sou · GSB336d3 · 2005-01-01 00:00:00 — 6 Småhus på en lantbruksenhet utgör inte någon egen taxeringsenhet utan ingår i större taxeringsenhet som omfattar fastighet med , betesmark, skogsmark eller skogsimpediment. Det är dock endast delvärdena för byggnaden och tillhörande tomtmark som utgör underlag för fastighetsskatten. För en hyreshusenhet som innehåller både bostäder och lokaler beräknas skatten för bostäder på den del av taxeringsvärdet som avser värderingsenhet för bostäder eller bostäder under uppförande eller tomtmark som hör till dessa bostäder samt annan värderingsenhet avseende tomtmark som är obebyggd. Den del av skatten som beräknas på lokaldelen omfattas inte av dämpningsregeln. De småhusenheter som avses här är de som utgör privatbostäder, dvs. småhus som till övervägande del används eller är avsett att användas av ägaren eller någon närstående till honom för permanent boende eller som fritidsbostad. Småhus som utgör näringsfastighet regleras inte i detta led. Av punkt a) andra ledet i den föreslagna lydelsen framgår att underlag för fastighetsskatt för sådan privatbostadsfastighet som avses i 2 kap. 13 § 3 inkomstskattelagen, dvs. småhus med tillhö- rande tomtmark på lantbruksenhet utgörs av bostadsbyggnads- värdet och tomtmarksvärdet eller, om det är lägre, det underlag som avses i 2 a §. Även de småhus som avses här måste uppfylla kraven för privatbostad. I annat fall är det en näringsfastighet. Av punkt b) första ledet i den nuvarande lydelsen framgår att fastighetsskatt ska betalas av den del av taxerings- värdet som belöper på bostäder, bostäder som är under uppförande, tomtmark till bostäder eller till bostäder under uppförande, obebyggd tomtmark för bostäder samt exploateringsmark för bostäder. Uppdelningen av en hyreshusenhet i en bostadsdel och en lokal- del görs normalt redan vid fastighetstaxeringen och framgår av taxeringsbeslutet. I den föreslagna lydelsen har detta led fått en vidare betydelse i syfte att minska asymmetrin i beskattning av de boende inom en och samma upplåtelseform. Där anges att fastighetsskattesatsen är av taxeringsvärdet eller, om det är lägre, det dämpade värdet som avses i 2 a § för näringsfastighet till den del taxerings- värdet avser bostäder, bostäder som är under uppförande, tomt- mark till bostäder eller till bostäder under uppförande, obebyggd tomtmark för bostäder samt exploateringsmark för bostäder. I den nya betydelsen är det inte bara bostadsdelen i hyreshus som avses utan alla näringsfastigheter i de delar de används för bostadsända- mål, dvs. även småhus som inte är privatbostadsfastigheter. Som exempel kan nämnas småhus som ägs av en bostadsrättsförening. Den nya lydelsen innebär vidare att fastighetsskattesatsen kommer att vara även för tomtmark till näringsbostäder. Samma sak gäller för exploateringsmark för bostäder. Exploate- ringsmark för småhusbebyggelse kommer alltså med den nya indelningen att beskattas olika beroende på vem som äger marken. Fysiska personer beskattas medan juridiska perso- ner beskattas . SOU 2004:36 Bilaga 4 Av punkt c) framgår att fastighetsskatt ska betalas av den del av taxeringsvärdet avseende hyreshusenhet som belöper på lokaler, lokaler som är under uppförande, tomt- mark till lokaler eller till lokaler under uppförande, obebyggd tomtmark för lokaler samt exploateringsmark för lokaler. Med lokal avses enligt fastighetstaxeringslagen kontor, butik, hotell, restaurang och liknande. Enligt direktiven skulle inte dessa fastig- heter omfattas av den nya indelningen. Som tidigare framgått före- slås för att reglerna ska vara enkla och enhetliga att även lokaldelen i hyreshus ska omfattas av den nya indelningen. I den föreslagna lydelsen har därför begreppet hyreshusenhet ersatts med begreppet näringsfastighet. Av punkt d) framgår att fastighetsskatten är av taxe- ringsvärdet avseende industrienhet och elproduktionsenhet. Inte heller dessa fastigheter skulle enligt direktiven omfattas av den nya indelningen. Av