sou · GSB359d2 · 2005-01-01 00:00:00 — (Det finns inte några särskilda medel för stöd till kvinnoorganisationernas paraplyorganisationer). Den andra organisationen var som inte uppfyllde villkoret att organisationen skall finnas i minst hälften av alla landsting. Regeringen beslutade att bevilja 18 av 20 sökande kvinnoorganisationer bidrag till deras centrala verksamhet . Helt grundstöd utgick med och halvt grundstöd följaktligen med . Summan av det rörliga stödet var som fördelades till 16 av de 18 kvinnoorganisatio- nerna (Ju2003/8295/D). 5.3.4Slutsatser om 2003 års stöd till kvinnoorganisationerna Statsbidragets betydelse för kvinnoorganisationerna Kvinnoorganisationernas ekonomi baseras i huvudsak på med- lemsintäkter, anslag och bidrag. För några kvinnoorganisationer är bidraget till kvinnoorganisationernas centrala verksamhet tillsam- mans med medlemsavgifter och projektstöd den enda inkomstkäl- lan. Men för de flesta av organisationerna utgör hela det beviljade bidraget en liten del av de totala intäkterna för deras verksamheter. För de flesta täcker stödet av deras kostna- der. Såväl grundstödets andel av de totala inkomsterna som dess betydelse för organisationerna varierar emellertid avsevärt. Statligt stöd till kvinnoorganisationer Kvinnoorganisationer som har en koppling till en moderorgani- sation, ett politiskt parti eller ett trossamfund, får som regel ett anslag från denna. De kvinnoorganisationer, som bedriver verk- samhet som är av intresse för samhället i övrigt, t.ex. kvinnojour- verksamhet och integrationsarbete, kan ansöka och få bidrag för just detta arbete från och . För organisationerna innebär det statliga stödet att de har en grundtrygghet, som gör det möjligt att planera verksamheten. För de mindre organisationerna, som saknar koppling till ett parti eller trossamfund, är stödet avgörande för deras förutsättningar att bedriva verksamhet på riksnivå. Även för de större organisatio- nerna är stödet betydelsefullt (Ju2003/8295/D). Partiernas och trossamfundens kvinnoorganisationer understry- ker att statsstödet medför en högre grad av självständighet och större möjligheter att driva kvinnofrågor. De menar att det inte finns några garantier för kvinnors organisering, om självständighe- ten är beroende av att kvinnoorganisationen får leva på någon annans välvilja. Däremot samarbetar man som regel med sina moderorganisatio- ner när det gäller lokaler och kontorsutrustning. De politiska kvin- noförbunden får i olika omfattning bidrag från partierna och kan dela lokal, hemsida etc. med moderpartierna. Det rörliga bidraget underlättar till kvinnoorganisationernas för- nyelse- och utvecklingsverksamhet. Det har stor betydelse för alla kvinnoorganisationer, men det betyder mer för de mindre kvinno- organisationerna än för de större. Några kvinnoorganisationer anser att det rörliga bidraget är helt avgörande. Bidraget används exempelvis till att hitta nya former för att modernisera och utveckla den egna organisationen, kommunicera med medlemmarna med hjälp av ny teknik och interaktiva hemsidor, anordna konferenser och seminarier om organisationens verk- samhet t.ex. för insamlingsarbete, studiedagar kring feminism, könsroller och kvinnligt ledarskap, Statligt stöd till kvinnoorganisationer Medlemsutvecklingen i kvinnoorganisationer som får statligt stöd En slutsats som kan dras utifrån organisationernas redovisningar 2003 är att det inte sker någon större tillströmning av nya med- lemmar till kvinnoorganisationerna. Flera kvinnoorganisationer har förlorat medlemmar, som några har ökat sitt medlems- antal. Kvinnoorganisationer som får statligt stöd samlade 2001 ca 90 000 kvinnor organiserade i föreningar, riksorganisationer 2002 minskade medlemsantalet till cirka 87 500 medlemmar. Det är de politiska kvinnoorganisationerna, Centerkvinnorna och S-kvinnor, som tillsammans med och Samhälle, står för det största medlemsbortfallet; tillsammans 4 727 medlemmar. För de organisationer som har ökat sitt medlemsantal