sou · GSB3102 · 2005-01-01 00:00:00 — En sådan olämplighetstid bör dock bestämmas endast när grund föreligger för återkallelse på grund av allvarliga missförhållanden eller att förut- sättningarna för tillstånd inte längre föreligger. För att undvika för- växling med bestämmelserna om spärrtid i körkortslagen (1998:488) Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten bör begreppet spärrtid inte användas i en lag om redovisningscentraler inom taxinäringen. Utredningens förslag: Ett ärende om återkallelse av tillstånd skall inte få avgöras utan att tillståndshavaren getts skälig tid att byta ut en redovisningsansvarig eller annan vars lämplighet prövas. Om inte heller den nya personen godkänns skall tillståndet åter- kallas. När ett tillstånd att bedriva en redovisningscentral återkallas för en fysisk person är det den personen som diskvalificeras. När tillstånds- havaren är en juridisk person uppkommer frågan vem som drabbas av åtgärden, dvs. den juridiska personen i sig eller den eller de fysiska personer som företräder denne. Utredningen har dock föreslagit att det hos alla juridiska personer som driver centraler skall finnas en eller flera personer som är redovisningsansvariga. Utredningens för- slag motsvarar i huvudsak de bestämmelser om trafikansvariga som finns i YTL. Det är således en eller flera redovisningsansvariga som vid återkallelse bör diskvalificeras som företrädare för bolaget i till- ståndsfrågan. Enligt 5 kap. 4 § YTL får ett ärende om trafiktillstånd inte avgöras utan att tillståndshavaren har getts skälig tid att byta ut en trafik- ansvarig eller annan vars lämplighet prövas. Med rekvisitet annan vars lämplighet prövas avses exempelvis en verkställande direktör eller bolagsmännen i handelsbolag. Om inte heller den nya personen godkänns skall tillståndet återkallas. Den beskrivna möjligheten till utbyte av företrädare för ett bolag för att undvika återkallelse av ett tillstånd bör enligt utredningens uppfattning också finnas avseende redovisningscentraler. 6.15.5Vad skall hända med informationen i en redovisnings- central efter återkallelse av tillståndet? Utredningens förslag: När ett tillstånd har återkallats skall den som innehade tillståndet, senast efter det att tillståndet upphörde, överföra informationen som tidigare bevarades hos SOU 2004:102 Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten redovisningscentralen till den länsstyrelse som varit prövnings- myndighet. Utredningen har i avsnitt 6.8.8 föreslagit, att när ett tillstånd har upphört att gälla skall dödsboet eller konkursboet överföra den information som bevarats hos redovisningscentralen till den läns- styrelse som varit prövningsmyndighet. Ett tillstånd att driva en redovisningscentral kan också upphöra att gälla efter återkallelse av tillståndet. Utredningen anser att det i sådant fall också finns behov av en bestämmelse om skyldighet att överföra de uppgifter som bevarats hos centralen till den läns- styrelse som varit prövningsmyndighet. Det är den som har haft tillståndet som bör ha en sådan skyldighet. Uppgifterna bör i aktu- ellt fall överföras senast efter det att tillståndet upp- hörde. Utredningen har att ta ställning till vilka gärningar eller underlåten- het att handla avseende redovisningscentraler som bör straffbeläggas och överväga påföljder härför. I detta sammanhang bör anmärkas att utredningen i avsnitt 6.21 funnit att en författningsreglering av redovisningscentraler är att hänföra till 8 kap. 3 § regeringsformen, vilken föreskriver att före- skrifter skall meddelas genom lag. Utan hinder av nämnda bestäm- melse kan regeringen efter bemyndigande i lag genom förordning meddela föreskrifter om bl.a. trafik, se 8 kap. 7 § regeringsformen. En lag om redovisningscentraler inom taxinäringen får anses ha mycket stark anknytning till yrkesmässig taxitrafik. kan i lag som innehåller sådant bemyndigande föreskriva även annan rättsverkan än böter för överträdelse av föreskrift som regeringen meddelar med stöd av bemyndigandet. Såsom redovisats är det utredningens uppfattning att en författ- ningsreglering av redovisningscentraler i huvudsak bör ha de bestäm- melser som finns i YTL och YTF om trafiktillstånd som förebild. Anledningen härtill är att verksamheten i en redovisningscentral får anses ha samband med yrkesmässig trafik. På grund härav är det lämpligt att närmare studera vissa straffbestämmelser i och YTF. Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten 6.16.1Den som uppsåtligen driver en redovisningscentral utan tillstånd Utredningens förslag: Den som uppsåtligen driver en redovis- ningscentral utan tillstånd skall kunna dömas till böter eller fängelse i högst . Av 6 kap. 1 § första stycket YTL framgår att den som uppsåtligen driver yrkesmässig trafik utan tillstånd döms för olaga yrkesmässig trafik till böter eller fängelse i högst . I förhållande till den äldre YTL har straffskalan höjts från böter eller fängelse till böter eller fängelse i högst . I förarbetena till den nu gällande YTL (prop. 1997/98:63 s. 117) uttalades att en straff- skärpning utgör en viktig signal om att olaga yrkesmässig trafik är ett samhällsproblem som det är angeläget att bekämpa. taxiutredning har inte föreslagit att den som driver en redovisningscentral utan tillstånd skall straffas. Utredningen om taxinäringen är dock av uppfattningen att ett sådant förfarande bör straffbeläggas. Enligt utredningens mening kan det uppkomma situa- tioner då t.ex. en person som fått sitt tillstånd att driva en central återkallat vilseleder en åkare att tillståndet är giltigt. Ett sådant förfaringssätt torde inte vara att hänföra till brottet be- drägeri, om den som vilseleder fortsatt tillhandahåller vissa tjänster, såsom administration av kreditkörningar, beställningstjänster m.m. Med hänsyn till att verksamheten i en redovisningscentral har nära samband med yrkesmässig trafik bör det subjektiva rekvisitet upp- såtligen och det straff som anges i 6 kap. 1 § YTL få sin motsvarighet i en straffbestämmelse som rör redovisningscentraler. Den som uppsåtligen driver en redovisningscentral utan tillstånd bör således dömas till böter eller fängelse i högst . Utredningens bedömning: Beställaransvaret enligt YTL bör inte få någon motsvarighet i en författning om redovisningscentraler. I 6 kap. 2 § YTL regleras det s.k. beställaransvaret. Där föreskrivs att om yrkesmässig trafik har drivits utan tillstånd, döms den som yrkesmässigt för egen eller annans räkning har slutit avtal om trans- porten med trafikutövaren till böter eller fängelse i högst , om Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten han kände till eller hade skälig anledning anta att tillstånd saknades. Det förhållandet att det för ansvar krävs att det är fråga om att yrkesmässigt träffa avtal medför t.ex. för taxitrafikens del att den vanlige taxikunden inte berörs av ett sådant ansvar. 1983/84:65 s. 11 anförde departementschefen bl.a. följande. Vid en stor del av alla transportuppdrag sluts inte avtal direkt mellan godsets ägare och åkeriföretaget. Industri- och handelsföretag vänder sig ofta till exempelvis speditörer, transportförmedlingsföretag eller lastbilscentraler då de har behov av transporter. Det är därefter denna mellanhand som självständigt avtalar med ett åkeri om transporten. Något inflytande på frågan om vilken transportör som i den enskilda fallet skall anlitas har normalt inte uppdragsgivaren. Motsvarande situa- tion kan uppstå exempelvis när ett åkeri anlitar en underentreprenör. I de nämnda fallen är det enligt min mening uppenbart att speditören, transportförmedlaren, lastbilscentralen respektive det åkeri som avtalat med en underentreprenör måste bära ansvaret för att endast åkare med vederbörligt trafiktillstånd anlitas. Den som hos dessa mellanhänder beställt en transport har rätt att kunna utgå från att yrkestrafiklagens regler följs. Med hänsyn till lagrummet om beställaransvar i YTL uppkommer frågan om en liknande ordning bör införas beträffande