sou · GSB3114 · 2005-01-01 00:00:00 — Tolkningen inne- bär i korthet att rättslig hjälp inte kan anses innefatta något ingrip- ande enligt grundlagarna, att sådan hjälp därför kan lämnas i större utsträckning än vad som tidigare antagits samt att ett beaktande av den svenska grundlagsregleringen kan ske inom ramen för en tillämp- ning av ordre public-undantaget i lagen om internationell rättslig hjälp, vilket undantag har stöd i den konvention som bär upp lagen. Samtliga fyra framställningar avslogs utom såvitt avsåg begäran om förhör med en person vars handlande inte bedömdes falla in under TF eller YGL. JK:s beslut och , dnr 647-01-32, regeringsbeslut , JuBIRS 2000/1596 (det schweiziska djursexärendet) i , , gjorde hos det svenska Justitie- departementet en framställning om internationell rättslig hjälp i brott- mål. Bakgrunden till framställningen var en brottsutredning i Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? avseende misstanke om import från ett företag i av ett video- gram innehållande sexuella handlingar med djur. Importen stred mot den schweiziska strafflagen. Framställningen avsåg förhör med en i bosatt person som var företrädare för den svenska ex- portören av videogrammet. överlämnade fram- ställningen till Riksåklagaren som i sin tur överlämnade den till JK. Justitiekanslern fann i beslut att han för sin del saknade möjlighet att villfara begäran om internationell rättslig hjälp i form av förhör med företrädare för den svenska exportören. Han beslöt därför att inte vidta någon åtgärd i ärendet. I beslutet redogjorde JK inledningsvis för de allmänna förut- sättningarna för att lämna rättslig hjälp och för relevanta regler i YGL. Angående de allmänna förutsättningarna för att lämna rätts- lig hjälp angavs bl.a. följande. Rättslig hjälp innefattar enligt 1 kap. 2 § i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål bl.a. förhör i samband med förundersökning i brottmål. Enligt 2 kap. 1 § skall rättslig hjälp i form av bl.a. förhör lämnas under de förutsättningar som gäller för en motsvarande åtgärd under en svensk förundersökning eller rättegång. Av 2 kap. 2 § följer att rättslig hjälp i form av förhör får lämnas även om den gärning som ansökan avser inte motsvarar ett brott enligt svensk lag. Kravet på dubbel straffbarhet, vilket i den tidigare gällande lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmåls- området gällde som en förutsättning för rättslig hjälp, har alltså mjukats upp i den nya lagstiftningen. Enligt 2 kap. 14 § skall en ansökan om rättslig hjälp avslås om ett bifall till ansökan skulle kränka suveränitet, medföra fara för rikets säkerhet eller strida mot svenska allmänna rättsprinciper eller andra väsentliga intressen. Angående de allmänna förutsättningarna för att lämna rättslig hjälp angav JK vidare med hänvisning till prop. 1999/2000:61 s. 73 att den nya lagen om internationell rättslig hjälp inte innehåller någon särskild föreskrift om att dess tillämpningsområde begränsas av TF och YGL, att det ansetts självklart att grundlagarna inte kan sättas ur spel genom lagstiftning på lägre konstitutionell nivå och att någon uttrycklig regel därför inte ansetts behöva föras in i lagen. JK anförde också att av TF och YGL följer att ingripanden mot yttranden i grundlagsskyddade medier endast får ske i den ordning och under de förutsättningar som dessa grundlagar anger och att om det i ett ärende om rättslig hjälp förekommer misstanke om tryck- eller yttrandefrihetsbrott i skall detta handläggas Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? av JK i egenskap av exklusiv åklagare på det av grundlagarna om- gärdade området och att han då kan besluta att inleda förundersök- ning i den ordning som föreskrivs i TF och YGL. I fråga om reglerna i YGL angav JK närmare följande. Videogram som i lämnas ut för spridning omfattas av bestämmelserna i . I denna grundlag finns särskilt angivet i vilka fall innehållet på ett videogram är straffbart. YGL innehåller inte något