är dock ökningen marginell. Några kvinnoorganisationer arbetar till viss del utanför den tra- ditionella föreningsverksamheten, i nätverk utan krav på medlem- skap. Nya föreningar/klubbar med traditionellt medlemskap, star- tas där det finns underlag för detta. Fler organisationer uppger att många kvinnor gärna vill vara med i organisationens verksamhet men inte registreras som medlemmar. Detta gäller särskilt kvinnor med utländsk bakgrund. Kvinnoorganisationerna som får statligt bidrag uppvisar en mångfacetterad verksamhet med skilda inriktningar, arbetssätt och skilda förutsättningar. Kvinnoorganisationerna stödjer på olika sätt organisationer på den regionala och lokala nivån. Direkta projekt stöds ibland genom att föreningarna söker bidrag hos riksorganisationen för att genomföra en viss aktivitet. Utveckling av den egna verksamheten är central för kvinnoorgani- sationerna och ett ständigt pågående och långsiktigt arbete. Statligt stöd till kvinnoorganisationer 5.4Kvinnoorganisationer som har förlorat sitt statliga stöd 5.4.1Anledningar till att stödet förlorades Utredningen har tagit del av kvinnoorganisationers åsikter om det statliga stödet. Det har bland annat skett genom en enkät, flera hearings och seminarier. Utredningen har undersökt hur verksam- heten och förutsättningarna har förändrats för organisationer som har haft stöd. Utredningen har därför genomfört kompletterande intervjuer med företrädare för (), (). Dessutom har Mode- ratkvinnorna och Liberala kvinnor, tidigare Liberaler- nas , fått möjlighet att framföra sina synpunkter via e-post eller telefon. Fram fick SKV, YKR, Moderatkvinnorna, Liberala kvinnor och statligt stöd som kvinnoorganisationer. Anledningen till att stödet uteblev året därpå skiljer sig åt för organisationerna. För SKV, YKR och var anledningen att de inte levde upp till kravet om 1 500 medlemmar. Beslutet innebar att organisationerna har bedrivit sin verksamhet under andra ekonomiska förutsättningar. För Moderatkvinnorna var anledningen omorganisation. De övergick, från att ha varit ett självständigt förbund, till att bli ett nätverk inom med krav om att medlemmarna i kvin- noorganisationen även skulle vara medlemmar i moderata sam- lingspartiet. har inte sökt stödet under ett flertal år. , , hade 1998 1 412 med- lemmar. är medlemsantalet 840. SKV bildades som en reaktion mot krig och för demokrati och kvinnors likställighet i samhället. Förbundet utvidgades till att bli ett samarbetsorgan mellan alla kvinnor som önskade en samhällsutveckling i vänster- riktning. Då fick förbundet också sitt nuvarande namn. Statligt stöd till kvinnoorganisationer SKV:s verksamhet utgörs av seminarier kring olika teman i anslutning till kvinnor och jämställdhetsfrågor. Exempel på sådana teman är kvinnors hälsa, våldtäkt och misshandelsfrågor, konflikt- lösning samt internationellt biståndsarbete. SKV ger ut medlems- tidningen mänskor. SKV arbetar aktivt för att säkra finansieringen till verksamheten. när de fick statligt stöd, utgjorde det stommen i SKV:s ekonomi. Med stödet behövde de inte kämpa för att få verk- samheten att gå ihop, utan kunde ägna mesta delen av tiden åt verk- samheten. Förutom att stödet var en ekonomisk trygghet, innebar det också ett accepterande ifrån samhället. hade , , 1387 medlem- mar. är antalet medlemmar drygt 1 000. YKR bildades och verkar för jämställdhet mellan könen på alla områden. De verkar opinionsbildande, för kvinnors möjligheter till utbildning och förvärvsarbete, till lika befordringsmöjligheter och lika förmå- ner för lika eller likvärdigt arbete. Deras uppgift är också att bevaka yrkeskvinnors rättigheter socialt och ekonomiskt och att ta tillvara deras intressen på alla områden. YKR ger ut . För YKR har den stramare ekonomin inneburit att de har svårare att klara av utgifterna kring sina årliga sammankomster. De har också skurit ner sin internationella verksamhet. De har inte kunnat fortsätta med sin verksamhet i , där de byggde upp flera klubbar efter murens