2.4). Ställföreträdarskap genom fullmakter och andra direktiv Ett ställningstagande till om förutsättningarna för en framtidsfull- makts ikraftträdande föreligger skulle innefatta en prövning av ett civilrättsligt förhållande. En sådan prövning ankommer knappast på en myndighet av överförmyndarens natur. Dessutom skulle ett dy- likt förfarande tynga hanteringen. Exempelvis skulle särskilda möj- ligheter att överklaga överförmyndarens ställningstagande behöva införas. Ett obligatoriskt myndighetsförfarande står inte heller väl samman med de önskemål som kan antas ligga bakom fullmaktsgi- varens val av institutet framtidsfullmakt. Utredningen ställer sig där- för avvisande till tanken på en förhandsprövning. I första hand blir det den som uppträder som framtidsfullmäktig som ytterst ansvarar för att han har erforderlig fullmakt. Han har således bevisbördan för att han handlat efter fullmakt. Framtidsfull- makter är avsedda att fungera på samma sätt som självständiga, skriftliga fullmakter på förmögenhetsrättens område men med det tillkommande momentet att tredje man också på ett rimligt enkelt sätt måste kunna kontrollera att huvudmannens tillstånd är sådant att framtidsfullmakten har fått verkan. Vid kontakter med myndig- heter måste det sålunda förutsättas att dessa verkar för att förhål- landena kring representationen klarläggs. Inom hälso- och sjukvår- den måste t.ex. göras en prövning av den enskildes beslutsförmåga. En eventuell framtidsfullmakt aktualiseras först om personalen funnit att den sjuke är beslutsinkompetent, varför det således knap- past föreligger några komplikationer för fullmäktigen i dessa fall. I princip är det emellertid som sagt fullmäktigens sak att visa sin behörighet. Det framstår då inte som vare sig nödvändigt eller till- rådligt att av den anledningen upprätta något register över fullmak- ter som får brukas. Detta skulle nämligen bl.a. öppna för att i prin- cip vem som helst som menar sig ha behov att kontrollera om en uppgiven framtidsfullmakt är för handen skulle kunna vända sig till registret för att få besked huruvida en viss person har nedsatt psy- kisk förmåga (beslutskompetens). Om det i det enskilda fallet visar sig att tredje man inte accepterar den utredning om den enskildes hälsotillstånd som fullmäktigen presenterar, får fullmäktigen försöka utverka kompletterande utredning eller intyg om huvudmannens beslutsinkompetens. Om framtidsfullmakten trots allt inte kan under- byggas med tillräcklig information om den enskildes status, kan det visa sig nödvändigt att överväga ett ställföreträdarskap enligt föräldra- balken. Den som är utpekad som framtidsfullmäktig bör kunna göra ansökan. Ställföreträdarskap genom fullmakter och andra direktiv När framtidsfullmakten träder i kraft måste fullmäktigen infor- mera fullmaktsgivaren om att fullmäktigen tänker utnyttja sig av fullmakten. En speciell fråga är om fullmaktsgivaren, enligt särskilda regler i den nu berörda lagstiftningen, skall ha rätt att föra talan i domstol om att framtidsfullmakten inte har fått verkan. Fullmaktsgivaren kan nämligen tänkas hävda att förhållandena inte är sådana att framtids- fullmakten har trätt i kraft. Frågan aktualiseras av att någon prövning i förväg av förutsättningarna för fullmaktens ikraftträdande, som sagts, inte skall ske hos överförmyndaren eller annars i admini- strativ ordning. Fullmaktsgivaren torde emellertid redan med gällande regler ha möjlighet att föra en negativ fastställelsetalan mot fullmäktigen (se 13 kap. 2 § ). Även verkan av en återkallelse av framtidsfullmakten skulle kunna prövas efter en sådan talan; en åter- kallelse förutsätter naturligtvis att fullmaktsgivaren har tillräcklig rättslig handlingsförmåga. Vidare kan fullmaktsgivaren väcka talan mot tredje man om återgång av avtal eller rättshandling. Riktas ett krav mot fullmaktsgivaren på grundval av en rättshandling som den uppgivne fullmäktigen har företagit, kan fullmaktsgivaren invända att förutsättningarna för den uppgivne fullmäktigens behörighet inte har förelegat och att rättshandlingen därför inte är gällande mot honom. Med hänvisning till det sagda anser utredningen att det inte finns tillräckliga skäl att föreslå särskilda regler om domstolspröv- ning i den nya lagen. Fullmäktigen måste även underrätta fullmaktsgivarens make, regi- strerade partner eller sambo och närmaste släktingar (dvs. samma närståendekrets som är behörig att ansöka om anordnande av god- manskap, se nuvarande 