sou · GSB3102 · 2005-01-01 00:00:00 — Utred- ningen anser med hänsyn till skillnaden i fråga om vem som för- fogar över informationen att särskilt straffansvar endast bör kom- ma i fråga då den som har fått sitt tillstånd återkallat underlåter att fullgöra sin skyldighet att överföra de uppgifter som tidigare be- varades hos redovisningscentralen till . Enligt utredningens mening bör straffet för den aktuella under- låtenheten vara detsamma som för den som ändrar, förstör eller på annat sätt undanskaffar uppgifter som skall bevaras i en redovis- ningscentral. För underlåtenhet att överföra aktuell information till den länsstyrelse som varit prövningsmyndighet bör därför följa böter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, till fängelse i lägst och högst . I ringa fall bör inte dömas till ansvar. Utredningen anser att både uppsåtliga och oaktsamma gärningar bör leda till straffbarhet. I ringa fall bör inte dömas till ansvar. Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten Utredningens förslag: Ett beslut i frågor om redovisningscentra- ler skall gälla , om inte annat förordnas. beslut i frågor om redovisningscentraler skall få överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd skall krävas vid överklagande till kammar- rätten. Av 7 kap. 9 § YTL framgår att ett beslut enligt lagen eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall gälla omedel- bart, om inte annat förordnas. Bestämmelsen medför att exempel- vis beslut om återkallelse skall gälla . En sådan ordning innebär att man förhindrar att den yrkesmässiga trafiken pågår medan överprövning sker i högre instans. Enligt utredningens mening är det lämpligt med en motsvarande bestämmelse om verkställighet i lagen om redovisningscentraler inom taxinäringen. På så vis går det att undvika att missförhållanden i redovisningscentralen fortsätter efter en återkallelse av tillståndet. Av 7 kap. 2 och 7 §§ YTL framgår att beslut i frågor om taxitrafik, beställningstrafik med buss och godstrafik får över- klagas hos allmän förvaltningsdomstol samt att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Enligt utredningens mening bör också frågor om redovisningscentraler kunna överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Beslut om exempelvis tillstånd att driva en redovisningscentral eller återkallelse får anses vara av stor vikt för den enskilde. Prövningstillstånd bör enligt utredningens upp- fattning krävas vid överklagande till kammarrätten. Utredningens förslag: I fråga om personuppgifter skall väg- trafikregistret också ha till ändamål att tillhandahålla uppgifter för verksamhet, för vilken staten ansvarar enligt lag eller annan Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten författning, i fråga om den som ansöker om, har eller har haft tillstånd att bedriva en redovisningscentral. I vägtrafikregistret skall det föras in uppgifter som avser rätten att bedriva en redovisningscentral och det som i övrigt behövs för tillämpning av en författning om redovisningscentraler. I fråga om redovisningscentraler skall de uppgifter som fram- går av en särskild bilaga föras in i vägtrafikregistret. Det skall framgå av bilagan vilken myndighet som svarar för att respektive uppgift förs in i registret. Det skall införas ett särskilt taxameterregister. Lagen (2001:558) om vägtrafikregister (LVTR) innehåller bestämmel- ser om registrering av uppgifter om personer samt om motordrivna fordon och släpfordon i ett vägtrafikregister. I vägtrafikregistret förs det in uppgifter som avser bl.a. behörighet att föra fordon i yrkes- mässig trafik, rätten att bedriva sådan trafik och det som i övrigt behövs för tillämpningen av YTL. för vägtrafikregistret med hjälp av automatiserad behandling och är personuppgiftsansvarigt för registret, se 6 och 7 §§ LVTR. Länsstyrelserna är regionala myndigheter för körkorts- och yrkes- trafikfrågor och för den regionala registerföringen i fråga om kör- kortsregistrering och yrkestrafikregistrering. De