sou · GSB3117 · 2005-01-01 00:00:00 — Gemensamt för samtliga dessa fyra ansvarsområden är att de fordrar tillgång till kunskap och metodutveckling. En klinisk verk- samhet är nödvändig för metodutveckling och ger dessutom värdefull kunskap till samtliga fyra områden. Vilka konkreta arbetsuppgifter ett nationellt centrum bör ha inom dessa ansvarsområden tar jag upp i kapitel 9, Ett nationellt centrum – Ett framtida RKC. (I kapitel 8, Formerna för ombildning av Rikskvinnocentrum redogör jag för den kliniska verksamheten som en viktig arbetsuppgift.) Nedan följer en diskussion om ovan- stående ansvarsområden i mer generella termer. Behovet av ett nationellt centrum Utbildning av relevanta yrkesgrupper är av stor betydelse för be- mötandet av våldsutsatta kvinnor och deras barn samt för lag- föringen av förövare. Som framgår av utvärdering om hur genus- perspektiv och mäns våld mot kvinnor beaktas i utbildningen, finns det betydande brister inom en rad yrkesutbildningar på högskole- nivå. Även Nationellt råd för kvinnofrid såg otillräckliga kunskaper som ett hinder för kvinnofrid. Utvärderingar av utbildningsinsatser inom grundutbildningar och fortbildning inom hälso- och sjukvårdsektorn har visat att ut- bildning ökar benägenheten att fråga om våld och att tendensen att skuldbelägga offret minskar. En annan effekt är att många myter om mäns våld mot kvinnor försvinner. Medveten- heten om våldets förekomst i alla socioekonomiska grupper ökar också möjligheten att upptäcka fler våldsutsatta kvinnor som söker hjälp men som inte anger våldet som orsak. Utbildning måste inkludera teoretiska kunskaper, professionell kompetens och personliga insikter och värderingar. Egna attityder och värderingar framhålls som särskilt viktiga i utbildningen om mäns våld mot kvinnor, eftersom ämnet är starkt kopplat till könsidentitet och maktstrukturer som berör alla medborgare. Arbetet för att förändra attityder och värderingar måste ske på olika nivåer. En sådan nivå är allmänna informationsinsatser, en annan är utbildning riktad till särskilda målgrupper. Kunskap bildar grundvalen i arbetet med värderingar, föreställningar och förståelse. Endast kunskap är emellertid inte tillräckligt. Kunskapen måste leda till insikt för att resultera i förändrade attityder och värde- ringar. Insikt innebär att man införlivar kunskapen i det egna tänkandet, så att den faktiskt påverkar åsikter och förståelse. Nästa steg är att praktisera denna insikt i verkligheten. För detta krävs konkreta verktyg i form av strukturer, metoder och arbetssätt som är formade utifrån denna insikt. Denna komplicerade process kräver pedagogik och en noga genomtänkt utbildningsverksamhet. Med en solid förankring i utbildningssystemet kan ett nationellt centrum härbärgera en sådan utbildningsverksamhet. Behovet av ett nationellt centrum Forskning är nödvändig för kunskapsutvecklingen inom området mäns våld mot kvinnor. Teoretiska kunskaper skall ligga till grund för alla initiativ och beslut inom området – inte minst vad gäller utbildning. Forskningsfältet om mäns våld mot kvinnor är mång- och tvär- vetenskapligt. bedrivs forskning om våldsutsatta kvinnor, om barn som upplever våld, om våldsutövande män samt om be- mötande, omhändertagande och behandling inom en rad olika discipliner. Dessa discipliner är såväl humanistiska, samhällsveten- skapliga som medicinska. Forskningen bedrivs inom vitt skilda om- råden, till exempel inom juridik och medicin, vilket kräver olika metoder och empiriska material. Forskning om mäns våld mot kvinnor är också ett fält där forskare i vissa fall gör vitt skilda teoretiska grundantaganden (exempelvis när det gäller förhållandet mellan kön och makt, respektive våld, normalitet och avvikelse) och anlägger vitt skilda analytiska perspektiv. Medicinska studier inom området mäns våld mot kvinnor är relativt sällsynta. Det behövs både grundforskning och tillämpad forskning på området. Den tillämpade forskningen bör utgå från grundforsk- ningen när