sou · GSB354d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Ansvars- och finansieringsprincipen formulerades i mitten av 1970- talet som ett resultat av handikapputredning. Principen är grundläggande inom svensk handikappolitik. Principen innebär att varje sektor i samhället skall ha ett ansvar för att utforma och bedriva sin verksamhet så att den blir tillgänglig för alla invånare, inklusive personer med funktionshinder. Kostnaderna för de nödvändiga anpassningsåtgärderna skall finansieras på samma sätt som verksamheter i övrigt. I den nationella handlingsplanen för handikappolitiken framhålls vikten av att ansvars- och finansieringsprincipen ligger till grund för myndigheternas arbete med att förbättra tillgänglighet och att integrera handikapperspektivet i sina verksamheter. De statliga myndigheternas ansvar Statliga myndigheter har ett särskilt ansvar att beakta handikap- perspektivet samt att vara föredömen i arbetet för ett mer till- gängligt samhälle. Detta ansvar framgår av förordningen (2001:526) om de statliga myndigheternas ansvar för genomförandet av handikappolitiken. Därutöver har vissa myndigheter ett särskilt ansvar för att de nationella målen för handikappolitiken skall Det gäller myndigheter som på central nivå har ansvar för en särskild samhällssektor, t.ex. skolan eller sjukvården. Dessa så kallade sektorsmyndigheter är, , Arbetsmarknads- verket, , , , , , , , , , , och . Sektorsmyndigheternas ansvar regleras i respektive myndighets instruktion. Sektorsmyndigheterna samordnar, stödjer och är pådrivande i förhållande till övriga aktörer inom de sektorer de verkar. Arbetet skall utföras i samverkan med andra berörda myndigheter och i samråd med handikapporganisationerna. Sektorsmyndigheterna har haft i uppdrag att utifrån sin specifika kunskap om de sektorer de verkar inom definiera sin roll i relation till de handikappolitiska målen och föreslå uppföljningsbara etapp- mål. Förslagen till etappmål redovisades under andra halvan av och avser perioden fram . I regleringsbreven för har regeringen beslutat om handikappolitiska mål och/eller uppdrag till i stort sett samtliga sektorsansvariga myndigheter. Myndigheterna skall redo- visa vidtagna åtgärder till regeringen. (), utbildningsstöd (Sisus) och () har en särskild roll i det handikappolitiska arbetet. De har uppgifter som är viktiga för att sektorsmyndigheter, landsting, kommuner samt övriga myndigheter och aktörer skall nå framgång i arbetet med att integrera handikapperspektivet inom respektive ansvarsområde. Enligt lagen (1994:749) om har HO till uppgift att bevaka frågor som angår funktionshindrade personers rättigheter och intressen. HO skall arbeta med uppföljning och utvärdering och kan ge enskilda stöd och hjälp att få sina rättig- heter och intressen tillgodosedda. En viktig del i HO:s arbete är att i bevaka efterlevnaden av om delaktighet och jämlikhet för personer med funktionshinder. HO har även i uppgift att bevaka lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder och lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan samt lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering. HO kan även föra talan i domstol för enskilda som anser sig diskriminerade. (N:2002:06) har i uppdrag att bl.a. överväga en gemensam lagstiftning mot diskriminering som omfattar alla eller flertalet diskrimineringsgrunder och en samordning eller sammanslagning av de olika ombudsmännen. Utredningen skall presentera sina förslag . I den nationella handlingsplanen konstateras att det saknas djupare kunskap om vilken betydelse tillgängligheten har för personer med funktionshinder. Det finns även behov av att utveckla de metoder som finns för att uppnå god tillgänglighet, kunskapsutveckling, exempel på bra lösningar, information m.m. För att statliga