sou · GSB313d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Som framgår av förslagen i avsnitt 2.6 gör utredningen dessutom den bedömningen att den aktuella epidemiologiska utvecklingen och den hotbild vi står inför nödvändiggör att de samlade statliga satsningar som görs inom detta område behöver upprätthållas på åtminstone oförändrad nivå även . Av de ca som kan användas till specifika statliga sats- ningar inom området föreslår utredningen att får disponera ca 7–8 miljoner och resterande belopp, ca . Problemanalys, överväganden och förslag De strategiska satsningar på hiv/STI-prevention som utredningen föreslår ryms således inom den ram om som beviljat för och innebär alltså inga kost- nadsökningar för staten. Tvärtom innebär den föreslagna modellen med ett samlat anslag som kontinuerligt följs upp, och där behovet av särskilda statliga satsningar ställs emot samhällets samlade insats, en förbättrad framtida styrning av området. Storleken på de statliga insatserna kan därmed lättare anpassas till reella behov och konse- kvenser av förändringar i budgeterade anslag kan lättare överblickas. För landsting och kommuner i storstadsområdena innebär för- slaget en förändring i och med att inga schablonanslag längre föreslås utgå. Några garantier för att storstadsområdena erhåller de ca som utgår i direktstöd kommer alltså inte att finnas. I stället föreslås de statliga stöden gå ut som aktivi- tetsstöd till strategiskt viktiga områden. Utredningen gör dock den bedömningen att huvuddelen av det statliga stödet kommer att utgå till satsningar som helt eller till stor del berör storstads- områdena. Utredningen pekar särskilt på behovet av att stödet riktas mot områden (geografiskt och ämnesmässigt) där de stora problemen finns. Storstäderna, och då särskilt , bedriver också omfattande aktiviteter inom många fält och stöd föreslås dessutom kunna utgå till verksamheter av mer permanent natur, t.ex. Lafa. Sammantaget gör utredningen alltså den bedöm- ningen att förslaget inte kommer att missgynna storstadsområdena jämfört med dagens system för medelstilldelning. För övriga kommuner och landsting innebär inte förslaget några större ekonomiska förändringar. Stödet blir, som , aktivitets- baserat. En skillnad är att samarbetsprojekt med frivilligorganisa- tioner särskilt prioriteras. I övrigt innehåller betänkandet en rad förslag riktade till lands- ting och kommuner t.ex. om nödvändigheten av att upprätthålla och förbättra vissa resurser inom hälso- och sjukvård, skola och missbrukarvård. Dessa förslag innebär ju inget automatiskt kost- nadsutfall för huvudmännen även om utredningen, för sin del, an- ser att områdena bör prioriteras. Kostnader för att genomföra dessa förslag är givetvis också beroende på respektive huvudmans ut- gångsläge. Mot eventuella kostnadsökningar skall också ställas de vinster man förväntas göra genom en minskad sjuklighet, eller i värsta fall bara en utebliven ökning av denna. Som framgår av be- Problemanalys, överväganden och förslag tänkandet anser utredningen dessutom att strategiska satsningar inom en rad av dessa områden, åtminstone övergångsvis, skall kunna stöttas med statliga medel. Allmänna skrivningar finns också om att hälso- och sjukvården bör få en mer hälsofrämjande inriktning. Att arbeta mer hälsobe- främjande med ett preventivt synsätt i fokus är inte så mycket en fråga om stora kostnader utan snarare om attityder och förhåll- ningssätt. Sådana omställningar kräver förvisso också insatser inte minst i form av utbildning. När det gäller frågorna kring vård och behandling av hiv/aids så föreslås alltså förstärkningar av bl.a. det psykosociala stödet som skulle möjliggöra för en större grupp av hivinfekterade att erhålla behandling. Detta innebär, åtminstone kortsiktigt, ökande kost- nader för sjukvårdshuvudmännen men dessa kostnader skall givet- vis ställas mot riskerna med och de långsiktiga kostnaderna för en stor grupp obehandlade hiv-infekterade individer. Dessa satsningar torde dessutom ingå i huvudmännens ordinarie sjukvårdsåtagande och har därför inte kostnadsberäknats i detta sammanhang. När det gäller hälsoundersökning av asylsökande har denna utredning, som framgår i avsnitt 2.3.1, ställt sig bakom de förslag från utredningen och mottagandet av asylsökande (SOU 2003:89) som syftar till att förbättra möjligheterna att dessa undersökningar också verkligen genomförs. Redan utredningen och mottagandet av asylsökande konstaterar i sitt be- tänkande att om så blir fallet innebär det onekligen större kost- nader för staten men anser att det egentligen inte är fråga om några nya åtaganden utan att utredningens förslag syftar till att bidra till att redan gjorda åtaganden uppfylls på ett bättre sätt. Hiv/aids- utredningen instämmer i detta. Ett snarlikt resonemang kan man föra om de kostnadsökningar som eventuellt skulle uppstå om den av utredningen föreslagna tolkningen av överenskommelsen mellan staten och Landstingsför- bundet om kostnader för vård till asylsökande tillämpades i alla landstingsområden. utredningen har försökt beräkna de faktiska kostnaderna men det ligger i sakens natur att en sådan analys är svårt att göra. Utredningen uppskattar att det totala antalet konti- nuerligt pågående behandlingar kan komma att uppgå till maximalt 35. Med beaktande av en läkemedelskostnad som beräknas uppgå till 80 000–rör sig total- kostnaden om ca 2,8–3,5 miljoner . Ersättningen till sjukvårds- huvudmännen utgår dels i form av ett schablonbelopp, dels i form Problemanalys, överväganden och förslag av direkt kostnadstäckning motsvarande den kostnad för en vård- kontakt som överstiger . Kostnadsfördelningen mellan landstingen och staten är därför huvudsakligen beroende på genom- strömningen av patienter i denna grupp. Utredningen gör den grova uppskattningen att parterna i dagens läge kommer att få stå för cirka hälften var av totalkostnaden. Eftersom detta rör en tillämpning av ett redan gällande avtal kan det, enligt utredningens uppfattning, inte egentligen sägas vara några nya åtaganden det är fråga om för stat och landsting. Snarare är detta en följd av de normala fluktuationer i sjukdomspanorama och möjligheter till – och därmed i vissa fall nödvändigheten av – behandling av olika sjukdomar som äger rum över tiden. Dessa kostnader skall också ställas mot riskerna med, och därmed kostna- derna för, den smittspridning från en grupp individer som inte kommer att ingå i det normala uppföljningssystemet för hivinfek- terade individer. Till detta kommer problemen med ofullständig behandling – i första hand risk för resistensutveckling – eftersom det är väl känt att vissa personer som inte kommer i åtnjutande av antiviral terapi genom samhällets försorg ändå på olika vägar skaffar sig läkemedel.