sou · GSB339 · 2005-01-01 00:00:00 — Han ansåg det därför naturligt att de ansvariga för sändningarna iakttar varsamhet med program som har sådan karaktär att man kan förstå att delar av publiken kommer att uppröras eller skrämmas (prop. 1990/91:149 s. 142). Bestämmelsen överlappas i viss mån av 6 kap. 2 § RTVL, men den sistnämnda tar huvudsakligen sikte på att skydda barn. Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden Villkor får enligt p. 10 meddelas att tillståndshavaren skall iaktta bestämmelsen i 6 kap. 3 § första stycket RTVL om beriktigande även i fråga om ljudradion. Som framgår av ordalydelsen gäller bestämmelsen endast ljudradion. Möjligheten att föreskriva krav på att sända genmäle ansågs ur- sprungligen inrymt i radiolagens krav på opartiskhet och saklighet (prop. 1966:149 s. 39 f.). finns ett bemyndigande i p. 11 att ställa upp villkor om skyldighet att sända genmälen. 1977/78:91 s. 144 förklarades att genmäle avser angrepp mot åsikter eller personer och anknyter till radiolagens krav på opartiskhet. Ett genmäle måste – i motsats till ett beriktigande – oftast utformas och framföras av den berörde själv (prop. 1995/96:160 s. 100). Av artikel 23 i TV-direktivet framgår att den vars legitima intressen, i synnerhet vederbörandes rykte och goda namn, har skadats av på- ståenden om felaktiga fakta i ett TV-program, har rätt till berikti- gande eller motsvarande. I har statsmakterna ansett att en lagstadgad rätt till beriktigande är tillräcklig för uppfyllande av TV- direktivets krav (a. prop. s. 103). Rätten till genmäle kan således endast föreskrivas i tillståndsvillkor. I sammanhanget bör nämnas att det finns särskilda bestämmelser till skydd för den som blivit utsatt för förtal, förolämpning eller otillbörlig marknadsföring. Dessa gäller oberoende av om särskilda villkor tagits in i sändningstill- ståndet och oavsett om programföretaget har skyldighet att följa radio- och TV-lagens regler. 12 följer att en skyldighet att i programverksamheten respektera den enskildes privatliv kan föreskrivas i tillståndsvillkor. 13 ges möjlighet att som villkor för tillstånd ställa upp ett krav att programföretaget skall sända ett mångsidigt programutbud. Bestämmelsen avser att hindra ett programföretag från att t.ex. ge programverksamheten en ensidig inriktning mot underhållnings- program eller billiga inköpta program (prop. 1990/91:149 s. 140). Den kom till i samband med att den tredje marksända kanalen, dvs. TV4, startades. hade motsvarande krav ställts på public service-företagen i avtal. Det generella målsättningsvillkoret sända ett mångsidigt programutbud får med stöd av denna punkt förenas med tillhörande exemplifierade villkor om vad som skall gälla just för det aktuella företaget (1995/96:160 s. 85). Regeringen kan så- ledes ställa upp en rad krav på programutbudet såsom att sända viss minsta mängd nyheter, barnprogram, teater, att sända regionalt pro- ducerade program och program för språkliga och etniska minoriteter etc. Under denna punkt faller också krav på produktion utanför Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden programföretaget självt (a. prop. s. 164 f.). I tillstånden till SVT, UR och TV4 förekommer flera krav som är hänförliga till villkoret om ett mångsidigt programutbud. I förarbetena till radio- och TV- lagen påpekades att en viss restriktivitet bör iakttas vid utform- ningen av specificerade villkor mot bakgrund av bestämmelsen i 3 kap. 4 § YGL om det redaktionella oberoendet. fram- hölls att specificerade bestämmelser har de fördelarna att program- företaget får en bättre uppfattning om vad det har att rätta sig efter och att de övervakande myndigheternas kontroll av att villkoret följs underlättas (a. prop. s. 85). Punkten 14, om villkor att regionalt sända och producera program, infördes främst med avseende på TV4:s verksamhet. Att regionalt sända program innebär att programmen skall nå befolkningen i en viss region. Det kan även innefatta en skyldighet att låta