redovisnings- centralerna. Enligt utredningens uppfattning är det inte särskilt sanno- likt att taxiåkare i någon större omfattning kommer att anlita mellan- händer för att sluta avtal med redovisningscentraler om överföring av information från taxametrar. Frågan återstår då om taxiåkaren själv skall ha ett beställaransvar vid hans eller hennes anlitande av en redovisningscentral. Utredningen anser det vara mycket viktigt att ett system med redovisningscentraler utformas för att så långt som möjligt undvika krångel för taxiåkarna. Om det införs ett be- ställaransvar måste taxiåkarna kontrollera att redovisningscentralerna har tillstånd vilket kan ta både tid och resurser i anspråk. Med hänsyn härtill och att det är straffbart att driva en redovisningscentral utan tillstånd samt att taxiåkaren skall anmäla till tillsynsmyndigheten vilken redovisningscentral som anlitas anser utredningen att beställar- ansvaret enligt YTL inte bör få sin motsvarighet i en författning om redovisningscentraler. Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten 6.16.3Att ändra, förstöra eller undanskaffa uppgifter i en redovisningscentral Utredningens förslag: Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet ändrar, förstör eller på annat sätt undanskaffar uppgifter som skall bevaras i en redovisningscentral enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen om redovisningscentraler inom taxi- näringen skall dömas till böter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, till fängelse i lägst och högst . I ringa fall skall inte dömas till ansvar. taxiutrednings bedömning: Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet förstör eller på annat sätt undanskaffar data som skall lagras i en redovisningscentral skall dömas till böter eller fängelse i högst . Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte något att anmärka mot utredningens bedömning. Enligt utredningens förslag skall uppgifter som finns i kvitton, följe- sedlar och körpassrapporter överföras från taxametrar för att bevaras i en redovisningscentral. I föreskrifter, VVFS 1999:177, finns detaljerade föreskrifter om den information som skall finnas i nämnda handlingar, se vidare avsnitt 4.1.1. Ett kvitto skall innehålla uppgifter om bl.a. taxiföretagets namn, organisationsnummer, post- adress, taxifordonets registreringsnummer, tidpunkter då köruppdrag påbörjats och avslutats, under köruppdrag tillryggalagd vägsträcka och slutlig summa med särredovisning av i beloppet ingående mer- värdesskatt. En körpassrapport skall enligt verkets föreskrifter inne- hålla uppgifter om bl.a. identifikationsbeteckning för de enheter som plomberats, programversionsbeteckning, datum och tidpunkt då körpasset startade och avslutades, under körpasset tillryggalagd körsträcka och under körpasset inkört belopp kontant samt kredit. Syftet med redovisningscentraler är att information från taxa- metrarna skall tillvaratas och sparas för att kunna fungera som kontrollmaterial vid framför allt revisionsarbete som rör taxinäringen. Med hänsyn härtill är det av vikt att de uppgifter Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten som finns i en redovisningscentral och som behövs för t.ex. skatte- kontroll inte tas bort eller ändras. Att exempelvis undanskaffa information i en redovisningscentral får enligt utredningens mening ha nära samband med de brott som beskrivs i 10 § skattebrottslagen (1971:69) och 11 kap. 5 § brotts- balken. Av det förstnämnda lagrummet framgår att den som upp- såtligen eller av grov oaktsamhet åsidosätter bokföringsskyldighet eller sådan skyldighet att föra och bevara räkenskaper, som föreskrivs för vissa uppgiftsskyldiga och därigenom ger upphov till fara för att myndighets kontrollverksamhet vid beräkning eller uppbörd av skatt eller avgift allvarligt försvåras, döms för försvårande av skattekontroll till böter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, till fängelse i lägst och högst . I ringa fall döms inte till ansvar för