sou · GSB3112 · 2005-01-01 00:00:00 — innebär visserligen att föräldrarna får använda barnets banktill- godohavanden endast för barnets räkning, men i praktiken är det omöjligt att kontrollera i vilket syfte en förälder tar ut medel från ett barns konto. Den föreslagna utformningen är tveksam också av andra skäl. Den kan nämligen motsatsvis uppfattas som om föräld- rar skulle kunna förbehålla sig rätten att använda barnets medel för egen räkning. En sådan ordning står i strid med regleringen i 12 kap. 6 § där det framgår att förmyndare skall se till att Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... pengar och värdepapper som tillhör barnet förvaras så att de inte sammanblandas med tillgångar som förmyndaren annars förvaltar. Även om utredningen i princip ansluter sig till de uttalanden som gjorts i prop. 1993/94:251 s. 235 f. är det, som framhållits ovan, viktigt att det av 4 § gåvolagen klart framgår när sakrättsligt skydd erhålles vid insättning av pengar på ett konto hos ett in- låningsinstitut. I nämnda paragraf bör det således förtydligas att så- dant skydd inträder när givaren har satt in pengarna (eller annan lös egendom) utan att förbehålla sig rätt att förfoga över egendomen och utan att givaren, ensam eller i förening med annan, likväl har en sådan fri rätt. Den föreslagna utformningen av 4 § gåvolagen innebär att det för sakrättsligt skydd inte är tillräckligt att föräldrarna endast ge- mensamt kan förfoga över barnets tillgångar, dvs. det saknar bety- delse om föräldrarna har gjort förbehåll om att de äger disponera barnets medel var för sig. I samband härmed bör framhållas att en förälders beslut att skänka pengar till sitt barn och att medlen skall sättas in på ett spärrat konto inte kan blockeras av den andre föräl- dern under åberopande av att föräldrarna utövar förmynderskapet gemensamt. Den förälder som inte är givare måste med andra ord respektera den givande förälderns vilja att spärra pengarna. För att uppnå sakrättsligt skydd måste sålunda en förälder som vill skänka pengar till sitt barn föreskriva att medlen inte får tas ut utan överförmyndarens tillstånd (särskild överförmyndarkontroll) och underrätta överförmyndaren om gåvan. Ett alternativ kan vara att ordna med särskild förvaltning, se 12 kap. 1 och 2 §§ föräldra- balken, t.ex. uppdra åt någon utomstående tredje man att ha hand om barnets pengar, jfr. ovan nämnda propositionsuttalande. En givare som har ställt upp villkor om särskild överförmyndar- kontroll för sin gåva till ett barn kan återkalla villkoret genom en anmälan till överförmyndaren. I sådant fall skall förmyndaren avge slutredovisning till överförmyndaren avseende sin förvaltning fram till dess att den övergick till att bli fri, se 13 kap. 15 § första stycket . För det fall det är en förälder som, i syfte att erhålla sakrättsligt skydd, har ordnat med särskild överförmyndarkontroll för sin pen- ninggåva till sitt barn uppkommer i detta sammanhang vissa kom- plikationer. Enligt nuvarande lagstiftning torde en förälder, liksom en utomstående givare, när som helst kunna återkalla sitt villkor om särskild överförmyndarkontroll, varefter förvaltningen som regel åter är fri. En central fråga är vad som händer med det sakrättsliga Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... skyddet efter det att en förälder har återkallat ett sådant villkor. I konsekvens med vad som har uttalats i prop. 1993/94:251 s. 235 f. torde medlen åter bli tillgängliga för förälderns borgenärer, dvs. det sakrättsliga skyddet upphör. Ett system med svävande sakrätts- ligt skydd där föräldern själv bestämmer när skyddet skall inträda respektive upphöra är emellertid enligt utredningens uppfattning inte någon tillfredsställande ordning. Det kan ifrågasättas om man med en sådan lösning över huvud taget kan tala om ett reellt bry- tande av förälderns rådighet över de skänkta medlen. Överförmyn- daren kan visserligen enligt 13 kap. 19 § själv besluta