sou · GSB374d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Utredningen visade inte att A:s självdestruktiva handlingar och uttalanden tillkommit under inflytande av en allvarlig psykisk stör- ning eller annat psykiskt tillstånd som var av så allvarlig karaktär att uppehållstillstånd borde beviljas på den grunden. A:s kristillstånd framstod i stället som väsentligen betingat av de avvisningsbeslut som meddelats mot honom. Vid en samlad bedömning ansågs inte verkställighet av avvisningen som stridande mot humanitetens krav i utlänningslagens mening. UN:s beslut meddelades . Sjukdom/annan nära anhörig i 86-98 Avslag på ansökan avseende 85-årig kvinna från med vuxen dotter i Kvinnan ansökte om uppehållstillstånd för att bosätta sig hos dottern , som bott i och varit svensk medborgare . Av utredningen framgick att A , , hade ansökt om uppehållstillstånd i men fått avslag. Däremellan hade även dottern ansökt om uppehålls- tillstånd för sin mors räkning. Vid tiden för den ansökan som gjor- des bodde A i en lägenhet i . Hon var frisk för sin ålder men klarade sig inte ensam. Hon hade tidigare fått hjälp av en annan dotter, bosatt i , vilken avlidit . För det fall att A skulle beviljas uppehållstillstånd i avsåg dottern att svara för hennes försörjning. Regeringen fann inte att det förelåg något sådant särskilt bero- endeförhållande som skulle vara tillräckligt för att bevilja uppe- hållstillstånd; A:s ansökan om uppehållstillstånd gjordes efter att B fått permanent uppehållstillstånd i och det bero- endeförhållande som åberopats hade uppkommit först sedan A:s andra dotter avlidit. Om A:s förhållanden i hade inte fram- kommit annat än att hon hade egen bostad och klarade sin försörj- ning. Vid en sammantagen bedömning ansåg regeringen inte att det förelåg sådana ömmande och udda omständigheter att uppehålls- tillstånd skulle beviljas. Regeringens beslut meddelades . 86-98 Bifall till ansökan avseende 85-årig kvinna från med vuxen dotter i . Kvinnan kom till med visering för tre måna- ders vistelse. Efter inresan i ansökte hon om uppehållstill- stånd för bosättning hos sin dotter , som bott i och varit svensk medborgare . Av utredningen framgick att A varit änka , att hon efter dottern B:s flytt fått hjälp av en dotterdotter som flyttat till samt att de enda anhöriga hon hade kvar på hemorten var två systrar som båda var i behov av vård. att hon efter dotterdotterns flytt fått svårare och svårare att klara sig själv; hon hade långt till affären och besvärades av missbruk och kriminalitet i bostadsområdet. Dottern hade besökt henne samt däremellan skickat paket med förnödenheter. blev emellertid situationen akut, varför dottern och hennes make hämtade A till . För det fall att A skulle beviljas uppehållstillstånd i hade hon försörjning ordnad genom egna medel och genom hjälp från släktingarna. I ett läkarintyg angavs att A led av ett flertal diagnostiserade hjärt- och lungsjukdomar, däribland hjärtsvikt, kronisk luftrörskatarr samt upprepade lunginflammationer. En traumatisk händelse som en avvisning från bedömdes kunna utlösa ett direkt och livshotande tillstånd hos henne. Regeringen angav i sin bedömning att stor vikt fick fästas vid innehållet i det ingivna läkarintyget. Mot bakgrund av A:s hälsotill- stånd ansågs det därför inte rimligt att kräva att hon skulle åter- vända till hemlandet, utan uppehållstillstånd beviljades grundat på humanitära skäl. Regeringens beslut meddelades . Anpassning till svenska förhållanden UN 298-95 Avslag på ansökan om uppehållstillstånd – ej stridande mot humanitetens krav att verkställa avvisning av utlänning som avsagt sig sitt medborgarskap och blivit statslös. Se referat under rubriken . 