det gäller utvecklingen av konkreta produkter som till exempel metoder, rutiner och manualer. En viktig princip är att grundforskningen skall vara fri. Den tillämpade forskningen kräver däremot en adressat; vem forsk- ningen skall gagna, och vem som skall använda forskningsresulta- ten, är nödvändiga frågor att besvara när det gäller den tillämpade forskningen. Dessa principer är viktiga att ha i åtanke när det gäller forskning om utsatta grupper och deras behov och rättigheter. Forskningsfältet kön och våld är relativt nytt men det utvecklas starkt, inte minst sett i ett nordiskt och europeiskt perspektiv. Precis som på andra områden har den forskning som bedrivs i ett samband med den forskning som pågår i andra länder. Svenska forskare ingår i nätverk med utländska kolleger, och genom de särskilda satsningar som gjorts utvecklas forskarnätverken och forskningsutbytet har förstärkts. Exempel på detta är forskningsprogrammet , , , Kön och våld – ett nordiskt forskningsprogram 2000-2004, samt andra pågående projekt som till exempel EU:s sjätte ramprogram Co-ordination Action on Behovet av ett nationellt centrum Human Rights Violations, 2004–2007. Svenska forskare har bidragit avsevärt i dessa sammanhang. Andra nordiska länder, till exempel , har ett samman- hållet forskningsprogram som bidrar till både ny kunskap och ökat forskningsutbyte. Det finns ett behov av ett liknande forsknings- program i med resurser för projekt både kring grundforsk- ning och mer tillämpad forskning. Ett nationellt centrum kan sprida och främja forskning om mäns våld mot kvinnor. Som kan det vara en viktig mötesplats för forskare, myndigheter och andra aktörer. Ett nära utbyte av idéer har stor betydelse för alla som arbetar med frågan och ett sådant idéutbyte är också ett led i kunskapsutvecklingen. Samverkan mellan olika myndigheter och organisationer är nöd- vändig för ett bra skydd för och bemötande av våldutsatta kvinnor. De kommuner och landsting där aktörerna på olika myndigheter samarbetar både med varandra och med kvinnojour eller kris- centrum uppnår goda resultat – både när det gäller bra bemötande av våldsutsatta kvinnor och antalet lagförda brott. Samverkan kan ske genom formella eller informella initiativ. För långsiktiga resultat krävs dock formell samverkan, genom att kommunen till exempel upprättar ett handlingsprogram. Ett sådant handlingspro- gram bör redogöra för de olika aktörernas ansvar och möjligheter. Programmet bör innehålla information om aktörerna samt rutiner och riktlinjer för hur man bör handla i samverkan vid fall med våldsutsatta kvinnor. En skonsam och effektiv handläggning kräver att varje aktör tar sitt ansvar för att rätt insatser kommer till stånd . En god insats fordrar en helhetssyn när det gäller varje enskilt fall. Ingen enstaka myndighet kan dock ha en helhetssyn utan kunskap eller förståelse för brottsoffrets livssituation eller kunskap om andra aktörers ansvar och förfaranden. Ett handlingsprogram kan också innebära gemensamma utbild- ningar och ett utbyte av erfarenheter. Ett gott samarbete kan resultera i nya och mer effektiva arbetssätt samt utveckling av metoder. Samverkan måste dock grundas på teoretisk kunskap och beprövade metoder. Behovet av ett nationellt centrum Ett nationellt centrum kan bidra med goda exempel och fungera som rådgivande instans i upprättandet av handlingsplaner. Det kan också verka för att insatser som görs på central nivå förs vidare till regional och lokal nivå och vice versa. En verksamhet med egen klinisk och praktisk kompetens kan fungera som modellverksam- het för andra. Orsaken till mäns våld mot kvinnor är den maktobalans som genomsyrar hela samhället och som påverkar varje individ. Därför finns det goda skäl att även arbeta med allmänna informationssats- ningar när det gäller frågan. Det finns ett behov av information baserad på forskning och erfarenheter. Mäns våld mot kvinnor presenteras ofta i medierna som en nyhet och enstaka företeelse. Våldet sätts