generellt straffbud beträffande pornografiska skildringar och svensk rätt saknar också särskilda bestämmelser som kriminaliserar skildringar av sexuella handlingar med djur. Däremot är skildringar som inne- fattar sexuellt våld eller tvång kriminaliserade. Vidare kriminaliseras sådana handlingar varigenom någon i rörliga bilder närgånget eller utdraget skildrar grovt våld mot människor eller djur. Sådana gär- ningar rubriceras som olaga våldsskildring. I sin bedömning anförde JK följande: Av utredningen i ärendet torde framgå att det videogram som avses med den schweiziska begäran sänts direkt via post från till . I ett sådant fall anses videogrammet utlämnat för spridning här (jfr NJA 1956 s. 48) och yttrandefrihetsgrundlagens regler är därmed tillämpliga vid en straffrättslig bedömning. Spridningen skulle således i och för sig kunna vara straffbar i förutsatt att video- grammet har ett innehåll som strider mot YGL. Som nämnts innehåller grundlagen dock inte något förbud mot skildringar av djursex i form av sexuella handlingar mellan människa och djur, vilket har angetts vara det innehåll som finns på det i påträffade videogrammet. Spridning av ett sådant videogram är alltså inte straffbar här i landet enligt YGL. Det saknas därmed lagliga förut- sättningar för mig att inleda förundersökning på grund av misstanke om yttrandefrihetsbrott i videogrammet och att i sådant sammanhang föranstalta om förhör enligt reglerna i . Frågan är då om det därmed också kan anses uteslutet att Justitie- kanslern (eller allmän åklagare) skulle kunna medverka med en sådan åtgärd som avses i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål, t.ex. hållande av förhör, trots att förutsättningar härför saknas vid en tillämp- ning av grundlagens och regler. Kan med andra ord grundlagen anses hindra att rättslig hjälp i form av förhör lämnas när förhöret inte har samband med ett svenskt ingripande mot grundlags- skyddade medier? Förarbetena till den antagna lagen kan väl inte anses helt entydiga på denna punkt. I förarbetena har som berörts inledningsvis uttalats att ett område som inte bör omfattas av lagen är det som omfattas av tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen (a. prop. s 73). Vilken räckvidd kan då detta uttalande anses ha om man söker ett svar på den resta frågeställningen? Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? All spridning av videogram här i landet omfattas obestridligen av yttrandefrihetsgrundlagens reglering och detta oavsett om innehållet är straffbart enligt svensk lag eller ej. Grundlagens materiella tillämp- ningsområde begränsas alltså inte av att spridningen eventuellt är kriminaliserad i en annan stat. Enligt den exklusivitetsgrundsats som gäller för ingripanden mot de grundlagsskyddade medierna får då anses följa att ett förhör, hållet som ett led i ett ingripande utomlands mot ett videograms innehåll, inte kan åstadkommas här i landet genom tillämpning av något vid sidan av grundlagarna gällande regelsystem. Av det anförda följer till en början enligt min mening att Justitie- kanslern inte lagligen kan medverka till att lämna sådan hjälp som efterfrågats av de schweiziska myndigheterna. Det ligger för övrigt inte inom ramen för Justitiekanslerns behörighet att föranstalta om förhör i andra fall än då förundersökning inletts med stöd av grund- lagarna. På grund av sakens principiella vikt, och med beaktande av de skyldigheter som åvilar mig som övervakare av att yttrandefrihetens gränser inte träds för när, vill jag också som min egen mening uttala att inte heller åklagare inom det allmänna åklagarväsendet under nu an- givna förutsättningar kan lämna sådant rättsligt bistånd som efter- frågats i det här ärendet. Med beaktande av reglerna i 11 kap. 7 § rege- ringsformen kan jag emellertid inte ge några direktiv i detta avseende utan endast redovisa min personliga uppfattning i frågan. Slutsatsen av det här anförda blir att jag för min del saknar möjlig- het att villfara