66-96 Bifall till ansökan om permanent uppehållstillstånd för familj med tre barn (7, 10 och ) som vistats i i samband med att fadern arbetat i diplomatfamilj och haft s.k UD- visering. Mannen A, (medborgarskap anges ej i det refererade beslutet) kom till med s.k. UD-visering för att tjänstgöra hos en diplomatfamilj. A anställdes senare för att arbeta på hemlandets ambassad när denna öppnats i . A:s hustru , , kom till , även hon med giltig UD- visering. I ärendet förekom olika uppgifter om när makarnas dotter kommit till . Enligt vad A uppgett i utredning hos polis- myndigheten samt vad som angetts i ett överklagande skulle dock C ha kommit till som B. Under B:s vistelse i födde hon barnen . Sedan UD-viseringarna hade gått ut och makulerats ansökte familjen om uppehålls- och arbetstillstånd för bosättning. Som skäl för ansökan åberopade de att de behövde tillstånd att vistas här för att kunna försörja sig i landet. De åberopade också den tid de vistats i . Av utredningen framgick bland annat följande om familjens för- hållanden. Ambassaden där A hade varit anställd hade stängts . deltog han i en datakurs men saknade anställning. B hade under vistelsen i ansökt om arbetstill- stånd – 1987 men fått avslag. Enligt intyg från arbetsgivare hade hon dock – 1993 arbetat som hotellstäderska och ekonomibiträde, vilket hon fortfarande gjorde . C hade under vistelsen i bland annat studerat på en vårdskoleutbildning och hade en termin kvar. D hade gått två årskurser i svensk skola. De två yngsta barnen talade enbart svenska. Enligt en inlaga från Coordination rådde stor risk för att A och hans familj, på grund av deras regionala ursprung, skulle komma att förföljas av separatis- terna om de återsändes till hemlandet. A uppgav att han hade folk- bokförts i . Kopior på röstkort för makarna hade getts in i ärendet. Regeringen fann att familjen inte hade åberopat några omstän- digheter som berättigade dem till asyl i . Vidare anförde regeringen att personal vid en ambassad eller konsulat, enligt gällande internationella konventioner, normalt inte skulle betraktas som bosatt i tjänstgöringslandet. Vidare konstaterade regeringen: Anställning vid utländsk ambassad eller utländskt konsulat medför enligt praxis normalt inte sådan anknytning till att uppehålls- tillstånd beviljas om anställningen upphör. Detta gäller oaktat om den diplomatiske tjänstemannens maka eller make har beviljats arbetstill- stånd personen varit anställd vid den utländska beskick- ningen. Undantagsvis kan dock uppehållstillstånd för bosättning beviljas sedan anställningen upphört i fall där det varit fråga om en mycket långvarig anställning (jfr prop. 1983/84:144 s. 78). Detta har tillämpats när personen haft sin försörjning tryggad, exempelvis genom pension. Regeringen finner att undantag från ovan nämnda regel även kan göras i ömmande fall där det föreligger starka humani- tära skäl. Regeringen konstaterar att A och hans familj inte kan anses ha varit bosatta i och, enligt praxis, att de inte kan anses ha fått sådan anknytning hit de vistats här med stöd av UD- visering att uppehållstillstånd bör beviljas enbart på denna grund. Regeringen konstaterar dock vidare att A faktiskt vistats i under en mycket och att han och familjen i strid mot gällande bestämmelser blivit folkbokförda här. Mot denna bakgrund finner regeringen att det vore inhumant att nu tvinga A och hans familj att lämna . Familjen bör därför beviljas permanent uppehållstill- stånd. Regeringens beslut meddelades . 69-97 Bifall till ansökan om permanent uppehållstillstånd för kvinna från och hennes barn för att möjliggöra kontakt mellan barnet och dennes i bosatte far. Kvinnan , , kom till och ansökte om asyl. Hon var förlovad med mannen B. Denne lämnade 1990 samt ansökte om och beviljades asyl i . A anförde i asylansökan att polisen i hade förhört henne om fästmannen efter att han flytt till samt att andra kurder, däribland hennes far, hade utsatts för förföljelser i hemlandet. Hon åberopade också humanitära skäl då hon enligt kurdisk sed och tra- dition var trolovad med B och då ett återsändande skulle innebära en risk att hon blev socialt utstött och brännmärkt. Före A:s inresa i hade hon –1994 ansökt om visering för inresa i vid fem tillfällen, samtliga ansökningar hade dock avslagits. A:s