sou · GSB3122d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Vi anser att övervägande skäl talar för att det bör införas en möjlighet för SiS att medge uppskov för dömda på fri fot om detta är motiverat med beaktande av t.ex. den unges hälsotillstånd eller dennes arbets- eller utbildningsförhållanden. Mot bakgrund av vikten av att samhällets reaktion sker snabbt och i nära anslutning till brottet, bör dock utrymmet för uppskov vara snävare än inom kriminalvården. Det bör krävas synnerliga skäl. Inom kriminalvården gäller att uppskov får beviljas , högst från den dag då domen får verkställas. Finns det synnerliga skäl får uppskov beviljas under ytterligare högst . Tillämpningsområdet för uppskov vid LSU-dom bör av skäl som nämnts vara mer begränsat än inom kriminalvården. En längsta tid för uppskov bör i de flesta fall vara tillräckligt. Om de synnerliga skälen kvarstår bör uppskov kunna beviljas under ytterligare högst . I övrigt bör samma regler gälla vid de olika påföljderna. Finns det särskild anledning att anta att den dömde avviker skall uppskov inte kunna komma ifråga. Verkställigheten skall anstå i avvaktan på beslut i uppskovsfrågan, under förutsättning att den dömde har gett in sin ansökan sist den dag då denne senast skulle ha inställt sig för verkställighet och att den dömde inte tidigare ansökt om uppskov i målet. I detta sammanhang finns det anledning att även överväga om den som har dömts till sluten ungdomsvård bör ha möjlighet att få anstånd med verkställigheten om han har ansökt om nåd hos regeringen. Av 13 § lagen om beräkning av strafftid m.m. följer att den som har dömts till ett tidsbestämt fängelsestraff men ansökt om nåd hos regeringen i vissa fall kan få ett sådant anstånd i avvaktan på regeringens beslut. Sluten ungdomsvård är i likhet med fängelse en påföljd med ett tidsbestämt frihetsberövande. Det är svårt att hävda att man från kriminalpolitisk synvinkel bör vara återhållsam med anstånd i dessa situationer, bl.a. då det i praktiken sannolikt rör sig om ett fåtal fall. Enligt vår mening finns det inte några beaktansvärda skäl som talar mot att påföljderna bör likställas i detta avseende. De allmänna förutsättningarna för anstånd som gäller enligt 13 § lagen om beräkning av strafftid m.m. bör gälla också beträffande sluten ungdomsvård. Detta innebär att den som har dömts till sluten ungdomsvård skall kunna visa att en ansökan om att han av nåd skall befrias från påföljden eller få denna utbytt mot en icke frihetsberövande sådan har getts in till regeringen sist den dag då han senast skulle ha inställt sig vid det särskilda ungdomshem som SiS har bestämt. Vidare krävs att den dömde inte har ansökt om nåd tidigare i samma mål, att han inte är häktad eller intagen i ett särskilt ungdomshem och att det inte finns skälig anledning antaga att han avviker. I förarbetena till den nuvarande bestämmelsen i lagen om beräkning av strafftid m.m. sades att påföljdskombinationen skyddstillsyn och fängelse enligt den nuvarande lydelsen av 28 kap. 3 § BrB vid tillämpningen av bestämmelsen om anstånd vid nådeansökan bör betraktas som en icke frihetsberövande påföljd.4 Den av oss föreslagna bestämmelsen om möjlighet till anstånd bör därmed omfatta också de fall då ansökan gäller en begäran att få LSU-påföljden utbytt mot skyddstillsyn i förening med fängelse enligt 28 kap. 3 § BrB. För att skapa enhetlighet i tillämpningen bör beslut om uppskov för och anstånd med verkställighet av en LSU-dom fattas centralt inom SiS. 14.3.3Möjligheten att verkställa sluten ungdomsvård som häktad Intagningen på det särskilda ungdomshemmet Verkställigheten av sluten ungdomsvård inleds genom att den dömde tas in i ett sådant särskilt ungdomshem som avses i 12 § LVU (4 § LSU). Verkställigheten får inledas när domen har vunnit laga kraft gentemot den dömde eller när den dömde lämnat en nöjdförklaring (5 och 6 §§ LSU).5 En nöjdförklaring innebär att den dömde avstår från att överklaga domen i påföljdsdelen och medger att den får verkställas. I LSU finns vidare bestämmelser om vem som skall vidta åtgärder för att verkställigheten skall börja och vilka åtgärder som skall vidtas i detta syfte. Bestämmelserna är olika utformade beroende på om den dömde är på fri fot eller frihetsberövad när verkställigheten får inledas. Som tidigare nämnts skall, om den dömde är på fri fot när domen får verkställas, SiS förelägga den unge att inställa sig en viss dag (9 § LSU). Om den dömde är häktad eller intagen på ett 4NJA II 1964 s. 237. 