sou · GSB322 · 2005-01-01 00:00:00 — tillskott från internationella organisationer, kollektiva privata sammanslutningar, fackliga organisationer, näringslivs- organisationer, företag, fonder och föreningar. Räkenskaperna skall skrivas under av partiets ledning och innehålla en försäkran om att partiet inte har haft några andra intäkter än vad som uppgivits i räkenskaperna. Räkenskaperna skall senast efter räkenskapsårets utgång sändas till , som håller räkenskaperna tillgängliga för den som önskar ta del av dem (offentliggörande). Någon kontroll av räkenskaperna skall inte i något avseende göras av . Regleringen i andra länder Sedan en lagändring 1995 gäller att partiräkenskaperna även skall innehålla uppgifter om en bidragsgivares namn och adress om partiet under räkenskapsåret från bidragsgivaren har mottagit ett eller flera tillskott som tillsammans överstiger . Räkenskaperna skall vidare innehålla uppgifter om summan av anonyma bidrag och varje anonymt bidrag . Även uppgifter om balans och eget kapital skall lämnas i räkenskaperna. Vidare gäller sedan en lagändring 2000 att den som lämnar oriktiga eller ofullständiga uppgifter i partiräkenskaperna kan straffas med böter eller fängelse . Straffansvaret gäller såväl partiets ledningspersoner som partiorganisationen, i det här fallet landsorganisationen (den juridiska personen). Redovisningsskyldigheten enligt partiregnskabsloven är som ovan redovisats begränsad till partiernas landsorganisationer. Av lagmotiven framgår att det är en följd av att de politiska partierna i är mycket olika organiserade på det lokala planet. Några partier bygger sin lokala verksamhet på självständiga väljarföreningar eller kretsföreningar vars verksamhet helt vilar en frivillig, oavlönad grund. Att ålägga sådana föreningar en särskild räkenskapsplikt har därför inte ansetts rimligt. I den mån de lokala partiföreningarna ger ekonomiskt stöd till partiets landsorganisation eller medlemsbidragen fördelas mellan väljarföreningarna, kretsföreningarna eller landsorganisationen, kommer bidragen till landsorganisationen att framgå av intäktsposterna i landsorganisationens räkenskaper. När partiregnskabsloven infördes ställdes inget krav på att enskilda bidragsgivare skulle namnges. I lagmotiven hänvisades i frågan till principerna i grundlagen om hemliga, fria och lika val till och att medborgarna skall kunna ge uttryck för sin politiska uppfattning utan att behöva röja sin identitet. I motiven anfördes också att det är en lång och fast tradition i att medborgarna skall kunna ge bidrag till partier vars politik de önskar stödja utan att detta blir offentligt. Lagändringen 1995 om ett offentliggörande av bidragsgivarnas namn föranleddes av ett starkt intresse av att få insyn i vilka personer och föreningar som bidrar till de politiska partiernas finansiering. värnades den enskildes rätt att även fortsättningsvis anonymt kunna ge bidrag, då en annan ordning skulle resa väsentliga principiella betänkligheter. finns det en koppling mellan partiregnskabsloven och loven om okonomisk stotte til partiske partier m.v. Regleringen i andra länder (partistotteloven). Enligt den senare lagen skall partier som omfattas av partiregnskabsloven till inrikesministeriet sända in en kopia av de senaste räkenskaperna som partiet är skyldigt att offentliggöra enligt partiregnskabsloven. För att få statligt partistöd fordras att räkenskaperna innehåller de uppgifter som krävs enligt partiregnskabsloven. Någon prövning av huruvida uppgifterna är riktiga görs inte. Sedan man i hade börjat stödja partierna med offentliga medel reglerades förfarandet i en särskild partilag (10.1.1969/10) med bestämmelser om ett prövningsbaserat statsunderstöd, tillsyn över understödet och bokföringsskyldighet för partierna. Till en början svarade regeringen (statsrådet) för fördelningen av partistödet och genom sitt kansli hur stödet användes av partierna. har dessa uppgifter övertagits av . gavs också rätt att granska inte bara partiernas