ansökan om uppehållstillstånd avslogs av . Därefter gifte sig A och B . fick de dottern . UN överlämnade A:s och C:s ärenden till regeringens prövning. Av utredningen framgick följande om A:s och C:s förhållanden. A och B separerade och ansökte om äktenskapsskillnad. Denna ansökan återkallades senare och parterna flyttade samman igen . De separerade kort därefter på nytt och ett nytt mål om äktenskapsskillnad inleddes. Enligt ett interimistiskt tingsrättsbeslut skulle A ensam ha vårdnaden om dottern, medan B skulle ha umgängesrätt . A anförde att hon ville att umgänget mellan dottern och fadern skulle utvidgas till ett normalt umgänge. Sedan ärendet överlämnats till regeringen tillkom dock uppgifter om att B under samman- boendet med A skulle ha hotat henne vid upprepade tillfällen, varav ett mycket allvarligt, samt utsatt henne för långvariga trakasserier. A och C bodde därefter på en flyktingförläggning. Tingsrätten dömde till äktenskapsskillnad mellan A och B SOU 2004:74 Bilaga 7 och förordnade att A skulle ha ensam vårdnad om dottern. Ett läkarintyg avseende A angav att hon till följd av hot och trakasserier från maken led av symptom liknande posttraumatiskt stressyndrom. Även dottern bedömdes ha fått ett mer tillbaka- draget beteende. Dock hade umgänget mellan B och C fungerat väl och utökats till ett regelbundet umgänge om per gång. Regeringen fann att A och C inte hade rätt till asyl och att de inte heller kunde anses som skyddsbehövande i övrigt enligt utlän- ningslagens mening. Regeringen anförde vidare att A bott i tillsammans med sin före detta man under och att A:s situation borde kunna jämställas med en s.k. sprucken anknyt- ning där en person normalt sett har haft ett eller ett flera tids- begränsade uppehållstillstånd när förhållandet upphör. Uppgifterna i läkarintyget talade inte för att A eller C skulle drabbas särskilt hårt av ett återvändande till och uppehållstillstånd av humanitära skäl kunde därför inte beviljas på den grunden. Frågan var då i stället om C borde tillåtas att stanna i på grund av sin anknytning till B som var bosatt här. Regeringen fann utrett att B och C träffades regelbundet och att de hade en funge- rande relation. Vidare hänvisades till bestämmelser i som talar om barnets behov av nära och goda relationer till båda sina föräldrar, trots att dessa är i konflikt med varandra. Regeringen anförde vidare bl.a.: I görligaste mån bör utlänningslagen tolkas så att den ordning som gäller för barn som bor i , och de hänsyn som tas till dem, även ges inflytande över vad som bör gälla för barn som har åtminstone en förälder boende här. I förevarande fall är utrett att B, C:s pappa, har ett fungerande umgänge med sin dotter. Såvitt framgår av handlingarna i ärendet verkar båda föräldrarna för att umgänget skall komma till stånd och fungera. Ett synsätt innebärande att barn närmast regel- mässigt anses ha det bäst i , oavsett språklig, kulturell och nationell bakgrund och tillhörighet strider inte minst mot det synsätt ger uttryck för. Ett barn har dock ett grund- läggande behov av ett stabilt och varaktigt förhållande till båda sina föräldrar. Regeringen bedömer att det i detta fall inte skulle vara rim- ligt att, mot bakgrund av de uppslitande förhållanden C redan nu varit utsatt för p.g.a. föräldrarnas situation, tvinga C att resa tillbaka till . Regeringen beaktar även att ett barns tidsperspektiv skiljer sig från vuxnas. är för ett litet barn en oändligt då person- ligheten genomgår stora och dramatiska förändringar. Det står enligt regeringens bedömning helt klart att C:s umgänge med pappan skulle försvåras avsevärt om C bor i . Regeringen finner att vikten av att C får en fortlöpande kontakt med sin pappa är en sådan omstän- dighet som bör väga tungt vid bedömningen. C har under sina första två levnadsår redan utsatts för flera uppslitande och för ett litet barn mycket traumatiska upplevelser. Hon har tillbringat sitt första år i en kärnfamilj för att därefter leva tillsammans