tidigare redovisade skäl har valts att även beträffande andra fastighetsskattepliktiga fastigheter låta inkomst- skattelagens indelning gälla. Eftersom industrienheter och elpro- duktionsenheter alltid utgör näringsfastigheter anges det i den föreslagna lydelsen att fastighetsskatten är för närings- fastigheter som vid fastighetstaxeringen betecknats industrienhet eller elproduktionsenhet. För att särskilja dessa fastigheter från andra näringsfastigheter som beskattas efter en annan procentsats har kopplingen till fastighetstaxeringslagens beteckningar behållits. I andra stycket finns särskilda regler om nedsättning av fastig- hetsskatten helt eller delvis för nybyggda bostadsfastigheter. Reg- lerna gäller för småhusenheter, småhus med tillhörande tomtmark på lantbruksenhet samt bostadsdelen på hyreshusenheter. Om fas- tighetsskatt ska beräknas enligt olika grunder för skilda delar av fastigheten ska underlaget för beräkningen av fastighetsskatten för dessa delar utgöras av den del av värdet som belöper på respektive fastighetsdel. Vid en övergång till inkomstskattelagens indelning av fastigheter är det viktigt att dessa regler inte får en innehållsmässig förändring. Begreppen småhusenhet och småhus med tillhörande tomtmark på lantbruksenhet ersätts med begreppet privatbostads- fastighet under förutsättning att de utgör privatbostad. För sådan fastighet eller del av fastighet beräknas nedsättningen på den del av taxeringsvärdet som avser byggnad och tomtmark om de olika delarna vid fastighetstaxeringen ingår i samma taxeringsenhet. Hyreshusenhet ersätts med näringsfastighet eftersom hyreshus utgör näringsfastigheter. Bostadshus på lantbruksenheter som är inrättade åt mellan tre och tio familjer, klassificeras som småhus vid fastighetstaxeringen. Det innebär att dessa byggnader omfattas av samma regler vid inkomsttaxeringen som övriga småhus. Av övergångsbestämmel- serna till fastighetsskattelagen framgår dock att vid tillämpningen av de särskilda reglerna om nedsättning av fastighetsskatten vid nybyggnation, ska dessa bostadshus betraktas som hyreshus. Det innebär att bostadsbyggnaden med tillhörande tomtmark omfattas av reglerna. Vid inkomsttaxeringen utgör ett småhus antingen en privat- bostadsfastighet eller en näringsfastighet. Eftersom ett hyreshus utgör en näringsfastighet måste reg- lerna om nedsättning av fastighetsskatten i denna del formuleras om. I den föreslagna lagtexten omfattas därför byggnader på en lantbruksenhet som är inrättade till bostäder åt mellan tre och tio familjer istället av hänvisningen till 2 kap. 13 § 3 inkomstskatte- lagen, där det anges att småhus med tillhörande tomtmark på lant- bruksenhet kan utgöra privatbostadsfastighet. Någon förändring ifråga om hur beräkningen av fastighetsskatten i detta sammanhang ska gå till är inte avsedd. I paragrafen finns bestämmelser om reduceringsbelopp för om- eller tillbyggnader. Bestämmelserna gäller endast för bostadsdelen på de fastigheter som vid fastighetstaxeringen betecknats hyreshus- enheter. Genom att regeln behandlar värderingsenheten bostäder omfattas inte kostnader för tomtmarken till bostäderna av reduk- tionen. Ändringarna i paragrafens första och tredje stycken är föran- ledda av förslaget att uttaget av fastighetsskatt ska baseras på inkomstskattelagens indelning av fastigheter. lag om ändring i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1984:1052) om statlig fas- tighetsskatt skall ha följande lydelse. Fastighetsskatten utgör för varje beskattningsår a) av: taxeringsvärdet eller, om är lägre, det underlag som avses är lägre, det underlag som avses i 2 a § avseende småhusenhet, i 2 a § avseende småhusenhet, om inte annat anges i b), tomtmarksvärdet eller, om är lägre, det underlag som avses är lägre, det underlag som avses i 2 a § avseende småhus på lant- i 2 a § avseende småhus på lant- bruksenhet, om inte annat anges i b,) av marknadsvärdet avseende privatbostad i utlandet, b) av: b) av: taxeringsvärdet eller, om