sou · GSB355 · 2005-01-01 00:00:00 — rättig- heter, som övervakar efterlevnaden av konventionen, har fastslagit att konventionen även omfattar diskriminering på grund av sexuell läggning.2 Genom artikel 2.3 har konventionsstaterna åtagit sig att säker- ställa att envar vars fri- och rättigheter enligt konventionen kränkts skall ha effektiv möjlighet att tala därå och att den som väcker sådan talan skall få sina rättigheter prövade. Genom artikel 3 har konventionsstaterna åtagit sig att tillförsäkra män och kvinnor lika rätt att åtnjuta alla medborgerliga och politiska rättigheter som skrivits in i konventionen. Genom konventionen skyddas bl.a. rätten till opartisk och offentlig rättegång (artikel 14.1) och rätten till föreningsfrihet (artikel 22.1). Enligt artikel 26 i konventionen är alla lika inför lagen och har rätt till samma skydd av lagen utan åtskillnad av något slag. I detta avseende skall lagen förbjuda all åtskillnad och garantera envar ett likvärdigt och effektivt skydd mot varje åtskillnad på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationell eller social härkomst, för- mögenhet, börd eller ställning i övrigt. rättigheter har uttalat att principen om likhet (equality) ibland kräver att stater använder positiv särbehand- ling. also wishes to point out that the principle of equality sometimes requires States parties to take affirmative action in order to diminish or eliminate conditions which cause or help to perpetuate discrimination prohibited by the Covenant. For example, in a State where the general conditions of a certain part of the population prevent or impair their enjoyment of human rights, the State should take specific action to correct those conditions. Such action may involve granting for a time to the part of the population concerned certain preferential treatment in specific matters as compared with the rest of the population. However, as long as such action is needed to correct discrimination in fact, it is a case of legitimate differentiation under the Covenant.3 Konventionsstaterna är på begäran av rättigheter skyldiga att avge rapporter till kommittén dels angående de åtgärder som vidtagits för att genomföra rättigheterna i konven- tionen, dels angående de framsteg som gjorts i fråga om åtnjutandet 2Toonen v. , Communication No. 488/1992, 04/04/94, CCPR/C/50/D/488/1992, v. , Communication No. 941/2000, 18/09/2003, CCPR/C/78/D/941/2000. 3Human , CCPR General comment No. 18, para 10. Internationella åtaganden och gällande rätt av dessa rättigheter. Genom ett fakultativt protokoll till konven- tionen om medborgerliga och politiska rättigheter erkänner de kon- ventionsstater, som biträtt protokollet, kommitténs behörighet att mottaga och pröva framställningar från enskilda personer. För att en enskild skall kunna vända sig till kommittén måste han eller hon först ha uttömt alla tillgängliga inhemska rättsmedel. ratifi- cerade även det fakultativa protokollet till konventionen . om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ratificerade om ekono- miska, sociala och kulturella rättigheter.4 Enligt artikel 2.2 förpliktar sig konventionsstaterna att garantera att de i konventionen inskrivna rättigheterna får utövas utan åtskillnad av något slag på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationell eller social härkomst, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. Diskrimineringsgrunderna är inte uttömmande angivna. , sociala och kulturella rättigheter har fastslagit att konventionen även omfattar diskriminering på grund av sexuell läggning5 och diskriminering på grund av funktionshinder.6 Enligt artikel 3 förpliktar sig konventionsstaterna att tillförsäkra män och kvinnor lika rätt att åtnjuta de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter som inskrivits i konventionen. Konventions- staterna erkänner bl.a. rätten till arbete (artikel 6), till rättvisa och gynnsamma arbetsvillkor bl.a. vad gäller lön och befordran (ar- tikel 7) och till utbildning (artikel 13). Konventionsstaterna är skyldiga att avge rapporter rörande dels de åtgärder som vidtagits i enlighet med konventionen, dels de framsteg som gjorts med avseende på efterlevnaden av de i konven- tionen inskrivna rättigheterna. 4International Covenant on Economic, Social and Cultural Rights (ICESCR). 