med sin mamma utan någon kontakt med pappan. Umgänget med pappan har därefter åter- upptagits och fungerar enligt uppgift bra. Mot bakgrund härav bedö- mer regeringen att det skulle vara till men för C att återigen bryta med sin pappa för att bo i , ett land som C för övrigt aldrig har bott i. Regeringen ifrågasätter inte att C skulle kunna få det bra i hemlan- det. Regeringen bedömer dock att det vore olämpligt att nu frånta C möjligheten att upprätthålla kontakten med sin pappa. Vid en sammantagen bedömning av omständigheterna fann rege- ringen att det förelåg sådana synnerliga skäl att C skulle beviljas permanent uppehållstillstånd och därigenom att även A skulle tillåtas att stanna här. Regeringens beslut meddelades . UN 312-97 Bifall till ansökan om permanent uppehållstillstånd avseende bosnien-kroatisk familj med två barn efter bedömning av sammanvägda omständigheter i ärendet, däribland lång vistelsetid i i avvaktan på beslut. Mannen A, , kvinnan , och deras två barn kom till . Deras asylansökan avslogs och ett avvis- ningsbeslut meddelades, men verkställdes inte. Efter att avvis- ningsbeslutet upphävts meddelades i stället ett tids- begränsat uppehållstillstånd för tiden . Familjen ansökte därefter på nytt om asyl. Av utredningen i ärendet framgick i huvudsak följande. Familjen, som var katoliker, bedömde att de inte kunde återvända till sin hemstad som serberna kontrollerade. Vid tiden för den slutliga prövningen i ärendet – – var familjen i ett mycket ned- gånget hälsotillstånd. Föräldrarna kände sig utbrända och avtrub- bade. Båda var ordinerade lugnande medicin. Barnen hade mar- drömmar och var ständigt oroliga. Eftersom familjen var medborgare i såväl som prövades deras ansökningar i förhållande till båda staterna. UN bedömde att familjen inte kunde återvända till utan risk för trakasserier, men väl till . Vid bedömningen av om det ändå förelåg sådana huma- nitära skäl att familjen skulle tillåtas stanna i konstaterade nämnden till att börja med att ärendet rörde barn. nämndens prövning av ärendet var barnen fyra och nästan . Familjen hade vistats i och barnen fick därigenom anses ha fått en stark anknytning till svenska för- hållanden. UN fann vid en sammantagen bedömning av omständigheterna i ärendet – varvid främst beaktades vistelsetidens längd i , barnens anknytning till , föräldrarnas psykiska hälsa och det förhållandet att familjen hade haft tidsbegränsade uppehållstillstånd – att det förelåg skäl av sådan humanitär art att familjen skulle tillåtas stanna i med permanenta uppehålls- tillstånd. UN:s beslut meddelades . UN 315-97 Bifall till tidsbegränsat uppehållstillstånd avseende man från gift med svensk kvinna och för vilken tidigare avvisnings- beslut inte kunnat verkställas. Mannen A, , kom till tillsammans med sin far och ansökte om asyl. Asylansökan avslogs och avvis- ningsbeslut meddelades . A gav in nya ansökningar om uppehållstillstånd men båda avslogs. gav A in ytterligare en ny ansökan. Han anförde att han hade inlett ett förhållande med en svensk kvinna , att de varit sammanboende och att de var gifta . Han tillade att han hade försökt resa till- baka till för att därifrån ansöka om uppehållstillstånd grundat på anknytning, men att ambassaden hade meddelat honom att han inte skulle beviljas inresetillstånd. Han tillade att både han och hustrun mådde dåligt av den osäkra situationen. UN anförde att det fick anses uppenbart att A skulle ha beviljats uppehållstillstånd på grund av anknytning om han hade haft möj- lighet att ge in ansökan från hemlandet. A ansågs dock inte ha visat att en verkställighet av avvisningsbeslutet skulle innebära sådant allvarligt men att verkställigheten redan på den grunden skulle upphävas. Någon lösning av verkställighetsproblematiken bedöm- des emellertid inte vara nära förestående. Med hänsyn därtill och då A hade ett relativt långvarigt och till synes seriöst förhållande med en svensk kvinna fann UN att det inte var rimligt att vidhålla en verkställighet