sou · GSB322d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Inte minst är det viktigt att vara aktsam på hur de mekanismer som påverkar förväntade kostnader för korruption påverkas. Det gäller moraliska kostnader som påverkas av attityder till korruption och hur utbredd korruptionen är, möjligheterna att upptäcka den och sanktionsmöjligheter, regelverkens klarhet och tillämpbarhet, granskning externt av allmänhet och media och möjligheten till ansvarsutkrävande. Viktiga frågor ur ett svenskt perspektiv är om införandet av personvalsinslag leder till ett mer kandidatorienterat system och hur det påverkar vem kandidaten är ansvarig för, finansieringen och kontroll över finansieringen. Vidare kan frågan ställas om det nuvarande frivilliga regleringssystemet är tillräckligt för att skapa öppenhet och tydlighet samt hur tillämpbart det är och vilka sanktioner som finns. & Shiratori, (red) 1994. Comparative political finance among the democracies, : Westview Press. , , 1994. American presidential elections, 1976–1992, i , . & Shiratori, (red) Comparative political finance among the democracies, : Westview Press. , , 2002. Corruption in : Exploring Danger Zones and Change, , (avhandling). Anechiarico, , ., 1994. Visions of corruption control and the evolution of American public administration, , 53:5, 464–473. , , 2000. Introduction: Delegation and Accountability in European Integration, i , , (red) Delegation and Accountability in European Integration: The Nordic Parliamentary Democracies and Union, : . , , , ., StrÆm, , , , 2003. Democratic delegation and accountability: cross-national patterns, in StrÆm, , , ., , , red, 2003. Delegation and accountability in parliamentary democracies, : . Brademas, , , 1998. Tackling International Corruption: No Longer Taboo, Foreign Affairs, vol. 77:5, 17–22. Briffault, , 1999. Issue advocacy: redrawing the elections/politics line, , vol. 77: 7, 1751– 1802. : , (2:a upplagan). Exminister fälld för korruption (, ). , , (red), 1997. Democracy and corruption in Europe, : Pinter. , , , 1996. The business politicians: Reflections from a study of political corruption, i , , (red) The corruption of politics and the politics of corruption, : . , , , 1994. Corruzzione politica e administrazione pubblica: risorse, meccanismi, attori, : il Mulino. Doublet, , 2001. : grand corruption goes to court, i Hodess, , , , , (red) Global corruption report 2001, : Transparency international, s. 145. Korruption- Svenskt tillträde till vissa internationella konventioner m.m., : . Volume 1, : Routledge. Elster, , 1989. The cement of society: a study of social order, : . European Commission 2001. General 1999, Chapter XI: Institutions and organs, Section 3: Reform of the Commission (5/8), point 1092. , , 2000. Party finance and corruption, i , , red, 2000. Party finance and political corruption, : . , ., 1989. Corruption concepts in historical perspective, i Heidenheimer, A., , , (red) Political Corruption: A Handbook, New : Transaction publishers, 15–24. Gidlund, , 1994a. Partifinansiering och politisk mångfald – en internationell översikt, i Ds 1994:31. Det offentliga stödet till partierna: Inriktning och omfattning, : . Gidlund, , 1994b. Regulation of party finance in , i , . & Shiratori, (red) Comparative political finance among the democracies, : Westview Press. Gidlund, 1999. Att sätta gränser för pengars makt, i , , (red) Premiär för personval, SOU 1999:92, : . Gidlund, , Ruud A., 2001. Political finance in the North of Europe (The and ), i Nassmacher, (red) Foundations for democracy: approaches to comparative political finance. Essays in honour of , : Nomos. Gidlund, , , 1999. Finansiering av personvalskampanjer i riksdagsvalet , i , and , (red) Premiär för personval, SOU 1999:92, Giglioli, , 1996. Political corruption and the media: the Tangentopoli affair, 149: 381–394. First evaluation round. Evaluation report on , Greco 1 Rep (2001) 3E Final, GRECO, , , 15 2001. Groenendijk, , 1997. A principal-agent