utan också partiernas krets- och kvinnoorganisationers bokföring och användning av medel. Syftet var att öka offentligheten kring finansieringen av partiverk- samheten, särskilt valfinansieringen, samt att få till stånd en tillsyn över partiernas användning av medel utan att därigenom äventyra skyddet för privatlivet. Partierna ålades att sända in partiets och dess kretsorganisationers resultaträkningar med väl specificerade intäkter och kostnader för valarbetet. Partiernas lokala eller kommunala organisationer, kandidaternas stödgrupper och enskilda kandidater omfattades dock inte av denna tillsyn. Enligt nu gällande partilag skall således alla partier och deras kretsorganisationer samt kvinnoorganisationer till de partier som fått partistöd till anmäla samtliga kostnader för de statliga och kommunala valen och hur dessa har finansierats. har meddelat närmare föreskrifter för hur en sådan anmälan skall ställas upp. Ett särskilt formulär har tagits fram för detta ändamål. Regleringen i andra länder Bland intäkterna i valarbetet skall särskilt redovisas vad som tagits emot i bidrag från egna organisationer, avsättningar, fonder, Bland kostnaderna i valarbetet skall särskilt redovisas kostnaderna för radio- och TV-reklam, Specifikationen skall ställas upp så att det framgår av intäkterna i valarbetet hur valkostnaderna har finansierats. av valbidrag behöver inte namnges. Vid sidan av har också rätt att granska användningen av de medel som getts i form av statsunderstöd till partierna och deras krets- och kvinno- organisationer. gäller i också en skyldighet att anmäla kandidaters valfinansiering (lag om anmälan av kandidaters valfinansiering 12.5.2000/414). Anmälningsskyldigheten gäller dem som har blivit valda i riksdags-, europaparlaments- eller kommunal- val samt dem som valts till ersättare. Detta hindrar givetvis inte den som inte blivit vald att också göra en sådan anmälan. Vid presidentval är samtliga kandidater anmälningsskyldiga. Regleringen i andra länder Syftet med anmälningsskyldigheten är att öka insynen i valfinansieringen och trovärdigheten hos det politiska systemet och därigenom även förbättra valdeltagandet. När de viktigaste finansieringskällorna offentliggörs, ges väljarna möjlighet att ta ställning till eventuella bindningar mellan de valda och den eller dem som har finansierat deras valkampanjer. I praktiken sker dock denna bedömning i efterhand, eftersom anmälan om valfinansiering alltid görs efter valet. Anmälan av valfinansiering görs vid riksdagsval av dem som valts till riksdagsledamöter eller ersättare för dem, vid val till av dem som valts till parlamentsledamöter eller ersättare för dem samt vid kommunalval av dem som valts till fullmäktige eller ersättare för dem. Vid presidentval gäller anmälningsskyldigheten samtliga kandidater. Anmälan av kandidaternas valfinansiering görs dock i detta val inte av kandidaterna själva utan av det parti eller valmansföreningarnas valombud, som ställt upp kandidaterna. I dessa val har kandidaterna i allmänhet stora budgetar och kandidaterna själva kan oftast inte ta hand om valfinansieringen. Olika stödgrupperingar eller stödföreningar svarar som regel för kandidaternas kampanjfinansiering. I anmälan skall de sammanlagda kostnaderna för valkampanjen anges. Endast de kostnader som klart kan mätas eller värderas i pengar skall tas med. Kostnaderna behöver dock inte specificeras. Det räcker att de totala utgifterna för kandidatens valkampanj anges i anmälan. När det gäller finansieringen skall i anmälan först nämnas de egna medel som använts. Som egna medel räknas även eventuella lån som kandidaten tagit. Någon separat redovisning av lånade medel behöver inte göras. Därefter skall allt understöd från utomstående anmälas, med angivande av om givarna är privatpersoner, företag, partiorganisationer och andra motsvarande intresseorganisationer, stiftelser, föreningar och andra samfund. Med understöd avses pengar, varor, tjänster och andra motsvarande prestationer som