sou · GSB361 · 2005-01-01 00:00:00 — Brottsofferfonden skall bl.a. prioritera projekt inriktade mot våld mot kvinnor. Myndigheten följer även upp de projekt som fått bidrag från brottsofferfonden. Att Brottsoffermyndigheten fyller många av de funktioner som den nationella samordnaren föreslås skall ha samt myndighetens särskilda kunskap i frågorna talar i och för sig för att det är lämpligt och möjligt att inom ramen för myndigheten inrätta en sådan samordnare. Men det finns också skäl som talar emot. Om en särskild nationell samordnare mot våld i nära relationer inrättas inom skulle det innebära att myn- digheten fick uppgifter på olika plan. Jag ser svårigheter med en sådan uppdelning av myndighetens verksamhet. Utöver de grupper som regeringen har lyft fram som prioriterade finns det också andra brottsoffergrupper som är särskilt sårbara och därför behöver extra stöd och hjälp. Det gäller bl.a. äldre, funktionshindrade och socialt utslagna. Det gäller också de unga förövare som ofta är offer. Det centrala för alla grupper av brottsoffer är emellertid att deras reaktioner, behov och problem är generella. Det är alltså mer som förenar än som skiljer olika offergrupper åt. För att arbetet med brottsofferfrågor skall bli framgångsrikt krävs det ett helhetsperspektiv på frågorna där det som förenar brottsoffer lyfts fram Att framhäva endast en brottsofferkategori genom att inrätta t.ex. en särskild nationell samordnare för just den kategorin skulle kunna leda till att enskilda brottsoffer- grupper kommer att ställas mot varandra. En sådan utveckling vore olycklig. Med en särskild nationell samordnare mot våld i nära relationer skulle inte bara brottsoffergrupperna ställas mot varandra. Jag ser också en fara för att frågorna om mäns våld mot kvinnor skulle En särskild nationell samordnare mot våld i nära relationer komma att splittras upp. Med våld i nära relationer menar i princip allt våld som förekommer inom en familj. I den definitionen ryms exempelvis inte det våld som kvinnor utsätts för i offentliga miljöer. Inte heller ryms våld i andra relationer som också kan vara nära, t.ex. våld i kamratrelationer och våld mellan arbetsgivare och arbetstagare. Jag har tidigare föreslagit att skall få en samordningsuppgift för samtliga brottsofferfrågor samt redogjort för vikten och behovet av samordning. Regeringen har beslutat om direktiv till en utredning som skall finna formerna för en ombildning av Rikskvinnocentrum till ett nationellt institut (dir. 2004:11). Jag har erfarit att det kan komma att föreslås att institutet i större utsträckning än skall vara ett kunskapsinstitut som informerar och utbildar i frågor om mäns våld mot kvinnor. Ett ombildat Rikskvinnocentrum kan få en del av de uppgifter som den nationella samordnaren mot våld i nära relationer föreslås skall ha. Ett sådant förslag kan för övrigt komma att påverka arbete när det gäller mäns våld mot kvinnor. Sammantaget ser jag inte något behov av att inrätta en särskild nationell samordnare mot våld i nära relationer varken inom eller i någon annan form. Jag har föreslagit att regeringen ger i uppdrag att i samråd med andra ta fram ett nationellt samordnings- program. Ett sådant program kan utformas på olika sätt. Om man vill lyfta fram någon eller några särskilda grupper kan särskilda program upprättas för just dessa grupper. Dessutom kan regeringen i regleringsbrev, liksom , ge myndigheten i uppdrag att göra särskilda prioriteringar. kommer att tillföras nya ärenden som passar väl med myndighetens verksamhet men som innebär nya arbetsuppgifter och ställer krav på ny kompetens. bör utses som besluts- och bistånds- myndighet samt central kontaktpunkt för samarbetet mellan medlemsstaterna i EU med anledning av förslaget till EU- direktiv om brottsofferersättning. finns flera reformförslag som kan komma att på- verka verksamhet. Internationellt pågår arbete inom Europeiska unionen (EU) med förslag till direktiv om brottsofferersättning. Nationellt har i