om särskild överförmyndarkontroll för det fall en förälder vill åter- kalla ett sådant villkor. Det kan dock vara svårt för överförmyndaren att motivera ett sådant beslut utan att kunna peka på t.ex. missför- hållanden i förälderns förvaltning. Möjligheten i 13 kap. 2 § för en givare att få till stånd en särskild överförmyndarkontroll torde närmast ta sikte på externa givare och inte på ett barns föräldrar. För externa givare framstår det som naturligt att de skall kunna återkalla ett villkor om särskild överförmyndarkontroll när de anser att föräldrarnas förvaltning av den omyndiges egendom är tillfredsställande. I dessa situationer uppkommer inte heller några sakrättsliga problem, efter- som gåvan till barnet fullbordas oavsett förekomsten av ett villkor om särskild överförmyndarkontroll. Den praktiska tillämpningen av den i prop. 1993/94:251 anvisade lösningen om hur föräldrar kan åstadkomma sakrättsligt skydd för en penninggåva till sina barn torde förutsätta att regleringen i 13 kap. ändras. Så- lunda fordras en bestämmelse som innebär att en förälder vid en gåva till sitt barn inte kan återkalla ett villkor om särskild överför- myndarkontroll. Den omständigheten att en förälder inte får återkalla ett villkor om särskild överförmyndarkontroll hindrar inte att överförmynda- ren kan besluta att ett sådant villkor skall upphävas. Den omständig- heten att föräldern i egenskap av förmyndare härvid åter får rådighet över pengarna påverkar emellertid inte det sakrättsliga skydd som barnet erhållit i samband med att penninggåvan anmälts till över- förmyndaren med begäran om särskild överförmyndarkontroll. Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... Sakrättsligt skydd i efterhand Om den som ger en penninggåva till ett barn vill att medlen skall stå under särskild överförmyndarkontroll, måste villkoret i fråga ställas upp innan gåvan är fullbordad. Det går således inte att vill- kora en gåva i efterhand. Givaren måste dessutom skriftligen anmäla gåvan till överförmyndaren, se 13 kap. 2 § andra stycket 2 föräldra- balken. En gåva som innebär att en förälder sätter in pengar på sitt barns konto fullbordas enligt vad som sagts först då förälderns rådighet över pengarna har brutits. Sakrättsligt skydd uppkommer sålunda för barnets del först då föräldern har underrättat överför- myndaren om gåvan och om villkoret om särskild överförmyndar- kontroll. Fram till dess överförmyndaren har underrättats kvarstår således förälderns principiella frihet att ensam bestämma över egen- domen. Gåvan blir inte ogiltig på grund av att föräldern underlåter att underrätta överförmyndaren, men pengarna anses då inte stå under särskild överförmyndarkontroll. Inget hindrar att föräldern i avvaktan på att överförmyndaren underrättas sätter in pengarna på ett spärrat konto, men om någon underrättelse till överförmyndaren sedermera inte görs, kan banken inte vägra att betala ut pengarna till föräldern för det fall denne begär det i sin egenskap av för- myndare för barnet. När det gäller andra givare än barnets föräldrar fullbordas en penninggåva genom att pengarna sätts in på ett konto i barnets namn. Villkoret om särskild överförmyndarkontroll måste således ställas upp i samband med insättningen av pengarna och kan inte göras i efterhand. Om det är en förälder som är givare, fullbordas som framgått inte gåvan i och med att pengarna sätts in på ett konto i barnets namn. Med hänsyn härtill uppkommer frågan om föräldern i efterhand kan begära hos banken att kontot skall förses med överförmyndarspärr och i samband därmed underrätta över- förmyndaren om åtgärden. På motsvarande sätt uppkommer frågan om en förälder i efterhand kan spärra ett bankkonto på vilket det har satts in pengar för barnets räkning av föräldern, utan att det handlar om en gåva, eller av någon annan. kompliceras av att pengarna på ett barns konto ofta har olika ursprung. Förutom gåvor från föräldrarna kan det t.ex. röra sig om