model of corruption, Crime, Change 27, 207–229. (red) 1993. Campaign and party finance in North and Western Europe, : Westview Press. Heidenheimer, ., 2000. Parties, campaign finance and political corruption: Tracing long-term comparative dynamics, uppsats presenterad vid , Special session 24: Strategies of comparison in political corruption research: Beyond case studies and league tables, , 1–6, 2000. , , 1970. Exit, voice, and loyalty: responses to decline in firms, organizations and states, : . Hopkin, , 1997. Political parties, political corruption, and the economic theory of democracy, Crime, Change 27, 255–274. , , 1996. Expert views on public corruption around the globe: Research report on the views of an international panel, PSPA publications, Vrije . , ., 1968. Political order in changing societies, and : . Inglehart, , et al., 2000. World Values Surveys and European Values Surveys, 1981–1984, 1990–1993, och 1995– 1997 (computer file). , MI: Inter- university Consortium for Political and (distributor), 2000. , , 1994. state-level campaign finance reform, i , . & Shiratori, (red) Comparative political finance among the democracies, : Westview Press. Kiewiet, D. and McCubbins, , D. The logic of delegation, and : . 1988 , , 1988. Controlling corruption, : . KU 49:1993/94. betänkande nummer 49, : . KU 16:1996/97. betänkande nummer 16, Ny vallag, : . Lashmar, , 2001. West Europe and North , i Hodess, , , , , (red) Global corruption report 2001, : Transparency international, 138– 151. Leff, , 1964. Economic Development through Bureaucratic Corruption, American Behavioral Scientist 8:3, 8– 14. , , 1998–99. Korruption och partifinanser, vid 10:2, 338–347. , and Nelken, (red) 1996. The corruption of politics and the politics of corruption, : . , ., 1997. Campaign finance reform legislation in : a critique, Crime, Change 28, 1–25. Lupia, , 2000. The EU, The EEA, And Domestic Accountability: How Outside Forces Affect Delegation within Member States, in , and , , (eds) Delegation and Accountability in European Integration: The Nordic Parliamentary Democracies and Union, : . Lupia, and McCubbins, , 1999. The democratic dilemma: Can citizens learn what they need to?, Lupia, and McCubbins, , 2000. Representation or Abdication? How Citizens Use Institutions to Help Delegation Succeed, in , , , and Strøm, , (eds) Parliamentary democracy and the chain of delegation, , vol 37, 3, 291–307. Lösche, , 1993. Problems of party and campaign financing in and the – some comparative reflections, i Gunlicks, . (red) Campaign and party finance in North and Western Europe, : Westview Press. , , 1995. Corruption and Growth, 110:3, 681–712. McCubbins, and Noll, ., Weingast, ., 1987. Administrative Procedures as Instruments of Political Control, , Economics, and Organization vol 3:2, 243–279. McCubbins, , , 1984. Congressional oversight overlooked: patrols versus fire alarms, 28:1, 165– 179. McSweeney, , 2000. Parties, corruption and campaign finance in , i , , red, 2000. Party finance and political corruption, : . , , 1986. Public corruption in : A comparative perspective, Corruption and Reform 1, 115–131. Nassmacher, , 1993. Comparing party and campaign finance in Western Democracies, i Gunlicks, . (red) Campaign and party finance in North and Western Europe, : Westview Press. Nassmacher, , 2001. Foundations for democracy: approaches to comparative political finance. Essays in honour of , : Nomos. : Bra Böcker. , , 2000. Party finance and corruption: , i , , red, 2000. Party finance and political corruption, : . Nye, , 1967. Corruption and Political Development: A Cost-Benefit Analysis, 61:2, 417–427. , , et al., 1999. , Demokrati på svenskt vis, : . Pujas, , , , 1998. Party finance and political scandal in Latin Europe, , Working paper RSC No 98/10. Regeringens proposition 1998/99:32. EU-bedrägerier och korruption, : . Regeringens proposition 2001/02:53. Ändringar i vallagen m.m., : . , , 1996. Financing party politics in : a case of