försvårande av skattekontroll. Av 11 kap. 5 § brotts- balken framgår att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter bokföringsskyldighet enligt bokföringslagen (1999:1078) genom att underlåta att t.ex. bokföra affärshändelser eller bevara räkenskaps- information döms, om rörelsens förlopp, ekonomiska resultat eller ställning till följd härav inte kan i huvudsak bedömas med ledning av bokföringen, för bokföringsbrott till fängelse i högst eller om brottet är ringa, till böter. Är brottet grovt döms till fängelse i lägst och högst . Enligt utredningens uppfattning är det tveksamt om information som överförts till och bevaras hos redovisningscentralerna är att betrakta som räkenskapsinformation enligt bokföringslagen. Bak- grunden till utredningens frågor kring räkenskapsinformation är följande. Ett företag skall löpande bokföra alla affärshändelser, se till att det finns verifikationer för alla bokföringsposter samt system- dokumentation och behandlingshistorik samt bevara bl.a. all räken- skapsinformation, se 4 kap. 1 § bokföringslagen. Med affärshändelser avses alla förändringar i storleken och sam- mansättningen av ett företags förmögenhet som beror på företagets ekonomiska relationer med omvärlden, såsom in- och utbetalningar, uppkomna fordringar och skulder samt egna tillskott till och uttag ur verksamheten av pengar, varor eller annat, se 1 kap. 2 § bokförings- lagen. Räkenskapsinformation är bl.a. sådana sammanställningar av upp- gifter som avses i balansräkning, grundbokföring och huvudbok- föring samt verifikationer. För varje affärshändelse skall det finnas en verifikation. Flera lik- artade affärshändelser får dock dokumenteras genom en gemensam Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten Vid försäljning av varor och tjänster mot kontant betal- ning får även inbetalningarna under en dags försäljning dokumen- teras genom en gemensam verifikation, om det skulle vara förenat med svårigheter att upprätta verifikationer för de olika affärshändel- serna. Den gemensamma verifikationen får då utgöras av uppgifter från en kassaapparat, kassarapport eller annan uppgift som anger summan av mottagna betalningar, se 5 kap. 6 § bokföringslagen. Enligt 5 kap. 7 § bokföringslagen skall en verifikation innehålla uppgift om bl.a. när den har sammanställts, när affärshändelsen har inträffat, vilket belopp den gäller och vilken motpart den berör. Sådana uppgifter får dock utelämnas, om det är förenat med svårigheter att låta upp- gifter ingå i verifikationen och ett utelämnande av uppgiften är för- enligt med god redovisningssed. Enligt utredningens bedömning torde kvitton, följesedlar och körpassrapporter hos taxiåkaren utgöra verifikationer och därmed räkenskapsinformation enligt bokföringslagen hos taxiåkaren. Utred- ningen är dock tveksam till om kopior av sådana verifikationer som bevaras hos en redovisningscentral är att anse som sådan räkenskaps- information. Utredningen anser dock att den bevarade informationen hos en redovisningscentral inte kan vara centralens räkenskaps- information, eftersom affärshändelsen som ligger till grund för de uppgifter som bevaras hos centralen, dvs. taxikundens betalning, inte påverkar redovisningscentralens förmögenhet, se ovan om affärs- händelser. Mot bakgrund av det anförda finner utredningen att det kan bli svårt att få en tillståndshavare som förstört uppgifter som skall lagras i en redovisningscentral straffad för försvårande av skattekontroll eller bokföringsbrott. Utredningen anser därför att det bör regleras särskilt i lagen om redovisningscentraler inom taxinäringen att den som ändrar, förstör eller på annat sätt undanskaffar de uppgifter som skall bevaras i en redovisningscentral skall dömas till böter eller fängelse. Enligt utredningens uppfattning bör straffet för ett sådant brott inte understiga vad som stadgas för försvårande av skattekontroll. Utredningen anser således att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet ändrar, förstör eller