för in uppgifter i vägtrafikregistret i den utsträckning som anges i förordningen (2001:650) om vägtrafikregister (FVTR). Länsstyrelserna är använ- dare av vägtrafikregistret exempelvis vid prövningen av ansökningar om trafiktillstånd och vid tillsynen av innehavare av tillstånd till yrkesmässig trafik. I bilaga 3 till förordningen anges i detalj vilka uppgifter i fråga om yrkestrafikregistreringen som skall föras in i vägtrafikregistret. I bilagan anges också vilken eller vilka myndig- heter som svarar för att uppgift förs in i registret. Av bilaga 3 fram- går bl.a. att länsstyrelserna eller skall registrera ansökan om trafiktillstånd, uppgift om tillståndshavarens dödsfall, beslut om varning eller återkallelse och upphörande av tillstånd. Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten Registrering av uppgifter av intresse för redovisningscentraler Enligt utredningens uppfattning är det uppenbart att det finns behov av registrering av uppgifter avseende redovisningscentraler. Dessa uppgifter bör registreras i vägtrafikregistret vilket kräver författnings- ändringar i både LVTR och FVTR. I fråga om personuppgifter skall vägtrafikregistret ha till ändamål att tillhandahålla uppgifter för verk- samhet, för vilken staten eller en kommun ansvarar enligt lag eller annan författning, i fråga om bl.a. den som ansöker om, har eller har haft tillstånd att bedriva yrkesmässig trafik enligt YTL, se 5 § LVTR. En motsvarande ändamålsbestämmelse bör införas beträffande redovisningscentralerna. Av 6 § LVTR bör framgå att det i vägtrafikregistret skall föras in uppgifter som avser rätten att bedriva redovisningscentraler och det som i övrigt behövs för tillämpning av en lag om redovisningscentra- ler, t.ex. registrering av vilka som är anslutna till en redovisnings- central och vilken central som anlitas av den som har tillstånd till yrkesmässig taxitrafik. Ändringar bör också ske i 1 kap. 3 § FVTR så att länsstyrelserna blir regionala registreringsmyndigheter i fråga om registrering av redovisningscentraler. Enligt utredningens mening bör också en ny bilaga fogas till förordningen med redovisning av vilka uppgifter i fråga om redovisningscentraler som skall föras in i vägtrafikregistret, exempelvis identitetsuppgifter och tillståndsuppgifter efter förebild av vad som gäller för yrkestrafikregistreringen. Av en sådan bilaga skall vidare framgå vilka myndigheter som skall svara för att upp- gifterna förs in i det aktuella registret. Utredningen lämnar dock inte något förslag till bilaga. För redovisningscentraler bör också finnas bestämmelser om gall- ring i vägtrafikregistret, sökbegrepp och utdrag ur register, se 3 kap. 4 § samt 4 kap. 1 och 9 §§ FVTR. Sådana bestämmelser är dock beroende av vad som anges i en eventuell bilaga till FVTR, varför utredningen inte heller lämnar förslag till sådana bestämmelser. Ut- redningen anser att det inte krävs ändringar i övrigt av LVTR och FVTR med anledning av en reglering av redovisningscentraler. Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten Enligt vad utredningen erfarit finns det behov av ett särskilt register som knyter varje enskild taxameter till ett fordon för att bl.a. und- vika att man innehar två taxametrar och använder enbart en av dessa i laglig verksamhet. Frågor om registrering av taxametrar får anses ha anknytning till yrkestrafikregistreringen. Utredningen föreslår därför att bilaga 3 till FVTR skall ändras så att taxameterns identifikationsbeteckning, dvs. taxameterns fabrikat, typbeteckning och tillverkningsnummer registreras tillsammans med ett särskilt angivet fordon. Utredningen lämnar dock inte något författningsförslag till ändring i bilaga 3 till FVTR. Utredningens förslag: En kopia av ett beslut om tillstånd att driva en redovisningscentral skall sändas till polismyndigheten i den ort där sökanden är folkbokförd eller, om sökanden är en juri- disk person, den ort där företagets eller verksamhetens ledning finns samt i annat fall