sou · GSB355d2 · 2005-01-01 00:00:00 — I huvudsak gäller att ersättningen lämnas med de belopp som regeringen fastställer. Särskilda regler gäller bl.a. i fråga om karenstid och ersättningstidens längd, avdrag på dagpenningen, avstängning från rätt till ersättning och nedsättning av ersättning. Ansökan om ersättning görs hos arbetslöshetskassan. Till ansökan skall fogas ett intyg av arbetsgivaren om den sökandes arbetsför- hållanden samt de uppgifter i övrigt som behövs för bedömande av den sökandes ersättningsrätt. Kan ett sådant intyg bara skaffas med stora svårigheter, får arbetsförhållandena och övriga uppgifter styrkas på annat sätt. Beslut av en arbetslöshetskassa i ärenden om rätt till ersättning får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, om inte annat följer av lagen (1969:93) om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikt. Arbetslöshetskassans beslut får inte överklagas av en enskild innan kassan har omprövat sitt beslut. Om ett beslut överklagas innan det Direktivet om social trygghet 79/7/EEG har omprövats, skall överklagandet anses som en begäran om om- prövning. Fr.o.m. utövar den nya myndigheten tionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) tillsyn över arbetslös- hetskassorna och gör uppföljning av arbetslöshetsförsäkringen. Lagen om arbetsmarknadspolitiska program Lagen (2000:625) om arbetsmarknadspolitiska program innehåller regler om två typer av arbetsmarknadspolitiska insatser för ungdomar. Det s.k. kommunala ungdomsprogrammet innebär att en kom- mun får anordna praktik eller annan verksamhet på heltid för arbets- lösa ungdomar som inte genomgår gymnasieskola eller liknande ut- bildning till dess de fyller . Kommunen skall till den som deltar i verksamheten och som inte fullföljt utbildning inom gym- nasieskolan betala ut ersättning med – – . För övriga deltagare beslutar kommunen om vilken er- sättning som skall lämnas. Den s.k. ungdomsgarantin innebär att en kommun efter överens- kommelse med regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer får åta sig en skyldighet att erbjuda ungdomar som står till arbetsmarknadens förfogande en aktiverande och utvecklande in- sats på heltid. En sådan skyldighet gäller från och med den dag den unge fyller till dess hon eller han fyllt . Den som är berättigad till ersättning enligt lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring har vid deltagande i ungdomsgarantin rätt till aktivitetsstöd enligt förordningen (1996:1100) om aktivitetsstöd. Till den som tar del av verksamheten och uppbär försörjningsstöd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) när han eller hon börjar delta i verksamheten skall kommunen utge s.k. utvecklingsersättning med ett belopp som motsvarar försörjningsstödet. Kommunen skall till deltagare som inte erhåller ersättning enligt första eller andra stycket betala ut utvecklingsersättning med . Aktivitetsstöd enligt förordningen (1996:1100) om aktivitetsstöd är ekonomiskt stöd till försörjning som lämnas till den som tar del av vissa arbetsmarknadspolitiska program. Direktivet om social trygghet 79/7/EEG program är sådana insatser som syftar till att stärka den enskildes möjligheter att få eller behålla ett arbete. Lagen om förbud mot diskriminering Direktivet mot etnisk diskriminering4 innehåller förbud mot diskri- minering i fråga om socialt skydd och social trygghet. Direktivet i dessa delar har genomförts genom lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering som trädde i kraft . Enligt lagen är diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet och religion eller annan trosuppfattning förbjuden i fråga om socialförsäkringen och anslutande bidragssystem (11 §) och i fråga om arbetslöshets- försäkringen (12 §). Motsvarande skydd finns inte för diskrimine- ringsgrunderna kön, sexuell läggning och funktionshinder. lag förbjuder även diskriminering i fråga om insatser inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten (5 § 2) för diskriminerings- grunderna etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och funktionshinder. Motsvarande skydd finns inte för diskrimineringsgrunden kön. Av förarbetena till lag om förbud mot diskriminering fram- går att diskrimineringsförbudet i fråga om socialförsäkringen om- fattar både den bosättningsbaserade och den arbetsbaserade försäk- ringen. Därutöver omfattas anslutande bidragssystem som admi- nistreras av och försäkringskassorna och i vissa fall av andra myndigheter. Dessa är t.ex. statligt personskade- skydd enligt lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd och lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m., krigs- skadeersättning till sjömän enligt lagen (1977:267) om krigsskade- ersättning till sjömän, ersättning till smittbärare enligt lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare samt olika former av ersättningar enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt. Diskrimineringsför- budet omfattar såväl handläggning av ett ärende (myndighetsutöv- 4 Rådets direktiv /43/EG av om genomförandet av principen om lika- behandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung, EGT L 180, , s. 22 (Celex 32000L0043). Direktivet om social trygghet 79/7/EEG ning) som faktiska handlingar och kan avse sådant som rätten till försäkringsersättningar och bidrag, dessas räckvidd och innehåll.5 Av förarbetena till lag om förbud mot diskriminering fram- går vidare såvitt avser diskrimineringsförbudet i fråga om arbetslös- hetsförsäkringen att bestämmelsen omfattar arbetslöshetskassornas handhavande av alla frågor som gäller försäkringen, t.ex. ansökan och beviljande av ersättning, ersättningens storlek, karenstid, ersätt- ningstidens längd, avdrag på dagpenningen, avstängning från rätt till ersättning, nedsättning av ersättning och utfärdande av intyg. Uppräkningen är inte uttömmande. Vidare omfattas frågor om medlemskap i en arbetslöshetskassa, medlemsavgifter och s.k. sär- skild uttaxering till en arbetslöshetskassa. Förbudet omfattar be- slutsfattande, all formell och informell handläggning av ärenden – inklusive underlåtenhet att agera eller omotiverat förhalande av be- slut eller åtgärder – och trakasserande bemötanden. Utanför diskri- mineringsförbudets räckvidd faller i princip övriga frågor som om- fattas av lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor. Frågor om före- ningarnas bildande, registrering, tillsyn över a-kassorna och stats- bidrag till kassorna, vilket regleras i den lagen, rör inte den enskildes förhållanden och omfattas inte av lagens diskrimineringsförbud.6 Insatser inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten Av förarbetena till lag om förbud mot diskriminering fram- går att diskrimineringsförbudet i fråga om insatser i den arbets- marknadspolitiska verksamheten omfattar bl.a. hanteringen av frågor om aktivitetsstöd och andra ekonomiska arbetsmarknadspo- litiskt betingade stöd. Diskrimineringsförbudet omfattar sådan be- handling som kan ha betydelse för en arbetssökandes möjlighet att ta del av arbetsmarknadsservicen. Här innefattas obehöriga hänsyn till någon av diskrimineringsgrunderna vid beslutsfattande, all for- mell och informell handläggning av ärenden – inklusive underlåten- het att agera eller omotiverat förhalande av beslut eller åtgärder – och trakasserande bemötanden.7 2002/03:65 s. 210. 2002/03:65 s. 210 f. 2002/03:65 s. 205. Direktivet om social trygghet 79/7/EEG 4.3.1Direktivets syfte (artikel 1) Vår bedömning: Åtgärder är inte nödvändiga för att genomföra artikel 1. Enligt artikel 1 är syftet med direktivet att på området social trygg- het och när det gäller andra inslag av socialt skydd enligt artikel 3 att successivt genomföra principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet. Denna princip kallas likabe- handlingsprincipen. har i flera avgöranden konstaterat att bestämmelsen i artikel 1 i direktivet får sitt innehåll genom en senare bestämmelse i direktivet, nämligen artikel 4.1.8 Av artikel 4.1 framgår att likabe- handlingsprincipen