sitt delbetänkande Nationell handlingsplan mot våld i nära relatio- ner (SOU 2002:71) lämnat förslag om utökade möjligheter att få skadestånd i samband med hot och våld mellan närstående. Vidare har i sitt slutbetänkande Ett nationellt program för personsäkerhet (SOU 2004:1) lämnat förslag om ersättning till hotade personer. Slutligen förbereds inom Justi- tiedepartementet en promemoria om möjligheterna till ersättning till barn som bevittnar våld. Enligt direktiven skall frågan om hanteringen av brottsskade- ärenden i ett framtidsscenario som kan innebära en ökning av antal ärenden och eventuellt också utökade uppgifter med anledning av beslut som fattas inom EU särskilt belysas. Jag beaktar även de övriga förslag som jag nämnt ovan eftersom de också kan innebära konsekvenser för . Kommissionen har lämnat ett förslag till direktiv om brottsofferersättning (KOM(2992) 562 slutlig). Förslaget till direktiv behandlades i . För när- varande behandlas förslaget i (för rättsliga och inrikes frågor). Ett antagande av direktivet kan komma att ske . Förslaget innehåller förfaranderegler för sam- arbete mellan medlemsländerna i gränsöverskridande fall och syftar till att underlätta för enskilda att erhålla brottsofferersättning. Förslaget till EU-direktiv om brottsofferersättning innehöll in- ledningsvis även bestämmelser om materiella minimiregler för brottsofferersättning. Det är dock enligt uppgifter som inhämtats inte inom överskådlig tid längre aktuellt med sådana be- stämmelser. Frågan om nya materiella ersättningsregler och hur de kan påverka har därför inte kunnat beaktats inom ramen för denna utredning. Det nuvarande förslaget innebär att medlemsstaterna är skyldiga att utse en beslutsmyndighet som skall handlägga och besluta i frågor om brottsofferersättning och en biståndsmyndighet som skall kunna lämna upplysningar om hur man ansöker om brottsofferer- sättning i ett annat land inom EU. Ansökan om ersättning skall kunna lämnas till den behöriga myndigheten i den medlemsstat där brottsoffret är bosatt eller där brottet begicks. skall på begäran ge sökanden allmän vägledning och information om hur ansökan skall fyllas i och vilka övriga handlingar som kan krävas. Därefter skall biståndsmyndigheten översända handlingarna till den behöriga be- slutsmyndigheten. För att underlätta det administrativa arbetet skall det upprättas harmoniserade biståndsblanketter. Informatio- nen som översänds mellan myndigheter skall lämnas på språk som den myndighet dit informationen sänds har angivit att den kan godta. Ansökningsblankett och styrkande handlingar skall dock alltid kunna lämnas på något av de officiella språken vid Europeiska gemenskapens institutioner. Kommissionen skall utarbeta och på Internet offentliggöra en handbok som skall innehålla information om vilka besluts- och biståndsmyndigheter som har utsetts, vilka språk som myndigheterna kan godta och i förekommande fall in- formation om den särskilda och territoriella behörigheten för dessa myndigheter. Medlemsstaterna skall också utse en central kontaktpunkt som bl.a. skall främja ett nära samarbete och informationsutbyte mellan biståndsmyndigheter och beslutsmyndigheter i medlemsstaterna och bistå och söka lösa eventuella problem vid genomförandet av artiklarna för möjlighet att få ersättning i gränsöverskridande fall. Kontaktpunkterna skall sammanträda regelbundet. 6.2Utökade möjligheter att få skadestånd mellan närstående har i sitt delbetänkande Nationell handlingsplan mot våld i nära relationer (SOU 2002:71) lämnat förslag om utökade möjligheter att få skadestånd i samband med hot och våld mellan närstående. Förslaget innebär att den som be- går brott som innefattar våld eller hot eller annat allvarligt angrepp mot en närstående eller tidigare närstående person enligt en ny be- stämmelse i skadeståndslagen (1972:207) skall ersätta målsägandens kostnader för åtgärder som behövs för att skydda sig mot ytterli- gare sådan brottslighet. Åtgärderna kan innebära kostnader för skyddsåtgärder som flyttning, byte av lås, montering av titthål eller installerande av larm. För att ersättningsskyldighet skall föreligga bör det krävas att brottet har viss svårhetsgrad samt att skyddsåt- gärderna i sammanhanget framstår som skäliga. Utredningen före- slår vidare att brottsskadeersättning bör kunna utgå för dessa skyddsåtgärder och att ett tillägg om detta bör göras i brottsskade- lagen. 