sou · GSB3101d2 · 2005-01-01 00:00:00 — En så sträng tolkning skulle också stå i strid med den bolags- rättsliga principen att en ägare har rätt att besluta om användningen av fritt eget kapital. Det borde därför åtminstone vara tillåtet att överföra sådant kapital som är utdelningsbart mellan verksam- heterna. Om det således finns ett kapital i den ena verksamheten som vore utdelningsbart om verksamheten stod på egna ben, borde detta kunna överföras till den andra verksamhetsgrenen om bolags- stämman beslutar därom. Motsvarande överföring skulle även vara möjlig, dock troligtvis mer kostsam, om verksamheterna bedrevs i separata juridiska personer. I försäkringsaktiebolag med vinstutdelningsförbud finns emel- lertid inte något fritt eget kapital som aktieägarna kan besluta om och i rent ömsesidiga bolag finns inget aktiekapital alls utan endast ett mindre garantikapital som inte berättigar till utdelning. I dessa bolag skulle således tolkningen att alla tillgångar skall separeras leda till att det inte skulle finnas några möjligheter till överföring, utan bolaget måste bedriva verksamheterna som om de låg i separata juridiska personer. Det skulle vara säkrare om verksamheterna faktiskt låg i separata bolag, eftersom hela försäkringsföretaget annars skulle kunna tvingas till likvidation till följd av att en verk- samhet inte uppfyller solvenskravet, även om det finns ett kapital- överskott i övriga verksamheter. Enda sättet för företaget att lösa en sådan situation skulle då bli att överlåta den del av rörelsen som inte uppfyller kapitalkraven till en utomstående aktör. Det är också nödvändigt att överlåtelsen är fullständig och inte ger upphov till någon resterande del som inte i sig uppfyller kapitalkraven. Även i vinstutdelande bolag kan problem uppstå om inte det egna kapi- talet kan skrivas ned i varje verksamhet för sig. Av det anförda framgår att för bolag som drivs enligt ömsesidiga principer blir effekten av ett långtgående separationskrav i princip densamma som om bolagen måste lägga tjänstepensionsverk- samheten i en egen juridisk person. Hur problematiskt detta är beror i sin tur på hur rekvisitet i sådana fall skall tolkas. Företrädare från den svenska försäkringsbranschen har framfört att artikel 4 och dess valfrihet borde kunna tolkas så att valfriheten inte enbart skall omfatta medlemsstaternas rätt att låta livförsäk- ringsbolagens tjänstepensionsverksamhet omfattas av direktivet utan att frihet även i ett nästa skede skulle tillkomma bolagen att på egen hand välja om de vill låta sig omfattas av direktivet eller inte. Med en sådan tolkning skulle ett långtgående separationskrav vara mindre problematiskt, eftersom bolagen i så fall har ett val genom att förlägga tjänstepensionsverksamheten i ett eget bolag, eller att fortsätta att bedriva verksamheten som en del av livförsäkrings- verksamheten. Olika bolag skulle kunna välja olika strategi, bl.a. beroende på hur stor tjänstepensionsverksamhet de har. Enligt utredningens mening ger emellertid direktivet och dess ordalydelse inte utrymme för en sådan tolkning utan valfriheten kan endast anses tillkomma de enskilda medlemsstaterna. Livför- säkringsbolagen kommer därmed att bli bundna av direktivet och dess bestämmelser såvida medlemsstaten väljer att låta bolagens tjänstepensionsverksamhet omfattas. Ett val att tillämpa tjänste- pensionsdirektivet på livförsäkringsbolagens tjänstepensions- verksamhet skulle således innebära att dessa måste separera sin tjänstepensionsverksamhet från övrig verksamhet som de bedriver. En tolkning av separationskravet som innebär att även fria till- gångar skall hållas åtskilda skulle därmed i praktiken innebära att vissa bolag skulle tvingas lägga sin tjänstepensionsverksamhet i separata juridiska personer. Tolkningen av direktivets bestämmelse bör göras utifrån dess syfte. Motivet till separationskrav framgår inte direkt av tjänstepensions- direktivet men måste ses mot bakgrund av att bestämmelserna i tjänstepensionsdirektivet skiljer