innebär att det inte skall förekomma någon som helst diskriminering på grund av kön, vare sig direkt eller in- direkt, särskilt med hänvisning till äktenskaplig status eller familje- status. Detta gäller enligt artikel 4.1 i synnerhet vad beträffar syste- mens räckvidd och villkoren för tillgång till dem, skyldigheten att betala avgifter och beräkningen av avgifterna, beräkningen av för- måner, bland annat tillägg avseende make/maka och familjemedlem- mar samt de villkor som bestämmer varaktigheten och bibehållan- det av rätten till bidrag. Artikel 1 är en ändamålsbestämmelse. De materiellt betydelsefulla reglerna anges i de följande artiklarna i direktivet. Åtgärder är där- med inte nödvändiga för att genomföra artikel 1 som sådan. Artikeln reser frågor om vad som menas med social trygghet respektive andra inslag av socialt skydd enligt artikel 3. Vi be- handlar definitionerna av dessa begrepp i anslutning till artikel 3. 8 Se bl.a. mål 30/85 Teuling, 71/85 FNV, 150/85 och 286/85 McDermott/Cotter. Direktivet om social trygghet 79/7/EEG 4.3.2Den skyddade personkretsen (artikel 2) Vår bedömning: Åtgärder är inte nödvändiga för att genomföra artikel 2. Av artikel 2 framgår att direktivet gäller för den förvärvsarbetande befolkningen. Till denna kategori räknas arbetstagare och egna före- tagare (engelska: self-employed) vars verksamhet avbryts av sjukdom, olycksfall eller ofrivillig arbetslöshet, personer som söker anställning samt pensionerade eller invalidiserade arbetstagare och egna företa- gare. I direktivet finns ingen definition av vad som avses med förvärvs- arbetande befolkning och de kategorier som räknas dit. Däremot finns flera avgöranden från där begreppet förvärvs- arbetande befolkning tolkas. I Drake-målet9 gav termen förvärvsarbetande be- folkning en mycket vid tolkning. Artikel 2 baseras enligt dom- stolen på tanken att en person vars arbete har avbrutits av någon av de orsaker som nämns i artikel 3.1 a i direktivet, dvs. sjukdom, in- validitet, ålderdom, olycksfall i arbetet, yrkessjukdom eller arbets- löshet, tillhör den förvärvsarbetande befolkningen. slutade att arbeta på grund av en av de orsaker som räknas upp i artikel 3.1 a nämligen invaliditet, dock inte sin egen utan sin mors. Enligt domstolen tillhörde den förvärvsarbetande befolkningen i direktivets mening. I förenade målen J.E.G. Achterberg-te Riele m.fl.10 uttalade EG- domstolen att innebörden av artikel 2 är att direktivet inte är till- lämpligt på personer som aldrig har stått till arbetsmarknadens för- fogande eller på personer som har upphört att stå till arbetsmark- nadens förfogande av något annat skäl än de som nämns i artikel 3.1 a, dvs. sjukdom, invaliditet, ålderdom, olycksfall i arbetet, yrkessjuk- 9Mål 150/85 mot Chief Adjudication Officer, 1986, s. 1995 (Celex 61985J0150). 10Förenade målen 48/88, 106/88 och 107/88 J.E.G. Achterberg-te Riele m.fl. mot Sociale Verzekeringsbank, 1989, s. 1963 (Celex 61988J0048). Direktivet om social trygghet 79/7/EEG dom eller arbetslöshet. Direktivet är därmed inte tillämpligt på per- soner som aldrig har arbetat och inte heller söker ett arbete eller på personer som har slutat att arbeta av något annat skäl än de som nämns i artikel 3.1 a och inte heller söker ett arbete. Enligt dom- stolen står denna tolkning i överensstämmelse med syftet med gemenskapsrätten och med ordalydelsen av andra bestämmelser så- som artikel 119 (numera artikel 141) EG-fördraget, likalönedirek- tivet (75/117/EEG) och likabehandlingsdirektivet (76/207/EEG) vars syfte inte är att åstadkomma jämställdhet i allmänhet mellan kvinnor och män utan endast i deras egenskap av arbetande. Dom- stolen fastslog vidare att en person som inte omfattas av artikel 2 inte kan åberopa artikel 4 i direktivet. IJohnson-målet11 slog fast att artikel 2 inte om- fattar en person som har slutat arbeta för att ta hand om sina barn och som är förhindrad att börja arbeta igen på grund av sjukdom om inte förhållandena är sådana att han eller hon sökte