utsänd- ningen av programmen ske från regionen. Med att regionalt produ- cera program menas att programmen i huvudsak har framställts i en region (prop. 1996/97:101 s. 20). Villkor får vidare föreskrivas om att kostnadsfritt sända med- delanden som är av vikt för allmänheten om en myndighet begär det (p. SVT har med stöd av denna punkt meddelats ett villkor att kostnadsfritt sända meddelanden av detta slag om en myndighet begär det. TV4 har i sitt tillstånd ålagts att i nödsituationer kost- nadsfritt sända sådana meddelanden. I sändningstillståndet för 2.0 AB:s tillstånd att sända programtjänsten NonStop Film finns ett villkor om att bolaget kostnadsfritt skall sända varningsmeddelanden som är av vikt för allmänheten och som skall skydda människor, egendom eller miljö om en myndighet begär det. Här kan nämnas att utredningen enligt Dir. 2000:43 har i uppdrag att överväga om det mot bakgrund av medlem- skap i EU bör göras någon ändring av bestämmelserna om vilka skyldigheter att sända myndighetsmeddelanden som kan åläggas programföretagen. 16 framgår att det får föreskrivas en skyldighet att till och TV lämna uppgifter som är nödvändiga för nämndens bedömning om sända program stämmer överens med de villkor som har meddelats enligt denna lag. Be- stämmelsen är motiverad av att kan ha behov av annat än inspelningsmaterial, t.ex. programtablåer och sponsors- avtal, för att kunna utöva tillsyn över efterlevnaden av tillstånds- villkoren. Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden Ett villkor meddelat med stöd av p. 17, att utforma sändningarna på ett sådant sätt att de inte endast kan tas emot av en begränsad del av allmänheten i sändningsområdet, innebär att det är förbjudet för programföretaget att kryptera sändningarna. Bestämmelsen infördes med radio- och TV-lagen och motiverades med att en sändning av ett public service-bolag inte bör krypteras i avsikt att programföretaget skall kunna ta betalt av publiken, vilket hänger samman med den begränsade tillgången på frekvensutrymme. ta betalt av lyssnare eller tittare får det använ- da sig av tillståndsfria sändningsformer, dvs. satellit- och trådsänd- ningar (prop. 1995/96:160 s. 165). Krypteringsförbudet omfattar inte kryptering som sker för att t.ex. av upphovsrättsliga skäl begränsa möjligheterna att ta emot sändningarna utanför (a. prop. s. 85). Slutligen finns i p. 18 en möjlighet att i villkor kräva att ett pro- gramföretag skall utarbeta en beredskapsplan för verksamheten under höjd beredskap och vid svåra påfrestningar på samhället i fred samt lämna planen till regeringen och till den myndighet som regeringen bestämmer. Fram till utgången av ställdes beredskapskrav på SVT, SR och UR i avtal mellan staten och programföretagen. Med hänsyn till att konstruktionen med avtal mellan regeringen och programföretagen övergivits i radio- och TV-lagen behövdes i stället en laglig möjlighet att ställa motsvarande krav i form av tillstånds- villkor. Villkor om beredskapsplan för verksamheten finns i sänd- ningstillstånden för SVT och UR. Det finns dock inget hinder mot att ställa motsvarande krav på andra programföretag än public service-bolagen (prop. 1996/97:158 s. 39 f.). I 3 kap. 3 § första stycket RTVL uttalas att villkor för sändnings- tillstånd också får avse förbud mot att sända reklam eller andra annonser och även andra sponsrade program än sådana som anges i vissa bestämmelser i lagen. Dessa förbud kan i princip uteslutande användas i tillstånden till public service-bolagen. Det villkor som anges i andra stycket om förbud mot att diskriminera annonsörer används däremot i tillståndet till såväl reklamfinansierad fri-TV under svensk jurisdiktion, dvs. TV4, som betal-TV-företag som är etablerade i . Bestämmelsen i 3 kap. 4 § RTVL möjliggör att ett villkor i sänd- ningstillstånd får innebära att ägarförhållandena och inflytandet i ett företag som erhåller tillståndet inte får förändras mer än i begränsad omfattning. Den infördes vid radio- och