sig från bestämmelserna i det konsoliderade livförsäkringsdirektivet. Som framgår av det ovan sagda gör utredningen emellertid bedömningen att det inte är några större skillnader i regleringsbehov mellan de verksamheter som träffas av de olika direktiven och separationen är därmed inte så viktig för svensk del. Det kan också synas orimligt att bolag där det inte finns något fritt eget kapital skall kunna tvingas till likvidation för att det inte kan uppfylla solvenskraven i den ena verksamheten om det sam- tidigt finns ett kapitalöverskott i den andra verksamheten. Avsak- naden av krav på separata juridiska personer borde tvärtom rimli- gen tolkas som att det skall kunna finnas vissa samordningsvinster av att driva verksamheterna i ett och samma bolag. Direktivet stäl- ler inte heller upp ett explicit krav på separata kapitalbaser. Inte ens en separering av försäkringsbestånd är emellertid utan kostnad. Förutom de extra administrativa kostnader som uppstår, minskar en separering försäkringsbolagens möjligheter att till- handahålla riskpooling, särskilt om det är små bestånd som skall separeras ut. Eftersom bolagen inte kan välja om de vill omfattas av direktivet eller inte, måste lagstiftaren väga fördelarna av att tillämpa tjänste- pensionsdirektivets bestämmelser på försäkringsbolagens tjänste- pensionsverksamhet mot kostnaderna till följd av separering. Utredningen bedömer att det är angeläget att tillämpa tjänste- pensionsdirektivet på livförsäkringsbolagens tjänstepensionsverk- samhet, framför allt därför att livförsäkringsbolagen annars kan hamna i en ofördelaktig konkurrenssituation internationellt. därför önskvärt att tillämpa direktivet under förutsättning att separationskostnaderna inte blir för höga. Kostnaderna av ett långtgående separationskrav kan vara betydande för vissa bolag och därmed fungera som ett inträdeshinder på tjänstepensionsmark- naden, dvs. vissa bolag väljer att avveckla sin tjänstepensionsverk- samhet och andra som saknar tjänstepensionsverksamhet väljer att inte starta någon. Med tanke på att behovet av separation inte framstår som speciellt stort för svensk del och att utredningen skall behandla frågor om överskott i bolagen i sitt framtida arbete förespråkar utredningen ett mindre långtgående separationskrav för att begränsa separationskostnaderna. Utredningen föreslår att det endast är de försäkringstekniska avsättningarna för tjänste- pensionsförsäkringar och motsvarande skuldtäckningstillgångar som skall hållas fullständigt åtskilda från försäkringsbolagets övriga verksamheter. Detta förslag innebär att direktivets bestämmelser om placeringsregler endast kommer att gälla dessa skuldtäcknings- tillgångar och det är de som skall förvaltas och hanteras skilt från bolagets övriga tillgångar. Utredningen anser av flera skäl att det inte är ett problem av betydelse att övriga tillgångar inte omfattas. Övriga tillgångar omfattas av livförsäkringsdirektivet och tjänste- pensionsdirektivet är främst avsett att träffa institut som inte omfattas livförsäkringsdirektivet. Som anförts förväntar sig försäk- ringstagaren i livförsäkringsbolag som inte får dela ut vinst i regel en andel av konsolideringsfonden. Av 12 kap. 9 § FRL framgår det emellertid tydligt att konsolideringsfonden är en del av bolagets riskkapital. Som sådant kan det inte sägas hänföras till en viss verk- samhetsgren. Det är först när medlen är tilldelade till försäkrings- tagaren, vilket i regel sker först i samband med utbetalning, som de kan sägas hänföra sig till den aktuella verksamhetsgrenen. Kravet på separation av försäkringstekniska avsättningar för tjänstepensionsförsäkringar och motsvarande skuldtäcknings- tillgångar skall gälla samtliga försäkringsbolag, även sådana som är stängda för nyteckning. Kravet på att skuldtäckningstillgångarna skall förvaltas och hanteras skilt från den övriga verksamheten skall inte tolkas som att det är nödvändigt att dessa tillgångar sköts av en separat för- valtare, utan det är tillräckligt att