den polismyndighet som prövningsmyn- digheten anser bör underrättas. Om en myndighet uppmärksammar omständighet som kan vara av betydelse för prövningen av om en person som har till- stånd att driva en redovisningscentral skall tilldelas en varning, eller om tillståndet skall återkallas, skall detta anmälas till pröv- ningsmyndigheten. och andra myndigheter som uppbär eller driver in skatter eller avgifter skall på begäran av prövningsmyndig- heten lämna de uppgifter som denna behöver för sin prövning eller tillsyn. När en domstol har dömt någon som har tillstånd att driva en redovisningscentral för brott som anges i 5 kap. 2 § förordning- en om vägtrafikregister eller när en högre rätt har avgjort ett mål där en sådan fråga har prövats, skall en kopia av domen eller beslutet sändas till prövningsmyndigheten. Såsom utredningen har anfört bör en prövning av tillstånd att driva redovisningscentraler och återkallelse av sådana tillstånd nära anknyta till de bestämmelser som gäller för trafiktillstånden i motsvarande Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten Ett tillstånd att driva en redovisningscentral kan således återkallas bl.a. om tillståndshavaren har dömts för allvarliga brott, inräknat ekonomiska brott. Det är således av största vikt att en till- synsmyndighet får kännedom om bl.a. avgöranden från domstolarna. I 8 kap. YTF föreskrivs en ganska omfattande underrättelseskyl- dighet för myndigheter och domstolar. En kopia av ett beslut om trafiktillstånd för taxitrafik skall sändas till polismyndigheten i den ort där sökanden är folkbokförd eller, om sökanden är en juridisk person, den ort där företagets eller verk- samhetens ledning finns samt i annat fall den polismyndighet som prövningsmyndigheten anser bör underrättas, se 8 kap. 1 § YTF. Om en myndighet uppmärksammar omständighet som kan vara av betydelse för prövningen av om bl.a. en innehavare av trafiktill- stånd skall tilldelas en varning, eller om tillståndet skall återkallas, skall detta anmälas till prövningsmyndigheten, se 8 kap. 2 § första stycket YTF. och andra myndigheter som uppbär eller driver in skatter eller avgifter skall på begäran av en prövningsmyndighet lämna de uppgifter som denna behöver för sin prövning eller tillsyn, se 8 kap. 3 § YTF. När en domstol har dömt någon som har exempelvis trafiktillstånd för något brott som anges i 5 kap. 2 § FVTR eller när en högre rätt har avgjort ett mål där en sådan fråga har prövats, skall en kopia av domen eller beslutet sändas till prövningsmyndigheten. I 5 kap. 2 § FVTR finns en omfattande katalog på olika brott som skall föranleda underrättelseskyldighet. Enligt utredningens uppfattning finns det behov av bestämmelser om underrättelseskyldighet vad avser redovisningscentraler. Sådana bestämmelser i en författning om redovisningscentraler bör i princip motsvara de bestämmelser som finns om sådan skyldighet enligt YTF och som redovisas ovan. Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten Utredningens förslag: Länsstyrelserna skall få ta ut avgifter för vissa prövningar enligt lagen och förordningen om redovisnings- centraler inom taxinäringen och för prov i yrkeskun- nande. Regeringen eller den myndigheten regeringen bestämmer skall få meddela ytterligare föreskrifter om avgifter avseende redovisningscentraler. Utredningens bedömning: Det skall inte göras någon författ- ningsreglering av redovisningscentralernas prissättning av sina tjänster. Det finns olika sätt att överföra information från taxametrar till exempelvis beställningscentraler, servicebolag och verkstäder. Enligt vad utredningen erfarit varierar också de avgifter som tas ut för tjänsten att tillhandahålla ett administrativt datasystem för över- föring av information från taxametrar. Utredningen är av uppfatt- ningen att det inte finns skäl för någon reglering av redovisnings- centralernas prissättning av sina tjänster. Av 11 kap. 7 § YTF framgår att avgift för en prövning av en ansökan enligt förordningen