barn- eller studiebidrag, pengar som har skänkts av andra släktingar och pengar som barnet har tjänat ihop genom eget arbete. De pengar som inte utgör gåva från föräldrarna är eller blir Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... sakrättsligt skyddade i samband med att de sätts in på kontot, och med avseende på dessa medel har föräldrarna knappast något in- tresse av att kontot förses med en överförmyndarspärr. En sådan spärr kan vidare vara opraktisk, om barnet är behörigt att på egen hand göra uttag från det aktuella kontot utan att överförmyndaren tillfrågas. En utomstående givare kan i praktiken inte göra en insättning på ett befintligt konto som tillhör barnet och i samband därmed be- gära att kontot skall spärras i syfte att försäkra sig om att gåvan inte tas i anspråk utan överförmyndarens samtycke. Inte heller kan ett konto spärras endast till ett visst belopp. Givaren är således hän- visad till att öppna ett nytt konto i barnets namn och i samband med insättningen begära överförmyndarspärr på kontot. Samtliga medel som därefter sätts in på kontot i fråga torde omfattas av överförmyndarspärren oavsett om det är givaren eller någon annan som gör insättningarna. I princip kan inte heller en förälder anses ha någon rätt att begära överförmyndarspärr för ett befintligt konto. Som framgår av reg- lerna i 9 kap. får en underårig under vissa förhållanden själv råda över sin egendom. Finns det på ett konto pengar som barnet t.ex. erhållit i gåva under villkor att han själv skall få råda över dessa, kan det inte komma i fråga att hans förälder begär att kontot skall spärras. Det är sannolikt inte heller möjligt för en för- älder att begära en sådan spärr för ett konto på vilket det finns pengar som härrör från någon annan givare än föräldrarna. Resonemanget ovan leder fram till slutsatsen att en förälder som i efterhand vill försäkra sig om att en gåva genom insättning av pengar på ett barns konto blir sakrättsligt skyddad måste föra över aktuellt belopp till ett nytt konto som förses med överförmyndar- spärr samt därefter anmäla gåvan till överförmyndaren. Gåvan anses nämligen fullbordad först i och med att förmyndaren vidtar dessa rådighetsinskränkande åtgärder. Barnet får sålunda inte vid tillämp- ning av konkurslagens återvinningsregler tillgodoräkna sig den tid som pengarna har stått inne på ett konto som inte har varit över- förmyndarspärrat. Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... Som framgått av det ovan anförda får det anses oklart vad som sakrättsligt gäller i fråga om pengar som föräldrar har satt in på sina barns konton, jfr kritik. De ändringar som utredningen föreslår i och i gåvolagen i nu aktuellt hänseende bör med hänsyn härtill ta sikte endast på insättningar på barns konton som har gjorts efter ikraft- trädandet av nämnda ändringar. När det gäller insättningar som har skett före ikraftträdandet får det överlämnas till rättspraxis att avgöra huruvida dessa medel skall anses vara skyddade från utmätning för förmyndarens skulder eller inte. En förälder som vill vara på säkra sidan bör sålunda flytta barnets pengar till ett nytt konto, med spärr. Avstående från arv eller testamente Förslag: Regleringen i 16 kap. 11 § skall även om- fatta avstående från arv eller testamente. Beloppsgränsen i paragra- fens första stycke sänks till ett prisbasbelopp. skall alltid vara skyldigt att underrätta överförmyn- daren vid registreringen av en bouppteckning, enligt vilken en omyn- dig person genom arvsavstående erhåller egendom överstigande ett basbelopp. Avståenden från arv eller testamente kan uppgå till betydande be- lopp och det finns sålunda ett intresse av att ett sådant avstående verkligen kommer barnet till godo. Enligt 11 kap. 2 § första stycket skall god man förordnas för ett barn, om det är delägare i samma dödsbo som föräldern. Vid avståenden blir barnet dödsbodelägare, om det er- håller hela dödsboet eller kvotdelar därav. Barnet blir däremot inte dödsbodelägare för det fall avståendet avser ett visst bestämt be- lopp eller visst gods. En god man enligt 11 kap. 2 § innebär visserligen en god garanti för att avståendet kommer barnet till godo, men de flesta avståenden torde dock avse särskilt be- stämda belopp, och i sådana situationer krävs inte någon god man. Regleringen i 16 kap. 11 § innebär ett visst skydd för barn som erhåller medel genom avståenden. Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... Som framgått ovan under avsnitt A 3.6.6.3 är det emellertid tvek- samt om paragrafen tar sikte på samtliga avståenden. Möjligen skyddas endast fall då en förälder till sina barn avstår medel som härrör från en testamentslott. Vidare bör det uppmärksammas att endast avståenden i snävare mening (äkta avståenden) med säkerhet träffas av regleringen i 16 kap. 11 § . För att ett av- stående från arv eller testamente skall anses föreligga måste det i så fall uppfylla vissa från arvsskatterätten hämtade krav. Det är inte lämpligt att här gå igenom samtliga krav som ställs på ett sådant av- stående, men t.ex. kan nämnas att den som avstår egendom skall göra det villkorslöst. Detta innebär bl.a. att han inte får göra några av- steg från den legala arvsordningen, dvs. den avståendes barn skall behandlas som om de hade erhållit egendomen i arv efter den avlidne. Den som avstår egendom kan med andra ord inte avstå egendom till endast ett av sina barn. Vidare får den som avstår egendom inte ha tillträtt denna. Tillträde anses normalt ha skett i samband med arvskiftet. Avståenden som inte uppfyller kraven (oäkta avståenden) har underkänts när arvsskatten bestämts. Ytterligare en begränsning av det skydd som 16 kap. 11 § föräldra- balken erbjuder är att paragrafen tar sikte endast på avståenden som överstiger två basbelopp, dvs. Enligt utredningens mening finns det anledning att förbättra skyddet för barn som erhåller egendom genom avstående från arv eller testamente. För det första bör det framgå uttryckligen av regleringen i 16 kap. 11 § att paragrafgen omfattar såväl avståenden som tar sikte på en testamentslott som avståenden som avser arvslotter. När det i lagtexten talas om avstående från arv eller testamente av- ses samtliga utbetalningar från ett dödsbo till en underårig på grund av ett i en bouppteckning gjort arvs- respektive testamentsavstående. Kravet på att utbetalda medel skall sättas in på ett spärrat konto om- fattar således även sådana avståenden som inte har betraktats som avstående från arv respektive testamente i skatterättslig mening. För det andra bör som framgått av avsnitt A 3.4 och A 3.6.1.2 beloppsgränsen i 16 kap. 11 § justeras. Härigenom skyddas endast faktiska utbetalningar från dödsboet till en omyndig person. Det kan emellertid tänkas att dödsboet be- talar ut medlen till barnets förälder som ju ofta också skall ha pengar från dödsboet. Därefter förutsätts det att föräldern i sin tur för över pengarna till sina barn. Ett sådant förfarande står visserligen Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... i direkt strid med regleringen i 16 kap. 11 § första stycket föräldra- balken men kan inte desto mindre förekomma i praktiken. Om det av en bouppteckning framgår att någon som är under- årig eller som har förvaltare har del i ett dödsbo skall enligt 2 § förordningen (2001:423) om vissa frågor rörande Skatte- verkets handläggning enligt 20 kap. sända en under- rättelse till överförmyndaren tillsammans med en kopia av boupp- teckningen. Regleringen i fråga tar som framgått sikte endast på fall då den underårige är dödsbodelägare. Så är fallet om den ursprung- lige arvingen avstår hela eller en kvotdel av sitt arv. I andra fall, t.ex. då arvingen avstår en viss summa, blir barnet inte dödsbodelägare. För att fånga upp också de fall då ett barn inte är dödsbodelägare bör ett tillägg göras i nämnda förordning. Tillägget bör ut- formas på så sätt att skall vara skyldigt att alltid