5The right to the highest attainable standard of health, 11/08/2000, E/C.12/2000/4, CESCR General comment No. 6Persons with disabilities, 09/12/94, CESCR General comment No. 5, para 5. Internationella åtaganden och gällande rätt om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor ratificerade om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor.7 Enligt artikel 1 avses med uttrycket diskriminering av kvinnor i konventionen varje åt- skillnad, undantag eller inskränkning på grund av kön som har till följd eller syfte att begränsa eller omintetgöra erkännandet av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter på det politiska, ekonomiska, sociala, kulturella eller medborgerliga området eller något annat område för kvinnor, oberoende av civilstånd och med jämställdheten mellan män och kvinnor som grund, eller åtnjutandet eller utövandet av dessa rättigheter och friheter. Enligt artikel 2 förpliktar sig konventionsstaterna bl.a. att införa principen om jäm- ställdhet mellan kvinnor och män i sina rättssystem, att vidta lämpliga lagstiftnings- och andra åtgärder som förbjuder all diskri- minering av kvinnor, att genom domstolar och andra offentliga institutioner säkerställa ett effektivt skydd för kvinnor mot varje diskriminerande handling och att vidta alla lämpliga åtgärder för att avskaffa diskriminering av kvinnor från enskilda personers, organi- sationers eller företags sida. Enligt artikel 3 skall konventionssta- terna på alla områden, men särskilt på de politiska, sociala, eko- nomiska och kulturella områdena, vidta alla lämpliga åtgärder inklusive lagstiftning för att säkerställa full utveckling och framsteg för kvinnor och därmed garantera dem utövande och åtnjutande av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter på grundval av jämställdhet med män. Enligt artikel 4.1 skall konventionsstaternas vidtagande av tillfälliga särskilda åtgärder för att påskynda faktisk jämställdhet mellan män och kvinnor inte betraktas som diskrimi- nering enligt konventionen. Åtgärderna får inte medföra ett bibe- hållande av olikvärdiga eller skilda normer och de skall upphöra när jämställdhet i fråga om möjligheter och behandling har uppnåtts. Konventionsstaterna skall vidare bl.a. vidta alla lämpliga åtgärder för att avskaffa diskriminering av kvinnor när det gäller utbildning (artikel 10), på arbetsmarknaden (artikel 11) och när det gäller rätten till banklån, hypotekslån och andra former av kredit (artikel 13). av diskriminering av kvinnor över- vakar konventionens efterlevnad. Konventionsstaterna är skyldiga att minst avge rapporter om lagstiftning och andra rättsliga, administrativa eller övriga åtgärder som de har vidtagit för 7 Convention on the Elimination of All Forms of Discrimination Against Women (CEDAW). Internationella åtaganden och gällande rätt att genomföra konventionens bestämmelser samt de framsteg som har gjorts i detta hänseende. Genom ett fakultativt protokoll till konventionen erkänner de konventionsstater, som biträtt proto- kollet, kommitténs behörighet att mottaga och pröva framställ- ningar från enskilda individer eller grupper av individer. Kommittén prövar en framställning först när alla tillgängliga inhemska rätts- medel har uttömts. ratificerade det fakultativa protokollet till konventionen . Det fakultativa protokollet trädde i kraft och för del den 24 juli 2003.8 (nr 100) angående lika lön för män och kvinnor för arbete av lika värde Internationella arbetsorganisationen () antog 1951 konvention (nr 100) angående lika lön för män och kvinnor för arbete av lika värde. ratificerade konventionen 1962. I konventionen förstås med uttrycket lön den fastställda grund- eller minimilön samt de tillägg av olika slag, som direkt eller indirekt, kontant eller in na- tura, utges av arbetsgivaren till arbetstagaren på grund av dennes anställning och med uttrycket lika lön för män och kvinnor för arbete av lika värde avses lönesatser som fastställts utan åtskillnad på grund av arbetstagarens kön (artikel 1). har genom ratifi- cerandet förbundit sig att trygga tillämpningen av principen om lika lön för män och kvinnor för arbete av lika värde (artikel 2.1). Principen kan enligt konventionen tillämpas antingen genom lag- stiftning, i lag fastslagen eller erkänd ordning för bestämmande av lön eller genom kollektivavtal eller något av dessa sätt i förening (artikel 2.2). Konventionsstaterna är skyldiga att rapportera om statens arbete för att genomföra rättigheterna i konventionen. (nr 111) angående diskriminering i fråga om anställ- ning och yrkesutövning antog 1958 konvention (nr 111) angående diskriminering i fråga om anställning och yrkesutövning. I konventionen förstås med ut- trycken anställning och yrkesutövning tillträde till yrkesutbild- ning, till anställning och till skilda yrken ävensom anställnings- 8 Jfr prop. 2002/03:19, bet. 2002/03:AU3 och rskr. 2002/03:104. Internationella åtaganden och gällande rätt villkor (artikel 1.3). ratificerade konventionen 1962. har genom ratificerandet förbundit sig att utforma och tillämpa en nationell politik, avsedd att genom metoder, anpassade