arbete och tvingades avbryta sitt sökande efter arbete på grund av något av de skäl som nämns i artikel 3.1 a. I ett sådant fall saknar det betydelse varför personen lämnade sin tidigare anställning. Det ankommer på den nationella domstolen att avgöra att personen i fråga verkligen sökte arbete då en av de risker som anges i artikel Iförenade målen Verholen m.fl.12 slog fast att den skyddade personkretsen anges exklusivt i artikel 2. Denna krets kan enligt domstolen inte utsträckas till att omfatta en person som inte omfattas av artikel 2 men som ändå omfattas av ett lagstadgat system enligt artikel 3.1. Domstolen slog vidare fast att en person, som be- rörs av effekten av nationella bestämmelser som diskriminerar hans eller hennes maka/make, kan åberopa direktivet inför nationell dom- stol även om makan/maken inte är part under förutsättning att makan/maken också omfattas av direktivet. Nolte-målet13 handlar om en tysk kvinna som inte omfattades av det tyska lagstadgade systemet för ålderspensionsförsäkring efter- som hennes anställning enligt den tyska lagstiftningen var av ringa omfattning. Som ringa ansågs en anställning vara då arbete normalt utfördes mindre än och gav rätt till lön mot- 11Mål C-31/90 mot Chief Adjudication Officer, 1991, s. 3723 (Celex 61990J0031). 12Förenade målen C-87/90, C-88/90 och C-89/90 A. Verholen m.fl. mot Sociale Verzekerings- , 1991, s. I-3757 (Celex 61990J0087). 13Mål C-317/93 mot Landesversicherungsanstalt , 1995, s. 4625 (Celex 61993J0317). Direktivet om social trygghet 79/7/EEG svarande högst en sjundedel av det månatliga referensbeloppet för de försäkrade under föregående kalenderår. För det i målet aktuella året, 1993, uppgick beloppet till 530 för vissa del- stater och 390 för vissa delstater. slog fast att artikel 2 skall tolkas på så sätt att personer som innehar en sådan anställning utgör en del av den förvärvsarbetande befolkningen. De ingår därför i den personkrets på vilken direktivet är tillämpligt. I Megner-målet14 slog domstolen fast att detsamma gäller för kort- tidsarbeten som kännetecknas av att de är av sådant slag att de van- ligtvis begränsas till en ordinarie arbetstid som understiger 18 tim- mar eller på förhand är föremål för en sådan begränsning enligt ett anställningsavtal. I Züchner-målet15 uttalade att begreppet förvärvs- arbete i artikel 2 endast kan avse ekonomisk verksamhet, dvs. verksamhet som utövas mot vederlag i vid betydelse. Artikel 2 skall enligt domstolen tolkas så att den inte avser en person som utövar en oavlönad verksamhet som består av att ta hand om sin handi- kappade make. Detta gäller oberoende av omfattningen av denna verksamhet och den kompetens som krävs för dess utövande, i de fall då nämnda person, för att göra detta, varken har avstått från förvärvsarbete eller avbrutit sökande efter anställning. I artikel 2 anges vilken personkrets som omfattas av direktivet, dvs. här framgår direktivets tillämpningsområde i personellt hänseende. Sammanfattningsvis får följande anses gälla enligt ovan nämnda praxis. –den skyddade personkretsen anges exklusivt i artikel 2, –för att omfattas av artikel 2 måste en person stå till arbetsmark- nadens förfogande antingen genom att arbeta som arbetstagare eller egenföretagare och avbryta arbetet/verksamheten på grund av sjukdom, invaliditet, ålderdom, olycksfall i arbetet, yrkessjuk- dom eller arbetslöshet eller genom att ha avbrutit arbetet/verk- 14Mål C-444/93 och mot Innungskrankenkasse Vorderpfalz, devenue Innungskrankenkasse Rheinhessen-Pfalz, 1995, s. 4741 (Celex 61993J0444), jfr även mål C-280/94 Y.M. Posthuma mot Bestuur van de Bedrijfsvereniging voor Detailhandel, Ambachten en Huisvrouwen och N. Oztürk mot Bestuur van de Nieuwe Algemene Bedrijfsvereniging, 1996, s. I-179 (Celex 61994J0280). 