myndigheter och andra aktörer skall kunna uppfylla de handikappolitiska målen behövs stöd och råd i dessa frågor. Därför fick HO i uppgift att upprätta ett nationellt tillgänglighetscenter. För detta ändamål stärktes HO:s förvaltnings- anslag med . HO har inom ramen för denna uppgift bl.a. arbetat fram riktlinjer för myndig- heternas arbete med att förbättra tillgängligheten. HO har även en central roll i att samordna sektorsmyndigheternas arbete. HO:s verksamhet är uppdelad på två verksamhetsgrenar: Granskning, juridiskt stöd och rådgivning arbetade 17 personer vid HO varav 6 arbetar med tillgäng- lighetscentrets verksamhet. HO:s anslag uppgår till för . Sisus bildades för att, genom statsbidrag till sociala stöd- insatser i utbildningssituationer, möjliggöra studier för personer med rörelsehinder. Sisus uppgift är att förbättra studiemöjligheterna för unga och vuxna med funktionshinder. Sisus ansvarar för statsbidragsgivning till verksamhet med utbildningsstöd vid folkhögskolor, universitet och högskolor samt riksgymnasium för svårt rörelsehindrade Dessutom ansvarar Sisus för uppföljning och kvalitets- säkring av denna verksamhet. har Sisus i uppdrag att verka för ökad kompetens i fråga om bemötande av personer med funktions- hinder. Uppdraget kom till som ett resultat av den nationella handlingsplanen. Inom ramen för bemötandeuppdraget har Sisus varit ansvarig för att ta fram ett kompetensutvecklingsprogram och ett utbildningsmaterial om bemötandefrågor. Under åren 2001- 2003 fördelar Sisus även stimulansbidrag till olika modellprojekt om bemötandefrågor. kan bidrag lämnas enligt förordningen (SFS 2001:362) om bidrag vid korttidsstudier. Bidraget hanteras bl.a. av Sisus. Sisus arbetar med att samla och redovisa information om tillgängligheten för personer med funktionshinder vid landets universitet och högskolor. Sisus svarar även för det administrativa stödet till . är en för svårt rörelsehindrade ungdomar. Sisus verksamhet är uppdelad på följande verksamhetsgrenar: Information om tillgänglighet vid universitet och högskolor Bidrag till utbildningsanordnare m.fl. arbetade 18 personer vid Sisus. För att finansiera verk- samheten disponerar Sisus resurser ur fem olika anslag. Förvaltningsanslaget (16:9) uppgår till exklusive stimulansmedel för bemötande på . Statsbidraget till särskilt utbildningsstöd (16:3) uppgår till , bidrag till vissa åtgärder för studerande med funktions- hinder vid folkhögskola (25:2 ap.1) uppgår till , bidrag till studerande med funktionshinder vid studier (25:8 ap. 2) uppgår till och slutligen ersättning för administrationskostnader (25:77 ap.2) upp- går till . Det totala anslaget som myndigheten disponerar under uppgår till . – ett tredelat ansvar Ansvaret att tillhandahålla hjälpmedel för den dagliga livsföringen och hjälpmedel för vård och behandling var t.o.m. i princip samlat hos landstingen. Genom Ädelreformen, som trädde i kraft och som bl.a. innebar att även kommunerna fick en skyldighet att bedriva viss hälso- och sjukvård. Med reformen vidgades också ansvaret att tillhandahålla hjälpmedel till att också omfatta kommunerna. Bl.a. med anledning av det delade ansvaret mellan lanstingen och kommunerna för hjälpmedel och den dåvarande oklara ägandeformen för institutet tillkallade regeringen en särskild utredare med uppgift att se över HI:s verksamhet. Resultatet av utredningens förslag och den efter- följande propositionen, Ombildning av (prop. 1997/98:57), var att HI organiserades om till en ideell förening med ett tredelat huvudmannaskap, med staten, och som huvudmän. Liksom tidigare finansierades verksamheten till största delen genom bidrag från statsbudgeten. Huvudmännen ingick ett avtal som reglerade det gemensamma huvudmannaskapet. En viktig del i avtalet handlade om att arbeta för att nå en