efter landets förhållanden och praxis, främja likställdhet med avseende å möjlig- heter och behandling i fråga om anställning och yrkesutövning i syfte att avskaffa varje diskriminering i nämnda hänseende (arti- kel 2). I artikel 1.1 a i konventionen definieras diskriminering som varje åtskillnad, uteslutning eller företräde på grund av ras, hudfärg, kön, religion, politisk uppfattning, nationell härstamning eller socialt ur- sprung, som har till följd att likställdhet med avseende å möjligheter eller behandling i fråga om anställning eller yrkesutövning omintet- görs eller beskärs. Enligt artikel 1.2 i konventionen skall varje åt- skillnad, uteslutning eller företräde, som grundas på för anställ- ningen enligt dennas natur erforderliga personliga kvalifikationer, inte anses som diskriminering. Konventionsstaterna är skyldiga att rapportera om statens arbete för att genomföra rättigheterna i konventionen. konvention angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () är . Den ratificerades av 1952. gäller som lag i (jfr avsnitt 2.4). Artikel 14 i innehåller ett förbud mot dis- kriminering. I artikel 14 föreskrivs att åtnjutandet av de fri- och rättigheter som anges i konventionen skall säkerställas utan någon åtskillnad såsom på grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, po- litisk eller annan åskådning, nationellt eller socialt ursprung, till- hörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. Diskrimineringsgrunderna är inte uttömmande angivna. Där- för kan även andra diskrimineringsgrunder såsom funktionshinder, sexuell läggning och ålder omfattas av artikel 14. Av praxis från den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (Europadom- stolen) framgår att artikel 14 – i kombination med andra artiklar i konventionen – har ansetts vara tillämplig då en person diskrimi- Internationella åtaganden och gällande rätt neras på grund av sin sexuella läggning.9 I målet mot slog fast att utrymmet för att tillåta särbehand- ling som har samband med sexuell läggning eller kön är mycket begränsat. uttalade bl.a. följande. The Court reiterates that, for the purposes of Article 14, a difference in treatment is discriminatory if it has no objective and reasonable justification, that is, if it does not pursue a legitimate aim or if there is not a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aim sought to be realised (see , cited above, Furthermore, very weighty reasons have to be put forward before the Court could regard a difference in treatment based exclusively on the ground of sex as compatible with the Convention (see Burghartz v. , judgment of 22 February 1994, Series A no. 280-B, p. §27; v. , judgment of 18 1994, Series A no. 291-B, pp. 32-33, § 24; Salgueiro v. , no. 33290/96, § 29, ECHR 1999-IX; and Grady v. the United King- dom, nos. 33985/96 and 33986/96, § 94, EHCR 1999-VI; Fretté v. , no. 36515/97, §§ 34 and 40, ECHR 2002-I; and S.L. v. , no. 45330/99, § 36, 9 January 2003). Just like differences based on sex, differences based on sexual orientation require particularly serious reasons by way of justification (see and Grady v. the , cited above, § 90; S.L. v. , cited above, § 37).10 [ ] In cases in which the of appreciation afforded to member States is narrow, as the position where there is a difference in treatment based on sex or sexual orientation, the principle of propor- tionality does not merely require that the measure chosen is in principle suited for realising the aim sought. It must also be shown that it was necessary [ ].11 I rekommendation 1474 (2000) från parlamentariska församlingen till ministerkommittén i rekommenderas minister- kommittén att bl.a. införa sexuell läggning som uttrycklig diskrimi- neringsgrund i . De fri- och rättigheter som omfattas av är bl.a. rätten till en rättvis rätte- gång (artikel 6), rätten till skydd för privat- och familjeliv (artikel 8), rätten till föreningsfrihet (artikel 11) och rätten till effektiva rätts- medel (artikel 13). Tilläggsprotokoll 12 till innehåller ett generellt förbud mot diskriminering. har inte ratificerat det protokollet.12 Protokollet har ännu inte trätt i kraft. 9Se t.ex. Salgueiro v. , Judgement of , Reports of Judgements and Decisions 1999-IX. 10Se v. , Judgement of 24 2003, Application No. 40016/98, § 37. 11Se v. , Judgement of 24 2003, Application No. 40016/98, § 41. 