11 kap. 15 § FB, 11 kap. 25 § i föreslagen lydelse), både om att det finns en framtidsfullmakt som träder ikraft och om framtidsfullmaktens innehåll. Släktingarna kan ha invänd- ningar mot t.ex. sättet för framtidsfullmaktens tillkomst och se an- ledning att söka eliminera framtidsfullmakten genom att ansöka om godmanskap (se avsnitt B 6.2.8 om upphävande av fullmakten). Denna utväg står för övrigt öppen även för fullmaktsgivaren själv. Att fullmäktigen har underlåtit att underrätta fullmaktsgivaren och anhöriga om att han anser att fullmakten får verkan bör inte leda till någon rättsföljd. Det ligger dock i fullmäktigens intresse att undvika situationer i vilka han kan ådra sig skadeståndsskyldighet genom att på felaktiga grunder åberopa sig på framtidsfullmakten. Fullmäktigen kan därför t.o.m. ha anledning att säkra bevisning om Ställföreträdarskap genom fullmakter och andra direktiv att han har fullgjort sin informationsskyldighet. Underrättelsen bör till följd därav ske . Det kan väl tänkas att fullmäktigen, efter att ha konstaterat att sådana förhållanden råder som aktiverar fullmakten, inte önskar inträda som fullmäktig. Vidare kan det förekomma att närstående till fullmaktsgivaren konstaterar att fullmakten skulle kunna tas i bruk men att den utpekade fullmäktigen är avliden eller försvunnen. Om inte någon alternativ fullmäktig har pekats ut i framtidsfull- makten, kommer den då att sakna verkan. Det bör inte komma i fråga att låta t.ex. överförmyndaren eller domstol pröva om någon annan skall inträda i den utpekade fullmäktigens ställe. I stället åter- står möjligheten att väcka frågan om anordnande av godmanskap eller förvaltarskap. 6.2.6Det inre förhållandet mellan fullmaktsgivare och fullmäktig Förslag: Om inget annat föreskrivits i framtidsfullmakten, skall sysslomannareglerna bli tillämpliga på det inbördes förhållandet mellan fullmaktsgivaren och fullmäktigen i fråga om bl.a. vård- nads- och omsorgsplikt, arvode och redovisning. En mellanman är en person som fått i uppdrag att självständigt rätts- handla för en annan. Fullmäktigen kan sägas vara en av huvudfigu- rerna bland mellanmännen. Mellanmän av alla slag är i princip att betrakta också som s.k. sysslomän, vare sig de har fullmakt eller inte. En syssloman är defi- nitionsmässigt den som erhållit i uppdrag att rättshandla för annan, dvs. Ett av de mer karakteristiska dragen i syssloman- naskapet är att det föreligger ett förtroendeförhållande mellan parter- na. Den som är syssloman ges ofta en fullmakt. Reglerna i avtalslagens fullmaktskapitel kan därför sägas vara kompletterade av sysslomanna- kapitlet – 18 kap. handelsbalken – åtminstone såvitt beträffar det inre förhållandet mellan huvudman och fullmäktig, se /, Mellanmansrätt, 9 u, 1997, s. 26 f, cit. (Reglerna om det yttre förhållandet i sysslomannakapitlet, dvs. huvudmannens ansvar mot tredje man, kan här lämnas därhän.) Det inre förhållandet handlar till stor del om fullmäktigens/sysslomannens befogenhet, dvs. vad han har fullmaktsgivarens/huvudmannens tillåtelse att göra Ställföreträdarskap genom fullmakter och andra direktiv (till skillnad från behörigheten, som reglerar vad han kan göra med bindande verkan för huvudmannen). Bestämmelserna i 18 kap. HB är således intressanta vid en bedöm- ning av vilka regler som skall gälla för förhållandet mellan en full- maktsgivare som utfärdat en framtidsfullmakt och en fullmäktig, varför en kort redogörelse för dessa bör lämnas. Allmänna avtalsrättsliga principer gäller för ingåendet av ett sysslomannaavtal, och några speciella formkrav ställs i allmänhet inte. Även passivitet kan föranleda att bundenhet uppkommer mellan uppdragsgivare och uppdragstagare (/s. 27). En syssloman är enligt 18 kap. 1 § HB underkastad en vårdnads- plikt (eller omsorgsplikt). I regel är sysslomannen skyldig att hålla huvudmannens tillgångar avskilda från sina egna (/s. 31). Av 18 kap. 1 § HB framgår också att sysslomannen har en redo- visningsplikt. Vid försummelse av redovisningsplikten kan sysslo- mannen ådra sig skadeståndsskyldighet. Sysslomannen är skyldig att lämna upplysningar om pengar och andra tillgångar som han har tagit emot på huvudmannens vägnar. Han skall också lämna upp- lysningar om hur egendomen används. Utgifter skall bestyrkas med verifikationer. Skulle sysslomannen underlåta att fullgöra redovis- ningsskyldigheten, kan domstol förplikta honom att göra detta. Lyckas han inte redovisa för vad som anförtrotts