på annat sätt undanskaffar de uppgifter som skall bevaras i en redovisningscentral skall dömas till böter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, till fängelse i lägst och högst . I ringa fall bör inte dömas till ansvar. Ansvarsbestämmelser där fängelse ingår i straffskalan innebär en begränsning av det skydd mot frihetsberövande som ges i 2 kap. 8 § Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten Enligt 2 kap. 12 § skall som huvudregel en sådan begränsning ske genom lag. I 8 kap. 7 § andra stycket regeringsfor- men finns en bestämmelse som i viss mån lättar upp det aktuella lagkravet. Enligt bestämmelsen kan i en lag, som innehåller ett bemyndigande med stöd av lagrummets första stycke, föreskriva annan rättsverkan än böter för överträdelse av en föreskrift som regeringen meddelar med stöd av bemyndigandet. Sådan tillåtelse av blankettstraffstadganden med fängelse i straffskalan avser enligt lag- rummets lydelse bara hänvisning till föreskrifter som meddelas av regeringen. Det är omdiskuterat om denna regel utesluter eller in- skränker möjligheten att på detta sätt sanktionera föreskrifter på lägre konstitutionell nivå än förordning (se bl.a. beslut meddelat av i mål nr Ö 4333-01). Mot bakgrund av det anförda uppkommer frågan om det är lämp- ligt att det straffbara området för att bl.a. förstöra uppgifter som bevaras i en redovisningscentral skall avgränsas genom föreskrifter om taxametrar. Vid en sammantagen bedömning anser utredningen att det straffbara området för t.ex. undanskaffande av uppgifter i en central närmare bör bestämmas i förordning och inte genom föreskrifter. Det nämnda innebär att det särskilt bör regleras i förordning vilka uppgifter som skall överföras till och bevaras hos redovisningscentraler. Utredningen anser således att endast den bör straffas som ändrar, förstör eller på annat sätt undanskaffar de uppgifter som skall bevaras i en sådan central enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av en lag om redovisningscentraler. Enligt utredningens uppfattning bör det räcka med oaktsamhet för att straffansvar skall träda in. 6.16.4Underlåtenhet att överföra information från en taxa- meter till en redovisningscentral Utredningens förslag: En tillståndshavare till taxitrafik som upp- såtligen eller av oaktsamhet underlåter att överföra information från en taxameter till en redovisningscentral skall dömas till böter eller fängelse i högst . taxiutrednings bedömning: Underlåtenhet från åkarens sida att överföra information från taxametrar till en redovisnings- central bör medföra böter eller fängelse i högst . Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte något att erinra mot utredningens bedömning. anser det vara viktigt att såväl uppsåtliga, som oaktsamma gärningar bestraffas när det gäller underlåtenhet att överföra uppgifter från en taxameter. Om krav införs på obligatorisk överföring av uppgifter från taxamet- rar till redovisningscentraler är det enligt Utredningen om taxinäring- en av största vikt att taxiåkarna efterkommer en sådan skyldighet. Att underlåta att överföra information från taxametrar till en redo- visningscentral bör därför straffbeläggas. Utredningen instämmer i bedömning att både uppsåtliga och oakt- samma gärningar bör leda till straffbarhet. Enligt utredningens uppfattning bör straffet för den aktuella un- derlåtenheten inte vara lägre än för olaga yrkesmässig trafik. För underlåtenhet att överföra information från en taxameter till en redovisningscentral bör därför följa böter eller fängelse i högst . Såsom utredningen anfört i föregående avsnitt bör det straffbara området dock bestämmas genom förordning och inte genom Väg- verkets föreskrifter. Ansvaret för underlåtenhet att överföra uppgifter från en taxameter till en redovisningscentral bör läggas på den som har ett trafiktillstånd avseende taxitrafik. har påpekat att det i 9 kap. 4 § YTF stadgas att en tillståndshavare eller förare som uppsåtligen eller av oakt- samhet använder