2002/03:65 s. 53 f. Internationella åtaganden och gällande rätt får ta emot klagomål från enskilda personer, icke-statliga organisationer eller grupper av enskilda personer, som påstår sig av någon av konventionsstaterna ha utsatts för en kränk- ning av någon av de i konventionen eller i protokollen till denna angivna rättigheterna. Ett villkor för upptagande till prövning är att alla nationella rättsmedel först har uttömts. sociala stadga är en motsvarighet till Europakonven- tionen inom området för ekonomiska och sociala rättigheter. Den innehåller bestämmelser om bl.a. arbetsmarknadspolitik, arbets- villkor, arbetarskydd, förenings- och förhandlingsrätt, socialförsäk- ring och andra sociala trygghetsanordningar samt socialpolitik. Den innehåller också bestämmelser till skydd för migrerade arbetstagare. Stadgan tillkom 1961 och ratificerades av 1962. gjordes en genomgripande omarbet- ning av stadgan varvid en rad nya bestämmelser tillfördes (reviderade sociala stadga). Antalet artiklar utökades från 19 till 31. Bland de omskrivna artiklarna finns en om rätt till oberoende, social integrering och deltagande i samhällslivet för personer med funk- tionshinder. Vid omarbetningen av stadgan tillfördes en artikel enligt vilken åtnjutandet av de rättigheter som anges i stadgan skall säkerställas utan någon åtskillnad såsom på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan uppfattning, nationell härstamning eller socialt ursprung, hälsa, tillhörighet till nationell minoritet, börd eller ställning i övrigt. Konventionsstaterna är skyldiga att rapportera om hur förplik- telserna enligt stadgan uppfylls. Genom ett tilläggsprotokoll till stadgan 1995 gavs organisationer däribland nationella arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer rätt att anföra klagomål över påstådd otillfredsställande tillämpning av stadgan. ratificerade tilläggsprotokollet 1998. Internationella åtaganden och gällande rätt Artikel 2 och 3.2 i EG-fördraget Enligt artikel 2 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemen- skapen (EG-fördraget) är en av gemenskapens grundläggande upp- gifter att främja jämställdhet mellan kvinnor och män. I artikel 3.2 i EG-fördraget föreskrivs också att gemenskapen i all sin verksamhet skall syfta till att undanröja bristande jämställdhet mellan kvinnor och män och att främja jämställdhet mellan dem (s.k. jämställdhets- integrering; på engelska gender mainstreaming). Artikel 13 i EG-fördraget Med stöd av artikel 13 i EG-fördraget kan rådet, inom ramen för de befogenheter som fördraget ger gemenskapen, genom enhälligt be- slut, på förslag av kommissionen och efter att ha hört Europapar- lamentet, vidta lämpliga åtgärder för att bekämpa diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funk- tionshinder, ålder eller sexuell läggning. Direktivet mot etnisk dis- kriminering (2000/43/EG) och arbetslivsdirektivet (2000/78/EG) antogs med stöd av artikel 13. Artikel 141 i EG-fördraget Enligt artikel 141.1 i EG-fördraget skall medlemsstaterna säkerställa att principen om lika lön för män och kvinnor för lika eller lik- värdigt arbete tillämpas. Artikel 141.2 i EG-fördraget innehåller en definition av begreppet lön. Enligt artikel 141.3 i EG-fördraget skall rådet enligt förfarandet i artikel 251 och efter att ha hört Ekonomiska och sociala kom- mittén besluta om åtgärder för att säkerställa tillämpningen av prin- cipen om lika möjligheter och lika behandling av kvinnor och män i frågor som rör anställning och yrke, inklusive principen om lika lön för lika eller likvärdigt arbete. Ändringarna i likabehandlingsdirek- tivet antogs med stöd av artikel 141.3. Enligt artikel 141.4 i EG-fördraget får principen om likabehand- ling inte hindra en medlemsstat från att behålla eller besluta om åtgärder som rör särskilda förmåner för att göra det lättare för det underrepresenterade könet att bedriva en yrkesverksamhet eller för Internationella åtaganden och gällande rätt att förebygga eller kompensera nackdelar i yrkeskarriären i syfte att i praktiken säkerställa full jämställdhet i arbetslivet mellan kvinnor och män. Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna Vid toppmötet i tillkännagav Europa- parlamentet, rådet och kommissionen Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (EU-stadgan).13 I ingressen till EU-stadgan anges att i stadgan bekräftas de rättigheter som har sin grund särskilt i medlemsstaternas gemensamma författningstradi- tioner och internationella förpliktelser, Fördraget om Europeiska unionen (Unionsfördraget eller ) och gemen- skapsfördragen, , gemenskapens och Europa- rådets sociala stadgor samt rättspraxis vid och . I artikel 20 i EU-stadgan anges att alla människor är lika inför lagen. Av artikel 21.1 framgår att all diskriminering på grund av bland annat kön, ras, hudfärg, etniskt eller socialt ur- sprung, genetiska särdrag, språk, religion eller övertygelse, politisk eller annan åskådning, tillhörighet till nationell minoritet, för- mögenhet, börd, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning skall