erhållits vederlagsfritt, dock inte sedvanligt frivilligt arbete och sedvanliga gratistjänster. Denna gränsdragning motiveras närmast av att en värdering inte låter sig göras av praktiska skäl. Det innebär bl.a. att sådant arbete som utförs av en lokalorganisation till det parti som ställt upp kandidaten eller kandidatens familjemedlemmars eller släktingars arbetsinsats inte behöver tas upp i anmälan. Däremot om exempelvis ett företag Regleringen i andra länder låter sina anställda stå till kandidatens förfogande kan denna tjänst genom att beräkna lönekostnaderna värderas i pengar och anmälas som finansiering. Också vissa varor kan värderas i pengar, till exempel donation av kampanjmaterial. Som ett exempel på denna gränsdragningsproblematik nämns i lagmotiven att någon på eget initiativ drev en kampanj till förmån för en eller flera kandidater. Värdet av varje enskilt stöd och namnet på donatorn skall nämnas särskilt, om värdet uppgår till vid presidentval och Europaparlamentsval och till vid riksdagsval och kommunalval. Något hinder föreligger inte för en kandidat att också anmäla namnet på som donerat mindre än nämnda belopp. För att trygga skyddet av privatlivet får dock namnet på en privatperson inte uppges utan dennes uttryckliga samtycke om värdet av det understöd privatpersonen donerat är mindre än nämnda belopp. Vid den beloppsmässiga gränsdragningen har å ena sidan beaktats det grundlagsfästa skyddet för privatlivet och å andra sidan värdet av att betydande donationer till kandidaterna blev kända för väljarna. Vidare har beaktats att gränsen är densamma som gränsen för skattefria prestationer enligt arvs- och gåvoskattelagen. Den lägre gränsen för riksdags- och kommunalval har motiverats av att där kan redan ett mindre stöd var av stor betydelse. Anmälan om valfinansiering skall göras senast efter att valresultatet har fastställts. Vid kommunalval skall anmälan göras till den kommunala centralvalnämnden och vid andra val till . Tidsfristen är satt med hänsyn till den tid det i normala fall tar att färdigställa redovisningen. Om den utsatta tiden inte iakttas har den kommunala centralvalnämnden och Justitie- ministeriet rätt att av den redovisningsskyldige kräva in redovisning utan dröjsmål. Några sanktioner finns dock i övrigt inte. Anmälningarna är offentliga hos den kommunala centralval- nämnden och . kan upprätta ett register för registrering av uppgifterna i de anmälningar som lämnas till ministeriet. Regleringen i andra länder gäller i att de politiska partierna enligt lag är skyldiga att offentligen redovisa sina intäkter (lov nr. 30 om offentliggjøring av politiske partiers inntekter). Regleringen bygger i stor utsträckning på den danska regleringen. Redovisningsskyldigheten gäller således inte samtliga politiska partier utan bara de partier som är registrerade enligt vallagen och som har deltagit i det senaste stortingsvalet. Dessa skall upprätta en redovisning över intäkterna till partiets huvudorganisation. Partiernas lokala organisation omfattas inte av redovisningsplikten. En sådan ordning har bedömt som alltför omfattande och omständligt och kanske inte heller nödvändig. Räkenskaperna över intäkter skall innehålla upplysningar om följande intäktsslag tillskott från privatpersoner, lotterier och liknande, tillskott från institutioner, organisationer, föreningar och sammanslutningar samt från stiftelser och fonder. Om ett parti från samma person mottar ett eller flera tillskott som tillsammans uppgår till mer än , skall såväl beloppet som givarens namn anges i räkenskaperna. Anonyma bidrag tillåts. I räkenskaperna skall anges den totala summan av anonyma bidrag och de bidrag som uppgår till mer än . Intäktsräkenskaperna avser perioden –. Intäktsräkenskaperna skall undertecknas av partiets ledare och innehålla en försäkran om att partiet inte har haft andra intäkter än dem som redovisats. Vidare skall räkenskaperna vara godkända av revisor. Av förarbetena framgår att här avses en revisor enligt