fall. Den ekonomiska tryggheten, som det statliga stödet innebar, gjorde att YKR kunde satsa och vara en aktör i samhällsdebatten, dels genom att delta i seminarier och liknande, men också genom möjligheten att anordna egna arrangemang. Den legitimitet som stödet gav var också viktigt, bland annat för att kunna söka pro- jektstöd från andra instanser än staten. Exempelvis kräver tillgång till EU-medel en medfinansiering eller att organisationen själv står för en del av kostnaderna. Statligt stöd till kvinnoorganisationer Moderatkvinnorna och Liberala kvinnor hade Moderatkvinnorna 21 242 medlemmar och uppger att de har cirka 29 000 medlemmar. För Liberala kvinnor finns det ingen medlemsuppgift , men 1996 hade man 2 132 medlemmar. uppger Liberala kvinnor att de har cirka 1 500 medlemmar. I den enkät som utredningen har genomfört uppger Moderat- kvinnorna att deras största problem är att de inte får statsbidrag som andra kvinnoförbund. Verksamheten minskas och de har inte förutsättningar att synas på samma sätt som de övriga politiska förbunden. Liberala kvinnor har liknande synpunkter i sitt enkätsvar. Men de tar också upp spärren på 1 500 medlemmar. De anser att de reg- ler som gäller för statliga bidrag till kvinnoorganisationer inte är möjliga att tillämpa för deras del. De arbetar mer nätverksinriktat. De har ingen administrativ verksamhet för att följa upp hur de regionala organisationerna bedriver sin verksamhet. Både Moderatkvinnorna och Liberala kvinnor anser att de är missgynnade därför att de har valt en annan organisationsform än de politiska kvinnoorganisationer som får stöd. Gemensamma synpunkter och slutsatser för de som förlorat sitt stöd Alla fyra organisationerna finns representerade över hela landet och har även verksamhet internationellt. Både YKR och SKV är med- lemmar i kvinnolobby som redovisas under paraplyorgani- sationer. YKR arbetar internationellt i samarbete med sina europe- iska och internationella systerorganisationer. SKV är aktiva i olika kvinno- och fredsorganisationer. För SKV, YKR, Moderatkvinnorna och Liberala kvinnor har verksamheten förändrats och minskat sedan det statliga stödet upphörde. Möjligheten att ha någon anställd har försvunnit. Ingen av organisationerna har heller kunnat ersätta det statliga stödet genom andra bidrag eller inkomstkällor. SKV eller YKR finansierar sin verksamhet genom med- lemsavgifter, vilket har lett till att verksamheten har minskat kraf- tigt. Både SKV och YKR har ändå valt att behålla sina lokaler, även om hyreskostnaderna är mycket tunga för organisationerna. Statligt stöd till kvinnoorganisationer SKV och YKR är gamla organisationer med traditioner. De anser att de besitter värdefull kunskap, något som båda organisationerna lyfter fram som en anledning till att de bör få statligt stöd. De anser att dagens bidragssystem är problematiskt, eftersom det inte upp- muntrar till kvinnors organisering. De anser att dagens bidragskri- terier snarare bidrar till rörelsernas undergång. Både SKV och YKR anser att det borde vara verksamheten som står i centrum för bidraget, inte medlemsantalet. SKV och YKR beskriver att de har kommit in i en negativ spiral där den svagare ekonomin, med dess lägre verksamhetsgrad, inte gör det särskilt lätt att värva nya medlemmar. Vare sig SKV eller YKR anser att det indragna stödet har inneburit något positivt. De anser inte att självständigheten har ökat. Sammanfattningsvis uppger både SKV och YKR att den största förtjänsten med det statliga verksamhetsstödet var den ekonomiska tryggheten som gav dem möjlighet att agera. Denna uppfattning delas även av Moderatkvinnorna och Liberala kvinnor. SKV och YKR pekar också på att stödet innebar legitimitet och status. Både för organisationerna som samhällsaktörer och i sam- band med ansökningar av bidrag från exempelvis EU. Stödet hade således större betydelse än det rent ekonomiska. De tillfrågade organisationerna anser att det är verksamheten som borde vara det som avgör vem som får statligt stöd. Det fram- står som självklart för dem att det fortfarande behövs verksamhet för och av kvinnor. SKV och YKR anser även att organisationer och folkrörelser fortfarande har en viktig funktion i samhället och att de kommer att få en ännu större betydelse . 