ett fordon i strid med vad som föreskrivits om bl.a. taxametrar döms till penningböter. konsta- terar att om de av taxiutredning föreslagna straffbestäm- melserna införs skulle det innebära att den som underlåter att överföra information från taxametern kan dömas till böter eller fängelse medan den åkare eller den förare som lyckats påverka de uppgifter som överförs till centralen genom att manipulera taxametern, om annat allvarliga brott inte kan bevisas, endast kan dömas till penning- böter. Enligt bör det övervägas att skärpa straffen även för sådana taxameterrelaterade gärningar. Det kan diskuteras om straffet för taxameterrelaterade gärningar skall vara lägre än underlåtenhet att överföra uppgifter från taxametrar till en redovisningscentral. Att höja straffet för taxameterrelaterade gärningar till fängelse kräver en omfattande författningsreglering, se Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten Utredningen finner det inte lämpligt att närmare reglera tekniska bestämmelser om taxametrar i förordning. Med hän- syn härtill föreslår utredningen inte att straffet för taxameterrelate- rade gärningar skall vara fängelse. 6.16.5Underlåtenhet att anmäla redovisningscentral och byte av sådan central Utredningens förslag: får förelägga den som har tillstånd enligt yrkestrafiklagen (1998:490) att driva taxitrafik att lämna en anmälan om anlitande och byte av redovisningscentral. Ett sådant föreläggande får förenas med vite, om det finns anledning att anta att det annars inte följs. taxiutredning: Den som inte anmäler till vilken redovis- ningscentral överföring av uppgifter skall ske bör dömas till penning- böter. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte något att erinra mot utredningens bedömning. anser det inte vara befogat att införa straff för den som underlåter att anmäla redo- visningscentral. Enligt är det mer verknings- fullt att förelägga åkaren att vid vite inkomma med anmälan. Utredningen om taxinäringen anser att det bör underlätta tillstånds- myndighetens arbete, om möjlighet ges att förelägga den som har trafiktillstånd till taxitrafik att lämna över en anmälan om anlitande och byte av redovisningscentral. Ett sådant föreläggande bör få förenas med vite, om det finns anledning anta att det annars inte följs. Lagen (1985:206) om viten gäller viten som enligt lag eller annan författning får föreläggas av myndigheter. Enligt 6 § lagen om viten prövas utdömande av viten av länsrätt på ansökan av den myndig- het som har utfärdat vitesföreläggandet. Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten 6.16.6Underlåtenhet att överföra information till den länsstyrelse som varit prövningsmyndighet Utredningens förslag: Den som har haft tillstånd att driva en redovisningscentral och som uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att fullgöra sin skyldighet att överföra den information som bevarats i centralen till den länsstyrelse som varit prövnings- myndighet döms till böter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, till fängelse i lägst och högst . I ringa fall skall inte dömas till ansvar. I avsnitten 6.8.8 och 6.15.5 föreslår utredningen, att när ett tillstånd att driva en redovisningscentral har upphört att gälla skall införas en skyldighet för konkursboet, dödsboet eller den som har haft tillstånd att driva en redovisningscentral, att överföra den infor- mation som bevarats hos redovisningscentralen till den länsstyrelse som varit prövningsmyndighet. Enligt utredningens uppfattning bör det övervägas om underlåtenhet att fullgöra sådan skyldighet bör förenas med straffansvar. Efter återkallelse av ett tillstånd att driva en redovisningscentral förfogar fortfarande den tidigare tillståndshavaren över all den information som förut bevarades hos redovisningscentralen. Så är inte fallet när ett tillstånd upphört efter ett dödsfall eller en kon- kurs. Exempelvis har tingsrätten i sistnämnda fall utsett en kon- kursförvaltare som sköter förvaltningen av konkursboet.