5Vi redovisar våra överväganden i frågan om det bör införas en möjlighet för domstolen att besluta att domen skall gå i verkställighet i avsnitt 16.8.5. särskilt ungdomshem med stöd av LVU, skall häktet eller det särskilda ungdomshemmet se till att domen verkställs och att den dömde förpassas till det hem som SiS bestämmer (10 § LSU). Om den unge har avgett en nöjdförklaring skall den som är behörig att ta emot en sådan förklaring, t.ex. chefen för ett allmänt häkte, se till att domen verkställs. Har den unge lämnat en nöjdförklaring inför en polismyndighet, skall den som tar emot förklaringen se till att den dömde förpassas till det särskilda ungdomshem där verkställigheten skall ske (8 § LSU). I förarbetena understryks att det är angeläget att verkställigheten kommer igång så tidigt och i så nära anslutning till brottet som möjligt.7 Verkställigheten bör alltså inledas så snart som de formella förutsättningarna för detta finns. Detta gäller inte minst om den unge är häktad. I litteraturen har det sagts att LSU inte torde gälla som den unge är häktad, även om de formella förutsättningarna för inledande av verkställigheten i och för sig skulle föreligga.8 LSU behandlar också hur beräkningen av verkställighetstiden skall gå till. Dessa bestämmelser i hänvisar till motsvarande bestämmelser i lagen om beräkning av strafftid m.m. (10 a och 11 §§ LSU). Det innebär bl.a. att frågan om från vilken dag verkställighetstiden räknas vid sluten ungdomsvård, skall bedömas med tillämpning av bestämmelserna i 19 § lagen om beräkning av strafftid m.m. Sålunda gäller följande beträffande den som är dömd till sluten ungdomsvård. Om den dömde är på fri fot, skall tiden räknas från den dag då han tas in i det särskilda ungdomshemmet eller i allmänt häkte eller då han tas om hand av polismyndigheten för förpassning till hemmet. I det fall den dömde är häktad eller intagen på ett särskilt ung- domshem, skall tiden räknas från den dag då domen får verkställas. 6Om den unge är intagen på institution med stöd av SoL, dvs. åtgärden har vidtagits i samförstånd med den unge och hans vårdnadshavare, skall han således i detta sammanhang behandlas som om han är på fri fot. 1997/98:96 s. 169, 191. 8Berg, , m.fl., , En kommentar, t.o.m. suppl. 12, s. LVSU:5. För den som är frihetsberövad sammanfaller alltså verkställig- hetstidens början med den tidpunkt från vilken domen får verkställas, medan detta inte nödvändigtvis behöver var fallet för den som är på fri fot. Det kan här anmärkas att den nu beskrivna ordningen inte synes stämma överens med den tidigare refererade bestämmelsen att verkställigheten av sluten ungdomsvård inleds genom att den dömde tas in på ungdomshemmet (4 § LSU). Den sistnämnda bestämmelsen anger, enligt förarbetena, när verkställigheten av sluten ungdomsvård inleds.9 För såväl den som är på fri fot som den frihetsberövade kan det ju gå någon tid mellan dagen från vilken verkställighetstiden skall räknas och dagen då verkställig- heten inleds enligt 4 §. Sluten ungdomsvård kan med andra ord tillfälligt verkställas även utanför det särskilda ungdomshemmet. Bestämmelsen i 4 § kan mot den bakgrunden anses innehålla uppgift om när verkställigheten av sluten ungdomsvård faktiskt inleds och på vilket sätt detta sker. De nämnda hänvisningarna till lagen om beräkning av strafftid m.m. innebär även att frågan om hur ett avbrott i verkställigheten påverkar verkställighetstiden skall bedömas med tillämpning av bestämmelserna i den lagen. Sålunda gäller