5.5Kartläggning av kvinnoorganisationer som inte får statligt stöd 5.5.1Enkät till kvinnoorganisationerna om nya former Enligt direktiven skall utredaren undersöka på vilket sätt kvinnor väljer att organisera sig och vilken verksamhet som bedrivs i dessa organisationer. Utredaren skall också överväga förutsättning- arna för att bredda basen så att det statliga bidraget även omfattar nya former för organisering. Utredaren genomförde därför en undersökning av de kvinno- organisationer som inte får statligt stöd . Statligt stöd till kvinnoorganisationer förde, på utredarens uppdrag, författaren en kartläggning och en enkätundersökning för att inhämta synpunkter på det statliga stödet från kvinnoorganisationerna (Rapport i ut- redningens arkiv dnr 3/03). Det bör påpekas att undersökningen inte är heltäckande och att alla kvinnoorganisationer inte finns med. Det finns inget register eller organisationsbank som på ett tillfredställande sätt visar kvin- noorganisationerna i . Eftersom utredningens uppdrag är att undersöka förändringar i kvinnoorganisationernas utveckling i relation till statsbidraget, har främst organisationer som verkar regionalt och nationellt undersökts. Det innebär exempelvis att lokalavdelningar av riksorganisatio- ner inte ingår i undersökningen. Inte heller ingår de cirka 150 kvin- nojourerna och kvinnohusen och de cirka 25 tjejjourerna. Dessa representeras i stället av de båda riksorganisationer som finns, dvs. kvinnojourer och tjejjourer i , ROKS och , . Inte heller det 150- tal lokala resurscentra, som finns runt om i landet, ingår i under- sökningen. Dessutom står de 15 kvinnoorganisationer som redan erhåller organisationsstöd utanför undersökningen. I bilaga 3 har utredaren sammanställt alla kvinnoorganisationer, dvs. resultat av den sökning som utredaren genomförde . De kvinnoorganisationer, som har svarat på enkätundersök- ningen, organiserar sig kring en rad olika områden som hälsa, etni- citet, integration, arbetsmarknad, media, fred, våld och kultur. En övervägande majoritet av organisationerna är bildade som intresse- organisationer. Några få är mer idéinriktade. Totalt skickades enkäten ut till 127 organisationer varav 72 sva- rade. Det var således 64 organisationer som inte svarade. Av de 72 som svarade är åtta stycken regionala resurscentra, som behandlas separat på grund av deras särskilda förutsättningar. Det relativt stora bortfallet kan förklaras med att av de 127 orga- nisationerna som fick enkäten skickades ett 50-tal till riksorganisa- tioner som är bildade på etnisk grund och som får statsbidrag från . Det finns dock inte någon förteckning över vilka av organisationerna som har särskilda kvinnokommit- téer/kvinnoförbund. Enkäterna skickades därför till huvudorganisationen under adress kvinnosektionen. Av de 50 organisationerna svarade 10 kvinnokommittéer. Statligt stöd till kvinnoorganisationer Av de 64 organisationer som inte svarade på enkäten återfinns 38 i förteckning. Det största bortfallet gäller såle- des de etniska organisationerna. Det kan bero på att de flesta inte har någon särskild kvinnoorganisation. För att kompensera detta bortfall anordnade utredningen därför en särskild hearing där ett 20-tal av dessa organisationer medverkade. En närmare redogörelse från detta seminarium redovisas i kapitel 5.7. 5.5.2Kvinnoorganisationernas karaktär i genomförd undersökning De kvinnoorganisationer som har undersökts kan delas in i fem kategorier: 1.Ideella föreningar, men som kallar sig för nätverk. De är med- lemsorganisationer med styrelse, stadgar och medlemsmöten. Av de 64 kvinnoorganisationerna återfinns 34 inom denna kate- gori. 23 av dessa är verksamma nationellt. 12 har även lokal verksamhet. 