revisorslagen, dvs. en kvalificerad revisor. Senast efter det att räkenskapsåret har avslutats skall räkenskaperna sändas till och där hållas offentligen tillgängliga. Någon kontroll av räkenskaperna skall inte göras av . Redovisningsskyldigheten är inte heller särskilt sanktionerad. Det förhållandet att det genom bl.a. media blir offentligt känt vilka partier som eventuellt inte har sänt in sina Regleringen i andra länder räkenskaper till får i det här fallet verkan som en sanktion. En statlig kommitté har tillsatts på begäran av för att se över frågan om finansieringen av demokratin, dvs. den verksamhet som bedrivs av politiska partier och folkvalda grupper. Kommitténs skall kartlägga hur de politiska partierna finansierar sin verksamhet, analysera alternativa former för finansiering och pröva i vilken utsträckning insynen i partiernas finansiering kan säkerställas. Vidare skall kommittén ta ställning till a) om den nuvarande redovisningsskyldigheten skall omfatta även de lokala och regionala partiorganisationerna, b) om beloppsgränsen skall gälla även för andra tillskott än kontanter, c) definiera fysiska och juridiska personer som bidragsgivare, d) hur bidrag från en bidragsgivare som är, eller som är organisatoriskt knuten till en av arbetslivets huvud- organisationer, skall redovisas, om man skall införa ett krav på försäkran om att det inte finns muntliga eller skriftliga avtal mellan givare och politiska partier eller att det utsetts företrädare på någon nivå, och att det inte finns något samförstånd som kan uppfattas som gentjänster eller förväntningar om gentjänster. 10Internationellt samarbete och internationella överens- kommelser Frågan om finansiering av politiska partier berörs allt oftare i olika internationella sammanhang . I FN har en konvention mot korruption förhandlats fram – United Nations Convention against Corruption. Konventionen som bl.a. innehåller bestämmelser om finansiering av politiska partier och kandidaters valkampanjer har antagits av och öppnats för undertecknande den 9–. Den har beslutat att skall underteckna konventionen. I har också frågan om en kriminalisering av olaglig finansiering av partier och valkampanjer aktualiserats inom ramen för rådets program mot korruption. En kartläggning av villkoren för finansiering av politiska partier och valkandidater har genomförts bland medlemsländer [, ; GMC(99)23 REV2] . Som en följd av detta arbete har antagit en rekommendation – Rec(2003)4 – mot korruption vid finansiering av politiska partier och valkampanjer. finns också en rekommendation [1516(2001)] från som rekommenderar offentlighet för politiska partiers finansiering. Inom EG har förts diskussioner om ett förslag till förordning om stadgar för och finansiering av europeiska politiska partier [KOM(2001)343]. En förordning har också antagits av och rådet om regler för och finansieringen av politiska partier på europeisk nivå [(EG nr 2004/2003 av ]. Inom EU pågår också ett arbete med att ta fram en övergripande EU-politik mot korruption. Kommissionen har lagt fram ett sådant förslag. I förslaget tas bl.a. upp Internationellt samarbete och internationella överenskommelser frågan om EU:s framtida politik mot korruption i gränslandet mellan offentlig och privat sektor[ KOM(2003)317]. Det pågår även andra former av internationellt arbete på detta område. () är Handbook on Funding of Parties and Election Campaigns under publicering (2004). som syftar till att fungera som guide för särskilt utvecklingsländer innehåller information om länders reglering av parti- och valfinansiering, samt metoder för att hantera korruptionsproblem inom området (en översikt har lämnats i kapitel 9). Inom FN finns numera en grundläggande konvention mot korruption. Konventionen antogs av och öppnades för undertecknande den 9–. Omkring 90 länder har () undertecknat konventionen, bl.a. . 