beträffande den som är dömd till sluten ungdomsvård att tiden för sådana avbrott i verkställigheten skall läggas till den framräknade slutdagen (23 § första stycket lagen om beräkning av strafftid m.m.). Det anses dock inte vara ett avbrott i verkställigheten om den som avtjänar sluten ungdomsvård häktas med anledning av misstanke om nytt brott (23 § andra stycket samma lag). Verkställigheten fortlöper alltså i detta fall, trots att den dömde såsom häktad förvaras på allmänt häkte. Den gällande ordningen tillåter sålunda i den situationen samtidig verkställighet av häktning i ett mål och sluten ungdomsvård som har dömts ut i annat mål. En förutsättning är dock, som framgått, att verkställigheten av påföljden har påbörjats, när häktning sker. I förarbetena till 23 § lagen om beräkning av strafftid m.m. sades att om den dömde verkställer fängelse och häktning skall de bestämmelser som gäller för häktade tillämpas i det fall den dömde förvaras i allmänt häkte.10 För den som i motsvarande situation verkställer sluten ungdomsvård och häktning på allmänt häkte bör således inte LSU vara tillämplig, utan lagen (1976:371) 1997/98:96 s. 190. 1974:20 s. 114 f. om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. och förordningen (1976:376) i samma ämne. Närmare om verkställigheten för den som är frihetsberövad I det fall den dömde är häktad eller intagen på ett särskilt ung- domshem med stöd av LVU när domen får verkställas skall, som nämnts, häktet eller det särskilt ungdomshemmet se till att domen verkställs och att den dömde förpassas till det särskilda ungdomshem som SiS bestämmer (10 § LSU). Är den unge häktad i det mål där påföljden skall verkställas följer sålunda av bestämmelsen att föreståndaren på häktet ansvarar för att verkställigheten kommer igång när så får ske och att den unge därvid förpassas till det särskilda ungdomshemmet. Verkställighetstiden räknas från den dag som domen får verkställas (11 § LSU). Frågan är vad som gäller för den som är häktad i ett annat mål, alltså när den unge har dömts till sluten ungdomsvård och häktas för misstanke om nya brott innan verkställigheten av domen hunnit påbörjas. Som tidigare redovisats medger gällande rätt samtidig verkställighet när turordningen är den omvända, dvs. då verkställigheten av påföljden har hunnit påbörjas när häktning sker. I förarbetena till LSU nämns inte frågan. Det råder däremot ingen tvekan om vad som gäller för den som i motsvarande situation har dömts till ett fängelsestraff. Verkställighet av ett fängelsestraff kan ske även om den dömde är häktad i ett annat mål. Om det visar sig att den som häktats har en dom i ett annat mål som är verkställbar, skall verkställigheten av domen inledas och strafftiden räknas redan från intagningen på det allmänna häktet. I det fall domen inte är verkställbar kan den häktade få den verkställbar genom att avge en nöjdförklaring. Möjligheten till samtidig verkställighet av häktning och fängelse i annat mål oavsett i vilken ordning de olika åtgärderna kommer till verkställighet, infördes i samband med kriminalvårds- reform och tillkomsten av lagen om beräkning av strafftid m.m.11 Möjligheten till samtidig verkställighet gjordes också oberoende av var den häktade förvaras. Ändringen innebar i förhållande till den 1974:20, JuU 1974:2, rskr 1974:99 (NJA II 1974 s. 313 ff.). dåvarande ordningen en utvidgning av möjligheten till samtidig verkställighet. Som nämnts anges i 8 och 10 §§ LSU vem som skall vidta åtgärder för att verkställigheten skall börja och vilka åtgärder som skall vidtas i detta syfte, i det fall den dömde är frihetsberövad när verkställigheten får inledas. Bestämmelserna har sina motsvarig- heter i 9 § lagen om beräkning av strafftid m.m. I 9 § första stycket anges bl.a. att i det fall den som har dömts till fängelse är häktad, skall domen befordras till verkställighet när denna får äga rum. Den som är häktad i målet skall för verkställighet av domen förpassas till kriminalvårdsanstalt (andra stycket). För