15Mål C-77/95 mot Handelskrankenkasse (Ersatzkasse) , 1996, s. I-5689 (Celex 61995J0077). Direktivet om social trygghet 79/7/EEG samheten av annat skäl eller aldrig ha arbetat men vara arbets- sökande, –arbetet/verksamheten måste vara av ekonomisk art, dvs. utföras mot ersättning, –arbetet eller verksamheten behöver inte avbrytas på grund av egen sjukdom etc. utan det kan vara fråga om en nära anhörigs sjukdom etc., –en person som berörs av effekten av nationella bestämmelser som diskriminerar hans eller hennes maka/make kan åberopa direk- tivet inför nationell domstol även om makan/maken inte är part inför den nationella domstolen om förhållandena är sådana att även makan/maken omfattas av direktivet, –även arbete av ringa omfattning omfattas av artikel 2. Med arbetstagare i direktivets mening torde avses detsamma som i svensk rätt avses med arbetstagare. Det EG-rättsliga begreppet egen- företagare har dock ingen exakt motsvarighet i svensk rätt. Över- satt till svenska förhållanden torde det kunna avse såväl arbetstaga- re som den som bedriver näringsverksamhet. Artikeln måste läsas parallellt med artikel 3 som anger direktivets tillämpningsområde i materiellt hänseende och artikel 4 som inne- håller själva diskrimineringsförbudet. Åtgärder är därmed inte nöd- vändiga för att genomföra artikel 2 som sådan, men artikeln utgör jämte artikel 3 en nödvändig del av underlaget för diskriminerings- förbudet i artikel 4. Våra förslag till lagstiftningsåtgärder med anled- ning av direktivet anges i anslutning till artikel 4 (se nedan). 4.3.3Tillämpningsområdet (artikel 3) Vår bedömning: Åtgärder är inte nödvändiga för att genomföra artikel 3. Enligt artikel 3.1 a skall direktivet gälla lagstadgade system som lämnar skydd vid Direktivet om social trygghet 79/7/EEG –olycksfall i arbetet, –yrkessjukdomar, och Enligt artikel 3.1 b skall direktivet dessutom gälla socialhjälp om den är avsedd att komplettera eller ersätta de system som nämns i artikel 3.1 a. Av artikel 3.2 framgår att direktivet inte skall gälla bestämmel- serna om efterlevandeförmåner eller för familjebidrag, utom i fråga om familjebidrag som beviljas genom höjning av förmåner som utfaller vid de förhållanden som nämns i artikel 3.1 a. Enligt artikel 3.3 skall rådet, i avsikt att se till att likabehandlings- principen i företags- eller yrkesbaserade system tillämpas, på för- slag från kommissionen, anta bestämmelser som klart anger dess väsentliga innehåll, räckvidd och åtgärderna för dess genomförande. I det ovan nämnda Drake-målet konstaterade att en förmån för att omfattas av direktivets tillämpningsområde måste utgöra hela eller en del av ett lagstadgat system till skydd för någon av de risker som anges i artikel 3.1 a eller socialhjälp med samma syfte. Enligt domstolen utgör ersättning som betalas av en med- lemsstat till en person som tar hand om en invalidiserad person del av ett lagstadgat system till skydd för invaliditet som omfattas av artikel 3.1 a. Det faktum att förmånen betalas till en tredje person och inte direkt till den invalidiserade personen medför inte att förmånen faller utanför direktivets tillämpningsområde. I Smithson-målet16 konstaterade att en förmån för att omfattas av direktivets tillämpningsområde måste vara direkt och effektivt kopplad till skydd för någon av de risker som anges i artikel 3.1 a. En sådan direkt och effektiv koppling fanns enligt domstolen inte beträffande bostadsbidrag även om kriterier såsom sjukdom och invaliditet hade betydelse för bedömningen huruvida bidraget skulle utgå. 16 Mål C-243/90 The Queen mot Secretary of State for , ex parte , 1992, s. I-467 (Celex 61990J0243), jfr förenade målen C-63/91 och C-64/91 och mot Chief Adjudication Officer, 1992, s. I-4737 (Celex 61991J0063). Direktivet om social trygghet 79/7/EEG IRichardson-målet17 slog fast att artikel 3.1 i direktivet skall tolkas så att ett lagstadgat system som befriar vissa kategorier av personer, särskilt vissa äldre personer, från betalning av läkemedelskostnader, omfattas av direktivets tillämpningsområde. Även om en sådan ordning formellt inte utgör en del av en nationell ordning för social trygghet garanterar den faktiskt förmånstagarna ett skydd mot den risk för sjukdom som