däremot sällan in i sitt sam- manhang och framställs inte som något som ständigt pågår i kvinnors liv. Det är först när våldet blir extremt som det diskuteras i den allmänna debatten, och det presenteras då som något onormalt som få människor kan relatera till. Det sätts inte i sam- band med kvinnors underordning och mäns överordning, och det presenteras därmed i första hand som ett individproblem – inte som ett samhällsproblem. I medierna rubriceras mäns våld mot kvinnor ofta som kvinno- våld och kvinnomisshandel. Det rör sig i stort sett alltid om en manlig förövare, men i rubrikerna osynliggörs mannen. Ord som kvinnovåld pekar dock bara på kvinnors utsatthet. Man diskuterar främst kvinnors och flickors utsatthet och lägger ansvaret för förändring hos offret – inte hos förövaren. I stället kunde diskus- sionen handla om pojkars och mäns sexistiska attityder och hand- lingar eller om samhällets ansvar gentemot kvinnorna och flickorna. Denna typ av diskussioner och rapportering resulterar inte i någon förändring av den rådande ordningen. Kvinnor och män blir inte uppmärksammade på hur de själva återskapar beteendemönster som bidrar till att möjliggöra våldet. Det finns ett behov av information och diskussioner för att mot- verka den rådande könsmaktsordningen och mäns våld mot kvinnor. Den information som finns är varken rättvisande eller konstruktiv. Den presenterar inte våldets i sitt Behovet av ett nationellt centrum sammanhang, vilket innebär att våldets orsaker liksom möjliga lös- ningar på problemet, osynliggörs. Ett nationellt centrum kan fylla ett behov av information baserat på forskning och erfarenheter. Det kan verka för en konstruktiv sakdebatt. Med kunskap om goda exempel och egna erfarenheter av konkret arbete med våldsutsatta kvinnor kan ett centrum bidra både med kritik och med förslag på åtgärder. Ett nationellt centrum kan bevaka medierna, delta i den allmänna debatten och kan där- vidlag erbjuda sakkunnig upplysning. Vidare kan ett nationellt centrum sprida viktig information om myndigheters ansvar samt var och hur våldsutsatta och deras anhöriga kan få hjälp. Det finns ett stort behov av en statlig permanent verksamhet som uteslutande ägnar sig åt problemen kring mäns våld mot kvinnor. Utbildning, forskning, samverkan och information är viktiga om- råden inom vilka det finns betydande brister och behov som ett nationellt centrum kan fylla. Utbildning av relevanta yrkesgrupper är av stor betydelse för be- mötande av våldsutsatta kvinnor och deras barn samt för lagföring av förövare. Kunskap bildar grundvalen i arbetet med värderingar, föreställningar och förståelse. Forskning är nödvändig för kunskapsutveckling inom området mäns våld mot kvinnor. Forskningsfältet är mång- och tvärveten- skapligt, och det behövs både grundforskning och tillämpad forsk- ning på området. Samverkan mellan olika myndigheter och organisationer är nöd- vändig för ett bra skydd och bemötande av våldutsatta kvinnor. Samverkan måste vara grundat på teoretisk kunskap och beprövade metoder. Det finns också ett behov av information och diskussioner som baseras på forskning och erfarenheter med syfte att motverka den rådande könsmaktsordningen och mäns våld mot kvinnor. Ett nationellt centrum kan fylla behovet av en nationell utbild- ningsverksamhet. Det kan samla och sprida forskningsresultat, bidra till bättre samverkan mellan myndigheter och organisationer samt sprida information baserad på forskning och erfarenheter. Enligt direktiven skall jag analysera och redogöra för olika alterna- tiv när det gäller huvudmannaskapet för ett nationellt centrum. I direktiven står skrivet att centrumet inte skall vara en egen myndig- het istället fastslås att en förutsättning för det statliga alternativet är att centrumet placeras på en befintlig myndighet. Det är mot denna bakgrund som jag gör följande analys. Vid val av huvudman för ett sådant centrum finns en rad faktorer som måste beaktas. En av dessa är centrumets ansvarsområden, det