den som är häktad i annat mål får verkställigheten däremot påbörjas där han förvaras (tredje stycket). Det förhållandet att 10 § LSU saknar motsvarighet till 9 § tredje stycket lagen om beräkning av strafftid m.m. har i litteraturen tagits till intäkt för att bestämmelsen enbart torde avse den situationen att den unge är häktad i det mål där påföljd skall verkställas.12 Det har i det sammanhanget sagts att detta också bäst överensstämmer med påföljdens uttalande behandlingsinriktning. Denna uppfattning synes också ha fått genomslag i praktiken.13 Förslag: Vi föreslår att den som har dömts till sluten ungdoms- vård skall kunna erhålla samtidig verkställighet av häktning och sluten ungdomsvård i det fall den unge häktas för nya brott innan verkställigheten av domen hunnit påbörjas. Som redovisats är det troligtvis inte möjligt enligt gällande rätt att erhålla samtidig verkställighet av häktning och sluten ungdomsvård i det fall den unge häktas för nya brott innan verkställigheten av domen hunnit påbörjas. Finns det skäl att införa en sådan möjlighet? Det saknas, såvitt vi kunnat utröna, statistik på hur vanligt före- kommande situationen är. Det kan dock på goda grunder antas att den är relativt ovanlig. Om det beträffande någon som har häktats föreligger en verkställbar dom i annat mål, bör dessutom förhåll- andena i en del fall vara sådana att häktningen kan hävas 12Berg, , m.fl., , En kommentar, t.o.m. suppl. 12, s. LVSU:9. 13SiS:s Råd & Riktlinjer/juridik, Sluten ungdomsvård, 2003:1, flik 4, avsnitt 1.3. som verkställigheten av domen börjar. De fall som kvarstår är då en häktning i det nya målet framstår som nödvändig, eftersom det finns risk att den unge genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning (kollusionsfara). Det finns statistik som talar för att häktning av ungdomar i stor utsträckning sker just på grund av kollusionsfara.14 Hur stora är fördelarna för den unge att erhålla samtidig verkställighet i den aktuella situationen? I förarbetena till lagen om beräkning av strafftid m.m. erinrades om att bestämmelserna om tillgodoräknande av häktningstid innebär att den som döms i häktningsmålet får avräkning för frihetsberövandet.15 Det kan emellertid tänkas förekomma fall, uppgavs det, i vilka det kan vara en påtaglig fördel för den häktade om han får verkställa fängelse i ett annat mål. Det sades att det kan vara svårt att generellt säga hur stor fördelen är. Även om fördelen självklart är störst om den häktade blir frikänd i häktningsmålet kan, menade man, även andra faktorer spela in vid bedömningen. I detta sammanhang nämndes det förhållandet att den dömde inte behöver underkasta sig något utöver vad som följer av häktningen, eftersom verkställigheten i den aktuella situationen ju inte innebär något annat än att häktningstiden räknas som strafftid. Den enda påtagliga nackdelen med en sådan ordning torde, enligt förarbetsuttalandet, vara att den del av verkställigheten som sammanfaller med häktningen inte annat än i ringa grad kan användas för rehabiliterande behandling. I likhet med situationen för den som har dömts till fängelse är det naturligtvis en fördel för den unge att, om han häktas, få påbörja verkställigheten av en tidigare dom på sluten ungdomsvård på häktet om han senare blir frikänd i häktningsmålet. Vad som kan sägas tala för en utvidgad rätt till samtidig verkställighet av häktning och sluten ungdomsvård är vidare att fängelse och sluten ungdomsvård bör behandlas lika i detta avseende, eftersom det i båda fallen är fråga om frihetsberövande påföljder. Såsom BRÅ påpekar i sin utvärdering är det viktigt att påföljdssystemet generellt sett upplevs som rättvist av de unga. Det kan för en ung lagöverträdare vara svårt att förstå att han i den aktuella situationen inte får påbörja verkställigheten av den frihetsberövande påföljden, enbart på den grunden att den bestämts till sluten ungdomsvård och inte till fängelse. Vad som också kan 14Se avsnitt 16.5.2. 