10.2.1FN:s konvention mot korruption I konventionen finns bl.a. bestämmelser om finansiering av kandidaters valkampanjer och av politiska partier. Bestämmelserna återfinns i artikel 7 under Den offentliga sektorn. Inledningsvis tas upp ett antal grundläggande principer för rekrytering av offentliganställda, anställningsvillkor (lönesättning), rotations- tjänstgöring, fortbildning, befordringsgång och pensionering samt behovet av särskilda föreskrifter för den som kandiderar för ett offentligt ämbete. Huvudprincipen bör därvid vara att samma regler som gäller för den som är offentliganställd även bör tillämpas för den som är förtroendevald till ett offentligt ämbete (punkt 1 och 2). Därefter behandlas kampanj- och partifinansiering. Enligt denna punkt skall varje stat vidta ändamålsenliga rättsliga eller andra åtgärder – i överensstämmelse med konventionens syfte och i enlighet med de grundläggande principerna för dess nationella lag – för att åstadkomma insyn i hur valkandidater finansierar sina kampanjer och, i den utsträckning det är möjligt, i hur de politiska partierna finansierar sin verksamhet (punkt 3). Internationellt samarbete och internationella överenskommelser Vidare skall varje stat att, i överensstämmelse med de grundläggande principerna i dess nationella lag, få till stånd, vidmakthålla och utveckla en ordning som främjar öppenhet och förebygger intressekonflikter (punkt 4). Inom har tidigare antagits en straffrättslig och en civilrättslig konvention mot korruption. har även en rekommendation antagits om gemensamma regler mot korruption vid finansieringen av politiska partier och valkampanjer (ministerkommitténs rekommendation Rec(2003)4 av ). I rekommendationen framhålls särskilt att en ökad medvetenhet om värdet av att förebygga och bekämpa korruption i samband med finansieringen av politiska partier är av avgörande betydelse för de demokratiska institutionerna i samhället. De principer som behandlas i rekommendationen gäller extern finansiering av politiska partier, extern finansiering av valkandidater och förtroendevalda, kampanjkostnader, öppenhet, tillsyn och kontroll. I rekommendationen förespråkas att medlemsländerna i sin lagstiftning inför regler motsvarande rekommendationens i den mån medlemsländerna inte redan har en sådan reglering eller andra procedurer eller system som fyller samma funktion som en lagreglering. Till grund för de principer som förespråkas i rekommendationen ligger bl.a. ministerrådets resolution (97)24 av som anger 24 vägledande principer för att bekämpa korruption, varav i princip 15 förespråkas särskilda regler för finansiering av politiska partier och valkampanjer och parlamentets rekommendation 1515(2001) av om finansieringen av politiska partier. Internationellt samarbete och internationella överenskommelser 10.3.1Europarådets rekommendation om gemensamma regler mot korruption vid finansieringen av politiska partier och valkampanjer Extern finansiering av politiska partier I artikel 1 behandlas frågor om statligt och privat stöd till politiska partierna. Inledningsvis slås fast att både staten och dess medborgare har rätt att stödja politiska partier. Vad särskilt gäller staten så bör den tillhandahålla stöd till politiska partier. Det statliga stödet bör dock inte kunna vara obegränsat utan anpassas till vad som är rimligt med hänsyn till omständigheterna. Det statliga stödet får vara ekonomiskt. Objektiva, rättvisa och skäliga villkor skall tillämpas för statliga stöd. Staterna bör säkerställa att inget stöd från vare sig staten eller medborgarna får begränsa de politiska partiernas oberoende. I artikel 2 definieras uttrycket bidrag till ett politiskt parti. Med bidrag avses varje avsiktlig handling som är ägnad att ge en fördel, ekonomiskt eller på annat sätt, till ett politiskt parti. I artikel 3 behandlas allmänna principer för bidrag. De åtgärder som staten vidtar med anledning av bidrag till politiska partier skall möjliggöra särskilda regler för att säkerställa öppenhet för bidrag och förhindra hemliga bidrag, undvika partiskhet i de politiska partiernas agerande, säkerställa de politiska partiernas