förvaltaren håller isär de olika till- gångsmassorna. Avgifter för förvaltning och annan hantering skall fördelas på olika försäkringar på samma sätt som gäller enligt kontributionsprincipen eller skälighetsprincipen beroende på vad som gäller för försäkringen. För att uppfylla direktivet måste krav ställas på att skall övervaka att de tillgångar och skulder som hänför sig till tjänstepensionsverksamheten förvaltas och hanteras skilt från den övriga verksamheten. Den föreslagna separationsordningen innebär en viss konkur- rensfördel för livförsäkringsbolagen framför tjänstepensions- kassorna, eftersom de senare träffas fullt ut av direktivet och där- med kommer att få vissa placeringsregler för de fria tillgångarna, se avsnitt 6.12. Dessa placeringsregler torde dock i praktiken inte vara särskilt begränsande för tjänstepensionskassorna och därmed inte påverka deras konkurrenskraft i någon större utsträckning. Mot bakgrund av att medlemsstaterna ges rätt att välja huruvida livförsäkringsbolagens tjänstepensionsverksamhet skall omfattas av direktivet eller inte finns inget hinder mot att genom övergångs- bestämmelser skjuta fram den tidpunkt för när livförsäkrings- bolagen skall omfattas av bestämmelserna. En separering av försäk- ringstekniska avsättningar och skuldtäckningstillgångar bör inte vara alltför betungande för försäkringsbolag, men det kan ändå vara lämpligt att skjuta på ikraftträdandet med tanke på att regleringen av försäkringsbolagens verksamhet är föremål för översyn i andra sammanhang. 6.5Krav på att verksamheten avser enbart tjänste- pensioner Utredningens förslag: Tjänstepensionskassornas verksamhet skall begränsas till att enbart omfatta tjänstepensions- försäkringar jämte sådan verksamhet som föranleds av verksam- heten avseende tjänstepensionsförsäkringar. Enligt artikel 7 måste ett tjänstepensionsinstitut begränsa sin verk- samhet till tjänstepensioner jämte sådan verksamhet som föranleds av tjänstepensionsverksamheten. Denna bestämmelse är inte tillämplig på livförsäkringsbolagen. Som framgår av avsnitt 6.2 har en tjänstepensionskassa till syfte att för inbördes bistånd meddela tjänstepensionsförsäkring för en bestämd, sluten krets av t.ex. anställda i ett visst företag eller personer som tillhör en viss yrkesgrupp. Enligt 7 § UFL får en understödsförening inte utan medgivande av driva verksamhet som är främmande för ändamålet med föreningens försäkringsverksamhet. Omfattningen av den främmande verksamheten skall stå i rimligt förhållande till försäkringsverksamheten. En understödsförening får vidare inte heller utan medgivande av ändra sin försäk- ringsverksamhet så att den får en väsentligt ny inriktning eller kommer att omfatta ny verksamhetsgren. har enligt legaldefinitionen i 9 § tryggande- lagen som uteslutande ändamål att trygga utfästelser om pension till arbetstagare eller arbetstagares efterlevande. Stiftelsen får inte tjäna något biändamål, t.ex. driva näringsverksamhet, se prop. 1967:83 s. 120 och prop. 1989/90:110 s. 706. möjlighet att medge att en tjänstepensions- kassa bedriver verksamhet som är främmande för ändamålet med föreningens försäkringsverksamhet är inte förenlig med tjänste- pensionsdirektivet. Detsamma gäller dispensmöjligheten beträf- fande ny inriktning av försäkringsverksamheten. Direktivets krav om att ett tjänstepensionsinstitut, utöver tjänstepensionsverk- samheten, endast får bedriva sådan verksamhet som föranleds av tjänstepensionsverksamheten kan dessutom anses vara något strängare än det nu gällande förbudet mot främmande verksamhet. Det bör därför införas ett krav om att en tjänstepensionskassas verksamhet begränsas till att enbart omfatta tjänstepensionsförsäk- ringar jämte sådan verksamhet som föranleds av verksamheten avseende tjänstepensionsförsäkringar. Begreppet tjänstepensions- försäkring bör i UFL ha samma innebörd som i FRL. Om det begreppet, se avsnitt 6.4 och kommentaren till 1 kap. 3 § FRL. Det nya kravet torde inte medföra någon större förändring av verksam- hetsmöjligheterna för tjänstepensionskassorna. Av legaldefinitionen i 9 § tryggandelagen följer att en pensions- stiftelse är förhindrad att driva rörelse vid sidan av tjänstepensions- verksamheten. Ytterligare bestämmelser som syftar till att begränsa verksamheten är därför inte nödvändiga för pensionsstiftelsernas vidkommande. 