begäran om internationell rättslig hjälp i form av förhör med företrädare för den svenske exportören av det aktuella video- grammet. Det torde få ankomma på Riksåklagaren att i enlighet med bestäm- melserna i 2 kap. 17 § i den aktuella lagen återredovisa ärendet till . Ärendet avslutas här och handlingarna återlämnas till Riksåklagaren. inkom visst ytterligare material från i form av en beskrivning av det närmare innehållet på videobandet. Efter att ha tagit del av kompletteringen konstaterade JK i beslut att eftersom skildringarna inte kunde bedömas innehålla inslag av sexuellt våld eller tvång var de inte heller straff- bara som olaga våldsskildring varför den slutsats som redovisats i det tidigare beslutet i ärendet oförändrat var att JK saknade laglig möjlighet att lämna det begärda biträdet. JK vidtog därför inte någon åtgärd i ärendet. Regeringen avslog i beslut an- sökan. I redogörelsen för ärendet anförde regeringen bl.a. att lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål inte gäller på det område som skyddas av YGL, att ansökan baserades konven- tion om inbördes rättshjälp i brottmål och att en begäran om rätts- Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? lig hjälp enligt artikel 2 i konventionen kan avslås bl.a. om gärning- en skulle strida mot den anmodade statens allmänna rättsprinciper (ordre public). Under rubriken för regeringens beslut angavs: Ansökan gäller en gärning som omfattas av yttrandefrihetsgrundlagens regler. Gärningen är inte straffbar enligt yttrandefrihetsgrundlagen. Ett bifall skulle strida mot svenska allmänna rättsprinciper. Ansökan skall därför avslås enligt artikel 2 konvention om inbördes rättshjälp i brottmål. JK:s beslut , dnr 811-01-31, regeringsskrivelse , JuBIRS 2001/671 (det litauiska hets mot folkgrupp- ärendet) Riksåklagaren i begärde hos det svenska Justitiedeparte- mentet rättslig hjälp med utredning av ett ärende rörande misstänkt antisemitiska uttalanden av en litauisk parlamentsledamot. Uttalan- dena skulle ha gjorts under eller i samband med en intervju som sändes i svensk TV och angavs vara straffbara enligt den litauiska strafflagen. Parlamentsledamoten förnekade vid förhör i att han gjort uttalanden av det slag som påståtts. Riksåklagaren i anhöll om biträde med att få tillgång till den inspelade intervjun. överlämnade framställningen till JK. JK fann att han saknade lagliga möjligheter att villfara begäran om att lämna rättslig hjälp på det sätt som önskats. Han beslöt där- för att inte vidta någon åtgärd i ärendet. I sitt beslut gav JK inledningsvis samma redogörelse för de all- männa förutsättningarna för att lämna rättslig hjälp som i ovan- stående ärende med tillägget att rättslig hjälp enligt 1 kap. 2 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål också kan omfatta sådana straffprocessuella tvångsmedel som kvarstad och beslag m.m. och att det, när det gäller användning av tvångsmedel som t.ex. beslag, enligt 2 kap. 2 § i lagen alltjämt förutsätts att den gärning som ansökan avser är straffbar också enligt svensk lag, med de undantag från denna regel i tillämpningen gentemot vissa länder som följer av 4 kap. 20 §. I fråga om reglerna i YGL och förutsättningarna för ingripande mot TV-program angav JK närmare följande. Sändningar av TV- program omfattas här i landet av reglerna i YGL. Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? lagsskyddade området är JK exklusivt behörig åklagare och hans möjligheter att ingripa mot innehållet i ett TV-program förutsätter att ett yttrandefrihetsbrott föreligger. Användning av ett tvångs- medel som beslag kan endast ske om det föreligger misstanke om ett sådant brott. JK anförde vidare att den s.k. meddelarfrihetsregleringen var av betydelse i ärendet, att enligt denna varje svensk medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad rätt att i bl.a. TV-program offentligen uttrycka tankar, åsikter och känslor och i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst och att