1974:20 s. 70 ff. bidra till att den gällande ordningen framstår som svårbegriplig är att den unge i den beskrivna situationen får tillgodoräkna sig häkt- ningstiden om han döms i häktningsmålet, oavsett om påföljden bestäms till sluten ungdomsvård eller fängelse. När det gäller avräkning av tid för det straffprocessuella frihetsberövandet behandlas alltså påföljderna på samma sätt. Mot ett förslag om utvidgning av rätten till samtidig verkställighet kan invändas, att verksamheten vid de särskilda ungdomshemmen skall bedrivas utifrån andra utgångspunkter och med annan målsättning än den verksamhet som bedrivs inom kriminalvården i anstalt. Enligt förarbetena till LSU var ett av skälen för att införa den nya påföljden att den unge skulle kunna bli föremål för adekvat vård.16 Det fastslogs i förarbetena att verksamheten vid de särskilda ungdomshemmen, till skillnad från verksamheten vid kriminalvårdsanstalterna, uteslutande skall vara inriktad på vård. Påföljden har alltså, som tidigare nämnts, en uttalad behandlingsinriktning. Den nackdel som påtalades i förarbetena till lagen om beräkning av strafftid m.m. kan mot den bakgrunden anses väga tyngre beträffande samtidig verkställighet av häktning och sluten ungdomsvård. Å andra sidan har behand- lingstanken inte slagit igenom när turordningen är den omvända, dvs. verkställigheten av påföljden har hunnit påbörjas när häktning sker. I detta fall medger ju gällande rätt samtidig verkställighet. Det kan i det enskilda fallet uppfattas som en sinkadus om häktningsbeslutet kommer före eller efter det att verkställigheten av domen har påbörjats. Vid en samlad bedömning anser vi att övervägande skäl talar för att det i den beskrivna situationen bör finnas en möjlighet till samtidig verkställighet. Den bör utformas i enlighet med vad som gäller för den som har dömts till ett fängelsestraff. Påföljderna bör alltså likställas också i detta avseende. 1997/98:96 s. 171. 14.3.4Placering med hänsyn till närhets- och differentierings- principen SiS har strävat efter att vid sina institutioner kunna erbjuda en differentierad ungdomsvård så nära hemorten som möjligt. Vården är differentierad utifrån så kallade funktioner (akut, utredning och behandling) och grad av slutenhet. Andra grund- läggande kriterier för differentiering är kön, ålder, psykisk hälsa, kriminalitet och grad av utagerande beteende. Vid placeringen är principen om närhet uppfylld om den unge placeras inom samma region som denne är bosatt. Den unge skall placeras så nära hemorten som möjligt för att kontakten med och de anhöriga skall underlättas. Även om den unge är placerad i samma region som hemorten kan det dock vara fråga om stora avstånd mellan institution och hemort. Vid all placering på SiS-institutioner vägs den unges vårdbehov mot behovet att placeras nära hemorten. När det gäller sluten ungdomsvård tar man också hänsyn till brottets art, påföljdens längd samt behovet av samhällsskydd och av att skilja meddömda åt. Vissa institutioner/avdelningar driver en specialiserad vård och har riksintag. SiS utgångspunkt vid planeringen inför reformen var att även vid en LSU-dom skulle den unges behov av vård och närhetsprincipen vara vägledande för placeringen. Det förhållandet att fler ungdomar har dömts till sluten ungdomsvård än vad som förutsattes, har dock i många fall medfört att den dömde placerats på den avdelning där plats funnits tillgänglig. Ungdomar har heller inte förflyttats i vårdkedjan i den utsträckning som det var tänkt. Tiderna på akut- och mottagningsavdelningar har ofta blivit långa och några med kortare verkställighetstid har frigetts direkt från sluten mottagningsavdelning. Ungdomar som dömts till sluten ungdomsvård har placerats i mindre omfattning i enlighet med närhetsprincipen än de som vårdats med stöd av LVU. Det är en naturlig följd av att inte alla institutioner tar emot ungdomar placerade enligt LSU. –2001 kunde SiS i genomsnitt ingångs- placera drygt en tredjedel av de LSU-dömda ungdomarna enligt närhetsprincipen. SiS