6.6Juridisk åtskillnad mellan uppdragsgivare och tjänstepensionsinstitut Artikel 8 uppställer krav på att det uppdragsgivande företaget och tjänstepensionsinstitutet är juridiskt åtskilda. Med uppdrags- givande företag förstås det företag eller annat organ som handlar i egenskap av arbetsgivare eller egenföretagare och som gör inbetal- ningar till ett tjänstepensionsinstitut. Syftet med separationskravet i artikel 8 är att skydda institutets tillgångar för medlemmarnas och förmånstagarnas räkning om det uppdragsgivande företaget hamnar på obestånd. Denna artikel gäller ej för livförsäkringsbolag. Bl.a. av 9 § UFL framgår att en understödsförening är en juridisk person. De bestämmelser i som beskrivits i avsnitt 6.2 ger vid handen att en sådan förening inte omfattar ett uppdragsgivande företag. Också en pensionsstiftelse är en juridisk person. Av 9 § tryggandelagen följer att pensionsstiftelsen är helt skild från arbetsgivaren. Direktivets krav om att det uppdragsgivande företaget och tjänstepensionsinstitutet skall vara juridiskt åtskilda är därmed uppfyllt och några behov av lagändringar föreligger inte. 6.7Villkor för att få bedriva verksamhet Utredningens förslag: som skall trygga utfästelse om pension till minst 100 personer skall anmälas för tillsyn genast efter det att styrelsen tagit emot sitt uppdrag. En anmälan skall också göras när tryggandet av utfästelse om pension nått upp till minst 100 personer. En styrelseledamot och en verkställande direktör eller dennes ställföreträdare skall ha de insikter och den erfarenhet som krävs för att delta i ledningen av en tjänstepensionskassa och även i övrigt vara lämplig för uppgiften. Motsvarande skall gälla för en styrelseledamot i en pensionsstiftelse som tryggar utfästelse om pension till minst 100 personer. En person som är underkastad näringsförbud skall inte få vara ledamot eller suppleant i en tjänstepensionskassa eller en pensionsstiftelse. För att ett tjänstepensionsinstitut skall få driva verksamhet krävs enligt artikel 9.1 i direktivet följande; a.institutet skall vara registrerat av tillsynsmyndigheten i ett nationellt register eller vara auktoriserat, b.institutets faktiska verksamhet skall drivas av personer med god vandel som antingen själva har erforderlig yrkesmässig kompetens och erfarenhet på området eller anlitar rådgivare som besitter sådan kompetens och erfarenhet, c.institutet skall ha korrekt upprättade regler för hantering av varje pensionsplan och ha gett medlemmarna tillräcklig in- formation om dessa regler, d.institutet skall ha tekniska avsättningar som beräknats och bestyrkts av en aktuarie eller annan expert på området i enlig- het med lag och erkända aktuariella metoder, e.om det är det uppdragsgivande företaget som garanterar pensionsförmånerna skall företaget vara skyldigt att regel- bundet finansiera åtagandet, samt f.medlemmarna skall hållas tillräckligt informerade om pensions- planens villkor, särskilt vad gäller rättigheter och skyldigheter enligt planen samt riskerna som är förbundna med pensions- planen och vad riskerna innebär. En medlemsstat får enligt artikel 9.2 ålägga ett institut att till- handahålla kompletterande förmåner som invaliditetsskydd, efter- levandeskydd och återbetalningsskydd. För att säkerställa att medlemmarnas och förmånstagarnas intressen skyddas på ett fullgott sätt får medlemsstaterna enligt artikel 9.3 ställa upp ytterligare villkor för att ett institut skall tillåtas att bedriva verksamhet. Vidare får en medlemsstat enligt artikel 9.4 tillåta eller kräva att driften av ett tjänstepensionsinstitut helt eller delvis överlåts till andra enheter som agerar för institutets räkning. Slutligen