några avvikande regler för utländska medborgare inte har meddelats varför även utlänningar åt- njuter meddelarfrihet vid kontakter med företrädare för medierna, t.ex. en journalist vid en nyhetsredaktion som i det aktuella fallet. JK angav också att en viktig beståndsdel i det skydd som om- gärdar nyhetsförmedling och andra sändningar i televisionen är det s.k. censurförbudet. Enligt 1 kap. 3 § YGL får det inte förekomma att något som är avsett att framföras i ett TV-program först måste granskas av en myndighet eller något annat allmänt organ. Inte heller är det tillåtet för dem att utan stöd i YGL på grund av det kända eller väntade innehållet i ett program förbjuda eller hindra dess offentliggörande bland allmänheten. Slutligen uttalade JK att det, när det gällde möjligheterna att ingripa mot innehållet i ett TV-program, kunde nämnas att det enligt huvudregeln är förbjudet för myndigheterna att efterforska den som lämnat meddelande till företrädare för medierna samt att den som tagit befattning med tillkomsten eller spridningen av en framställning som utgjort eller varit avsedd att ingå i ett TV- program i princip inte får röja vad han därvid erfarit om t.ex. den som lämnat uppgifter till programmet. I sin bedömning anförde JK följande: Jag har granskat det referensband som infordrats och som bl.a. återger en intervju med den litauiske parlamentsledamoten. Under intervjun fälls inga yttranden som innefattar hets mot folkgrupp eller som eljest kan bedömas stå i strid med yttrandefrihetsgrundlagens regler. Det saknas därmed lagliga förutsättningar för mig att inleda för- undersökning på grund av misstanke om yttrandefrihetsbrott i pro- grammet och därmed också att föranstalta om beslag eller användning av annat tvångsmedel enligt reglerna i . Bakom framställningen från riksåklagaren i torde såvitt kan förstås ligga en önskan att komma i besittning också av sådana delar av intervjun med parlamentsledamoten som inte har återgetts i Aktuellt- sändningen men som har tjänat som underlag för publiceringen av Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? Som framgått av de regler i YGL som jag redogjort för tidigare, bl.a. reglerna om meddelarfrihet och censurförbud, saknas emellertid lagliga möjligheter för mig att med stöd av YGL och infordra eller eljest sätta mig i besittning av och granska de delar av intervjun som kan finnas inspelade men som inte har sänts. Reglerna om meddelarfrihet innebär ju i huvudfallet att en meddelare är fri från ansvar oberoende av om de uppgifter som han lämnar publiceras eller inte och att ansvar utkrävs endast av den ansvarige utgivaren för ett visst program för vad som faktiskt publicerats däri, jfr prop. 1975/76:204 s. 108 f. och Axberger, Tryckfrihetens gränser s. 309. Det finns alltså inte möjligheter att inom grundlagens ram ingripa eller vidta någon åtgärd beträffande det aktuella intervjuinslaget. Därav följer också att det saknas möjligheter att enligt vanlig lag göra något ingripande i anledning av de uppgifter som kan ha lämnats i samman- hanget. Jag saknar alltså lagliga möjligheter att villfara begäran om att lämna rättslig hjälp på det sätt som önskats. I enlighet med bestämmelserna i 2 kap. 17 § i den aktuella lagen åter- lämnas handlingarna i ärendet till . Ärendet avslutas här. Regeringen beklagade i en skrivelse till Riksåkla- garen i att det inte varit möjligt för svenska myndigheter att bistå i ärendet och hänvisade till de skäl JK anfört. JK:s beslut , dnr 648-01-30, regeringsskrivelse , JuBIRS 2000/2072 (det franska tystnadspliktsärendet) Rannsakningsdomaren i , , gjorde hos det svenska en framställning om rättslig hjälp i brottmål. Bakgrunden till begäran var att rannsakningsdomaren i bedrivit en förundersökning rörande misstankar om koppleri varvid en filmskådespelare hade hörts. Denne påstod att någon under ut- redningens gång lämnade uppgifter till medierna om utredningen vilket strider mot de franska sekretessbestämmelserna. Han uppgav bl.a. att N gett