oberoende. säkerställa att bidrag till politiska partier offentliggörs, särskilt, vad gäller bidrag över ett vist bestämt belopp, överväga möjligheterna att inför begränsningsregler för bidragsbelopp, vidta åtgärder till hinder för att begränsningsregler skall kunna kringgås. I artikel 4 behandlas frågan om skattereduktion för bidrag. Enligt artikel bör skattelagstiftningen kunna tillåta skattreduktion för bidrag till politiska partier. En sådan skattereduktion bör i så fall vara begränsad. Internationellt samarbete och internationella överenskommelser I artikel 5 behandlas frågan om bidrag från juridiska personer. I enlighet med de allmänna principerna för bidrag bör staterna föreskriva att bidrag från juridiska personer till politiska partier bokförs i räkenskaperna hos den juridiska personen att aktieägare eller bolagsmän har en laglig rätt att bli informerade om sådana bidrag. Staterna bör vidare vidta åtgärder i syfte att begränsa, förbjuda eller på annat sätt närmare reglera bidrag från juridiska personer som tillhandahåller varor eller tjänster för den offentliga sektorn. Staterna bör också förbjuda juridiska personer som staten eller någon myndighet har ett bestämmande inflytande över från att ge bidrag till politiska partier. I artikel 6 behandlas frågan om bidrag från partierna närstående organisationer. Bidrag från sådana organisationer till politiska partier bör omfattas av regleringen. Regleringen bör omfatta alla organisationer som står under direkt eller indirekt kontroll av ett politiskt parti. I artikel 7 behandlas utländska bidrag. För sådana bidrag bör staterna införa särskilda begränsningar, förbud eller annan reglering. Extern finansiering av valkandidater och andra förtroendevalda I artikel 8 behandlas frågan om hur reglerna för finansiering skall tillämpas på valkandidater och förtroendevalda. Reglerna för finansiering av politiska partier skall tillämpas mutatis mutandis på finansieringen av valkandidaters valkampanjer finansieringen av förtroendevaldas politiska aktiviteter. I artikel 9 behandlas frågan om begränsningar för kampanj- kostnader. Staterna bör överväga åtgärder för att begränsa de politiska partiernas ökade behov av finansiering, t.ex. genom att införa ett kostnadstak för valkampanjer. Internationellt samarbete och internationella överenskommelser I artikel 10 behandlas frågan om att införa register över kampanjkostnader. Staterna bör kräva att särskilda register skall föras över samtliga utgifter, direkta och indirekta, i valkampanjer för varje parti, varje kandidatlista och varje kandidat. I artikel 11 behandlas frågan om räkenskaper. Staterna bör kräva av politiska partier och till partier närstående organisationer att de skall vara bokförings- och redovisningsskyldiga. Politiska partiers redovisning bör, om lämpligt, innehålla även till partierna närstående organisationers redovisning. I artikel 12 behandlas frågan om givarregister. Stater bör kräva att det av ett politiskt partis räkenskaper skall framgå varje bidrag som partiet har tagit emot, inklusive dess natur och värde. För det fall det är fråga om bidrag över ett visst värde, skall givaren kunna identifieras i räkenskaperna. I artikel 13 behandlas frågan om att offentliggöra redovisningen. Stater bör kräva av partier att regelbundet, åtminstone , sända in redovisningen till en oberoende myndighet. Stater bör vidare kräva att politiska partier regelbundet, åtminstone , offentliggör sin redovisning eller åtminstone en sammanfattning av redovisningen innefattande uppgifter dels om kampanjkostnader enligt artikel 10, dels om erhållna bidrag enligt artikel 12. I artikel 14 behandlas frågan om oberoende övervakning. Stater bör sörja för en oberoende övervakning med avseende på finansieringen av politiska partier och valkampanjer. I övervakning bör ingå tillsyn över partiernas räkenskaper och utgifter för valkampanjer samt över hur räkenskaperna lämnas ut och offentliggörs. I artikel 15 behandlas frågan om specialistpersonal.