vill säga vilken verksamhet centrumet skall bedriva, men man måste också beakta vilket övergripande mål verksamheten skall ha. Ytter- ligare en faktor är vilken analys som ligger bakom och på vilket sätt man vill angripa problemet mäns våld mot kvinnor. I resonemanget kring valet av huvudman måste jag även ta hän- syn till att uppdraget gäller en ombildning av en redan befintlig in- stitution. Rikskvinnocentrum (RKC) existerar och är en etablerad verksamhet . Dess nuvarande organisation och placering påverkar också valet av huvudman. Centrumets ansvarsområden är enligt mitt förslag utbildning, forskning, samverkan, information samt klinisk verksamhet. Analysen av mäns våld mot kvinnor, vilket jag redogjort för i kapitel 3, Begrepp och benämningar, är en maktobalans mellan kvinnor och män som upprätthålls av föreställningar och värde- ringar om kvinnors underordning och mäns överordning. Det be- tyder att utgångspunkten är att det här handlar om ett samhälls- problem på strukturell nivå. Åtgärder måste förvisso ske på alla samhällsnivåer, men den övergripande utgångspunkten måste vara att angripa det strukturella problemet. Frågan är hur man angriper problemet innan det blir en rättslig, medicinsk eller social fråga. Svaret ligger självfallet i en förändring av könsmaktsordningen, men eftersom denna ordningsstruktur av kön genomsyrar hela samhället är det svårt att finna en given myn- dighet eller huvudman som manifesterar denna analys. En kon- struktiv utgångspunkt är dock att denna ordning går att påverka. Det är viktigt att placeringen av centrumet signalerar att man lyft frågan om mäns våld mot kvinnor från en individnivå till en struk- turell nivå. I kapitel 6 Behovet av ett nationellt centrum pekar jag på att forskningsfältet om mäns våld mot kvinnor är mång- och tvär- vetenskapligt. Det vore därför missvisande att välja en huvudman som alltför tydligt representerar ett problemområde. I stället skall huvudmannen kunna uppvisa en helhetssyn i fråga om mäns våld mot kvinnor. Oavsett val av huvudman bör centrumets verksamhet förläggas till , så att det nära samarbete som RKC redan har med kan fortsätta. Den kliniska verksamheten behövs för att man framgångsrikt skall kunna arbeta med ut- veckling och metoder baserade på praktisk tillämpning, vilket i sin tur skapar legitimitet. Myndighetens roll som huvudman Kopplingen mellan ett nationellt centrum och en myndighet som huvudman kan vara mer eller mindre stark. En variant är att enbart ha en administrativ samordning, medan motsatsen är en fullständig integration i myndighetens organisation. Viktiga inslag för att skapa och bibehålla legitimitet för ett nationellt centrum är självständighet och integritet; det är viktigt att ett nationellt centrum är självständigt i så stor omfattning som möjligt. Ett nationellt centrum skall bygga upp relationer med olika aktörer på området, oberoende av hemvist. Mäns våld mot kvinnor är föremål för många olika särintressen, vilket gör betydelsen av integritet stor. Jag ser en självständig styrelse med beslutanderätt som en nödvändighet för ett nationellt centrum. Ett nationellt centrums verksamhet bör bygga på långsiktigt arbete. När det gäller både kunskapsspridning och förändring av attityder är det av största vikt att centrumet ges möjlighet att arbeta med kontinuitet. Att förändra attityder tar tid och kräver en hög grad av systematisk bearbetning. itet är givetvis att det nationella centrumet är en permanent verk- samhet med ett eget fast anslag. I vissa fall riskerar man att helt för- lora resultat av insatser om man inte kan få kontinuitet i arbetet. Detta ställer krav på en säker och jämn medelstilldelning. Jag har valt tre alternativa huvudmän och analyserat dessa utifrån de ansvarsområden som det nya centrumet skall ha samt den analys av mäns våld mot kvinnor som jag beskriver ovan. Jag har grundat mina val av myndigheter på de ansvarsområden som dessa täcker och deras eventuella arbete med mäns våld mot kvinnor. Alternati- ven