anges i bestämmelsen. IAtkins-målet18 däremot kom fram till att artikel 3.1i direktivet inte omfattar ett system enligt vilket nedsättning av avgifter för allmänna färdmedel beviljas vissa personkategorier, sär- skilt vissa äldre personer. Enligt domstolen gav förmånen inte något och faktiskt skydd vid någon av de risker som räknas upp i artikel 3.1 a. Den omständigheten att mottagaren av en sådan förmån till följd av sin ålderdom faktiskt befann sig i en av de situationer som räknas upp i artikel 3.1 a var enligt domstolen inte tillräckligt för att förmånen som sådan skulle omfattas av direktivets tillämpningsområde. Iförenade målen Hoever m.fl.19 kom fram till att föräldrabidrag vars syfte var att säkerställa familjens försörjning under barnens uppväxttid inte omfattas av direktivets tillämpnings- område. Skälet därtill var att förmånen inte gav något direkt och effektivt skydd vid någon av de risker som räknas upp i artikel 3.1 a. IBalestra-målet20 kom fram till att förmåner av- seende förtidspensionering som följde av tillträdet till en förtids- pension hängde direkt och faktiskt samman med det skydd vid ålderdom som anges i artikel 3.1. De omfattades därför av direk- tivets tillämpningsområde. Den omständigheten att tillträdet till förtidspensionen var en direkt följd av det kristillstånd som före- taget, vid vilket den berörde arbetstagaren senast var anställd, befann sig inte, ansågs inte innebära att förmånerna kunde jämställas med förmåner vid en uppsägning, eftersom förmånerna var direkt reglera- de i nationell lagstiftning och obligatoriska för vissa kategorier av arbetstagare. 17 Mål C-137/94 The Queen mot Secretary of State for Health, ex parte , 1995, s. I-3407 (Celex 61994J0137). 18Mål C-228/94 mot och , 1996, s. I-3633 (Celex 61994J0228). 19Förenade målen C-245/94 och C-312/94 och mot Land , 1996, s. I-4895 (Celex 61994J0245). 20Mål C-139/95 mot INPS, 1997, s. I-549 (Celex 61995J0139). Direktivet om social trygghet 79/7/EEG I –målet21 kom fram till att uppvärmnings- bidrag omfattades av artikel 3.1 eftersom utbetalningen av bidraget var förenad med villkoret att förmånstagaren hade upp- nått lagstadgad pensionsålder. Bidraget syftade således till att direkt och faktiskt skydda förmånstagaren vid ålderdom på sätt som anges i artikel 3.1. Gränsen mot artikel 141 EG-fördraget Enligt artikel 141.1 EG-fördraget skall varje medlemsstat säkerställa att principen om lika lön för kvinnor och män för lika arbete eller likvärdigt arbete tillämpas. Enligt artikel 141.2 EG-fördraget skall med lön förstås den gängse grund- eller minimilönen samt alla övriga förmåner i form av kontanter eller naturaförmåner som ar- betstagaren direkt eller indirekt, får av arbetsgivaren på grund av anställningen. Det finns en omfattande praxis från angående vad som betraktas som lön enligt artikel 141 i EG-fördraget. EG-dom- stolen har t.ex. uttalat att lön enligt artikel 141 i EG-fördraget kan bestå i lagstadgad sjuklön som arbetsgivare är skyldig att betala ut till arbetstagare i enlighet med nationell lagstiftning,22 pension enligt en privat företagsbaserad försäkring,23 tilläggspensionsförmån som utgår till de anställda vid uppnådd pensionsålder och som bygger på ett avtal mellan arbetsgivaren och den lokala fackliga organisationen,24 efterlevandepension från ett privat yrkespensionssystem25 och pension från ett lagreglerat pensionssystem för offentliganställda.26 För att betraktas som lön spelar det ingen roll om förmånen utgår på grund av ett individuellt anställningsavtal, kollektivavtal, i enlighet med lagbestämmelser eller på frivillig grund (ex ) under förutsättning att förmånen utgår från arbetsgivaren på grund 21Mål C-382/98 The Queen mot Secretary of State for , ex parte , 1999, s I-8955 (Celex 61998J0382). 22Mål 171/88 mot . KG, 1989, s. 2743 (Celex 61988J0171). 23Mål C-262/88 mot , 1990, s. I-1889 (Celex 61988J0262) svensk specialutgåva X, s. 407. 24Mål 170/84 mot , 1986, s. 1607 (Celex 61984J0170) svensk specialutgåva VIII, s. 583.