systemic corruption, uppsats presenterad på konferensen in Contemporary politics, , , 14–. , , 1996. Financing of political parties in : a case of systemic corruption, uppsats presenterad på konferensen in Contemporary politics, , , 14–. Rose-Ackerman, , 1978. Corruption: A study in political economy, : Academic Press. , Bo, 1994. Vad bör staten göra, : . Rättsfall från Hovrätten 1995:99. , : Fakta informationsförlag. Saalfeld, , 2000. Court and parties: evolution and problems of political funding in , i , , red, 2000. Party finance and political corruption, : . , , 1969. Corruption, Politics and Political Change, i Heidenheimer, ., (red) Political Corruption: readings in comparative analysis, Basingstoke: , Rinehart and , 549–563. Shiratori, , 1994. Political finance and scandal in , in , and Shiratori, , (eds) Comparative political finance among the democracies, : Westview Press. SOU 1993:21, Ökat personval, Betänkande av personvalskommittén, : . En utvärdering av personvalsreformen, Delbetänkande av Rådet för utvärdering av val, : . Strøm, , 2000. Delegation and accountability in parliamentary democracies, i , , , , , (red) Parliamentary democracy and the chain of delegation, , vol 37, 3, 261–289. Lag kan klassa LO-stöd som muta (Folcker, ). , A, 1995. Den dystra dagen för PR, Etik i politiken 1995, pp. 22–23. Historical comparisons, Internet , ~ uwvw/ histor.htm The TI Source book, Internet , 1997, Index 1997, Internet 1997- 02-07, ~uwvw/ rank-97.htm Corruption perception index 2002, internet , The Transparency International Global Corruption Barometer: a 2002 pilot survey of international attitudes, expectations and priorities on corruption, Internet , ter2003.en.pdf , , 2000. Aspects of party finance and political corruption, i , , red, 2000. Party finance and political corruption, : . RÅ beslutar om inrättande av åklagarenhet mot korruptionsbrottslighet, Internet , #Korruption Finns det, som Du känner till, någon överenskommelse mellan partierna i att öppet redovisa hur deras verksamhet finansieras? Ja, det finns en Nej, det finns ingen Tveksam, vet ej Litar Du på att kandidater som bedriver personvalskampanjer i årets val öppet redovisar vilka som finansierar kampanjerna? Ja, helt och hållet Ja, i ganska stor Nej, i ganska liten Nej, inte alls Tveksam, vet ej Källa: Telefonintervjuer 05–11 Sep 2002 (c) Proj 3826320(JoAn). Finns det, som du känner till, någon överenskommelse mellan partierna i att öppet redovisa hur deras verksamhet finansieras? Svaret redovisas i procent. Ja, det finns en Nej, det finns Tveksam, vet ej Litar Du på att kandidater som bedriver personvalskampanjer i årets val öppet redovisar vilka som finansierar kampanjerna? Svaret redovisas i procent. Ja, helt och hållet Ja, i ganska Nej, i ganska liten Nej, inte alls Tveksamt, vet ej Källa: Telefonintervjuer 05–11 Sep 2002 (c) Proj 3826320(JoAn). Skulle i ett riksdagsval rösta på Finns det, som du känner till, någon överenskommelse mellan partierna i att öppet redovisa hur deras verksamhet finansieras? Ja, det finns en Nej, det finns ingen Tveksam, vet ej Litar Du på att kandidater som bedriver personvalskampanjer i årets val öppet redovisar vilka som finansierar kampanjerna? Ja, helt och hållet Ja, i ganska stor Nej, i ganska liten Nej, inte alls Tveksamt, vet ej Källa: Telefonintervjuer 05–11 Sep 2002 (c) Proj 3826320(JoAn). Valrörelser och valkampanjer är centrala institutioner i demokratier.1 Valkampanjer har dessutom blivit allt viktigare i , dels för att allt fler väljare bestämmer sig allt senare i valrörelserna och är mer rörliga än tidigare, dels för att möjligheten nu finns att bedriva personliga valkampanjer i syfte att bli invald i kommun, landsting och riksdag. Därmed har även frågor om ekonomi och kostnader för valkampanjer kommit allt mer i fokus för debatten i . Forskning på området är dock vare sig nationellt eller internationellt någon ny företeelse. En omfattande forsknings- diskurs inom ramen för samlingsbegreppet partifinansiering