det är taxeringsvärdet eller, om det är lägre, det underlag som avses i 2 a § avseende hyreshusenhet till den 2 a § avseende småhusenhet som del det avser värderingsenhet för bostäder, värderingsenhet för bo- städer under uppförande, värde- (1999:1229), värdet och tomtmarksvärdet eller, som hör till dessa bostäder samt om det är lägre, det underlag som avses i 2 a § avseende småhus på tomtmark som är obebyggd, lantbruksenhet som utgör när- ingsfastighet enligt 2 kap. 14 § c) av: c) av: taxeringsvärdet eller, om det är 7 Senaste lydelse 2003:1203. husenhet till den del det avser vär- deringsenhet för lokaler, värde- ringsenhet för lokaler under upp- förande och värderingsenhet avse- ende tomtmark som hör till dessa lokaler, det underlag som avses i den del det avser värderingsenhet för bostäder, värderingsenhet för bostäder under uppförande, vär- deringsenhet avseende tomtmark som hör till dessa bostäder samt annan värderingsenhet avseende tomtmark som är obebyggd, d) av: d) av: reshusenhet till den del det avser värderingsenhet för lokaler, vär- avseende tomtmark som hör till e) av: taxeringsvärdet avseende in- dustrienhet och elproduktions- enhet. Innehåller byggnaden på en fastighet, som är belägen i , bostäder och har byggnaden beräknat värdeår som utgör året före det fastighetstaxeringsår som föregått inkomsttaxeringsåret, utgår dock ingen fastighetsskatt på bostadsdelen för det fastighetstaxe- ringsåret och de fyra följande kalenderåren och halv fastighetsskatt för de därpå följande fem kalenderåren enligt vad som närmare föreskrivs i femte stycket. Detsamma gäller färdigställd eller ombyggd sådan byggnad, för vilken värdeår inte har åsatts vid ny fastighetstaxering, men som skulle ha åsatts ett värdeår motsva- rande året före det fastighetstaxeringsår som föregått inkomsttaxe- ringsåret, om ny fastighetstaxering då hade företagits. För fastighet, som avses i 2 kap. 13 § inkomstskattelagen (1999:1229), skall fastighetens andel av taxeringsvärdet på annan samfällighet än sådan som avses i 6 kap. 6 § första stycket nämnda lag inräknas i underlaget för fastighetsskatten om samfälligheten utgör en särskild taxeringsenhet. Har byggnad, som är avsedd för användning , på grund av eldsvåda eller därmed jämförlig händelse inte kunnat utnyttjas eller har i sådan byggnad för uthyrning avsedd lägenhet inte kunnat uthyras, får fastighetsskatten nedsättas med hänsyn till den omfattning, vari byggnaden inte kunnat använ- das eller uthyras. Har så varit fallet under endast av beskattningsåret, skall någon nedsättning dock inte ske. Om fastighetsskatt skall beräknas enligt olika grunder för skilda delar av fastigheten skall underlaget för beräkningen av fastighets- skatten för dessa delar utgöras av den del av värdet som belöper på respektive fastighetsdel. Den nedsättning av fastighetsskatten som föreskrivs i andra stycket skall såvitt avser småhusenhet beräknas på den del av taxeringsvärdet som belöper på värderingsenhet som avser småhuset med tillhörande tomtmark, om tomtmarken ingår i samma taxeringsenhet som småhuset. Detsamma gäller i tillämpliga delar småhus med tillhörande tomtmark på lantbruksenhet. För hyreshusenhet beräknas nedsättningen på den del av taxeringsvär- det som belöper på värderingsenhet som avser bostäder med tillhö- rande värderingsenhet tomtmark, om tomtmarken ingår i samma taxeringsenhet som hyreshuset. Detta är ett alternativ till lagförslaget att låta uttaget av fastighets- skatt baseras på inkomstskattelagens indelning av fastigheter. Även detta lagförslag syftar till att minska asymmetrin i beskattningen av de boende inom en och samma upplåtelseform. Fördelen med detta förslag är att det inte alls krävs lika stora ingrepp i den nuvarande lagstiftningen. Resultatet blir ändå det samma. I 3 § anges med vilken procentsats som fastighetsskatt skall tas ut på olika taxeringsenheter. Genom ett nytt innehåll i punkten b) kan man beträffande småhusenheter och småhus med tillhörande tomtmark på