gemensam finansieringsmodell. Över- läggningar pågick mellan medlemmarna och utan att man lyckades enas om en ny gemensam finansiering. Statsbidraget till HI:s verksamhet har i princip varit nominellt oförändrat och en långsiktigt hållbar finansieringsmodell saknas. HI fungerar som nationellt vad gäller hjälp- medel och tillgänglighet för människor med funktionsnedsättning. Målet för verksamheten är att medverka i arbetet för full delaktighet och jämlikhet för människor med funktionsnedsättning genom att utveckla en bra hjälpmedelsverksamhet och förbättra tillgängligheten i samhället. Institutet stimulerar forskning och utveckling, provar och upphandlar hjälpmedel, medverkar till kunskaps- och metodutveckling, informerar och anordnar utbildningar inom verksamhetsområdena. Institutet skall särskilt följa och utveckla användningen av ny teknik. tillfördes central upphandling av hjälpmedel som en ny uppgift för HI (prop. 2000/01:128, bet. 2001/02:SoU2). var HI:s verksamhet uppdelad på följande verksamhetsgrenar: Provning, upphandling och standardisering av hjälpmedel Delar av HI:s verksamhet gränsar mot vissa uppgifter till HO:s tillgänglighetscenter. uppgick antalet heltidstjänster till ca 90 och kostnaderna för verksamheten beräknades uppgå till . Intäkterna består av medel från statsbudgeten på (anslaget 13:3 posterna 6.1 och 6.2), externa projektbidrag samt avgifts- finansiering. Behovet av en ny myndighetsstruktur har arbetet med tvärsektoriella frågor givits en ökad vikt. Flera av dessa frågor är av medborgarrättslig karaktär där det viktiga egentligen är att vi alla behandlas som individer med samma värde, med samma rättigheter och skyldigheter. Det prak- tiska arbetet med dessa frågor är dock av tradition ofta avgränsat till den samhällssektor som respektive myndighet och organisation verkar inom. Detta förhållande talar för att det inom handikap- politiken finns behov av en samlad organisation som på ett effektivt och slagkraftigt sätt kan bistå regeringen och de övriga aktörernas arbete med genomförandet av den nationella handlings- planen för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79). Det finns också behov av en samlad samordningsfunktion för att stödja regeringens styrning av den framtida handikappolitiken. Flertalet statliga myndigheter, alla kommuner och landsting samt vissa andra aktörer t.ex. handikapporganisationerna är viktiga för att de handikappolitiska mål som antagits av skall kunna uppfyllas. Ett antal statliga myndigheter har av regeringen i sina instruktioner givits ett särskilt sektorsansvar för att uppnå de handikappolitiska målen inom det egna ansvarsområdet. Dessa myndigheter behöver ett förstärkt stöd för detta arbete. krävs ett effektivt stöd till statliga och kommunala myndigheter och andra aktörer på det handikappolitiska området. Det är viktigt att det på central nivå finns en samlad stödfunktion med ett tydligt ansvar att stödja och samordna arbetet. Delar av en sådan rådgivande och pådrivande roll finns hos () och utbildningsstöd (Sisus). () till- delades inte några ytterligare uppgifter i och med den nationella handlingsplanen för handikappolitiken men institutets verksamhet och mål angränsar till eller sammanfaller till vissa delar med de nya uppgifter som HO och Sisus fick i samband med den nationella handlingsplanen. Placeringen av det nationella tillgänglighetscentret inom ger upphov till vissa principiella frågor. Ombudsmanna- funktionen har en ställning som är mer fristående i förhållande till regeringen än vad övriga myndigheter har. Ombudsmannafunk- tionen kan t.ex. innebära att konsekvenserna av regeringens politik granskas. Tillgänglighetscentret utgör ett verktyg för regeringen att praktiskt genomföra handikappolitiken. HO riskerar därför att hamna i situationer där myndighetens