vara förbjuden. Enligt artikel 23 skall jämställdhet mellan kvinnor och män säkerställas på alla områden inbegripet anställning, arbete och lön. Vidare anges att principen om jämställdhet inte utgör hinder för att behålla eller vidta åtgärder som innebär särskilda för- måner för det underrepresenterade könet. EU-stadgan är tills vidare att betrakta som en politisk deklaration. Stadgan skapar inte några nya rättigheter eller nya förpliktelser för medlemsstaterna utan skall enbart befästa dem som redan gäller. Till stadgan hör en för- klarande rapport som dock inte har officiell status men som har stor betydelse för förståelsen av stadgan. Stadgans rättsliga status skall enligt toppmötet i avgöras senare och eventuellt i sam- band med nästa regeringskonferens 2004.14 Det kan dock nämnas att Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt (förstainstansrätten) 13EGT C 364, 18.12.2000, s. 1 (Celex 32000X1218/01) och rättelse i EGT C 7, , s. 8 (Celex 32000X1218/01/R/01). 14Se regeringens skrivelse 2001/02:83 En nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna, s. 14. Internationella åtaganden och gällande rätt redan nu i två avgöranden uttalat sig om innehållet i en artikel i stadgan såsom en rättighet.15 En grundläggande princip i den svenska rättsordningen är alla män- niskors lika värde. Denna princip kommer till uttryck bl.a. i det s.k. målsättningsstadgandet i 1 kap. 2 § regeringsformen (RF). Där an- ges att den offentliga makten skall utövas med respekt för alla män- niskors lika värde. Vidare skall det allmänna dels verka för att alla människor skall kunna uppnå delaktighet och jämlikhet i samhället, dels motverka diskriminering av människor på grund av kön, hud- färg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös till- hörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller annan om- ständighet som gäller den enskilde som person. Principen om alla människors lika värde uttrycks också i 1 kap. 9 § RF genom kravet att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen i sin verksamhet skall beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. I 2 kap. 16 § RF stadgas att lag eller annan föreskrift inte får innebära att någon medborgare missgynnas på grund av sitt kön, om inte föreskriften utgör led i strävanden att åstadkomma jäm- ställdhet mellan män och kvinnor eller avser värnplikt eller mot- svarande tjänsteplikt. Av 2 kap. 22 § p 7 framgår att utlänning här i riket är likställd med svensk medborgare i fråga om skydd mot missgynnande på grund av kön enligt 2 kap. 16 § RF. Enligt 2 kap. 23 § RF får lag eller annan föreskrift inte heller meddelas i strid med åtaganden på grund av den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). Europakon- ventionen gäller som lag i sedan den 1 januari 1995.16 15Mål T-54/99 max.mobil mot Europeiska kommissionen, 2002, s. II-313 (Celex 61999A0054) punkt 48 och mål T-177/01 mot Europeiska kommissionen, 2002, s. II-2365 (Celex 62001A0177) punkt 42. 16Lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rät- tigheterna och de grundläggande friheterna. Internationella åtaganden och gällande rätt Vidare anges i 11 kap. 9 § andra stycket RF att det vid tillsättning av statlig tjänst endast skall fästas avseende vid sakliga grunder, så- som förtjänst och skicklighet.17 Jämställdhetslagen (1991:433) trädde i kraft . Den ersatte lagen (1979:1118) om jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet. gjordes en översyn av jämställdhetslagen med det ut- talade syftet att samordna lagen med diskrimineringslagar18 vad gäller diskrimineringsförbudens skyddsnivå, terminologi och struktur.19 Jämställdhetslagen har till ändamål att främja kvinnors och mäns lika rätt i fråga om arbete, anställnings- och andra arbetsvillkor samt utvecklingsmöjligheter i arbetet (jämställdhet i arbetslivet). Lagen siktar till att förbättra främst kvinnornas villkor i arbetslivet (1 §). Arbetsgivare och arbetstagare skall enligt 2 § samverka om aktiva åtgärder för att jämställdhet i arbetslivet skall uppnås. De skall sär- skilt verka för att utjämna och förhindra skillnader i löner och andra anställningsvillkor mellan kvinnor och män som utför arbete som är att betrakta som lika eller likvärdigt. De materiella bestämmelserna i lagen är uppdelade i bestämmelser om aktiva jämställdhetsåtgärder (3–13 §§), förbud mot könsdiskri- minering (15–17 §§) och bestämmelser om trakasserier (22 och 22 a §§). I förarbetena betonas att frågan om aktiva åtgärder inte kan ses som en sak för sig och förbudet mot könsdiskriminering som något annat. Det gäller att se till helheten. Reglerna är sam- mantagna ägnade att främja en utveckling i riktning mot jämställd- het mellan kvinnor och män.20