lantbruksenheter särskilt ange att om dessa fastig- hetstyper utgör näringsfastigheter vid inkomsttaxeringen ska fastighetsskatt tas ut av skatteunderlaget. Föränd- ringen medför att nuvarande punkten b) blir punkten c) och att nuvarande punkten c) blir punkt d) samt att nuvarande punkten d) blir en ny punkt e). I denna bilaga redovisas en statistisk bild av vilka slags hushåll det är som äger småhus för permanentboende och hur mycket hushål- len betalar i fastighetsskatt 2003.1 Eftersom både taxe- ringsvärde och andelen småhusägare varierar över landet delas in i sju regioner (H-regioner).2 Resultaten redovisas både för som helhet och för dessa regioner. Det är dock främst resultaten för hela som kommenteras. I allmänhet åter- kommer ungefär samma mönster i regionerna som för hela , om än på olika nivåer. Av samtliga hushåll i är det som betalar fas- tighetsskatt för permanent småhus. Andelen är lägst i den mest tätbefolkade regionen, H-region, där det bara är 1Uppgifterna utesluter alla hus som inte klassas som permanenta småhus, som fritidshus, hus i utlandet och hyreshus. Med fastighetsskatt menas fastighetsskatt för permanenta småhus minus avdrag för begränsningsregeln. I de fall hela hushållet karakteriseras efter en individ i hushållet är det hushålls- föreståndarens (den person vars personliga inkomst bäst överensstämmer med hushållets totala inkomst) egenskaper som bestämmer hushållet indelning. Datan är , men är framskriven med mikro- simuleringsmodell FASIT. H1 – /A-region. H8 – A-region. H9 – //A-region (Vid samredovisning av region 8 och 9 används . H3 Större städer – Kommuner med mer än 90 000 invånare inom radie från kommuncentrum (med kommuncentrum avses den folkrikaste församlingen i kommunen). H4 Södra mellanbygden – Kommuner med mer än 27 000 och mindre än 90 000 invånare inom radie från kommuncentrum samt med mer än 300 000 invånare inom radie från samma punkt. H5 Norra tätbygden - Kommuner med mer än 27 000 och mindre än 90 000 invånare inom radie från kommuncentrum samt med mindre än 300 000 invånare inom radie från samma punkt. H6 Norra glesbygden - Kommuner med mindre än 27 000 invånare inom radie från kommuncentrum. av hushållen som äger ett småhus. Andelen hushåll som äger ett hem ökar med avtagande befolkningstäthet och är störst i norra glesbygden, där äger ett småhus. Taxeringsvärdena, och därmed även fastighetsskatten, varierar mellan regionerna, men på motsatt sätt i förhållande till andelen småhusägare. I som helhet betalar de som äger ett perma- nent småhus i genomsnitt i fastighetsskatt för detta. I H-region betalas de högsta fastighetsskatterna, i genomsnitt , därefter följer och Malmös H-regioner. De lägsta fastighetsskatterna betalas i norra glesbyg- den, i genomsnitt . Antal som betalar fastighetsskatt för permanenta småhus Det är inte slumpen som avgör vilka hushåll som äger ett perma- nent småhus och därmed betalar fastighetsskatt för detta. Både behov och inkomster varierar över livscykeln, vilket innebär att det relativa antalet som äger småhus varierar. I tabell 1 redovisas hur stor andel av hushållen i olika åldersgrup- per som äger småhus. Andelen hushåll som äger ett småhus varierar kraftigt mellan olika åldersgrupper. Få unga hushåll äger småhus. Andelen som äger småhus ökar sedan till pensionsåldern, varefter andelen som äger småhus avtar igen. Om hushållen delas in efter hushållens sammansättning visar det sig att andelen hushåll som äger småhus varierar starkt beroende på dess sammansättning. Samboende äger småhus i större utsträckning än ensamstående. Det är också vanligare att hushåll med barn äger småhus än hushåll utan barn. Ensamstående pensionärshushåll äger småhus i större utsträckning än ensamstående under , medan samboende pensionärshushåll äger småhus i lägre omfattning än motsvarande hushåll under . Resultaten visas i tabell 2. Hushållen uppdelade efter H-region och ålder, andel som äger permanent småhus Källa: Beräkningar från HEK. Hushållen