sou · GSB388d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Utredningens bedömning och förslag: Tobakslagens (1993:581) nuvarande regler om förbud mot rökning i vissa lokaler m.m. tillgodoser de krav som särskilt angivits i konven- tionen och i rekommendationen. De föreslås kompletterade med en osanktionerad hänsynsregel för andra inte särskilt reglerade situationer. Konventionen: artikel 8 Rekommendationen: punkt 4 Gällande bestämmelser m.m.: se avsnitt 7.1.3 Skälen för utredningens bedömning och förslag: Konventionen slår fast att vetenskaplig bevisning otvetydigt har visat att exponering för tobaksrök orsakar död, sjukdomar och funktionshinder. Även om svensk lagstiftning om förbud mot rökning på vissa angivna platser m.m. (2 och 8 §§ tobakslagen) uppfyller de formella kraven i konventionen finns därför anledning att överväga om något ytterligare kan göras för att minska exponeringen för tobaksrök. Utredningen föreslår mot denna bakgrund en osanktionerad hänsynsregel om att den som röker även i andra fall än som avses i 2 § tobakslagen bör se till att andra människor inte mot sin vilja utsätts för tobaksrök. I övrigt hänvisas till allmänmotiveringen (avsnitt 9.7). Utredningens förslag: Nuvarande åldersgräns för inköp av tobak bör behållas. Reglerna bör kompletteras med a)en föreskrift om tydlig skyltning angående förbudet mot försäljning till minderåriga, b)förbud mot självbetjäning i form av att kunder själva får plocka tobaksvaror innan betalning erlagts, c)föreskrifter om placering och övervakning av varuautomater för tobaksvaror, och d)förbud mot försäljning av lösa cigaretter eller små förpackningar av cigaretter. Utredningens bedömning: Försäljning av leksaker och godsaker som liknar tobaksvaror bör, om de har anknytning till marknadsföring av en tobaksvara, anses som otillåten marknads- föring för tobak. I annat fall bör de inte omfattas av tobaks- lagen. Det saknas anledning att lagstifta om förbud för minderåriga att sälja tobaksvaror. Konventionen: artikel 16.1 och 16.3 Rekommendationen: punkt 1 Gällande bestämmelser m.m.: se avsnitt 5.1.2 och 6.4 Skälen för utredningens förslag: Att förhindra att barn och ungdomar tidigt hamnar i tobaksberoende är ett av tobakslagens viktigaste syften. Även i konventionen har denna fråga fått stort utrymme. I praktiken har det dock visat sig att minderåriga har lätt att komma över tobak. För att göra åldersgränsen mer effektiv bör därför de kompletterande åtgärder som anges i konventionen och rekommendationen genomföras även i svensk rätt. Vad särskilt gäller den minsta tillåtna storleken för cigarettpaket kan olika synpunkter anföras (av rekommendationen punkt 2 f följer sålunda att förpackningarna inte bör få innehålla mindre än 19 cigaretter). Med hänsyn främst till konventionens syfte att göra det svårare för barn och ungdomar att köpa cigaretter anser utredningen det rimligt att lägga gränsen vid förpackningar som innehåller tio cigaretter eller färre. Skälen för utredningens bedömning: Om leksaker och godsaker avsedda för barn medvetet utformas på ett sätt som är ägnat att främja avsättningen av en tobaksvara är det att betrakta som marknadsföring av tobaksvaran. Förfarandet kommer därmed att omfattas av det föreslagna generella förbudet mot marknadsföring av tobaksvaror. Om likheten med en tobaksvara är oavsiktlig och saknar allt samband med saluhållande av tobaksvaror finns inte anledning att reglera åtgärden i tobakslagen. Gällande föreskrifter för att skydda minderåriga i arbetslivet har redovisats i avsnitt 6.4. Enligt utredningens mening utgör inte minderårigas försäljning av tobaksvaror något problem i . Det saknas därför skäl att införa särskilda regler på detta område utöver vad som följer av arbetsmiljölagstiftningen. Utredningens förslag: Nuvarande regler om förbud mot kommersiella annonser i tryckta skrifter och i radio- och TV- program utvidgas till att omfatta även andra upptagningar m.m. på vilka yttrandefrihetsgrundlagen, YGL, är