tas ut enligt bestämmelserna i förordningen (2001:652) om avgifter inom vägtrafikområdet. Enligt 4 kap. 1 § i sistnämnda förordning tar man ut en avgift i de fall och med de belopp som anges i avsnitt 5 i bilagan till förordningen. Avgift tas ut för bl.a. prövningen av en ansökan om tillstånd, undantag och behörighet enligt YTL. Avgifter tas vidare ut för prov i yrkeskun- nande. Enligt utredningens uppfattning är det rimligt att avgifter tas ut för handläggning av olika frågor enligt lagen och förordningen om redovisningscentraler inom taxinäringen, exem- pelvis vid ansökan om tillstånd till att driva en redovisningscentral och när fråga är om undantag från bestämmelser i lagen. bör få ta ut avgifter för prov i yrkeskunnande. Sådan reglering av av- gifter bör göras i förordningen om avgifter inom vägtrafikområdet. Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten Utredningen avser dock inte att lämna förslag till exakt vilka belopp avgifterna skall utgå. 6.21Skall reglering av redovisningscentraler ske i lag eller annan författning? Utredningens bedömning: Den huvudsakliga regleringen av redovisningscentraler skall ske i lag. Om en innehavare av tillstånd till taxitrafik skall vara skyldig att överföra all information från taxametrar till ett administrativt data- system i en redovisningscentral uppkommer frågan om vilken regle- ring härvidlag som skall ske i lag och vilka bestämmelser som skall ske i annan författning. Av 8 kap. 2 § RF framgår att föreskrifter om enskildas personliga ställning samt om deras personliga och ekonomiska förhållanden inbördes meddelas genom lag. Sådana föreskrifter är bland andra före- skrifter om rätt till fast och lös egendom, om avtal samt om bolag, föreningar, samfälligheter och stiftelser. Enligt 8 kap. 3 § RF skall föreskrifter om förhållandet mellan en- skilda och det allmänna som gäller åligganden eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden med- delas genom lag. Sådana föreskrifter är bland andra föreskrifter om brott och rättsverkan av brott, om skatt till staten samt om rekvi- sition och annat sådant förfogande. Genom lagrummet 8 kap. 7 § möjliggörs delegation till regeringen av normgivningsmakt i vissa ämnen som hör till det primära lag- området enligt bl.a. 8 kap. 3 § RF. Sådan delegation är dock inte möjlig i ämnen som hör till det primära lagområdet enligt 8 kap. 2 § RF. Regeringen får emellertid utöver vad som följer av bl.a. 8 kap. 7 § RF genom förordning besluta föreskrifter om verkställighet av lag. Det är således möjligt för regeringen att meddela verkställighets- föreskrifter i ämnen som regleras i 8 kap. 2 och 3 §§ RF. Verkställig- hetsföreskrifter kan betecknas som tillämpningsföreskrifter av rent administrativ karaktär. Sådana föreskrifter har väsentligt mindre räckvidd än den normgivningsmakt som kan grundas på delegation enligt 8 kap. 7 § RF. En förutsättning för att regeringen skall få meddela verkställighetsföreskrifter är att den lagbestämmelse som skall kompletteras är så detaljerad att regleringen inte tillförs något Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten väsentligt nytt genom den av regeringen beslutade föreskriften, (se , Normgivningsmakten enligt regerings- form, tredje upplagan s. 129 ff.). Frågan huruvida en reglering tillhör det primära lagområdet enligt 8 kap. 2 § RF eller 8 kap. 3 § RF uppkommer endast om privata organ som exempelvis beställningscentraler och taxametertillverkare god- känns som redovisningscentraler. En sådan reglering innebär ju en skyldighet för en enskild person (taxiåkaren) att sluta avtal med en annan enskild person (redovisningscentralen) om överföring av in- formation från taxametrarna. Det nämnda kan vara ett argument för att 8 kap. 2 § RF är tillämplig. Enligt utredningens mening går det dock inte att bortse från att åliggandet att överföra information från taxametrar till godkända redovisningscentraler kan knytas till det allmänna, eftersom syftet med en sådan reglering