uppdelade efter H-region och hushållets sam- mansättning, andel som äger permanent småhus Källa: Beräkningar från HEK Om hushållen delas in efter socioekonomiska grupper, som i tabell 3, visar resultaten att arbetare och lägre tjänstemän äger småhus i ungefär samma omfattning, medan det är vanligare att tjänstemän i mellanställning och högre tjänstemän äger småhus. Det är också ganska vanligt att företagare och jordbrukare äger småhus. De grupper där det är minst vanligt att hushållet äger småhus är i pensionärshushåll och gruppen övriga hushåll. Om hushållen delas in efter inkomststandard3 i inkomstdeciler4 visar det sig att andelen som äger småhus stiger med ökande inkomst. Andelen ökar från att äger småhus i decil 1 till att mer än hälften av hushållen, , äger småhus i decil 10. Se resultaten i tabell 4. 3Med inkomststandard menas summan av marknadsinkomster och positiva transfereringar minus skatter och negativa transfereringar. Denna summa divideras med en ekvivalensskala, som är ett mått på hushållets försörjningsbörda, för att få fram inkomststandarden. Här används den konsumtionsenhetsskala som rekommenderar vid beräkning av socialbidrag, vilket innebär att en ensamstående vuxen får en konsumtionsvikt på 1,16, ett samboende par har vikten 1,92, varje tillkommande barn har vikten 0,56, varje till- kommande barn har vikten 0,66, varje tillkommande barn 0,76 och varje ytterligare tillkommande vuxen 0,96. Två hushåll, ett med en ensamstående person och en barnfamilj bestående av ett sammanboende par med tre barn, 2, , jämförs. Den ensamstående har en disponibel inkomst på , medan barnfamiljen har en disponibel inkomst på Barnfamiljens disponibla inkomst är 1,5 gånger så hög som den ensamstå- ende. Detta säger dock inte så mycket om hushållens ekonomiska situation, eftersom för- sörjningsbördan för barnfamiljen är större än för den ensamstående. För att göra en mer rättvisande jämförelse används en. konsumtionsenhetsskala, där varje person i hushållet får en schabloniserad vikt beroende på hur mycket personen antas konsumera. Används Social- styrelsens konsumtionsenhetsskala har den ensamstående personen i exemplet ett konsum- tionsutrymme på (200 000/1,16) och varje person i barnfamiljen ett konsumtionsutrymme på (500 000/3,9). Den ensamstående personen har med detta mått alltså en högre inkomststandard än barnfamiljen, trots en lägre inkomst. 4Befolkningen delas in i tio lika stora grupper med stigande inkomststandard. 1 ingår de av hushållen med lägst inkomststandard, i decil 2 ingår de av hushållen med näst lägst inkomststandard osv. till decil 10 där de av hushållen med högst inkomststandard återfinns. I percentil 95 återfinns de av hushållen med högst inkomststandard. Hushållen uppdelade efter H-region och socioekonomisk grupp, andel som äger permanent småhus Källa: Beräkningar från HEK. Hushållen uppdelade efter H-region och inkomststan- dard, andel som äger permanent småhus Källa: Beräkningar från HEK Det är inte bara andelen hushåll som äger småhus som varierar mellan olika grupper av hushåll. Även taxeringsvärdena, och där- med även fastighetsskatten, för de som äger småhus varierar syste- matiskt mellan olika hushållstyper. Om hushållen delas in i åldersgrupper visar resultaten att den inbetalade fastighetsskatten varierar med hushållets ålder. Skatten ökar upp till åldersgruppen 45–och ligger på samma nivå i åldersgruppen 55–. Därefter går nivån på den inbetalda fastig- hetsskatten ner. Se tabell 5. Om hushållen delas in efter hushållens sammansättning visar det sig att gifta och sammanboende i genomsnitt betalar mer i fastig- hetsskatt än ensamstående och att hushåll med barn bor i hus med högre taxeringsvärden än hushåll utan barn. Pensionärshushåll betalar i genomsnitt något mindre i fastighetsskatt än motsvarande hushållstyp under . Se tabell 6. Hushållen uppdelade efter H-region och ålder, genom- snittlig fastighetsskatt för de som betalar fastighetsskatt Källa: Beräkningar från HEK. Hushållen