uppställer direktivet i artikel 9.5 krav på att villkoren för gränsöverskridande tjänstepensionsverksamhet skall godkännas i förväg av de behöriga myndigheterna i hemlandet. Vid sådan verk- samhet skall det i punkten 1 a angivna registret innehålla uppgift om de länder där institutet är verksamt. Registreringskravet (9.1 a) För de svenska försäkringsbolagen uppställs i 1 kap. 1 § FRL krav på koncession. Förutsättningarna härför anges i 2 kap. 3 § femte stycket FRL. Senast efter det att koncession har beviljats skall ett försäkringsbolag enligt 2 kap. 13 § FRL anmälas för registrering. En understödsförening skall enligt 3 § UFL vara registrerad hos , och före registreringen kan föreningen enligt 9 § UFL inte förvärva rättigheter eller ikläda sig skyldigheter. skall enligt 31 § tryggandelagen anmälas för tillsyn senast efter det att styrelsen har tagit emot sitt uppdrag. i det län där arbetsgivaren har sitt hemvist, skall föra ett register över de anmälda stiftelserna. Registrering förutsätter att fin- ner att tryggandelagens krav på en pensionsstiftelse är uppfyllda. Direktivets krav på registrering eller auktorisation är uppfyllda för försäkringsbolagen och tjänstepensionskassorna redan genom den gällande lagstiftningen. De nuvarande reglerna i tryggandelagen om att en pensionsstiftelse skall anmälas för tillsyn inom sex måna- der uppfyller däremot inte det verksamhetskravet. Bestämmelserna i tryggandelagen måste därför ändras så att styrelsen i en pensions- stiftelse som skall omfatta minst 100 personer åläggs att anmäla genast efter det att styrelsen tagit emot sitt uppdrag. Krav på företagsledningen (9.1 b) Bestämmelsen enligt punkten 1 b gäller enligt ordalydelsen de personer som driver institutets faktiska verksamhet. Härmed torde avses institutets ledning. I 2 kap. 3 § femte stycket 3 FRL finns bestämmelser om de krav som ställs på företagsledningen i ett försäkringsbolag, vari bl.a. stadgas att de som skall ingå i styrelsen och vara verkställande direktör eller dennes ställföreträdare skall ha de insikter och den erfarenhet som måste krävas av den som deltar i ledningen av ett försäkringsbolag och även i övrigt vara lämpliga för en sådan upp- gift. Närmare föreskrifter om ägar- och ledningsprövning har med- delats i allmänna råd av , se FFFS 1998:14. De krav som direktivet ställer på företagsledningen är därmed redan uppfyllda i svensk rätt avseende försäkringsbolagen. Bestämmelser om styrelse i understödsföreningar finns i 27 och 28 §§ UFL. I 27 § UFL görs en hänvisning till den numera upp- hävda lagen (1951:308) om ekonomiska föreningar. I 3 § lagen (1987:668) om införande av lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar föreskrivs bl.a. att de hänvisningar till lagen (1951:308) om ekonomiska föreningar som finns i UFL skall ha fortsatt giltig- het. Varken reglerna i UFL eller bestämmelserna i lagen (1951:308) om ekonomiska föreningar har sådant innehåll att direktivets krav på företagsledningen skall kunna anses uppfyllda. Nya regler mot- svarande bestämmelserna i 2 kap. 3 § femte stycket 3 FRL bör alltså införas för ledningen i en tjänstepensionskassa. Inte heller i tryggandelagen uppställs några särskilda kvalifika- tionskrav för ledamöterna i styrelsen. Om en ledamot missköter sitt uppdrag har tillsynsmyndigheten dock enligt 32 § tryggandelagen och 9 kap. 6 § tredje stycket stiftelselagen (1994:1220) möjlighet att entlediga denne. De bestäm- melserna kan inte anses tillräckliga för att direktivets krav skall vara uppfyllda. Det är följaktligen nödvändigt att införa uttryckliga krav på lämplighet för styrelseledamöter också i en pensionsstiftelse. De tidigare nämnda föreskrifterna om ägar- och lednings- prövning som utfärdats av bör kunna vidgas till att även omfatta ledningen i andra tjänstepensionsinstitut. Såsom gäller för försäkringsbolagen får prövningen av lämpligheten i ett första skede äga rum i samband med en anmälan om inledande av tjänstepensionstryggande men också senare såsom vid inval av