finns sedan tidigare.2 Finansieringen av valkampanjer rymmer många känsliga aspekter. Det handlar till exempel om risken för ojämnheter vid fördelningen av kampanjresurser mellan partier och mellan olika kandidater, om förhållandet mellan finansiärer och partier respektive kandidater och i förlängningen om risken för korruption. har dock, i motsats till några andra länder, varit förskonade från mer omfattande korruption och oegentligheter i samband med politiska val. Beloppen för valkampanjer i länder som har nått mycket höga nivåer. Debatten har därför också kommit att handla om risker med att pengar och bidrag avgör vem som vinner ett val. Farhågor finns om att rekryteringen till politiska poster påverkas särskilt i länder med utpräglade personval där kandidaterna själva är med och driver in pengar för sina valkampanjer. 1Esaiasson 1988; m.fl. 1995:42 ff.; 1995:37. 2Denna uppsats är i huvudsak en kortare uppföljning av Gidlund 1999 och Gidlund & 1999. För den som är intresserad av en mer omfattande diskussion om partifinansiering och kostnader i samband med valkampanjer och politisk verksamhet hänvisas till dessa uppsatser och till den utredning som beställt föreliggande rapport. Heard 1960; 1972; 1980; Gidlund 1983; 1999:17; Nassmacher 1993; 2003:138 ff. perspektiv finns anledning att närmare studera hur personvals- reformen har utvecklats vad gäller dels frågan om kostnaderna för svenska personvalskampanjer, dels frågan om en eventuell reglering och ökad öppenhet vad gäller redovisningen av kampanjmedel för såväl partier som kandidater.3 I den här uppsatsen är det två frågor som kommer att diskuteras. Den första frågan handlar om kostnaderna för genomdrivna personvalskampanjer bland valda riksdagsledamöter. Frågeställ- ningen avgränsar sig således till de personer som varit framgångs- rika nog att bli invalda i . Den andra frågeställningen gäller inställningen bland ledamöter till offentlig redovisning av kampanjbidrag. I båda fallen kommer en jämförelse att göras . Frågeställningarna anknyter således tydligt den utredning som tillsatts med uppdrag att överväga hur man kan åstadkomma insyn i hur politiska partier och kandidater finansierar politisk verksamhet och valkampanjer.4 Det specifika utredningsuppdraget avser såväl rikstäckande som lokala och regionala partier och kampanjer. Analyserna i det följande hänför sig dock till nationell nivå och avgränsar sig till riksdagsvalet. Undersökningen handlar om kostnaderna för valda riksdagsledamöters personvalskampanjer och om valda riksdagsledamöters attityder till en ökad insyn och offentlighet kring partiers och kandidaters finansiering av valkampanjerna. Materialet för analyserna i uppsatsen är hämtat från två enkätundersökningar genomförda med samtliga riksdagsledamöter (Riksdagskandidat 1998) respektive 2002 (). Båda undersökningarna har genomförts inom ramen för Valforskningsprogrammet vid , . riksdagsundersökning genomfördes inom ramen för forskningsprojektet 1998, som bedrevs på uppdrag av Rådet för utvärdering av val. Huvudansvarig kandidat- och riksdagsundersökning var 3I det första avseendet följer denna uppsats upp en av och publicerad uppsats (Finansiering av personvalskampanjer i riksdagsvalet ) som skrevs för Rådet för utvärdering av val (Gidlund & 1999; 1999). 2002:83, Offentlighet för partiers och valkandidaters intäkter. riksdagsundersökning genomfördes inom ramen för forskningsprojektet av – medborgare och riksdagsledamöter i den representativa demokratin, finansierat av och med och som ansvariga forskare. har haft det administrativa ansvaret för genomförandet av fältarbetet av undersökningarna. Svarsfrekvensen för undersökningarna har varit mycket tillfredsställande och vid båda tillfällena.5 Valkampanjernas roll för utgången av politiska val i och i andra länder har blivit allt viktigare. Partier och kandidater har inte varit sena att uppmärksamma det faktum att väljarkåren har en lägre grad av partiidentifikation jämfört med tidigare.6 Det