TV-lagens till- komst. Ett motsvarande krav hade dock ansetts möjligt att ställa Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden redan tidigare, i avtalet med den tredje marksända TV-kanalen, dvs. Vid valet av det programföretag som skulle få program- koncessionen eftersträvade statsmakterna att det skulle vara ett företag med en bred krets av ägare, gärna med ägare från olika sektorer av det svenska samhället. Ett ytterligare mål var att sam- mansättningen skulle bli sådan att maktkoncentrationen inom de svenska massmedierna inte förstärktes (prop. 1990/91:149 s. 15 f.) I syfte att säkerställa dessa mål togs i avtalet mellan staten och in en möjlighet för staten att säga upp detsamma om det skedde mer betydelsefulla förändringar i företagets ägarkrets. I specialmotiveringen till 3 kap. 4 § RTVL anförde rege- ringen att ett villkor av detta slag otvivelaktigt är en yttrandefri- hetsinskränkning, men att statsmakterna har ansett att ett sådant villkor bör få uppställas. Den nya bestämmelsen gav stöd åt de villkor om ägande som redan fanns i avtalet med . Eftersom aktier kan säljas fritt vore det helt meningslöst att ställa upp villkor om ägande om villkoret inte också gällde (prop. 1995/96:160 s. 166). Enligt 3 kap. 6 § RTVL innebär ett tillstånd som meddelats av regeringen rätt att sända det antal program i varje område under den del av dygnet som anges i tillståndet. I 3 kap. 7 § RTVL anges att ett tillstånd som meddelats av regeringen gäller . Någon har dock inte angetts i lagen. När det gäller tillstånd som har meddelats för av förlängs detta på oförändrade villkor , om tillståndshavaren önskar det och regeringen inte senast före tillståndstidens utgång meddelat att tillståndet inte kommer att förlängas eller att regeringen önskar förändra villkoren. Att den sökande ges tillfälle att ta del av och yttra sig över de villkor som regeringen avser att förena med tillståndet innan rege- ringen meddelar beslut om sådant tillstånd framgår av 3 kap. 8 § RTVL. Där klargörs vidare att ett beslut om sändningstillstånd endast får innehålla villkor som den sökande har godtagit. 2.3.3Förordningen om marksänd digital TV Förordningen (1997:894) om marksänd digital TV trädde i kraft . Föreskrifterna i förordningen skall tilläm- pas vid annonsering om möjligheter att få tillstånd för digitala TV- sändningar och handläggning av ansökningar om tillstånd (1 §). Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden innehåller vissa definitioner. Regeringen beslutar enligt 3 § vilka områden och vilket sändningsutrymme som får upplåtas för digitala TV-sändningar. Sedan regeringen fattat ett sådant beslut skall Radio- och enligt 4 § genom annonser i dagspressen och på annat lämpligt sätt informera allmänheten om beslutet och möjlig- heten att få tillstånd enligt 2 kap. 2 § första stycket RTVL för digitala TV-sändningar. 5 och 6 §§ innehåller närmare anvisningar för bl.a. ansökans innehåll. Enligt 6 § första stycket skall exempelvis den sökande i ansökan uppge det eller de områden ansökan avser samt den eller de delar av dygnet under vilka sändningarna skall äga rum. I 7 § anges att det av ansökan särskilt skall framgå om den sökande kan godta att sändningstillståndet förenas med villkor som får ställas enligt 3 kap. 1, 2 och 4 §§ RTVL och som avser skyldighet att 1.sända TV-program med digital teknik, 2.sända över det eller de områden som regeringen har bestämt, 3.sända TV-program under i genomsnitt minst under ett kalenderår eller, om tillståndet endast avser del av dygnet, under en proportionellt , 4.utöva sändningsrätten sakligt, 5.ta hänsyn till televisionens särskilda genomslagskraft när det gäller programmens ämnen och utformning samt tiden för sänd- ning av programmen, 6.i programverksamheten respektera den enskildes privatliv, 7.sända ett mångsidigt programutbud, 8.kostnadsfritt sända meddelanden som är av vikt för allmänheten om en myndighet begär det, 9.till och TV lämna uppgifter som är nödvändiga för nämndens