tillämplig. All annan marknadsföring av tobaksvaror till konsumenter förbjuds, med undantag av a)grundlagsskyddad rätt till spridning av tryckta skrifter eller tekniska upptagningar, b)kommersiella meddelanden eller märkningar som endast fyller funktionen att göra det möjligt att skilja mellan olika tobaksvaror, och c)kommersiella meddelanden inne på försäljningsställen för tobaksvaror. Reglerna om marknadsföring av andra varor med användning av varukännetecken för tobaksvaror, s.k. indirekt tobaksreklam, utformas på motsvarande sätt. Lagstiftningen bör träda i kraft . Anordningar för utomhusreklam vid försäljningsställen som är i bruk vid lagens ikraftträdande får dock användas till utgången av juni månad 2006. Konventionen: artikel 13.1–4 Direktivet: artikel 3 Rekommendationen: punkt 2 Gällande bestämmelser m.m.: De grundlagsmässiga förutsätt- ningarna för att genomföra långtgående förbud mot tobaksreklam har redovisats i avsnitt 4.1 och 4.2. Nuvarande regler om reklam för och marknadsföring av tobaksvaror anges i avsnitt 5.1.2 och 5.1.3. De förslag som läggs fram går så långt som är möjligt inom ramen för grundlagsregleringen i riktning mot ett sådant total- förbud som åsyftas i konventionen. 10.4.1Kommersiella annonser och annan marknadsföring i medier Det nuvarande förbudet mot kommersiella annonser i 14 § och 14 a § tobakslagen avser periodiska skrifter och andra jämförbara skrifter på vilka tryckfrihetsförordningen, TF, är tillämplig. Vidare gäller annonsförbudet ljudradio- eller TV-program och TV-sänd- ningar över satellit som omfattas av radio- och TV-lagen. Förbudet omfattar dock inte överföringar i övrigt av ljud, bild eller text på vilka YGL är tillämplig. Inte heller omfattas tekniska upptagningar av ljud, bild eller text i allmänhet. I riktlinjer, som grundar sig på överenskommelser med branschen finns dock vissa kompletterande annonsförbud. När det gäller överföringar och tekniska upptagningar på vilka YGL är tillämplig bör ett generellt förbud mot kommersiella annonser införas. Vidare skall i princip all marknadsföring, oavsett om det är fråga om kommersiella annonser eller inte, vara förbjuden i medier som inte omfattas av grundlagsskydd. Som exempel skall reklam i överföringar via Internet i princip vara förbjuden. Vad nu sagts gäller i den utsträckning spridning av en upptagning inte skyddas av särskilda bestämmelser i (avsnitt 4.2.1). Härigenom genomförs föreskriften i direktivet om att reklam som inte är tillåten i tidningar och andra tryckta skrifter inte skall vara tillåten i informationssamhällets tjänster (artikel 3.2). Med uttrycket informationssamhällets tjänster avses enligt direktivet definitionen i artikel 1.2 i och rådets direktiv /34 EG av om ett informations- förfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter.1 Förbudet mot kommersiella annonser skall liksom gälla näringsidkare som marknadsför tobaksvaror till konsumenter, dvs. branschintern annonsering omfattas inte. Beträffande viss indirekt tobaksreklam har ändringar genomförts innebärande förbud mot användning av tobaksvaru- märken vid marknadsföring av andra varor. Bestämmelserna om indirekt reklam bör enligt utredningens mening endast anpassas till vad som föreslås beträffande annan reklam och marknadsföring för tobaksvaror. Förbudet skall således omfatta samma medier och avse kommersiella annonser som används vid marknadsföring av andra varor samt tjänster om annonsen innehåller ett varumärke för tobaksvaror. Detta tillgodoser även punkt 2 a) i EG-rekommenda- tionen enligt vilken medlemsstaterna med vissa förbehåll rekommenderas att förbjuda användning av tobaksvarumärken på varor eller tjänster som inte har något samband med tobak. Enligt direktivet skall reklam i tidningar och andra tryckta publikationer bara vara tillåten i publikationer som trycks och ges ut i tredje land, när dessa publikationer inte i första hand är avsedda för gemenskapsmarknaden. Något särskilt undantag för vissa publikationer som inte i första hand är avsedda för gemenskaps- marknaden behövs inte i tobakslagen. Av praxis följer nämligen att ingripande enligt bestämmelserna i tobakslagen inte kan aktualiseras om inte reklamen är riktad mot en svensk publik och en svensk marknad (avgörande MDA 1989:6). 