under- rätta överförmyndaren när någon som är underårig erhåller till- gångar till ett värde som överstiger ett basbelopp. Det är inte meningen att överförmyndaren skall engagera sig i varje enskilt fall för att försäkra sig om att någon skentransaktion inte är för handen. Underrättelsen är avsedd att underlätta överför- myndarens kontroll att pengar som tillkommer barnet vid ett arv- fall verkligen sätts in på ett spärrat konto. När det gäller medel som har satts in på ett spärrat konto ankommer det på överförmyndaren att ta ställning till huruvida spärren skall hävas, se härvid avsnitt Beträffande utbetalningar från försäkringsgivare och pensions- sparinstitut till barn, se avsnitt A 3.6.1. En vanlig företeelse är att föräldrar registrerar motorfordon på sina omyndiga barn för att undgå betalningsansvar för bl.a. fordonsskatt och felparkeringsavgifter. Föräldrarnas åtgärder i detta hänseende medför svår skuldsättning för barnen i fråga, se avsnitt A 3.6.5. Även om de åtgärder som föreslås där innebär att barnet inte skall kunna drabbas av nämnda skulder kan det vara viktigt att överförmyndaren får kännedom om barns påstådda fordonsinnehav för att kunna vidta nödvändiga åtgärder. Som framhållits ovan är det inte tänkt att överförmyndaren skall gripa in i varje enskilt fall och hindra skentransaktioner. I vissa situationer kan dock överför- myndaren anse det motiverat att förhöra sig om t.ex. bakgrunden Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... till att ett barn äger ett dyrare motorfordon. Finns det en verklig gåvoavsikt kan det nämligen finnas anledning för överförmyndaren att säkerställa att barnet får sakrättsligt skydd för fordonet. Med hänsyn till vad som sagts finns det anledning att ålägga en skyldighet att underrätta överförmyndaren när en omyndig person registreras som ägare till ett motorfordon. En sådan skyldighet har också införts i 2 § förordningen (2001:650) om väg- trafikregister . Fritidshus, dyrare inventarier, immaterialrättigheter m.m. Som framgått ovan är det svårt för ett barn att få sak- rättsligt skydd till lös egendom, eftersom det ofta är svårt att bevisa att besittningen till ett föremål eller rådigheten över en rättighet har övergått till barnet. Det är i dessa situationer i princip endast föräldern som kan försäkra sig om att barnet verkligen får sakrätts- ligt skydd för sin egendom. Är gåvan uppriktigt menad bör föräl- dern ansöka om en god man som kan ta emot gåvan (om barnet är för litet att förstå gåvans innebörd) och kanske dessutom se till att det anordnas särskild förvaltning för egendomen för att bryta sin egen rådighet över egendomen. 4Skydd för den enskilde mot före- trädarens obehöriga dispositioner med huvudmannens medel Alla former av ställföreträdarskap innebär som regel att företrädaren i någon utsträckning ges tillgång till svaga eller utsatta människors egendom. handlar det om att företrädaren skall förvalta egen- domen och se till att den hjälpbehövandes vardagsekonomi sköts. För att systemet med företrädare skall fungera förutsätts företrä- darna vara hederliga människor med gott omdöme. En ytterligare garanti för systemets trovärdighet är överförmyndarens kontroll av företrädarnas åtgärder. En förutsättning för denna kontroll är att företrädarna redovisar sin förvaltning av huvudmannens tillgångar samt att de, i de fall det är särskilt föreskrivet, begär överförmyn- darens samtycke för större åtgärder med huvudmannens ekonomi. Trots de försiktighetsåtgärder som regler om före- trädarskap innefattar går det emellertid inte att undvika att vissa företrädare genom sitt förfarande vållar sin huvudman eller tredje man skada. Sådan skada kan förutom genom rent brottsliga förfa- randen, som t.ex. förskingring, uppkomma till följd av oskicklig för- valtning. I de flesta fall är den skadelidande hänvisad till att söka ersättning för liden skada av företrädaren. Endast i undantagsfall torde det bli aktuellt att staten eller kommunerna ersätter skador som en före- trädare vållar sin huvudman eller tredje man. saknar företrädaren emellertid tillgångar, vilket innebär att det kan vara svårt för den skadelidande att få ut sin ersättning. Med hänsyn härtill har frågan uppkommit om det finns anledning att stärka skyddet för dem som drabbas av ekonomisk skada till följd av en företrädares förfarande. I följande avsnitt kommer gällande rätt att genomgås samt förslag till förbättringar att redovisas. Skydd för den enskilde... 