6.3Ekonomisk ersättning till hotade personer har i sitt slutbetänkande Ett nationellt program om personsäkerhet (SOU 2004:1) lämnat förslag till en personsäkerhetslag med bestämmelser om ett nationellt program om personsäkerhet. Programmet får tillämpas beträffande bevis- personer, anställda inom rättsväsendet eller närstående till dessa. Som en förutsättning för att en person skall beviljas inträde i pro- grammet gäller att det föreligger en påtaglig risk för brottslighet som riktar sig mot dennes eller en närståendes liv, hälsa, frihet eller frid. Vidare förslår att den som på grund av hot drabbas av kostnader och förluster i speciella fall skall kunna få ersättning från staten. Ersättningen benämns personsäkerhetser- sättning. I första hand bör den som beviljats inträde i det nya personsäkerhetsprogrammet kunna få ersättning. Men ersättning skall även kunna utgå till andra personer som riskerar att utsättas för brottslighet som riktar sig mot liv, hälsa, frihet eller frid om det föreligger synnerliga skäl. Personsäkerhetsersättningen skall lämnas i skälig utsträckning för utgifter, förlorad arbetsförtjänst, intrång i näringsverksamhet eller förlust vid avyttring av egendom som orsakas av åtgärder till förebyggande av brott. När ersättningen bestäms skall andra möjligheter för den hotade att få ersättning beaktas. För att ersätt- ningsförfarandet skall vara enkelt och för att den utsatte skall få sina pengar en gång för alla bör ersättningen fastställas i form av ett engångsbelopp. Ett tak för ersättningen bör införas. Slutligen föreslås att ärendena om personsäkerhetsersättning skall prövas av . För detta talar myndighe- tens stora kunskaper och erfarenhet från skadereglerande verksam- het för statens räkning. Enligt behövs det särskilda handläggare på för detta. Förslagen bedöms kunna träda i kraft . 6.4Brottsskadeersättning till barn som bevittnar våld Inom förbereds en promemo- ria om möjligheterna till brottsskadeersättning till barn som bevittnar våld. finns det kategorier av barn som drabbas av en negativ psykisk påverkan till följd av att de tvingas bevittna våld mot en närstående person men som saknar rätt till ekonomisk er- sättning för detta. Den ersättning som föreslås skall betalas av staten och utgå till barn som bevittnar ett brott som är ägnat att skada tryggheten och tilliten hos barnet i dess förhållande till en närstående person. Ersättningen skall bestämmas utifrån en objektiv bedömning av allvaret i det brott som barnet bevittnat. Någon bedömning av vilken effekt bevittnandet faktiskt har haft för det enskilda barnet skall inte göras. Ersättningen föreslås i stor utsträckning kunna utgå med schablonbelopp. Inledningsvis vill jag peka på de svårigheter som är förknippade med att peka ut konsekvenserna av de förslag som jag har redogjort för ovan. Brottsofferfrågorna är på framväxt både i och internationellt. Bland annat tillkommer nya brottsoffer- grupper som exempelvis offer för terroristbrott och olika trafik- brott. Förslaget om brottsskadeersättning till barn som bevittnar våld vidgar också offerbegreppet. Det sker förskjut- ningar av begreppet i och med nya definitioner som om- definitioner av tidigare begrepp görs. Dagens begrepp av brotts- offer är därför inte morgondagens begrepp. kan även antalet brottsskadeärenden förväntas öka mot bakgrund av att flera försäkringsbolag har ändrat, eller är på väg att ändra, ersättningsreglerna för överfallsskydd. I stället för en skadeståndsrättslig bedömning i varje enskilt fall kommer ersätt- ning att utgå med schabloniserade