bedömning om sända program stämmer överens med de krav som gäller för programverksam- heten, och 10.iaktta att ägarförhållandena och inflytandet i företaget inte får förändras mer än i begränsad omfattning. I lagrummets andra stycke sägs att avseende sådana uppgifter som avses i 7 skall sökanden bifoga en programförklaring enligt de an- visningar som framgår av ansökningsblanketten. Av ansökan skall vidare, enligt lagrummets tredje stycke, framgå om den sökande önskar förena sändningstillståndet med villkor Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden enligt 3 kap. 2 § p. 14 RTVL, som avser skyldighet att regionalt sända och producera program. Radio- och skall enligt 9 § överlämna ansökningarna jämte ett motiverat förslag till fördelning av tillstånden till rege- ringen för prövning . Av förslaget skall framgå om 1.den sökande har tekniska och finansiella förutsättningar att bedriva sändningar enligt 6 § andra stycket, 2.den sökande kan delta i samverkan om multiplexering, åt- komstkontroll och elektroniska programguider enligt 6 § tredje stycket, 3.de villkor som anges i 7 § första stycket kan komma att godtas av sökanden, 4.den sökande önskar förena sändningstillståndet med det villkor som anges i 7 § tredje stycket, 5.programföretag som redan sänder med tillstånd av regeringen enligt 2 kap. 2 § första stycket RTVL kan ges tillfälle att med- verka, 6.flera av varandra oberoende företag kan delta, 7.fler än ett företag kan sända program till visst område, samt om 8.fler än ett företag kan disponera en multiplex. I 9 § andra stycket föreskrivs vidare att det av förslaget skall framgå i vilken utsträckning programutbudet som helhet kan tilltala olika intressen och smakriktningar samt i vilken utsträckning lokala och regionala TV-program kan ges företräde, liksom TV-program som är förankrade i den svenska kulturkretsen. Med TV-standarder avses de tekniska specifikationer som anger hur de informationsbärande elektriska signalerna skall utformas i sändarled och i mottagningsutrustning. Används olika sinsemellan slutna system för digitala TV-sändningar finns det risk för att kon- sumenternas valfrihet begränsas och konkurrensen på marknaden hämmas. Genom standardisering inom systemen för digitala TV- sändningar säkras valfriheten samt gynnas konkurrensen mellan operatörer och innehavare av immaterialrätter. Dessutom skapas förutsättningar för lägre priser på mottagningsutrustning, eftersom Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden större serietillverkning möjliggörs. Konsumenternas intresse av val- frihet och lägre priser och mottagartillverkarnas intresse av stora produktionsserier kan i vissa fall komma i konflikt med marknads- aktörers intresse av att knyta kunder till sig under långa perioder i egna slutna system. För att lösa olika standardiseringsfrågor inom området för digitala TV-sändningar finns det dels särskild reglering på området, dels ett samarbete mellan inblandade aktörer i syfte att träffa frivilliga överenskommelser. Frågor som rör TV-standarder bevakas inom EU. I syfte att främja utvecklingen av digital-TV antogs rådets direktiv /47/EG av om tillämpning av standarder för sändning av televisionssignaler1 (TV-standardsdirektivet). Detta direktiv har upphört i och med ikraftträdandet av och rådets direktiv /19/EG av om tillträde till och samtrafik mellan elektroniska kommunikationsnät och tillhörande faciliteter (tillträdesdirektiv)2, 2002/21/EG av om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv)3 och 2002/22/EG av om samhällsomfattande tjänster och användares rättig- heter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommunika- tionstjänster (direktiv om samhällsomfattande tjänster)4. I det nya regelverket regleras bl.a. TV-standarder. Flertalet av bestämmelserna i har förts över till det nya regelverket. I fråga om TV-standarder finns bestämmelser om t.ex. driftskompatibiliteten hos digital televisionsutrustning för konsu- menter (artikel 24 i direktivet om