av avvisningsbeslutet. Då det alltså ansågs stridande mot humanitetens krav att verkställa avvisningen upphävdes denna. Eftersom A:s anknytning till var en grundförutsättning för att meddela tillståndet fann UN att tillståndet skulle tidsbegränsas genom uppskjuten invandringsprövning. UN:s beslut meddelades . UN 326-97 Bifall till ansökan om permanent uppehållstillstånd för kvinna och två barn (0 och ) från Kosovo. Bifall till tidsbegränsat uppehållstillstånd under prövotid för mannen i familjen. Mannen A, , och kvinnan , , kom till i sep- tember 1992 och ansökte om asyl. Under vistelsen i fick A och B barnet , född och barnet , född . Ytterligare ett barn som fötts under vistelsen i avled som spädbarn och var begravd här. Familjens första asylansökan avslogs, liksom en ny ansökan som gavs in . Familjen ansökte därefter på nytt om att beviljas uppehållstillstånd. Av utredningen framgick att mannen A hade dömts för flera trafikbrott, bl.a. olovlig körning, under vistelsen i . Påfölj- den hade bestämts till dagsböter och i ett fall till villkorlig dom för- enat med dagsböter. Vid tiden för prövningen av den nya ansökan var A misstänkt för ytterligare fall av olovlig körning, begånget . UN konstaterade, efter en redogörelse för de speciella hänsyn som måste tas i ärenden där barn är berörda, att de tidigare hindren för verkställighet av avvisningsbeslutet inte hade berott på familjen och att det vid tiden för prövningen av ansökan fortfarande inte gick att verkställa avvisningar till . Vidare konstaterade UN att familjen hade vistats i i ungefär och att åtminstone det äldsta av de två barnen fick anses ha fått anknytning till svenska förhållanden under vistel- sen här. UN fann, mot bakgrund av att hänsynen till barnens bästa skall komma i första hand, att A:s brottslighet inte skulle hindra ett bifall till uppehållstillstånd för övriga familjemedlemmar. UN bedömde också att det förelåg humanitära skäl av sådan styrka att i vart fall B och barnen skulle tillåtas att stanna i landet med perma- nenta uppehållstillstånd. UN prövade därefter vilken inverkan A:s brottslighet skulle ha för bedömningen av hans ansökan. Den brottslighet som A hade gjort sig skyldig till var sådan att han normalt borde avvisas. Mot bakgrund av hans mycket starka anknytning till beviljades han dock ett tidsbegränsat uppe- hållstillstånd med en prövotid . Det tidigare avvisnings- beslutet för A kvarstod. UN:s beslut meddelades . UN 320-98 Bifall till tidsbegränsat uppehållstillstånd för pojke () från som kommit ensam till och vars föräldrar inte kunnat återfinnas. Pojken A kom till och ansökte om asyl. Ansökan avslogs och A gav därefter in en ny ansökan om uppe- hållstillstånd. A anförde att han det var oklart om hans föräldrar befann sig i eller i . De befann sig i vart fall i . För det fall att föräldrarna skulle påträffas i gjorde A gällande att det förelåg hinder att verkställa ett avvisningsbeslut dit. Utredningen i ärendet visade att A:s familj hade flyttat från och att det inte hade varit möjligt att få tag på deras nya adress eller återfinna familjen. A anförde vidare att han hade vistats i under samt att han hade anpassat sig mycket väl till det svenska samhället och lärt sig det svenska språket. Han hade klarat grund- skolan utmärkt och planerade vidare studier på gymnasiet. Slutligen åberopade han att han mådde psykiskt dåligt av den rådande situa- tionen. I ett bifogat läkarintyg angavs att A hade depressiva symp- tom med sömn- och ätstörningar och återkommande suicidtankar. Det bedömdes finnas risk för suicidförsök om A inte fick ett besked i frågan om uppehållstillstånd. UN konstaterade att A hade en förhållandevis låg ålder och att han hade anpassat sig väl till . Hans anknytning till hade förstärkts sedan hans tidigare ansökan om asyl, som han befunnit sig i en mycket prövande situation genom att avvakta en verkställighet av utvisningsbeslutet. Minderåriga barn borde visserligen beredas möjlighet att vistas hos föräldrarna