2.Organisationer som kallar sig nätverk och som har en lösare organisation utan vare sig styrelse eller stadgar. Det finns som regel en samordningsfunktion, som kan vara roterande eller bestå av en samordningsgrupp. I denna kategori återfinns 4 av kvinnoorganisationerna. Det gäller Aniara, Kön spelar roll, kvinnliga ledarnätverk och HBTQ-feministiskt nät- verk. 3.Kvinnoorganisation som är verksam inom en annan organisa- tion. Gemensamt för dessa är att de har en huvudorganisation bakom sig. Det kan exempelvis vara ett nätverk för kvinnliga poliser med en nationell samordnare och ett 40-tal handledare på regional nivå. I denna kategori återfinns 12 kvinnoorganisa- tioner. 4.Utöver dessa tre huvudtyper av kvinnoorganisationer finns paraplyorganisationer som har andra organisationer som med- lemmar. De har såväl styrelse som stadgar. Inom denna kategori återfinns 9 organisationer. 5 av dessa är öppna även för enskilda medlemmar. Statligt stöd till kvinnoorganisationer 5.Dessutom finns det en övrig kategori som består av 4 orga- nisationer. De skiljer sig från paraplyorganisationer genom att de har en lösare organisationsform. Det kan vara en insam- lingsstiftelse eller att ekonomisk förening eller företag ingår. En närmare beskrivning av kvinnoorganisationerna i kategori 4 och 5 redovisas nedan i avsnitt 5.5.2 48 av kvinnoorganisationerna uppger att de har enskilda medlem- mar. 35 av dessa har endast kvinnliga medlemmar. Gränsen för att få statligt stöd är enligt den nuvarande förordningen att organisa- tionen har minst 1 500 medlemmar. Endast en av organisationerna har mer än 3 000 medlemmar och skulle därmed kunna få ett helt bidrag. 11 av kvinnoorganisationerna uppfyller kravet på medlemsantal för att få statligt stöd enligt förordningen, dvs. minst 1 500 medlemmar. 9 av kvinnoorganisationerna har mellan 500 och 1 500 medlem- mar. 18 av kvinnoorganisationerna har mellan 100 och 500 medlem- mar. 10 av kvinnoorganisationerna har färre än 100 medlemmar. Enligt den nuvarande förordningen skall organisationen finnas i minst tio landsting för att få stöd. 43 av de kvinnoorganisationer som ingår i undersökningen upp- ger att de är verksamma på nationell nivå. Av dessa finns 15 endast på nationell nivå. Det är således 28 av kvinnoorganisationerna som uppger att de är verksamma på alla tre nivåer. Av dessa är det 5 som endast verkar regionalt. 5 är verksamma antingen lokalt eller interna- tionellt. 18 av de 28 organisationerna är således verksamma även på nationell nivå. Statligt stöd till kvinnoorganisationer 5.5.5Kvinnoorganisationernas synpunkter på det statliga stödet Kvinnoorganisationerna har tillfrågats om synpunkter på det stat- liga stödet till kvinnoorganisationerna. Den vanligaste synpunkten är naturligt nog att de inte får något statligt stöd eller att stödet är för litet. En vanlig synpunkt är också att bidragssystemet försvårar kontinuiteten i arbetet. Osäkerheten med den framtida finansie- ringen gör det svårt att planera verksamheten på . Det handlar om trygghet för de anställda och att få täckning för månadshyra, porto och material. Organisationsbidrag i stället för projektbidrag Många organisationer söker mindre projektbidrag från kommun, stat, stiftelser och fonder. Flera av kvinnoorganisationerna framför önskemål om en större självständighet med att få organisations- eller verksamhetsbidrag i stället för tillfälliga projektbidrag. Där- med skulle mer tid finnas för att fokusera på verksamhetens mål i stället för att behöva ägna tiden åt att få verksamheterna att över- leva. Man påpekar att grundkostnaderna har ökat kraftigt . Det är några eldsjälar som får betala kursgårdar och arbeta ideellt utöver sina ordinarie heltidsarbeten. Flera organisationer påpekar att bidragsansökningarna kräver en omfattande administration. Man pekar också på risken att projekt- baserade bidrag styr verksamheten för mycket. Å andra sidan påpe- kar någon organisation att projektbidrag kan göra att man tvingas att planera sin verksamhet noga, vilket kan