honom, är utgångs- punkten att medlen eller egendomen inte har använts för huvud- mannens nytta. Sysslomannen har således bevisbördan för att pengar eller annan egendom använts för huvudmannens räkning (, Särskilda avtalstyper I, 1971, s. 164). – I 18 kap. 9 § HB finns en preskriptionsregel med innebörd att huvudmannen måste klandra sysslomannens redovisning genom att väcka talan vid domstol med yrkande att utfå belopp från redovisningstidpunkten. Även arvingar kan väcka talan för det fall sysslomannen har avlidit. Illojala förfaranden av allehanda slag tas upp i 18 kap. 3 §. Bestäm- melsen tar sikte på fall då sysslomannen t.ex. har handlat oredligt, brukat list mot huvudmannen eller lånat ut huvudmannens pengar, varvid han kan ådra sig skadeståndsskyldighet. Det kan således i dessa fall röra sig om ett ansvar som inte har samband med ingående av rättshandlingar eller där återgång inte kan ske (/s. 29). Situationer där uppdragstagaren visserligen följt huvudman- nens instruktioner men på ett vårdslöst sätt bortsett från huvudmannens intressen eller svikligen utnyttjat fullmakten till skada för huvudmannen kan leda till skadeståndsskyldighet enligt Ställföreträdarskap genom fullmakter och andra direktiv 18 kap. 4 §. (Det kan även vara fråga om brottet trolöshet mot huvudman, 10 kap. 5 § .) Annars är huvudregeln enligt 18 kap. 4 § att huvudmannen själv skall bära den skada han lidit när sysslomannen utfört en rättshandling på uppdrag av huvudmannen och därvid följt huvudmannens instruktioner. Något stadgande som rent allmänt ålägger sysslomannen ett ansvar för befogenhetsöver- skridande saknas i 18 kap. HB. Sysslomannen har rätt till arvode (18 kap. 5 § HB). Någon sär- skild överenskommelse krävs inte. Omständigheterna kan dock vara sådana att det klart framgår att uppdraget skall utföras gratis. Upp- dragsgivaren kan också ha en plikt att ersätta sysslomannen för kost- nader, även om detta inte överenskommits (/s. 33 f). Sysslomannakapitlet innehåller därutöver bl.a. vissa bestämmelser om uppdragets upphörande. Sysslomannareglerna i nu berörda avseenden synes kunna passa väl även i förhållanden som rör framtidsfullmakter. En vanlig full- makt behöver visserligen i sig inte vara förenad med något uppdrag utan kan ha utfärdats för att finnas till hands vid behov som senare kan uppstå, alternativt kan den vara förenad med endast en tillåtelse att handla i fullmaktsgivarens namn (Adlercreutz s. 155). Att utfärda en framtidsfullmakt får emellertid anses innefatta att man lämnar ett uppdrag åt fullmäktigen, nämligen att företräda fullmaktsgivaren i ekonomiska eller personliga angelägenheter efter den tidpunkt då fullmaktsgivaren på grund av psykisk störning, sjukdom, skada eller liknande förhållanden varaktigt och i huvudsak är ur stånd att ha hand om sådana angelägenheter som pekas ut i fullmakten. I den mån fullmaktsgivaren inte har förordnat något annat i framtidsfull- makten, bör man därför kunna luta sig mot sysslomannakapitlet i vart fall i frågor om vårdnads- och omsorgsplikt, redovisning samt rätt till arvode och ersättning för utgifter. I vissa avseenden kan det finnas behov av förtydliganden i framtidsfullmakten till undvikande av senare tveksamheter om vad som skall gälla. Eftersom en sysslo- man enligt vad som sagts har rätt till arvode om inget annat framgår, kan det t.ex. finnas skäl att i framtidsfullmakten ange hur arvodet skall beräknas. Fullmaktsgivaren kan också ha önskemål om hur redovisning skall ske. Bestämmelserna i 18 kap. HB får också betydelse för användandet av fullmakten i övrigt. Illojala förfaranden med fullmakten bör kunna föranleda skadeståndsskyldighet, liksom när rättshandlingar ingåtts som föranletts av fullmäktigens svek eller försummelse. Några sär- skilda bestämmelser härom synes därför inte nödvändiga i den före- Ställföreträdarskap genom fullmakter och andra direktiv slagna lagstiftningen om framtidsfullmakter. En hänvisning i lagtext till sysslomannareglerna bör dock införas till förtydligande av vad som gäller på området. En särskild fråga uppstår vad gäller redovisning av ett uppdrag som även (eller enbart) innefattat personliga angelägenheter. Det får ankomma på fullmäktigen att föra anteckningar om sina före- havanden i detta avseende. Det ligger dessutom i fullmäktigens in- tresse att kunna visa på vad som gjorts, bl.a. om arvoderingen av full- mäktigen ifrågasätts, men även om det i övrigt efterfrågas vilka åtgär- der som utförts eller inte.