är att underlätta myndigheternas kontroll över taxinäringen. Med hänsyn till det anförda anser utredningen att en författningsreglering av redovisningscentraler bör tillhöra det primära lagområdet enligt 8 kap. 3 § RF. Enligt utredningens mening är det ur författningsteknisk synvinkel lämpligt att införa en särskild lag om redovisningscentraler i stället för att göra ändringar i YTL. 6.22En avslutande kommentar avseende redo- visningscentraler Såsom utredningen anfört torde taxinäringen vara särskilt utsatt för ekonomisk brottslighet. har uppskattat summan av oredovisad omsättning inom näringen till ca . Enligt utredningens uppfattning finns det naturligtvis skäl att försöka motverka sådan brottslighet. Utredningen har framhållit att en förbättrad tillsyn är den vikti- gaste åtgärden för att komma till rätta med ekonomisk brottslighet inom taxinäringen. För att en sådan tillsyn skall vara verkningsfull krävs dock vissa hjälpmedel, varav redovisningscentraler är ett. Utredningen anser att krav på överföring av information från taxa- metrar till redovisningscentraler torde kunna motverka ekonomisk brottslighet inom taxinäringen. Anledningen till utredningens ställ- ningstagande är bl.a. uppgifter från och Ekobrotts- myndigheten om att i de fall där taxiföretagen inte sparat körpass- rapporter eller använt s.k. krympningsprogram har det visat sig helt Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten nödvändigt att ha tillgång till kontrollmaterial i form av taxameterns originaluppgifter, som kunnat inhämtas från tredje part, t.ex. beställ- ningscentraler. Med tillgång till dessa uppgifter har myndigheterna kunnat göra jämförelser mot bl.a. bokförda och deklarerade intäkter. har i sådana utredningar kunnat beräkna eventuellt undanhållna intäkter och rörelsens verkliga resultat. Som grund för utredningens ställningstagande om redovisningscentraler bör också nämnas att utredningen erfarit att olika representanter för taxinä- ringen, bl.a. , är positiva till krav på att redovis- ningscentraler skall bevara uppgifter som överförts från taxametrar. I sitt remissvar taxiutrednings betänkande har ifrågasatt om det finns tillräckliga skäl att inom just taxinäringen införa ett särskilt system med redovisningscentraler för att kontrollera företagens intäkter. Enligt skulle ett system med redovisningscentraler medföra extra kostnader och ansträngningar för den majoritet av företagare inom taxinäringen som sköter sin ekonomiska redovisning korrekt och torde sakna motsvarighet i de krav som ställs på företagen i andra branscher. Enligt utredningens uppfattning skiljer sig taxinäringen betydligt från andra kontantbranscher i landet genom kravet på taxametrar. Ett fordon får ju användas i taxitrafik endast om det är försett med en taxameter av godkänd typ. Det finns också krav på att uppgifter om samtliga köruppdrag och körpass skall kunna överföras till ett annat administrativt datasystem, se föreskrifter om taxi- trafik, VVFS 1999:177. Enligt uppgifter från är av taxiåkarna anslutna till beställningscentraler. Dessa åkare överför således information från taxametrar till beställningscentraler. Sådan överföring av uppgifter sker också från åkare som har avtal med servicebolag, verkstäder m.m. Någon motsvarande överföring av uppgifter från kassaapparater sker inte i någon annan kontantbransch. Mot bakgrund av det anförda anser utredningen att det finns anled- ning att ställa andra krav på företag inom taxinäringen än företag inom andra kontantbranscher. Krav på överföring av uppgifter till en redovisningscentral, exempelvis en beställningscentral eller ett servicebolag, torde med hänsyn till vad som redovisats ovan inte vara särskilt betungande eller komplicerat för en taxiåkare. Enligt vad utredningen erfarit finns det vissa beställningscentraler som kommer att kräva full anslutning till centralens tjänster, om det blir en författningsreglering av redovisningscentraler. Vissa be- ställningscentraler avser således