men detta hade omöjliggjorts av att A:s föräldrar inte kunnat återfinnas. Avvisning kunde därför inte ske vid tiden för UN:s prövning och A beviljades ett tidsbegränsat uppehållstillstånd t.o.m. . UN:s beslut meddelades . UN 334-98 Bifall till ansökan om permanent uppehållstillstånd avseende man från och efter bedöm- ning av sammanvägda omständigheter i ärendet, däribland lång vis- telsetid och anknytning till svenska förhållanden. Mannen A, , kom till med ett kroatiskt pass och ansökte om asyl. A hade före inresan i ansökt om uppehålls- och arbets- tillstånd grundat på anknytning men fått avslag. En ny ansökan, grundad på ett arbetserbjudande, avslogs . beviljades A uppehålls- och arbetstillstånd för perioden fram till . I en inledande utredning hade A gjort gällande att han kom från en stad i . I en senare inlaga till hävdade han att han kom från en stad i , men att han tvingats lämna den och flytta till på grund av kriget. Han uppgav då också att han var kroat. I överklagandet av SIV:s beslut gjorde han gällande att han tvingats ansöka om kroatiskt pass enbart för att kunna lämna samt att han senare hade lämnat tillbaka passet till ambassaden och ansökt om att befrias från det kroatiska medborgarskapet. Av utredningen framkom vidare att A arbetade som lokalvårdare samt att han sammanlevde i med sina två söner, födda och 1974. En av sönerna hade beviljats uppe- hålls- och arbetstillstånd i . Den andre sonen hade vid tiden för UN:s beslut meddelats ett lagakraftvunnet utvisningsbeslut. Som skäl för sin ansökan uppgav A huvudsakligen följande. Han och hans hustru hade utsatts för svåra förhållanden i hemlandet; han själv hade torterats och hustrun hade utsatts för grov våldtäkt. A och hans hustru var medborgare enbart i , inte i . Hustrun och en av deras söner som var kvar i hem- landet var sannolikt döda. Han hade arbetat i och etablerat sig på arbetsmarknaden. Han hade också helt anpassat sig till svenska förhållanden. UN fann att A:s asylansökan skulle prövas i förhållande till både och och att A i vart fall inte var att anse som flykting med avseende på . UN fann vidare inte visat att A hade levt i någon hushållsgemen- skap med den son som beviljats uppehålls- och arbetstillstånd i , inte heller att det förelåg något sådant beroendeförhållande att de svårligen skulle kunna leva åtskilda. Uppehållstillstånd kunde därigenom inte meddelas på den grunden. Beträffande A:s påstående om etablering på arbetsmarknaden fann UN att han visserligen hade haft arbete som inte stått i strid med utlänningslagen, men att han inte hade inne- haft uppehållstillstånd grundat på anknytning. Han kunde därför inte heller på den grunden beviljas uppehållstillstånd. Emellertid fann UN vid en sammantagen bedömning att det fick anses föreligga sådana humanitära skäl att A skulle beviljas perma- nent uppehållstillstånd. Vid bedömningen beaktades särskilt den långa vistelsetiden och den anknytning A fick anses ha fått till svenska förhållanden. UN:s beslut meddelades . 96-01 Bifall till ansökan om permanent uppehållstillstånd för barn som vistats i . Kvinnan och hennes son B kom till från . dömdes A av svensk domstol till fängelse. I domen beslutades att hon skulle utvisas med förbud att återvända till . A ansökte om att utvisningen skulle upphävas och att hon skulle beviljas permanent uppehållstillstånd. Hennes ansökningar avslogs men hon beviljades ettåriga uppe- hålls- och arbetstillstånd, senast fram till . Även A:s son B ansökte om permanent uppehållstillstånd. Som grund för B:s ansökan anfördes att han var mycket väl- anpassad till svenska förhållanden, att han talade bra svenska och gick i första klass i skolan. Han uppgavs inte ha någon anknytning till . Regeringen anförde att A, som var , hade vistats i under och anpassat sig väl till svenska förhållan- den. Vid en samlad bedömning av omständigheterna i ärendet fann regeringen att A skulle beviljas ett permanent uppehållstillstånd av humanitära skäl. Regeringens beslut meddelades .