ställningstaganden som ombudsman kan ifrågasättas. Som tidigare nämnts är ombuds- mannafunktionerna under utredning. Sisus uppdrag att verka för ökad kompetens i fråga om bemötande av personer med funktionshinder syftar till att genom utbildning och information förbättra bemötandet av personer med funktionshinder i samhället. I en vidare definition av tillgänglighet kan även bemötandefrågan anses ingå. Detta uppdrag har många beröringspunkter med de uppgifter som tillgänglighetscentret inom HO har. HI skall enligt sin stadga bidra till ökad tillgänglighet i samhället. Bakgrunden till HI:s engagemang och ansvar för området är bl.a. att det finns en nära koppling mellan hjälpmedels- och tillgänglig- hetsfrågor. Det finns skäl att överväga en samordning av bemötandearbetet och tillgänglighetsarbetet inom ramen för en myndighet. Det är viktigt att den nya statliga organisationen tar till vara de erfaren- heter och den kompetens som kommit fram under det hittills- varande arbetet inom tillgänglighets- och bemötandeområdet. analysera och föreslå hur regeringens och övriga aktörers behov av en samlad statlig organisation inom det handikap- politiska området kan tillgodoses inom ramen för en för- ändrad organisationsstruktur, analysera vilka av de uppgifter som åligger Tillgäng- lighetscentret hos (), utbildningsstöd (Sisus) och () som lämpligen bör organiseras i en ny struktur, om det behövs föreslå nya myndighetsuppgifter utifrån de nuvarande ekonomiska ramarna, föreslå olika alternativ för hur de verksamheter som åligger Sisus och HI, och som inte ligger inom ramen för utredarens förslag om en samlad statlig organisation, skall organiseras, lämna förslag till den författningsreglering som bedöms nödvändig samt analysera och kommentera de ekonomiska konsekvenserna av de olika tänkbara alternativen. Utgångspunkten för arbetet skall vara de nationella målen för handikappolitiken, dess inriktning och de prioriterade arbets- områdena så som de kommer till uttryck i den nationella handlings- planen för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79). Dessa är att förbättra bemötandet, skapa ett tillgängligt samhälle och att se till att handikapperspektivet genomsyrar alla samhällssektorer. Förslaget till ny struktur för samordningen inom det handikap- politiska området skall rymmas inom HO:s och Sisus förvaltnings- anslag och de statsbidrag som HI disponerar . Därutöver skall utredaren lämna fullständiga förslag till de författ- ningsändringar som följer av övriga förslag. Förslagens konse- kvenser skall redovisas enligt vad som anges i 14 och 15 §§ kommitté- förordningen (1998:1474) varvid särskild vikt skall läggas vid att redovisa förslag till finansiering i de delar förslagen innebär ökade kostnader eller minskade intäkter för det allmänna. För det fall lokaliseringsöverväganden blir aktuella skall lokaliserings- principer beaktas. Utredaren skall samråda med HO, Sisus, HI, handikapporganisa- tionerna, och övriga myndigheter som utredaren bedömer kommer att beröras av de förslag som läggs. Utredaren skall även samråda med och i frågor som berör den nationella samord- ningen av provning och upphandling av hjälpmedel som ligger hos HI. Utredaren skall ta del av erfarenheter från förändrings- arbeten som genomförts inom andra tvärsektoriella områden i syfte att skapa en ändamålsenlig organisation för genomförandet av tvärsektoriella frågor. Sådana arbeten har genomförts exempelvis inom integrations- och miljöpolitiken. Rikstrafiken har i uppgift att samordna , Luftfarts- verkets, och arbete med att göra kollektiv- trafiken tillgänglig . Utredaren skall beakta hur denna uppgift förhåller sig till de egna förslagen om en samlad statlig samordning av det handikappolitiska arbetet. Den särskilde utredaren skall redovisa sitt uppdrag .