vara en fördel. Önskan om ett eget stöd De kvinnoorganisationer, som finns inom en annan organisation, får den största delen av sina bidrag via moderorganisationen. Det kan gälla ett nätverk eller en kvinnokommitté. Formen för organi- sationen bör inte avgöra om man får stöd. Ingen av organisatio- nerna uttrycker dock någon önskan om att bryta sig ur moder- organisationen. Statligt stöd till kvinnoorganisationer Kvinnoorganisationer som består av andra organisationer påpe- kar sårbarheten när någon av organisationerna drar sig ur samarbe- tet, eftersom medlemsintäkterna minskar. Kvinnoorganisationerna, som organiserar kvinnor på etnisk grund, uttrycker en känsla av orättvisa över att hänsyn inte tas till deras särskilda förutsättningar om antal medlemmar. En av organisatio- nerna som organiserar kvinnor med funktionshinder pekar på pro- blemet med att deras föreningsmedlemmars kapacitet och förmåga inte kan likställas med andra organisationer, eftersom föreningen organiserar kvinnor med funktionshinder och kroniska sjukdomar. Ett par av de politiska kvinnoförbunden reagerar på att de inte får stöd, som andra politiska partiers kvinnoförbund. Detta på grund av att de har lämnat den traditionella formen av medlems- organisation och organiserar sig som ett nätverk. Det inne- bär att verksamheten minskar och att de inte har samma förutsätt- ning att synas som de andra förbunden. Övriga synpunkter som framförs handlar om behovet av finansie- ring för det internationella samarbetet. Ideella organisationer beta- lar moms, men har inte möjlighet att dra av den. Det är svårt att söka bidrag om man inte vill organisera sig som en traditionell medlemsorganisation med stadgar och postgirokonto. Av de 72 organisationerna som har besvarat enkäten utgör 8 regio- nala resurscentrum. Dessa fungerar som länkar mellan Riksföre- ningen Nationellt Resurscentrum för kvinnor, NRC, och de lokala resurscentrum som finns runt om i landet. Det finns totalt 161 lokala och regionala resurscentrum som är medlemmar i . Dessa resurscentrum arbetar främst kring frågor om sysselsättning och tillväxt. De kan söka basfinansiering och projektstöd från Verket för näringslivsutveckling, . Statligt stöd till kvinnoorganisationer Synpunkterna från de regionala resurscentrumen på det statliga bidraget liknar övriga organisationers, trots att de har ett betydligt större basfinansiellt stöd som kan sökas hos . De pekar på ett lågt intresse från privata aktörer. De lever i stort sett på pro- jektmedel och har inte några medel för drift, administration etc. På anser man att det är osäkert att bygga upp en verksam- het som är beroende av projektmedel. De anser därför att det behövs mer offentliga medel till basverksamheten. 5.6Samarbete i paraplyorganisationer och stiftelser Inom kvinnorörelsen finns det ett omfattande samarbete mellan de olika kvinnoorganisationerna. Samarbetet sker både på lokal, regio- nal och riksnivå. Men det sker även på internationell nivå. Samar- bete sker på olika områden och i olika organisatoriska konstellatio- ner: dels utifrån verksamheter, dels utifrån särskilda frågor och med andra riksorganisationer som har särskilda kvinnoförbund/grupper/nätverk eller kom- mittéer. Utredningens utgångspunkt har varit att samarbetet mellan kvin- noorganisationerna är och har varit av största vikt för kvinnorörel- sens utveckling. Det organiserade samarbetet mellan kvinnoorgani- sationerna har stor betydelse för statens möjlighet att upprätthålla en kommunikation med kvinnorörelsen. Formerna för samarbetet förändras dock när samhället förändras. Nya behov skapar nya former av samarbete. samarbetar många organisationer i någon form av paraplyorganisation. Med paraplyorganisation menas en organisation som samlar flera olika medlemsorganisationer. De är som regel uppbyggda som ideella föreningar med stadgar och styrelse. Syftet med en paraplyorganisation är att stärka och samordna medlems- organisationernas verksamhet samt tillvarata gemensamma intressen.