ger oss också en mer rörlig väljarkår som dessutom bestämmer sig i ett allt senare skede av valrörelsen för hur den egna rösten skall läggas.7 Det påverkar naturligtvis uppläggningen av valkampanjerna. I det följande skall vi se hur kostnaderna för personvals- kampanjerna har utvecklats i två första val med ett utbyggt personvalssystem. Undersökningen är begränsad till de kandidater som varit framgångsrika nog att bli invalda, och oberoende av om invalet skett som en direkt följd av den egna personvalskampanjen eller inte. I undersökningen ingår samtliga de riksdagsledamöter som själva sagt sig ha bedrivit en personvalskampanj. Variationerna är stora mellan partierna. Det gäller både skillnaderna mellan partierna enskilda år och skillnaderna för respektive parti . Andelen riksdagsledamöter som uppgivit sig ha bedrivit personvalskampanj 1998 respektive 2002 framgår av tabell 1. 5Brothén 1999; 2003. 6Om den sjunkande partiidentifikationen, se t.ex. m.fl. 2000:50 f. Andelen riksdagsledamöter i olika partier som bedrivit personvalskampanj (procent) Kommentar: Tabellen redovisar hur svenska riksdagsledamöter och 2002 besvarade en fråga om de bedrivit en personvalskampanj eller inte. Antalet riksdagsledamöter som besvarat frågan var undersökning 322 och undersökning 319. Källa: och . Totalt sett bedrev fler ledamöter personvalskampanj 2002 jämfört med 1998.8 val var det av de valda riksdags- ledamöterna som uppgav sig ha bedrivit en personvalskampanj. Den andelen steg val till av ledamöterna. Mönstret är i huvudsak detsamma 1998 och 2002 med , och som de tre partier som har högst andel ledamöter som säger sig ha bedrivit en personvals- kampanj i valrörelsen.9 Andelen ledamöter som under valrörelsen bedrev en personlig valkampanj har ökat i samtliga partier . Förändringen är störst inom . Ingen miljöpartist uppgav sig 1998 ha bedrivit personvalskampanj inför riksdagsvalet, medan av ledamöterna säger sig ha bedrivit en 8Det är inte helt lätt att bestämma vad som skall avses med personvalskampanj. Här avses dock att ledamoten på en specifik fråga säger sig ha bedrivit en sådan. Frågeformuleringen löd: Bedrev Du för egen del någon form av personvalskampanj i årets valrörelse? Svarsalternativen var ja och nej. 9Män bedriver i högre utsträckning än kvinnor personvalskampanjer. såväl 1998 som 2002; andelen personvalskampanjande ledamöter är högre bland männen än kvinnorna (8,3 procentenheters skillnad 1998 och 10,9 procentenheters skillnad 2002). I samtliga partier, utom , bedrev män i större utsträckning än kvinnor personvalskampanj 1998. val var det hos socialdemokraterna, , och en större andel män än kvinnor som bedrev personvalskampanj. I och var det dock kvinnorna som i störst utsträckning bedrev personvalskampanj. Åldersmässigt var det 1998 främst den äldsta åldersgruppen av de valda riksdagsledamöterna () som bedrivit personvalskampanj, följt av den yngsta åldersgruppen (upp till ). undersökning är det främst den yngre åldersgruppen som bedrivit personvalskampanj, medan den äldsta åldersgruppen i minst utsträckning ägnat sig åt personliga valkampanjer. SOU 2004:22 Bilaga 6 sådan kampanj valrörelse. Andelen personvalskampanjer har också ökat kraftigt bland ledamöter för () och (). Andelen har ökat i mindre utsträckning bland v- och s-ledamöter (). Till ledamöter som sagt sig ha bedrivit en personvalskampanj ställdes 1998 och 2002 en specifik fråga om hur stora kostnader de haft för kampanjen. Frågeformuleringen löd: Hur mycket uppskattar Du att Din personvalskampanj kostade totalt? Svarsalternativen var inget alls, upp 10 000 och , mellan 25 000 50 000 och , samt mer än . Det är svårt att undersöka kampanjkostnader på ett rättvisande sätt. Den aktuella frågeformuleringen tar inte hänsyn till skillnaden mellan direkta och indirekta kostnader. Kommentarer som riksdagsledamöterna givit på frågan antyder dock att de flesta ledamöter i kostnaderna även inräknat indirekta kostnader i form av exempelvis stödannonsering och