10.4.2Marknadsföringen på försäljningsställen och i övrigt Det generella förbudet innebär att ingen som inte själv uppsöker ett försäljningsställe för tobaksvaror skall behöva utsättas för marknadsföring av sådana varor. Det skall vidare vara lätt att övervaka förbudet på eller i anslutning till försäljningsställen. 1 Direktivet ändrat genom direktiv /48 EG. Undantagen från tobaksreklamförbudet bör vara få och begränsade. Såsom tidigare framhållits (avsnitt 6.1 och 9.4) uppkommer enligt utredningens mening inte någon konflikt mellan förslaget och varumärkesrätten. Under en omställningstid får nuvarande skylt- ning och andra anordningar för reklam utomhus finnas kvar. Tre undantag från förbudet att marknadsföra tobaksvaror till konsumenter har bedömts nödvändiga. Ett marknadsföringsförbud får inte komma i konflikt med grundlagsskyddade rättigheter. Marknadsföringsförbudet gäller därför inte spridning av tryckta skrifter eller tekniska upptagningar på vilka YGL är tillämplig. Konsumenter av tobaksvaror har vidare ett berättigat intresse av att kunna skilja på olika varor inom samma varuslag. Det kan vara fråga om en återhållsam exponering av varumärken som endast fyller denna särskiljande funktion på det ställe i butiken där varorna saluförs. Det kan också gälla symboler för olika varor på en tobaksvaruautomat. Det bör därför finnas ett undantag från marknadsföringsförbudet som innebär en möjlighet att lämna kommersiella meddelanden eller märkningar som endast fyller funktionen att göra det möjligt för konsumenter att skilja mellan olika tobaksvaror. Kommersiella meddelanden inne på försäljningsställen förutsätts endast vara riktade till konsumenter som avser att köpa tobaksvaror. Undantaget och vad som avses med kommersiella meddelanden skall tolkas restriktivt (jfr nedan). Marknadsföring som riktar sig till barn och ungdomar eller som syftar till att locka nya konsumenter eller att öka försäljningen får inte förekomma. Neutral information om att en butik säljer tobaksvaror måste dock godtas, liksom varulistor och prislistor (se avsnitt 9.4). Lagstiftningen om prisinformation skall således kunna iakttas (avsnitt 5.2.4). Konventionens föreskrift om förbud mot gratisutdelning (artikel 16.2) avser framför allt tillhandahållandet av tobaksvaror till minderåriga medan direktivets föreskrift avser den särskilda situationen att utdelning sker i samband med sponsring av gräns- överskridande evenemang. Medlemsstaterna rekommenderas dessutom att förbjuda bl.a. tobaksvaruprover (p. 2 b rekommenda- tionen). Gratisutdelning av tobaksvaror eller varuprover är att betrakta som marknadsföring av sådana varor och omfattas därför av det allmänna förbudet i den mån marknadsföringen riktar sig till konsumenter. Undantaget för kommersiella meddelanden inne på försäljningsställen kan inte anses omfatta gratisutdelning. Detsamma gäller försäljning av tobaksvaror till subventionerat pris. Åtgärder som endast riktar sig till andra i branschen omfattas inte. Det generella förbudet mot marknadsföring av tobaksvaror till konsumenter tillgodoser alltså såväl konventionens som direktivets krav på denna punkt. Reklam- och kampanjmaterial och andra säljfrämjande åtgärder Medlemsstaterna rekommenderas att förbjuda användning av PR- material, askkoppar, tändare, parasoller o.s.v., (p. 2 b rekommenda- tionen). Detsamma gäller användningen och förmedlingen av sälj- främjande åtgärder, t.ex. rabatter, gåvor, eller möjligheter att delta i reklamtävlingar och spel (p. 2 c rekommendationen). Såsom framhållits i avsnitt 8.4.3 har de tobaksbolag som representerar tobakstillverkarna egna säljkårer som förser kunderna med visst reklam- och kampanjmaterial. Det gäller huvudsakligen