nya ledamöter. Också bestämmelserna i lagen (1986:436) om näringsförbud kan anses berörda av här behandlade direktivkrav. Av 6 § första stycket 4 i den lagen framgår att den som är underkastad närings- förbud inte får vara ledamot eller suppleant i styrelsen för ett aktie- bolag, ett bankaktiebolag, en sparbank, ett försäkringsbolag, ett handelsbolag, en europeisk ekonomisk intressegruppering med säte i eller en ekonomisk förening eller en sådan ideell förening eller stiftelse som driver näringsverksamhet. För tjänstepensionsinstitutens del omfattar alltså lagens bestämmelser endast ledamöter och suppleanter i ett försäkringsbolag, medan regleringen inte är tillämplig på ledamöter och suppleanter i en understödsförening eller i en pensionsstiftelse. Enligt utredningens bedömning får det anses angeläget och i linje med direktivets krav att en person som är belagd med närings- förbud inte får verka som ledamot eller suppleant i något tjänste- pensionsinstitut. Det kan i sammanhanget åter framhållas att såväl tjänstepensionskassorna som pensionsstiftelserna i många fall för- valtar stora tillgångsvolymer. Det föreslås därför att bestämmel- serna i lagen om näringsförbud ändras till att även omfatta leda- möter och suppleanter i understödsföreningar som meddelar tjänstepensionsförsäkring och pensionsstiftelser. Det saknas i detta sammanhang skäl att särbehandla vissa pensionsstiftelser. Korrekt upprättade regler för hanteringen av pensionsplanerna m.m. (9.1 c) För att ett tjänstepensionsinstitut skall få bedriva verksamhet upp- ställs i direktivet villkor om att institutet skall ha korrekt upp- rättade regler för hantering av varje pensionsplan och att medlem- marna har fått tillräcklig information om dessa. Direktivets krav torde i denna del ta sikte på de handlingar i vilka en beskrivning ges av ändamålet med verksamheten och av hur verksamheten skall bedrivas. De handlingar som åsyftas är således associationens bolagsordning eller stadgar liksom de övriga handlingar som, bero- ende på vilken associationsform det är fråga om, skall ges in till- sammans med ansöknings- eller anmälningshandlingarna när koncession eller registrering söks eller anmälan görs. När ett försäkringsbolag lämnar in en ansökan om koncession skall det också begära stadfästelse av bolagsordningen. I 2 kap. 5 § FRL finns en förteckning över de uppgifter som bolagsordningen skall innehålla. Till ansökan om koncession och stadfästelse skall bolaget enligt 2 kap. 3 § FRL foga en plan för den tilltänkta verk- samheten. har utfärdat föreskrifter om vilka uppgifter som verksamhetsplanen skall innehålla, se FFFS 1995:36. Verksamhetsplanen ligger till grund för prövningen av en konces- sionsansökan. I UFL finns bestämmelser om ansökan om registrering av före- ningen i 13 och 14 §§, vari bl.a. föreskrivs att föreningens stadgar skall fogas till registreringsansökan. I 10 § UFL finns en samman- ställning av de uppgifter som stadgarna skall innehålla. När en pensionsstiftelse anmäls för tillsyn skall enligt 31 § tryggandelagen till anmälan fogas de handlingar som arbets- givaren upprättat avseende stiftelsen, bl.a. stadgar och stiftelse- urkund. Direktivets krav om att ett tjänstepensionsinstitut skall ha korrekt upprättade regler för hantering av varje pensionsplan får genom det sagda anses uppfyllt. Här bör dock uppmärksammas ett särskilt problem till följd av utredningens förslag att låta endast de större pensionsstiftelserna vara skyldiga att tillämpa direktivets bestämmelser. Problemet har att göra med att det inte ställs några krav på att det antal individer som skall omfattas av stiftelsens tryggande skall presenteras vid anmälan av stiftelsen. Ändamålsbeskrivningarna i stadgarna ger i allmänhet ingen ledning eftersom dessa ofta är så generellt utformade att den eller de arbetsgivare som senare kom- mer att göra avsättningar till pensionsstiftelsen så fritt som möjligt skall kunna välja vilken kategori av anställda som tryggandet i pensionsstiftelsen kommer att avse.