uppdelade efter H-region och hushållstyp, genomsnittlig fastighetsskatt för de som betalar fastighetsskatt Källa: Beräkningar från HEK. Om hushållen delas in efter socioekonomisk grupp, som i tabell 7, visar det sig tjänstemän i allmänhet betalar mer i fastighetsskatt än arbetare och att högre tjänstemän betalar mer i fastighetsskatt än tjänstemän i mellanställning som i sin tur betalar mer i fastighets- skatt än lägre tjänstemän. Pensionärshushållen betalar i genomsnitt mindre fastighetsskatt än den övriga befolkningen, liksom den genomsnittlige företagaren. Om hushållen delas in efter inkomststandard visar resultaten att den genomsnittliga fastighetsskatten stiger med ökad inkomststan- dard. Det är först i decil 8 som fastighetsskatten överstiger medel- talet för samtliga som äger småhus. Detta framgår av tabell 8. Hushållen uppdelade efter H-region och socioekonomisk grupp, genomsnittlig fastighetsskatt för de som betalar fastighets- skatt Källa: Beräkningar från HEK. Hushållen uppdelade efter H-region och inkomststan- dard, genomsnittlig fastighetsskatt för de som betalar fastighets- skatt Källa: Beräkningar från HEK Resultaten i denna beskrivning av hur stor andel av olika typer av hushåll som betalar fastighetsskatt för permanenta småhus samt hur mycket de betalar visar att både ägande och fastighetsskatt varierar mellan olika hushållstyper och mellan olika delar av landet. De regionala skillnaderna, både vad gäller andelen som äger ett småhus och den genomsnittliga fastighetsskatten, är stora. Andelen hushåll som betalar fastighetsskatt för permanenta småhus är lägst i H-region, där av hushållen äger ett småhus. Andelen hushåll som äger småhus ökar med avtagande befolkningstäthet. I norra glesbygden betalar ungefär hälften av hushållen fastighetsskatt. Förhållandet är det motsatta vad gäller nivån på den genomsnitt- liga fastighetsskatten. De H-regioner där andelen småhusägare är lägst har högst fastighetsskatt och vice versa. I H- region är det genomsnittliga fastighetsskatten för permanenta små- hus , medan den är i norra glesbygden. Fastighetsskatten varierar inte bara efter regioner, utan också efter egenskaper hos hushållen. När hushållen delas in efter ålder, hushållets sammansättning, socioekonomiska grupper och in- komststandard finner man ett tydligt mönster. I allmänhet har de grupper där en stor andel äger småhus också höga taxeringsvärden. När befolkningen delas in i åldersgrupper syns ett tydligt livscy- kelmönster. Relativt få unga hushåll äger ett småhus. Andelen som äger ett småhus ökar sedan fram till pensionsåldern, för att därefter avta. Taxeringsvärdena, och därmed också fastighetsskatten, följer samma mönster. De är låga för yngre människor, högst i medel- åldern och återigen – i genomsnitt – lägre för pensionärshushållen. Om befolkningen delas in efter hushållets sammansättning visar det sig inte oväntat att samboende äger småhus i större utsträck- ning än ensamstående och att andelen som äger småhus ökar om det finns barn i hushållet. Detsamma gäller för taxeringsvärdena. Pensionärshushåll har i genomsnitt lägre taxeringsvärden än mot- svarande hushåll under med samma egenskaper. Om hushållen delas upp efter socioekonomisk grupp eller in- komststandard visar resultaten att ju högre inkomststandard, hus- hållet har, desto fler äger småhus och desto högre är de genom- snittliga taxeringsvärdena för de hushåll som äger småhus. Detsamma gäller om hushållen delas in efter socioekonomisk indelning, där tjänstemän äger småhus i högre utsträckning än arbetare. Resultaten visar också att både andelen som äger småhus och de genomsnittliga taxeringsvärdena varierar systematiskt med hushål- lens egenskaper. Detta förhållande gäller såväl i hela som i de olika regionerna, men nivån på andelen småhusägare och storle- ken på taxeringsvärdena till stor del beror på vilken region hushål- let bor i. Denna bilaga ger en överblick över vilka hushåll som innehar beskattade förmögenheter, dvs.