samhällsomfattande tjänster), tillämpningsprogram (artikel 18 i ramdirektivet och artikel 5.1 i tillträdesdirektivet), att digitala TV-tjänster som sänds i bredbands- format även skall vidarebefordras i bredbandsformat (artikel 4.2 i tillträdesdirektivet) och vissa villkor för system för villkorad tillgång (artikel 6 i tillträdesdirektivet). Med tillämpningsprogram (API) avses den mjukvara som finns i mottagningsutrustning och som gör att bl.a. interaktiva tjänster fungerar. Villkorad tillgång (CA) innebär att ett program eller en 1EGT L 281, 23.11.1995, s. 51 (Celex 31995L0047) 2EGT L 108, 24.4.2002, s. 7 (Celex.32002L0019) 3EGT L 108, 24.4.2002, s. 33 (Celex 32002L0021) 4EGT L 108, 24.4.2002, s. 51 (Celex 32002L0022) Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden tjänst krypteras så att leverantören kan kontrollera tillgången till programmet eller tjänsten. Genom artikel 17 i ramdirektivet föreskrivs en ny standardi- seringsprocedur. Kommissionen skall därvid upprätta en förteck- ning över standarder och/eller specifikationer som skall fungera som ett stöd för främjandet av ett harmoniserat tillhandahållande av elektroniska kommunikationsnät, elektroniska kommunika- tionstjänster och tillhörande faciliteter och tjänster. Förteckningen skall offentliggöras. Medlemsstaterna skall enligt samma artikel främja användningen av sådana standarder och/eller specifikationer som kommissionen förtecknat och offentliggjort. För det fall en sådan förteckning inte offentliggjorts skall medlemsstaterna främja användningen av sådana standarder och/eller specifikationer som antagits av europeiska standardiseringsorgan. Tillämpas de standar- der och/eller specifikationer som kommissionen förtecknat och offentliggjort inte på ett tillfredsställande sätt får kommissionen föreskriva att de skall vara obligatoriska i medlemsländerna. I regleras standardfrågor genom lagen (1998:31) om standar- der för sändning av radio- och TV-signaler, förordningen (1998:32) om standarder för sändning av radio- och TV-signaler och Radio- och föreskrifter på området (se RTVFS 1998:1–3). Verkets rätt att meddela föreskrifter om standarder gäller standarder för sändningssystem, viss utrustning för TV-mottagare samt utrust- ning för och teknisk funktionsförmåga hos system för villkorad tillgång till digitala TV-tjänster. Genom regleringen har det EG- rättsliga regelverket på området genomförts. TV-standarder kan även regleras genom villkor för sändnings- tillstånd meddelade enligt 3 kap. 2 § 7 RTVL. Genom den bestäm- melsen får ett villkor meddelas som avser, förutom att använda viss sändningsteknik, skyldighet att samverka med andra tillståndshavare i tekniska frågor. Härigenom kan valet av oreglerade standarder samordnas mellan tillståndshavare på frivillig väg. Sådana villkor har meddelats tillståndshavarna i det digitala marknätet. TV-standarder som på detta sätt samordnas i det digitala marknätet är system för villkorad tillgång (CA) och tillämpningsprogram (API). Radio- och har tillsynsansvar på området för TV-stan- darder. På uppdrag av regeringen har verket att följa utvecklingen Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden och uppmuntra den frivilliga branschanpassningen för användning- en av en gemensam standard för tillämpningsprogram (regerings- beslut nr 4). I det standardiseringsarbete som sker på såväl internationell som nationell nivå har olika standardiserings- och branschorgan en viktig roll. (), Europeiska kom- mittén för standardisering inom elområdet (Cenelec) och för elstandarder (ETSI) är erkända europeiska standardi- seringsorgan. Enligt artikel 17 i ramdirektivet har kommissionen rätt att begära att standarder skall utarbetas av dessa standardi- seringsorgan. Kommissionen ersätter standardiseringsorganen för deras arbete med dessa s.k. mandaterade standarder. Det viktigaste branschorganet för digital-TV-teknik är Digital Video (DVB). I organet samarbetar ett stort antal organisationer och företag från både