subventionering av annons- kostnader. Flera riksdagsledamöter har också pekat på indirekt stöd i form av personella resurser.10En annan svårighet med fråge- formuleringen handlar om under- och överskattningsproblematik. Det är svårt att i efterhand uppskatta de egna kostnaderna för personvalskampanjen och vi skulle troligen kunna fundera ut anledningar till att ledamöter både underskattar och överskattar dessa kostnader. Med dessa reservationer i minnet kan vi med tabellerna 2–5 utläsa resultaten för hur stora kostnader svenska riksdagsledamöter haft för sina personvalskampanjer i 1998 och riksdagsval. Tabellerna redovisar hur kostnaderna för de valda riksdags- ledamöternas personvalskampanjer skiljde sig åt mellan partierna, mellan män och kvinnor inom partierna och mellan ledamöter i olika åldrar. Endast svarspersoner som på en tidigare fråga svarat att de för egen del bedrev någon form av personvalskampanj i respektive års valrörelse ingår i analysen.11 10Ett försök i enkätundersökningen att skilja ut indirekta och direkta kostnader har gjorts genom att till svarspersonerna ställa en specifik fråga om hur många personer som hjälpt till i den egna personvalskampanjen. Resultaten av denna fråga redovisas dock inte i denna uppsats. 11Svarspersoner som svarade nej på frågan om de bedrev en personvalskampanj hänvisades vidare i formuläret och ombads inte besvara frågan om kampanjkostnader. Bilaga 6 SOU 2004:22 Kostnad för personvalskampanjer 1998 och 2002 (antal, procent) Kommentar: Hur mycket uppskattar Du att Din personvalskampanj kostade totalt? Svarsalternativen var inget alls, , , , , samt mer än . Endast svarspersoner som på en tidigare fråga svarat att de för egen del bedrev någon form av personvalskampanj i valrörelsen ingår i analysen. Källa: och . Kostnad för personvalskampanjer bland män och kvinnor 1998 (antal, procent) Kommentar: Hur mycket uppskattar Du att Din personvalskampanj kostade totalt? Svarsalternativen var inget alls, , , , , samt mer än . Endast svarspersoner som på en tidigare fråga svarat att de för egen del bedrev någon form av personvalskampanj i valrörelsen ingår i analysen. Kostnad för personvalskampanjer bland män och kvinnor 2002 (antal, procent) Kommentar: Hur mycket uppskattar Du att Din personvalskampanj kostade totalt? Svarsalternativen var inget alls, , , , , samt mer än . Endast svarspersoner som på en tidigare fråga svarat att de för egen del bedrev någon form av personvalskampanj i valrörelsen ingår i analysen. Kostnad för personvalskampanjer efter ålder 1998 och 2002 (antal). Kommentar: Hur mycket uppskattar Du att Din personvalskampanj kostade totalt? Svarsalternativen var inget alls, , , , , samt mer än . Endast svarspersoner som på en tidigare fråga svarat att de för egen del bedrev någon form av personvalskampanj i valrörelsen ingår i analysen. Källa: och . Svenska personvalskampanjer håller sig på en låg kostnadsnivå. För det stora flertalet kampanjer (respektive ) som genomfördes av invalda riksdagsledamöter och 2002 stannade kostnaden . Andelen ledamöter med kampanjkostnader har ökat något ; från . Bilaga 6 SOU 2004:22 Kampanjkostnader är ovanliga i , även om de blivit något fler val jämfört med . 1998, respektive 2002, av de riksdags- ledamöter som bedrivit någon kampanj hade haft kostnader på mer än . Merparten av ledamöternas kampanjer har snarare kostat ; 1998 var den andelen och 2002 var den . Även om svenska personvalskampanjer håller sig på en låg kostnadsnivå kan således en liten ökning iakttas. Andelen ledamöter som lagt ned mer än på sin personliga valkampanj har ökat från till 58 procent.12 Några stora könsmässiga eller åldersmässiga skillnader kan inte iakttas i materialet. Kvinnor tycks dock 1998 haft mindre resurser än männen. Av de riksdagskvinnor som bedrivit personvalskampanj gjorde det på inga eller begränsade resurser (). Motsvarande andel bland manliga ledamöter var . valrörelse är resultaten för män och kvinnor jämnare sett till kampanjresurser (41 respektive