en intervju för korrespondent i , B.M. Filmskådespelaren gjorde en anmälan rörande bl.a. misstanke om brott mot tystnadsplikt vilken resulterade i en utredning om vem som lämnat uppgifter till medierna under koppleriutredning- en. Denna utredning bedrevs av rannsakningsdomaren i . Be- gäran om rättslig hjälp avsåg att svenska myndigheter skulle föran- stalta om vittnesförhör dels med journalisten , som återvänt till , varvid denne skulle lämna upplysningar om sina kon- Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? takter med N och vilka upplysningar denne lämnat vid den intervju som återgavs i , dels med journalisten . varvid han skulle lämna uppgifter om vilket underlag han hade för att i ett fax till en fransk polisöverintendent påstå att det aldrig gjorts någon intervju med N. JK fann i sitt beslut att han saknade lagliga förutsättningar att efterkomma begäran om att lämna rättslig hjälp såvitt avsåg be- gäran om vittnesförhör med B.M. och att det inte ankom på honom utan på allmän åklagare att ta ställning till begäran i övrigt. Han beslöt därför att inte vidta någon åtgärd i ärendet. I beslutet redogjorde JK inledningsvis för de allmänna förutsätt- ningarna för att lämna internationell rättslig hjälp i enlighet med vad som angetts i de ovan redovisade besluten. Han tillade att JK är åklagare också i annat mål än mål om tryckfrihetsbrott samt eljest i mål som avser brott mot och att det sistnämnda tar sikte på hans uppgift att vaka över att t.ex. reglerna om med- delarfrihet och anonymitetsskydd inte överträds. I fråga om de närmare förutsättningarna för att kunna ingripa mot innehållet i en tryckt skrift angav JK bl.a. att en journalist som lämnar uppgifter i tidningen i form av t.ex. en artikel rättsligt sett intar ställning av meddelare och i princip inte själv är ansvarig för vad som tas in i tidningen. JK konstaterade att något tryckfrihets- brott inte begåtts genom publiceringen i och att fram- ställningen i ärendet i stället främst aktualiserade den s.k. meddelar- skyddsregleringen vilken innefattar regler om meddelarfrihet och anonymitetsskydd för pressens källor. I sin bedömning anförde JK att B.M:s artiklar inte innehållit något som innefattade tryckfrihetsbrott eller som gjorde att undan- tagen från meddelarfriheten enligt 7 kap. 3 § TF blev tillämpliga och att det därmed inte fanns någon möjlighet för JK att enligt grundlagen inleda förundersökning i syfte att höra B.M. om om- ständigheterna kring publiceringen. Med hänvisning till sina slut- satser i beslutet , dnr 647-01-32 (se ovan) om att grundlagen utgör hinder mot att lämna rättslig hjälp i form av förhör när förhöret inte har samband med ett svenskt ingripande mot grundlagsskyddade medier kom JK till slutsatsen att han var förhindrad att föranstalta om förhör med B.M. I fråga om begäran om förhör med journalisten . angav JK att dennes lämnande av uppgifter till en företrädare för fransk polis inte hade något direkt samband med publicistisk verksamhet utan föll utanför det grundlagsskyddade området varför det inte ankom Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? på JK att ta ställning till begäran om förhör med honom. JK tillade att också allmän åklagares möjligheter att höra en journalist kan begränsas av reglerna om efterforskningsförbud i 3 kap. 4 § TF. JK angav sammanfattningsvis att han alltså saknade lagliga förutsätt- ningar att efterkomma begäran om rättslig hjälp såvitt avsåg vittnes- förhör med B.M. och att det inte ankom på JK utan på allmän åklagare att ta ställning till begäran i övrigt. JK avslutade därmed ärendet och återlämnade handlingarna till RÅ för den åtgärd som saken kunde föranleda där. RÅ överlämnade framställningen till åklagarmyndigheten i och angav att JK beslutat att rättslig hjälp inte kunde lämnas be- träffande en av de begärda åtgärderna och att det i övrigt ankom på allmän åklagare att pröva framställningen. i höll förhör med S.W. Några frågor rörande hans källor ställdes inte. vidarebefordrade