varor med anknytning till tobak, såsom exempelvis cigarettändare. Ett generellt förbud mot marknadsföring av tobaksvaror till konsumenter omfattar även sådant material. Förbudet omfattar i den utsträckning det förekommer även säljfrämjande åtgärder av det slag som exemplifierats i rekommendationen. Den marknads- föring som en tillverkare eller partihandlare kan ha och som riktar sig enbart mot detaljhandeln omfattas dock inte. Det bör här erinras om att det undantag som föreslås beträffande kommersiella meddelanden inne på försäljningsställen skall tolkas restriktivt (se avsnitt 9.4). Erbjudanden om t.ex. varor av annat slag, möjligheter att delta i tävlingar och liknande får anses helt klart falla utanför detta särskilda undantag. Sådana åtgärder är ägnade att uppmuntra till oplanerade inköp och ökad konsumtion av tobak och bör omfattas av det allmänna förbudet mot marknadsföring av tobaksvaror, oavsett om de vidtas inne på försäljningsställen eller någon annanstans. Något annorlunda förhåller det sig med förmåner av typen att den som köper ett cigarettpaket av visst märke även får t.ex. en cigarettändare på köpet. Marknadsföringsåtgärder av detta slag synes i första hand syfta till att marknadsföra en viss tobaksvara framför en annan sådan vara och inte att uppmuntra till tobaksbruk som sådant. Det kan hävdas att det bör finnas ett visst utrymme för att tillåta dylika åtgärder om de vidtas inne på försäljningsställen. Utredningen anser dock övervägande skäl tala för en klar och enkel reglering som innebär att det allmänna marknadsföringsförbudet för tobaksvaror omfattar även åtgärder av detta slag. Reklamen på skyltar och affischer m.m. Medlemsstaterna rekommenderas (punkt 2 d i rekommendationen) att förbjuda användning av skyltar, affischer och andra reklammetoder inomhus eller utomhus (såsom reklam på tobaksvaruautomater). Den intervjuundersökning som utredningen har låtit göra i förening med uppgifter från bl.a. och tyder på att det förekommer en tämligen omfattande utomhusreklam vid vissa försäljningsställen för tobak. Såsom tidigare framhållits föreslås beträffande reklam och marknadsföring av tobaksvaror till konsumenter ett i princip totalt förbud. Detta förbud gäller även reklam utomhus vid försäljnings- ställen (och på ytor som kan iakttas utifrån, exempelvis skyltfönster). De synpunkter som lämnat i PM 2003:02 Stopp för utomhusreklam för tobak är därmed tillgodosedda. Skyltar och affischer inne på försäljningsställen vilka inte kan iakttas utifrån är i princip tillåtna, men måste utformas med hänsyn till det restriktiva undantaget för sådana kommersiella meddelanden. I direktivets artikel 10.1 föreskrivs att medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet . Det är sannolikt inte möjligt att låta lagändringar träda i kraft tidigare än . Tidpunkten för de olika lagändringarna bör vara densamma, oavsett om de föranletts av direktivet eller av åtaganden enligt konventionen m.m. Utredningen föreslår därför att lagändringarna skall träda i kraft . När det gäller skyltar m.m. med reklambudskap utomhus finns behov av en övergångstid för att ersätta dessa. Nya anordningar bör dock inte få tas i bruk efter ikraftträdandet. Utredningen föreslår därför att anordningar för utomhusreklam som är i bruk vid lagens ikraftträdande skall få användas längst till utgången av juni månad . Utredningens förslag: Tillverkare, partihandlare och importörer förbjuds att sponsra ett evenemang eller en verksamhet dit allmänheten har tillträde eller som kan antas få gränsöverskridande effekt. Konventionen: artikel 13.1–4 Direktivet: artikel 5 Gällande bestämmelser m.m.: I fråga om sponsring av radio- och TV-program finns ett undantag i YGL (föranlett av det s.k. TV-direktivet, se avsnitt 5.3.1). I övrigt innehåller grundlagarna inga undantag för sponsring, vare sig av tryckta skrifter eller av redaktionellt material. I tobakslagen finns bestämmelser om förbud mot marknadsföring gällande tobaksvaror men inga