är , och . verksamhetsområden inom hälso- och sjukvården samt är att utöva tillsyn samt att utveckla, samordna och bedriva utbildning. politikområden är bland annat hälso- och sjuk- vård, funktionshindrade, äldre, socialtjänst och folkhälsa. Social- styrelsen har en stark förankring i hälso- och sjukvården och har legitimitet på området. Myndigheten har dessutom ett normerings- ansvar inom hälso- och sjukvården, vilket är avgörande för att man skall kunna introducera ny kunskap och nya metoder och idéer. har även ett uttalat ansvar för att bedriva utbild- ningar och producera utbildningsmaterial; myndigheten ger ut en mängd olika typer av publikationer. olika ansvarsområden är en relativt god grund för ett nationellt centrum. Ansvarsområdena är dock begränsade till ovanstående målgrupper och har inte den bredd som är önsk- värd för en huvudman av ett nationellt centrum. Ett nationellt centrum skall rikta sig till alla aktörer som möter våldsutsatta kvinnor, och en bärande tanke i valet av huvudman är att inte göra frågan om mäns våld mot kvinnor till en social fråga eller en sjuk- vårdsfråga. Även om misshandel kan leda till en rad sociala problem och brottsoffret eventuellt är i behov av vård är varken förövaren eller offret sjuka. arbetar redan med frågan om mäns våld mot kvinnor, även om frågan inte är särskilt uppmärksammad. Social- styrelsen är dock en mycket stor myndighet och frågan om mäns våld mot kvinnor är inte ett övergripande målområde. Frågan tenderar i stället att försvinna som en underkategori i andra mål- områden. är värd för Kvinnofridsportalen på Internet, vilken är tänkt att fungera som ett forum för området mäns våld mot kvinnor, men denna portal saknar ett tydligt syfte. Myndigheten saknar också det övergripande perspektiv på mäns våld mot kvinnor som regeringen så tydligt ger utryck för i sin handlingsplan för jämställdhetspolitik (2002/03:140). Sammantaget anser jag inte att är en lämplig huvudman för ett nationellt centrum. Ombildningen av RKC inne- bär ett steg från hälso- och sjukvården mot ett större antal mål- grupper och bredare ansvarsområden. Att placera centrumet vid skulle således vara ett steg i fel riktning. har tre huvuduppgifter, vilka är att: fungera som ett nationellt när det gäller folkhälsa följa upp och samordna den nationella folkhälsopolitiken bedriva tillsyn inom områdena alkohol och narkotika. arbetar med hälsofrågor utifrån ett demokrati- perspektiv, vilket är ett adekvat perspektiv för ett nationellt centrum. En av uppgifter är att fungera som nationellt på folkhälsoområdet. Det innebär att man skall bistå med kunskap om vilka metoder som är effektiva och som har vetenskapligt stöd på folkhälsoområdet. I den rollen ingår även att följa teori- och kunskapsutveckling inom hela folkhälsoområdet. har ett uttalat ansvar för att sprida kunskap till kommuner och landsting, vilka båda är viktiga aktörer på om- rådet mäns våld mot kvinnor. Till detta kommer också att har ett ansvar för att bygga upp kommunikations- kanaler inom folkhälsoområdet på regional och lokal nivå. Svagheten med som huvudman är att myndigheten inte har arbetat med det specifika området mäns våld mot kvinnor i någon större omfattning. Myndigheten saknar kun- skaper om och erfarenheter av att arbeta med frågan. () ser förvisso mäns våld mot kvinnor som ett folkhälsoproblem. Detta synsätt kan onekligen bidra till att visa hur stort och allmänt problemet är. har dock inte arbetat med frågan utifrån detta synsätt. I likhet med en placering av ett nationellt centrum vid Social- styrelsen riskerar man att frågan om mäns våld mot kvinnor får en för snäv inriktning om centrumet placeras vid . Mäns våld mot kvinnor är mer än en folkhälsofråga och konsekven- serna av våldet sträcker sig långt över ohälsoaspekterna. Vidare utgår folkhälsoaspekten just från en konsekvens av våldet – inte från dess orsak. Som jag tidigare nämnt anser jag det är nöd- vändigt att lyfta frågan från dess konsekvenser till dess