konstaterar i utvärderingen att det finns behov av att öka möjligheterna till differentiering av vården med hänsyn till de individuella behandlingsbehoven, t.ex. genom faktiska möjligheter att välja mellan alternativa placeringar, men också genom en större differentiering av vårdinnehållet mellan olika avdelningar än . Bedömning: De svårigheter som uppkommit när det gäller ung- domarnas placering enligt differentierings- och närhetsprincipen bör försvinna i takt med att antalet platser anpassas till antalet LSU-dömda. Det är självklart av stort värde om en ung person som har dömts till sluten ungdomsvård kan placeras vid den institution som med hänsyn till såväl differentierings- som närhetsprincipen är den mest lämpliga. Vi har, mot bakgrund av ramen för vårt uppdrag, ingen annan kommentar i denna del än att de problem som har uppkommit på grund av den kraftiga ökningen av antalet ungdomar som dömts till sluten ungdomsvård förhoppningsvis kommer att försvinna i takt med att antalet platser anpassas till antalet LSU-dömda. 14.3.5Placering med hänsyn till integreringsprincipen I förarbetena behandlades frågan om huruvida de som tas in på särskilt ungdomshem som påföljd för brott bör hållas åtskilda från dem som tagits in efter beslut i administrativ ordning. Där sades att det ibland torde finnas såväl praktiska som behandlingsmässiga motiv att hålla de båda grupperna åtskilda, men behovet kan variera från fall till fall och det kan förändras successivt under verkställig- heten. kan det vara mest ändamålsenligt från behandlings- synpunkt att placera de både grupperna tillsammans. En bestäm- melse om att grupperna inte får blandas skulle enligt förarbetena kunna innebära svårigheter att erbjuda den placering som är mest ändamålsenlig i det enskilda fallet. Det ansågs därför lämpligt att överlåta till SiS att i det enskilda fallet avgöra om den som har dömts för brott bör hållas avskild från övriga intagna. SiS tog ställning för att unga som har dömts till sluten ungdoms- vård bör kunna blandas med dem som omhändertagits enligt LVU. Argumenten för integrering var att det inte fanns något som pekade på skillnader mellan grupperna, att det möjliggjorde differentiering och närhet, att man därmed kunde hålla meddömda åtskilda, att sårbarheten vid akuta situationer som brand och upplopp minskade etc. samt att det lättare skulle kunna gå att utöka antalet platser. Det bedömdes däremot som olämpligt att blanda ungdomar med korta och långa verkställighetstider på samma avdelning.17 I praktiken har flera avdelningar kommit att mer eller mindre specialisera sig på LSU-dömda. Vartefter antalet dömda ökade minskade andelen ungdomar som vårdades enligt LVU på de avdelningar som var destinerade till sluten ungdomsvård. De slutna avdelningarna blev i praktiken LSU-avdelningar. placerades av de LSU-dömda på LSU- avdelning. Integreringsprincipen har därmed inte kunnat hållas fullt ut. Det finns dock fortfarande möjlighet att placera LSU-dömda på övriga avdelningar och vice versa; bl.a. kan LSU-dömda placeras på andra avdelningar av behandlingsskäl. För att värna om de ungdomar som vårdas enligt LVU har två institutioner reserverats för dessa. I verksamhets- planen för slås fast att institutioner som vårdar ungdomar som inte har fyllt i princip bara skall ha ungdomar som vårdas enligt LVU. I utvärderingen anges att uppgifter om ungdomarna, bl.a. från inskrivningsintervjuer med intagna (ADAD), tyder på att det kan finnas större skillnader mellan de aktuella grupperna än man har antagit. Detta gäller i vart fall de långtidsdömda. I utvärderingen nämns vidare att () i en rapport18 har föreslagit att LSU-dömda skall vårdas vid särskilda avdelningar. RRV uppger i sin granskning att det i verksamheten 17Behandling inom sluten ungdomsvård, Allmän 1998:3. 18Ingen plats för ungdomarna – Konsekvenser av platsbristen vid de särskilda ungdoms- hemmen inom , RRV 2002:13. finns ett kompakt och samstämmigt motstånd mot integrering av LSU-dömda i LVU-vården.