särskilda bestämmelser om sponsring. En bestämmelse om förbud mot sponsring av program i radio eller TV finns i 7 kap. 9 § radio- och TV-lagen. Skälen för utredningens förslag: Som framgår av kap. 9 kan inte ett svenskt förbud mot tobaksrelaterad sponsring utformas generellt. Förslaget har utformats så att förbudet skall omfatta sådana evenemang eller verksamheter som kan nå en bred allmänhet eller som kan antas ha en gränsöverskridande effekt. Detta anknyter nära till konventionen. Direktivet omfattar endast verksamhet med gränsöverskridande effekt. Förbudet gäller vad som i konventionen definieras som tobaksindustrin, dvs. tillverkare, partihandlare och importörer. Den som endast är detaljhandlare är alltså undantagen. Detta utgör knappast något problem med hänsyn till omfattningen av de evenemang som det här är fråga om. Det bör finnas en föreskrift i tobakslagen som erinrar om den bestämmelse om förbud mot sponsring av program i radio och TV som redan finns i radio- och TV-lagen. 10.6Uppgifter om kostnader för reklam Utredningens förslag: Tillverkare, partihandlare och impor- törer av tobaksvaror skall vara skyldiga att lämna uppgifter till om kostnader för reklam, marknads- föring och sponsring som inte är förbjuden. Konventionen: artikel 13.4 d Rekommendationen: punkt 3 Parterna är i enlighet med konven- tionen ålagda att kräva att tobaksindustrin redovisar sina kostnader för reklam, marknadsföring och sponsring som inte är förbjuden. Med tobaksindustrin avses i konventionen tillverkare, partihandlare och importörer av tobaksvaror. Detta åliggande överensstämmer i allt väsentligt med rekommendationen. Några bestämmelser om sådan rapportering finns inte i svensk lagstiftning. Skälen för utredningens förslag: Som ovan framgått är det inte möjligt att genomföra ett totalförbud mot tobaksrelaterad reklam, marknadsföring och sponsring inom ramen för nuvarande grundlagsreglering. Även om utredningen föreslår ett mycket långtgående förbud mot tobaksreklam m.m. finns därför ett begränsat utrymme för marknadsföring i annan form, t.ex. genom att initiera tidningsartiklar. Här bör också nämnas reklammaterial som kan användas inne på försäljningsställen för tobak. Även om den praktiska betydelsen inte torde bli så stor bör därför en regel om uppgifter om reklamkostnader införas. En paragraf om uppgiftslämnandet bör finnas i tobakslagen och avse tillverkare, partihandlare och importörer. lämnas till som redan har att ta emot uppgifter om ingredienser m.m. i tobaksvaror (se 16 § tobaks- lagen). Uppgiftslämnandet bör avse kostnader för den reklam, marknadsföring och sponsring som inte är förbjuden. Den närmare formen och omfattningen av rapporteringen skall bestämmas av regeringen. kan offentliggöra uppgifterna enligt vad svensk lag tillåter. Uppgifterna skall även vidarebefordras till partkonferensen i viss ordning. Utredningens förslag: Tobakslagens bestämmelse om märk- ning av tobaksvaror straffsanktioneras på samma sätt som motsvarande bestämmelse i lagen (1994:1563) om tobaksskatt. Skälen för utredningens förslag: Föreskrifter om detaljhandeln i konventionen är i stor utsträckning utformade med avseende på att begränsa minderårigas användning av tobaksvaror. I svensk lag finns ett straffsanktionerat förbud mot försäljning av tobaksvaror till minderåriga (12 och 27 §§ tobakslagen). behöver inte denna lagstiftning stärkas. Det kan dock, som framhållits, vara nödvändigt att bättra övervaka efterlevnaden av förbudet mot försäljning av tobaksvaror till minderåriga (se avsnitt 9.6). En tobaksvara får enligt 11 § tobakslagen inte i närings- verksamhet tillhandahållas konsumenter inom landet, om den saknar varningstexter eller innehållsdeklaration eller om text eller deklaration är uppenbart oriktig. Denna bestämmelse är inte straffsanktionerad. Däremot finns en straffbestämmelse i 6 § lagen om tobaksskatt vilken sanktionerar den föreskrift om märkning med detaljhandelspriset som finns i den lagen. Med hänsyn till sambandet