belopp. Detta lär innebära en ökad belastning på både när det gäller antalet ärenden och hanteringen av dem. I sammanhanget kan nämnas att försäkringsbolagen fick in över 14 000 anmälningar avseende försäkringsersättning för rån och överfall och betalade försäkringsbolagen ut i sådan försäkringsersättning. Även kostnaderna för staten kommer då att öka. Det är alltså svårt att överblicka den framtida utveck- lingen när det gäller brottsskadeärenden och vad det kan få för konsekvenser för . Det kan därför åter finnas behov av en översyn av myndighetens verksam- het och resurser så att de är rätt anpassade till de behov som då finns. När det gäller de olika förslagen utgår jag från att man vid den kommande beredningen av respektive förslag närmare be- dömer vilka åtgärder och resurstillskott som behöver göras. Här kan också noteras att det från flera håll framförts önskemål om att borde kunna förskottera brotts- skadeersättning. Det ligger dock inte inom ramen för mitt uppdrag att utreda den frågan. Förslaget till EU-direktiv om brottsofferersättning Genom förfarandereglerna underlättas ansökningsförfarandet för brottsoffer från andra medlemsländer. kommer därför att behöva personal som behärskar andra språk. Myndigheten skall även hjälpa till vid ansökningar till andra länder. Förslaget kan även innebära ökade kostnader för myndigheten för översättningar av ansökningar och andra handlingar. Förslaget innebär också att ett samarbete mellan medlems- staterna och med kommissionen skall etableras. Myndighetens internationella verksamhet behöver därför ytterligare kompetens och personal. Antalet resor kan förväntas öka. betalas brottsskadeersättning enligt brottsskadelagen för brott som har begåtts i eller om brottet har begåtts utom- lands mot någon som har hemvist i . Det är därför svårt att nu se om direktiven kommer att påverka mängden utbetalda brottsskadeersättningar hos . Förslaget om utökade möjligheter att få skadestånd mellan närstående Förslaget innebär att gärningsmannen skall ersätta en närståendes eller tidigare närståendes kostnader för skyddsåtgärder som syftar till att förhindra ny brottslighet från samme gärningsman. Vidare föreslås att brottsskadeersättning bör kunna utgå för skyddsåtgär- derna. Förslaget innebär att skall göra be- dömningar av vilka skyddsåtgärder som varit behövliga samt den brottsskadeersättning som kan anses skälig. Det är rimligt att anta att ärendenas speciella karaktär kommer att ställa särskilda krav på hanteringen särskilt innan en etablerad praxis har skapats. Det kommer också att innebära en ökad belastning för såväl hand- läggare och beslutsfattare hos myndigheten som för nämnden. Antalet ärenden är dock svårt att bedöma och några uppgifter finns inte heller i betänkandet. Viss ledning bör kunna hämtas från antal anmälda överträdelser av besöksförbud och misshandel av kvinnor där offer och gärningsman var bekanta. Enligt statistik från framgår att dessa brott uppgick till 3 745 respektive 16 854. En grov uppskattning ger vid handen att det kan röra sig om flera hundra ärenden vilket kommer att påverka belast- ningen på myndigheten. Förslaget till ekonomisk ersättning till hotade personer I förslaget anges att det bör vara den enskildes uppgift att styrka sina anspråk och visa på sambandet mellan risken för brott och de vidtagna åtgärderna. Det ligger också i sakens natur att det blir lättare för den som beviljats inträde i personsäkerhetsprogrammet att visa att olika åtgärder varit nödvändiga. Beslut om skyddsåt- gärder kan också behöva vidtas innan ett brott formellt kan sägas ha begåtts. Nya krav kommer därmed att ställas på handläggning och kompetens då en framtida skälig bedömning skall göras av ersättningens storlek. För de som inte beviljats inträde i personsäkerhetsprogrammet skall myndigheten även göra en bedömning av hotbilden mot den sökande. Även här kommer detta inledningsvis att innebära en ökad belastning för såväl handläggare och beslutsfattare hos myndigheten