därefter handlingarna till den franska ambassaden i . JK:s beslut , dnr , regeringsbeslut , JuBIRS2002/1447 (det portugisiska förtalsärendet) Riksåklagaren i begärde rättslig hjälp i . Bakgrunden till framställningen var en brottsutredning hos åklagarmyndigheten i Rättsdistrikt avseende förtal begånget genom att den misstänkte J.M.C. lämnat vissa uppgifter till en journalist vid tid- ningen Postal do . Ansökan avsåg förhör med J.M.C. som var bosatt i . Justitiekanslern (vilket ämbete nu hade bytt innehavare) fann i sitt beslut att ett bifall till framställningen, som avsåg förhör med den misstänkte själv, dvs. meddelaren, skulle strida mot svenska all- männa rättsprinciper och återlämnade framställningen till för prövning av frågan om den begärda hjälpen skulle vägras med hänvisning till detta. I beslutet lämnade JK inledningsvis en redogörelse för de all- männa förutsättningarna att lämna rättslig hjälp i enlighet med vad som angetts i ovan redovisade beslut. Han angav också att det i 13 kap. 6 § andra stycket TF stadgas att bl.a. om meddelarfrihet gäller med vissa begränsningar även beträffande skrifter som inte ges ut i . Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? I sin bedömning konstaterade JK först att tidningen ges ut i , att den saknar utgivningsbevis i och att någon utgivning här i landet inte torde förekomma. Han angav vidare att den som lämnar meddelanden till tidningen här i landet dock skyddas, med vissa begränsningar, av den grundlags- fästa meddelarfriheten och att brottsmisstanken, förtal, inte avsåg något sådant brott som är undantaget från meddelarfriheten enligt bestämmelserna i 13 kap. 6 § första stycket 1–3 TF varför JK inte, som exklusiv åklagare på tryckfrihetens område, kunde inleda för- undersökning. Han angav också att det var självfallet att inte heller någon annan åklagare i skulle kunna inleda förunder- sökning med anledning av den aktuella artikeln. I den portugisiska framställningen begärs emellertid inte att svenska myndigheter skall ingripa med anledning av artikeln utan endast att den enligt portugisisk rätt misstänkta personen skall förhöras här som ett led i den förundersökning som bedrivs av de portugisiska myndig- heterna. Några tvångsmedel är inte aktuella, varför de särskilda regler- na härom i lagen om rättslig hjälp saknar betydelse i ärendet. Frågan är då om reglerna i TF hindrar att den begärda hjälpen lämnas. I tidigare beslut har Justitiekanslern gjort bedömningen att hindrat rättslig hjälp i situationer där Justitiekanslern inte kunnat ingripa enligt svensk rätt. För min del kan jag inte se att om ingripande enligt svensk rätt i och för sig skulle hindra att rättslig hjälp lämnas till en stat där ett brott har begåtts enligt det landets lag. Att lämna rättslig hjälp synes inte innebära att ett ingripande sker enligt TF. Lämnande av rättslig hjälp faller inte heller i övrigt inom området för TF:s reglering. Att bestämmelserna om meddelarfrihet under vissa förutsättningar skall tillämpas även i fråga om skrifter som trycks utom riket (13 kap. 6 § första och andra styckena), och att svensk grundlag i den meningen gäller, är en annan sak. Det sagda betyder också, enligt min mening, att lämnande av rättslig hjälp i princip inte berörs av om Justitiekanslerns exklusiva åklagarkompetens. Den angivna tolkningen av förhållandet mellan TF och lagen om rättslig hjälp vinner enligt min mening stöd av den omständigheten att lagen om rättslig hjälp delvis är grundad på internationella avtal. Av- talen i fråga innehåller inte någon annan möjlighet för staterna att vägra rättslig hjälp med hänvisning till nationell rätt än de som framgår av 2 kap. 14 § i lagen. Om vägrar rättslig hjälp på någon annan sådan grund trots att det finns ett internationellt åtagande att lämna rättslig hjälp, innebär det att vi bryter mot en folkrättslig förpliktelse. Det gäller även om vägran sker med hänvisning till att den rättsliga hjälpen skulle stå i strid med svensk grundlag.