4.2.1Företrädarens redovisning av sin förvaltning Förvaltning genom förordnad förmyndare, god man eller förvaltare Om en förordnad förmyndares, god mans eller förvaltares uppdrag har upphört, skall den som frånträder uppdraget enligt 14 kap. 18 § inom en månad därefter lämna in en sluträkning till överförmyndaren beträffande egendom som har stått under hans förvaltning. Om det med hänsyn till ställföreträdarens och den en- skildes förhållanden, tillgångarnas art eller värde eller omständighe- terna i övrigt finns särskilda skäl, får överförmyndaren enligt 14 kap. 19 § befria ställföreträdaren från skyldigheten att avge sluträkning eller besluta att sådan räkning får lämnas in i för- enklad form. När en förordnad förmyndare, god man eller förvaltare frånträder sitt uppdrag, skall han eller hon enligt 14 kap. 23 § hålla sina räkenskaper och övriga handlingar som rör förvaltningen tillgängliga för granskning. Sedan tiden för att väcka talan enligt 12 kap. 15 § har gått ut eller, om talan har väckts, det finns en dom i ersättningsfrågan som vunnit laga kraft, skall räken- skaper och övriga handlingar som rör förvaltningen lämnas över till den som är behörig att ta emot redovisning för förvaltningen. En omyndigs föräldrar bestämmer som regel på egen hand hur den omyndiges tillgångar skall användas eller placeras. När värdet på en omyndigs tillgångar, som skall förvaltas av föräldrarna, genom arv, gåva, värdestegring eller på något annat sätt har kommit att över- stiga åtta basbelopp, föreskrivs i 13 kap. 2 § första stycket föräldra- balken en strängare kontroll av föräldrarnas förvaltning. Enligt nyss- nämnda paragrafs andra stycke skall denna strängare kontroll också utövas i fall då den underårige har erhållit egendom under villkor att den skall stå under överförmyndarens kontroll. Föräldrarna skall i dessa situationer ge in en förteckning över den omyndiges egendom och får vidkännas en inskränkning i sin frihet att förvalta den omyn- diges egendom enligt vad som följer av 13 kap. 3–7 §§ föräldra- balken. Enligt 13 kap. 14 § skall föräldrarna därefter redovisa sin förvaltning före . Skydd för den enskilde... m.m. som tillhör barnet är enligt 13 kap. 10 § under- kastad särskild kontroll av överförmyndaren. Överförmyndaren kan enligt 13 kap. 9 § första stycket föräldra- balken besluta att reglerna i 13 kap. 4–7 §§ rörande kontroll av föräldraförvaltningen inte längre skall tillämpas, om värdet på den omyndiges tillgångar har kommit att sjunka till ett belopp som understiger fyra basbelopp och det inte finns särskild anledning att låta kontrollen fortgå. Enligt andra stycket får överförmyndaren dock inte besluta om sådana avsteg för det fall egendomen har till- fallit den omyndige under villkor om särskild överförmyndarkon- troll. Överförmyndaren får enligt tredje stycket helt eller delvis med- ge undantag från reglerna om förvaltning i 13 kap. 3–8 §§ om det med hänsyn till föräldrarnas och den omyndiges förhållanden finns särskilda skäl. Överförmyndaren ges dessutom i 13 kap. 19 § långt- gående befogenheter att, om det behövs för att trygga förvaltning- en, meddela inskränkningar i föräldrarnas möjligheter att förvalta den omyndiges medel. Överförmyndaren får t.ex. föreskriva att reglerna i 13 kap. 3–7 §§ skall tillämpas i andra fall än som framgår av 13 kap. 2 § , begränsa möjligheten för föräldrarna att ta ut pengar som har satts in i bank, utöver vad som följer av 13 kap. 8 § , etc.