europeiska och utomeuro- peiska länder. Organet arbetar med att ta fram standarder för att underlätta övergången från analog till digital distribution av TV via mark, kabel och satellit. Bland annat standardiseringsorganen ETSI och Cenelec har antagit standardförslag som DVB har utarbetat. DVB har utarbetat en standard för digitala marksändningar, DVB-T. Standarden, som har godkänts av ETSI, skall enligt Radio- och författning RTVFS 1998:1 tillämpas vid utsändning av digitala TV-signaler i marknätet. Motsvarande standarder har utarbetats för digitala satellitsändningar (DVB-S) och digitala kabel- TV-sändningar (DVB-C). DVB har också utarbetat ett öppet gräns- snitt för tillämpningsprogram (API), kallat DVB-MHP (Multimedia Home Platform). DVB-MHP har fastställts av ETSI. NORDIG är ett nordiskt samarbetsprojekt i vilket olika aktörer inom den svenska/nordiska marknaden ingår. NORDIG arbetar för att ena medlemmarna om den teknik som mottagningsutrust- ning för digital-TV skall innehålla. Arbetet sker med utgångspunkt i de standarder som DVB utarbetat. 1998 tog NORDIG fram en första kravspecifikation för digital-TV-boxar. Det långsiktiga målet är en kravspecifikation för en box som kan ta emot digital-TV- sändningar oavsett distributionsform. Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden en plan inom NORDIG för övergången till DVB-MHP som gemen- samt öppet gränssnitt för tillämpningsprogram. hade till uppgift att följa och utvärdera de markbundna digitala TV-sändningarna under den första etappen. Kommittén medverkade även vid urvalet av programföretag som skulle erhålla sändningstillstånd, samt lämnade fortlöpande till rege- ringen förslag till förändringar av de regler som gäller för verksam- heten. Kommittén överlämnade sitt slutbetän- kande Digital TV – modernisering av marknätet (SOU 2001:90) till kulturministern. förslag innebar bl.a. att de digitala sänd- ningarna av public service-programmen skulle byggas ut till full be- folkningstäckning, dvs. av den fast bosatta befolkningen. Vidare föreslog kommittén att det övriga sändningsutrymmet med ett utbud av kommersiella program byggs ut så lång som möjligt, vilket bedömdes vara viktigt för att få största möjliga mångfald av program och tjänster till största möjliga del av befolkningen. Kom- mittén bedömde att de analoga marksändningarna skulle kunna avvecklas och föreslog att en beredning skulle få i uppdrag att utarbeta riktlinjer för en koncentrerad informationsinsats samt överväga andra åtgärder som kan främja och stimulera övergången till digital teknik. Kommittén ansåg att en högre grad av flexibilitet skulle kunna uppnås med en modell för tillståndsgivning där en extern aktör tillåts förfoga över en del av den totala överföringskapaciteten. Den externa aktörens utbud bör i princip uppfylla samma riktlinjer och villkor som gäller för urval och tillståndsgivning. De program- företag som föreslås ingå bör godkännas och få sändningstillstånd av en myndighet. Vissa av de programföretag som redan har till- stånd att sända i det digitala marknätet bör efter tillståndsperiodens slut erbjudas att ingå i den externa aktörens utbud. Public service, de regionala programföretagen och programföretag med tillstånd att sända i det analoga nätet borde enligt kommitténs uppfattning även i fortsättningen tilldelas egna tillstånd. Även i ett sådant system kan enligt kommittén krav ställas som att sändning- arna som helhet skall tilltala olika intressen och smakriktningar, att Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden lokala och regionala program ges företräde samt att flera av varandra oberoende programföretag deltar i sändningarna. ansåg vidare att tillståndsgivningen i fram- tiden bör delegeras till en myndighet. I valet av myndighet borde hänsyn tas till konvergensen mellan IT-, telekommunikations- och mediesektorerna. Myndigheten borde kunna ge tillstånd både till enskilda programföretag och till operatörer som själva sätter ihop ett programutbud.