som för nämnden då det inte finns någon utarbetad praxis att följa. Det är rimligt att anta att ärendenas speciella karaktär kommer att ställa särskilda krav på hanteringen. Antalet ärenden uppskattas av till ca 100 och kräver uppskattningsvis en årsarbetskraft. Förslaget till brottsskadeersättning till barn som bevittnar våld Förslaget innebär att självständigt skall pröva om brottet är av sådant slag att det uppfyller kriterierna för att beviljas ersättning. Ersättningsnivån skall bestämmas efter vad som är skäligt med hänsyn till det bevittnade brottets allvar. Inled- ningsvis kommer handläggningen av denna nya ärendetyp att be- lasta nämnden tills det har utvecklats en praxis. Förslagets kon- struktion innebär att handläggningen av ärenden inte skiljer sig åt mot dagens ärendehandläggning. Antalet ärenden är svårt att be- döma. Belastningen för myndigheten kan dock antas bli relativt låg. Ersättningen skiljer sig från övrig brottsskadeersättning på det sättet att den inte motsvaras av någon skadeståndsskyldighet för den person som begått brottet. Regressverksamheten kommer därför inte att påverkas av förslaget. Mina förslag och bedömningar: Regressverksamheten behöver byggas ut, struktureras och utvecklas. Myndigheten bör få i uppdrag att ta fram en strategi för hur regressverksamheten skall utformas för att myndig- heten skall komma i kapp med hanteringen av regresskrav. bestämde redan vid dess bildande att regressfrågan skulle ha en betydligt högre prioritet än vad den tidi- gare haft på tid. Genom en ändring i instruktionen 1995 gavs myndigheten också uppgiften att företräda staten i fråga om fordringar som avses i 17 § brottsskadelagen (1978:413). Den egentliga regressverksamheten är dock inte för- fattningsreglerad. Enligt direktiven skall frågan om hanteringen av regressverksamheten i ett framtidsscenario som kan innebära en ökning av antalet ärenden och eventuellt också utökade uppgifter med anledning av beslut som fattas inom Europeiska unionen sär- skilt belysas. Den som tillfogas skada till person eller egendom genom ett brott har rätt till skadestånd av gärningsmannen. För att förbättra brottsoffrens möjligheter till ersättning infördes en möjlighet till ersättning av statsmedel för skada till följd av brott, s.k. brotts- skadeersättning. Brottsskadeersättning kan betalas ut för person- skada, sakskada och ren förmögenhetsskada. När ersättningen betalas ut kan viss avräkning och jämkning av beloppet ske. Den som ansöker om ersättning hos överlåter sin rätt till ersättning av den som har vållat skadan till staten. Där- efter återkräver från skadevållaren den ersättning som har betalats ut. Myndigheten började att mer strukturerat bedriva regress- verksamhet med ärenden . För när- varande () handläggs ärenden som avgjordes . Verksamheten bedrivs manuellt på så vis att samtliga ärenden i arkivet gås igenom för en bedömning av om det är möjligt att utöva regressrätten eller inte. I vissa ärenden driver myndigheten numera regress direkt i anslutning till beslut om ut- betalning av brottsskadeersättning. Målet är att regress skall ske direkt i samtliga ärenden. För verksamheten har myndigheten ett särskilt anpassat inkassosystem som bl.a. automatiskt skickar ut påminnelser till den som inte följer sin avbetalningsplan. Däremot har inte myndigheten tillgång till folkbokföringsregistret eller till uppgifter om inkomst och förmögenhet från eller till kronofogdemyndighetens databaser. Myndigheten använder därför telefon och fax för att få fram nödvändiga uppgifter. Vid utredningens besök hos myndigheten hade verksamheten ca 3 000 aktiva ärenden, varav de flesta hos kronofogdemyndigheterna. I 450 ärenden har avbetalningsplaner med upprättats. har också drivit några ärenden till domstol, som dömt till myndig- hetens fördel. drev myndigheten in . 