orsaks- sammanhang om man vill uppnå förändring. Sammantaget anser jag således inte att heller är en lämplig huvudman för ett nationellt centrum. Våldets konse- kvenser för folkhälsan är en viktig aspekt, men det är en alltför be- gränsad utgångspunkt för ett nationellt centrum. huvuduppgifter är att producera utbildning och forskning samt att samverka med det omgivande samhället. Att placera ett nationellt centrum vid ett universitet ger därmed en hög legitimitet på kunskapsområdet. styrka som huvud- man för ett nationellt centrum ligger främst i denna starka legiti- mitet och i närheten till ny kunskap och forskning samt till den väl utvecklade infrastrukturen för hantering av dessa. är en uppenbar kandidat som huvudman för ett nationellt centrum, på grund av RKC:s redan starka koppling till och till den medicinska fakulteten. Ytterligare en styrka för just är att upparbetade relationer och former för samarbete redan finns mellan det befintliga RKC och . har genom erfarenheten av RKC kunskap om ett framtida nationellt centrums frågor och dess karaktär. kan RKC:s verksamhet. Detta minimerar eventuella uppstarts- problem i samband med ombildningen. Universiteten är i allmänhet inte uttalat starka i rollen som opinionsbildare. Högskolorna är dock enligt högskolelagen ålagda den så kallade tredje uppgiften (högskolelagen införd 1996:1392), som innebär att varje högskola och universitet förutom utbildning och forskning har skyldighet att samverka med det omgivande sam- hället och informera om högskolans verksamhet. Detta bör stärka ett nationellt centrums möjlighet att arbeta med samverkan och information. har inte hela landet som naturligt ansvarsområde och man saknar vana vid att samordna lokala, regionala eller natio- nella aktörer. har heller ingen etablerad infrastruktur för denna samordning, vilket både och har. RKC har dock självt etablerat ett arbete på lokal och regional nivå och man har även erfarenhet av arbete på nationell nivå genom myndighetssamverkan och utbildning. Frågan om mäns våld mot kvinnor riskerar inte att få en alltför snäv inriktning om centrumet placeras vid universitet. Tvärtemot finns det möjlighet att peka på frågans tvärvetenskapliga bredd. Placeringen vid ett universitet öppnar också för att man inriktar fokus på både våldets orsakssammanhang och dess konsekvenser. Fokus på utbildning och påverkansarbete ger dessutom möjlighet till förändring. Sammantaget anser jag alltså att är den myn- dighet som är mest lämpad som huvudman för ett nationellt centrum. Frågan om mäns våld mot kvinnor kan här få både digni- tet och tvärvetenskaplig bredd. En placering av ett nationellt centrum vid ger möjlighet att knyta centrumet till universitet, som man kan bedriva självständig verk- samhet. (I kapitel 8, Formerna för ombildning av Rikskvinno- centrum till ett nationellt centrum redogör jag närmare för en place- ring av centrumet vid .) Jag har valt tre alternativa huvudmän och analyserat dessa utifrån de ansvarsområden som det nya centrumet skall ha samt utifrån den analys av mäns våld mot kvinnor som jag beskriver ovan. Jag har valt att analysera , och SOU 2004:117 Diskussion om huvudmannaskap Oavsett val av huvudman anser jag att centrumet bör placeras i . olika ansvarsområden är en relativt god grund för ett nationellt centrum. En bärande tanke i valet av huvudman är dock att inte göra frågan om mäns våld mot kvinnor till en social fråga eller en sjukvårdsfråga. Den största svagheten med som huvudman är att man inte i någon större omfattning har arbetat med det specifika området mäns våld mot kvinnor. I likhet med en placering vid riskerar frågan om mäns våld mot kvinnor att få en för snäv inriktning om ett nationellt centrum placeras vid . är mest lämpat som huvudman för ett natio- nellt centrum, med anledning av RKC:s redan starka koppling till och till den medicinska fakulteten. Frågan om mäns våld mot kvinnor riskerar inte att få en för snäv inriktning om centrumet placeras vid universitet.