mellan dessa båda bestämmelser om märkning och tillsynen över deras efterlevnad bör 11 § tobakslagen vara sanktionerad på motsvarande sätt. Bestämmelserna om ansvar i 27 § tobakslagen bör alltså ändras så att den som uppsåtligen eller oaktsamt bryter mot även 11 § tobakslagen kan dömas för olovlig tobaksförsäljning till böter eller fängelse . Är gärningen att anse som ringa bör dock, i likhet med vad som gäller för brott mot 12 § tobakslagen, inte dömas till ansvar. Vidare skall den som har överträtt ett vitesföreläggande eller ett vitesförbud inte dömas till ansvar enligt tobakslagen för gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Utredningens förslag: Kommunerna, som har tillsyn över att åldersgränsen för försäljning av tobak upprätthålls, får ansvaret även för tillsyn över marknadsföringen vid försäljnings- ställena. förutsätts utfärda vägledande föreskrifter och råd till hjälp för kommunerna. Länsstyrelsernas ansvar för att stödja kommunerna och främja samarbete mellan tillsynsmyndigheter m.fl. markeras. Den som säljer tobaksvaror till konsumenter skall utöva särskild tillsyn (egentillsyn) över försäljningen. Utredningens bedömning: Reglerna om tobakstillsynen är komplicerade och kan leda till oklarheter vad gäller bl.a. respektive myndighets ansvar och befogenheter. En fortsatt översyn är önskvärd. Konventionen: artikel 7, 15.7, 16.6 Rekommendationen: punkt 8 Skälen för utredningens förslag och bedömning: Enligt gällande rätt erinras i 19 § sista stycket tobakslagen om att för tillsyn över efterlevnaden av bestämmelserna för marknadsföring finns sär- skilda regler i marknadsföringslagen (1995:450), ML. Ingripanden enligt ML beslutas eller initieras av . Det finns ingen uttrycklig bestämmelse om ansvaret för den centrala tillsynen när det gäller marknadsföring m.m. av tobaksprodukter. Bestämmelserna bör enligt utredningens mening förtydligas. Den myndighet som utövar den centrala tillsynen över att lagstiftningen följs bör utpekas direkt i lagen. Tillsynen skall gälla marknadsföring m.m. enligt 14–14 b § tobakslagen. Denna centrala tillsyn utövas lämpligen av . Härvid skall tillämpa bestämmelserna i . Det kan tilläggas att vad gäller marknadsföringen av alkohol- drycker har regeringen bedömt att det bör utredas om ett behov finns av förändringar med avseende på behörig tillsynsmyndighet m.m. (prop. 2003/04:161 s. 60). En fortsatt översyn är önskvärd även när det gäller tillsynsansvaret enligt tobakslagen. såväl marknadsföringen av tobaksvaror som tillsynsansvaret i övrigt. Utredningen vill vidare hänvisa till vad som anförs i avsnitt 9.6 angående mera övergripande frågor om tillsynen på tobaksområdet. finns inga särskilda bestämmelser i tobakslagen om omedelbar tillsyn över efterlevnaden av bestämmelserna för marknadsföring. I stället hänvisas till särskilda regler i ML (19 § fjärde stycket tobakslagen). Kommunala nämnder utövar enligt gällande rätt den omedelbara tillsynen när det gäller iakttagandet av 18-årsgränsen för försäljning och av att den som säljer tobaksvaror anmäler sin försäljning till kommunen. Det är lämpligt att kommunerna i samband med sådan tillsyn även utövar tillsyn över att bestämmelserna om marknadsföring m.m. följs vid försäljnings- ställena. Utredningen föreslår att den eller de nämnder som kommunfullmäktige bestämmer får utöva den omedelbara tillsynen även när det gäller bestämmelserna om marknadsföring m.m. i tobakslagen såvitt gäller marknadsföringsåtgärder på eller i anslutning till försäljningsställen. Utredningen har föreslagit nya bestämmelser om handel m.m. i tobakslagen (se avsnitt 9.6). Således har bestämmelserna om åldersgräns för handel med tobaksvaror kompletterats med en rad nya föreskrifter. Den föreslagna regleringen innehåller föreskrifter om att det skall finnas en tydlig och klart synbar skylt på försäljningsstället om åldersgränsen (se närmare avsnitt 10.3). Vidare kan nämnas att det föreslås att självbetjäning av tobaksvaror inte får förekomma.