7.2Hur och av vem bör regressverksamheten bedrivas ? Att staten återkräver utbetalad brottsskadeersättning är en viktig och angelägen uppgift. Ett återkrav gör att det verkligen blir gärningsmannen som får betala ersättningen till den som drabbats av brott. Det kan också ha positiva effekter både för brottsoffrens och för gärningsmännens rehabilitering. I slutändan kan det leda till att det kriminalpolitiska målet att skadeverkningarna av brott skall minska närmare kan uppfyllas. Inte minst är det angeläget med en effektiv regressverksamhet av statsfinansiella skäl. Under Brottsoffermyndighetens första budgetår återkrävdes . Året därpå hade beloppet ökat till och har fortsatt att öka. flöt det in till statskassan. Det motsvarar av utbetald brottsskadeersättning under . Myndigheten bedömer att utfallet av regressverksamhe- ten kommer att öka, för att därefter plana ut. beräknas intäkterna uppgå till . Myndig- hetens och även andras erfarenhet av regressverksamhet visar också att resultatet av verksamheten är tydligt kopplat till den arbets- insats som görs och de resurser som finns. Det finns alltså stora möjligheter för staten att ytterligare få tillbaka utbetalad brotts- skadeersättning. ligger trots det goda resultatet långt efter i hanteringen av regresskraven. hanteras åter- krav av beslut . Myndighetens resurser för att arbeta med denna verksamhet bör därför förstärkas. De hittillsva- rande resultaten pekar på att insatser på detta område betalar sig väl. Myndigheten bör därför få i uppdrag att ta fram en strategi för hur regressverksamheten skall utformas för att myn- digheten skall kunna komma i kapp med hanteringen av regresskraven. Här kan noteras att Justitiekanslern () kritiserat för att den först efter det att skadeståndsskyldigheten inträdde riktade krav till skadevållaren utan att myndigheten hade hört av sig (JK beslut ). Jag föreslår att uppgiften att driva regress tydligt skall framgå av myndighetens instruktion. kan det övervägas om regressverksamheten bör över- flyttas till en annan huvudman. Man kan till exempel tänka sig att verksamheten ytterligare skulle kunna effektiviseras med en sådan lösning. Av främst pedagogiska och praktiska skäl finns det dock fördelar med att även framöver hanterar regressverksamheten. Kan verksamheten dessutom struktureras och utvecklas inom myndigheten finns det ingen anledning att ändra huvudmannaskapet. Skulle däremot arbetet inom EU med nya ersättningsregler resultera i bl.a. utökad regressverksamhet kan det finnas anledning att närmare utreda hur den framtida regress- verksamheten skall bedrivas. Som framgår av avsnitt 6.1 har dock EU-arbetet med materiella bestämmelser om brottsofferersättning skjutits . 8Brottsoffermyndighetens uppgifter på informations- och kunskapsområdet Mitt förslag och min bedömning: skall vara ett centrum för brotts- offerinformation och brottsofferkunskap. Myndigheten bör få i uppdrag att ta fram en informations- strategi. I och med att informationen om rätten till brottsskadeersättning allt bättre når ut till berörda ökar antalet ansökningar om brotts- skadeersättning och därmed belastningen på Brottsoffermyndig- heten. Även antalet förfrågningar om information av olika slag, från enskilda, media, ideella organisationer och rättsväsendet, ökar. Enligt direktiven skall jag särskilt belysa frågan om myndigheten i högre utsträckning bör fungera som ett för brottsofferfrågor. Jag skall också särskilt belysa balansen mellan arbete med ärenden om brottsskade- ersättning å ena sidan och utåtriktade arbete och information å den andra. I avsnitt 13.3 konstaterar jag att den prioritering som myn- digheten gör när det gäller handläggning av brottsskadeärenden är riktig. Enligt instruktionen för skall myndig- heten särskilt verka för att berörda genom information får känne- dom om möjligheterna till brottsskadeersättning och till bidrag från fonden. I förarbetena uttalades också (prop. 1993/94:143, bet. 1993/94:JuU25, rskr. 1993/94:326) att myndigheten även borde kunna fungera som ett i frågor som rör brotts- offer och förmedla information i sådana frågor. uppgifter på informations- och kunskapsområdet