att kräva anslutning till centralen Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten för att man över huvud taget skall få överföra uppgifter från taxa- metrar till en sådan central. Det nämnda kan då innebära att det blir obligatoriskt att ansluta sig till en beställningscentral, om det inte finns andra aktörer som är godkända redovisningscentraler. Utred- ningen har dock erfarit att det finns andra aktörer än beställnings- centraler, exempelvis servicebolag och taxametertillverkare, som också kan agera som redovisningscentraler. Enligt utredningens mening torde detta innebära att det inte föreligger någon risk för att taxi- åkare mot sin vilja måste ansluta sig till just en beställningscentral. Genom överföring av information genom telefonmodem är man vidare inte beroende av att redovisningscentralen finns i omedelbar närhet till taxiföretaget. Det torde förekomma mer ekonomisk brottslighet inom taxinä- ringen i t.ex. storstadsområdena än på landsbygden. I sistnämnda fall utgörs verksamheten till övervägande del av samhällsbetalda resor, exempelvis färdtjänst och skolskjuts. Betalning för sådana tjänster erhålls efter ett faktureringsförfarande, vilket medför att betalningar är enklare att kontrollera än om det är fråga om kontant- betalningar. Enligt utredningens mening kan det dock inte komma i fråga att undanta taxiföretag på landsbygden från skyldigheten att anlita en redovisningscentral. En sådan ordning med dispenser skulle medföra svåra gränsdragningsproblem. Utredningen förordar således att regleringen om redovisningscentraler skall omfatta alla privata taxiföretag. Utredningens förslag: Om det i ett fordon i taxitrafik finns en avläsare av kreditkort skall denna vara ansluten eller integrerad med taxametern. skall ges möjlighet att närmare föreskriva om använd- ning och kontroll av avläsare av kreditkort. Skall krav ställas att avläsare av kreditkort skall vara anslutna till eller integrerade med taxametrar? Enligt vad utredningen erfarit förekommer det att avläsare av kreditkort utan att vara ansluten till taxametern används vid taxi- körningar. Uppgifterna från avläsaren av kreditkort överförs via radio- Överväganden och förslag avseende den ekonomiska brottsligheten länk till bl.a. olika banker och deras inlösensystem. Utredningen har emellertid fått information från bl.a. och om att vissa kunder fått redovisningar på sina kontoutdrag där det framgår att den som erhållit betalning för taxi- resan över huvud taget inte har anknytning till taxiföretaget. I en skrivelse ställd till Utredningen om taxinäringen anför bl.a. följande. Förbundet har uppmärksammat allvarliga problem kring användandet av pointern i taxibilar. Förbundet hemställer att användningen av pointer i taxibilar skall förbjudas om den inte provats och typgodkänts tillsammans med taxametern. – När kreditkortsföretaget skickar faktura till kunden är det inte alls säkert att taxiföretaget anges som inköps- ställe, det kan vara vilket företag som helst utan koppling till taxiföre- taget. Användningen av pointern är således en väsentlig grogrund för svarta pengar. Tilläggas bör att det är fullt möjligt att integrera pointern till taxameter precis som i andra taxametersystem. – Förbundet refererar också till Region som vid kontroller gjort jäm- förelser mellan taxibilar med kompletta taxametersystem visavi sådana med pointer. Det har då visat sig att taxibilar med pointer visat betydligt lägre andel betald kilometer. Även detta är en indikation på att taxa- metern inte används och att intäkterna inte redovisas. Såsom redovisats tidigare i betänkandet skall uppgifter om samtliga köruppdrag och körpass registreras i taxametern. Det finns taxa- metersystem där avläsare av kreditkort är integrerat med taxametern (t.ex. fabrikatet ). En integrerad enhet har avläsaren av kreditkort inbyggd i en enhet i taxametersystemet. Det finns vidare taxametersystem där avläsaren av kreditkort är ansluten till en enhet i taxametersystemet, dvs.