sou · GSB3122d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Det krav som bör ställas på en placering utanför åtgärder är enligt förarbetena att den är förenad med strukturerad verksamhet vars syfte är att främja den unges anpassning i samhället. Det bör naturligtvis inte förekomma att den unge placeras i eget boende eller i föräldrahemmet, eftersom en sådan placering skulle urholka påföljdens innehåll. Som nämnts skall SiS besluta om vistelse utanför institutionen efter samråd med socialnämnden i den dömdes hemkommun. Om det är fråga om en placering utanför institutionen fordras dessutom att socialnämnden i den dömdes hemkommun samtycker till placeringen eftersom det är kommunen som får svara för kostnaderna för detta. Undantag gäller självklart om placeringen sker på någon annan av SiS institutioner, t.ex. någon form av utslussningsboende. Det särskilda ungdomshemmet behåller behandlingsansvaret för den unge när han vistas utanför hemmet, men ansvaret för hans omedelbara behov av t.ex. bostad och ekonomiskt stöd vilar på i den unges hemkommun. Beslut om vistelse utanför hemmet bör vid behov förenas med särskilda villkor om t.ex. drogfrihet och kontakt. Behovet av villkor prövas av SiS i samråd med . Vistelsen utanför hemmet skall vara så ordnad att företrädare för hemmet kan följa den unges förehavanden bl.a. för att snabbt kunna återföra denne till hemmet vid misskötsamhet. Utslussning är alltså enligt LSU en del av verkställigheten av påföljden sluten ungdomsvård. Utslussningen upphör följaktligen med verkställigheten. Om den unge sköter sig väl bedrivs vården under allt öppnare former och möjligheten till obevakade permissioner ökar i slut- skedet av verkställigheten som en förberedelse för frigivningen. På Sundbo ungdomshem kan ungdomarna i utslussningsskedet vårdas vid den öppna verksamheten i . I denna fas skall den dömde ha sysselsättning och fritidsintressen utanför institutionen. Samma gäller de ungdomar som gått vidare till öppna avdelningar på Råby ungdomshem. Även vid Bärbys öppna behandlingsavdelning Bågen finns möjlighet att gå i skola eller praktisera utanför institutionen. Permissionerna är en del av utslussningen till en fungerande tillvaro. Genom vistelser utanför ungdomshemmet försöker man låta den unge bibehålla kontakten med omvärlden för att på så sätt minimera skadeverkningarna av institutionsvården. permission skall dock hänsyn tas till samhällsskyddet och risken för avvikning och återfall i brottslighet. Det finns riktlinjer för permissioner för unga dömda till LSU enligt en s.k. stege. Permission beviljas för dem med påföljd än först efter två månaders verkställighet och för dem med en påföljd tidigast . Först skall den unge klara vistelser utanför institutionen tillsammans med personal. Innan den unge får lämna institutionen på egen hand skall permissionsadressen (oftast föräldrahemmet) kontrolleras genom att personal följer med första gången – för att kartlägga eventuella risksituationer och förebygga misslyckanden i form av återfall i missbruk, kriminalitet eller avvikningar. Beslutsfattaren vid placeringsenheten har –2001 behandlat totalt 2 707 ansökningar om permissioner, varav 2 325 har beviljats, dvs. Övervägande delen av utevistel- serna var endagspermissioner (). Flertalet beslut rörde vistelser utanför ungdomshemmet tillsammans med personal. Som framgått kan de unga, efter samtycke från , placeras utanför SiS institutioner i utslussningsskedet. Totalt tio ungdomar har varit föremål för sådana placeringar. Vid misskötsamhet återförs den dömde till institutionen. De flesta av pojkarna återvänder efter frigivning till föräldra- hemmet. Möjligheten att efter frigivningen fortsätta vården av den unge med stöd av LVU vid ungdomshemmen har använts endast i liten omfattning. fortsatte vården med stöd av LVU i ett fall, i sex fall och också i sex fall. För ett par ungdomar har vården fortsatt frivilligt enligt SoL vid en SiS- institution. har varit engagerad i samtliga LSU- dömda flickor. Av sammanlagt tre frigivna flickor har två fått fortsatt vård enligt LVU efter frigivningen. Enligt svaren på en enkät till var flertalet social- sekreterare nöjda med utslussningen (), medan var missnöjda. Vissa beskrev ett gott samarbete, medan andra ansåg att kopplats in alltför sent. Svårigheter att genomföra en bra utslussning kunde enligt svaren också bero på att den unge inte varit intresserad av eller villig att medverka i en planering. SiS skriver i utvärderingen att det är anmärkningsvärt få unga som i slutskedet av verkställigheten har placerats i vårdformer utanför SiS och som efter verkställighetstiden fått ytterligare vård enligt LVU, trots att sådana möjligheter särskilt tagits in i lagstiftningen. SiS konstaterar att planeringen av utslussningen skall göras i samverkan med . Undersökningen tyder på att sena kontakter mellan institutionen och motverkar en bra utslussningsplanering. Allt talar för att det är viktigt att samarbetet påbörjas i ett tidigt skede. En del unga avböjer kontakt med och i en del andra fall har stora avstånd, oklarheter i ansvarsfördelning m.m. resulterat i bristande samarbete. Bedömning: Även om lagstiftarens intentioner i stort verkar följas när det gäller utslussningen förekommer också på detta område brister i samarbetet mellan SiS och . Vi instämmer i SiS bedömning att man borde ha kunnat placera fler ungdomar utanför SiS institutioner under utslussningen. Vad som framkommit i utvärderingen i denna del ger anledning att överväga om samhällets samlade insatser för LSU- dömda i samband med utslussningen från institutionen och efter institutionsvistelsen bör förbättras och i så fall på vilket sätt. Vi behandlar frågan nedan i avsnitt 14.4. Utslussningen är en viktig del av verkställigheten och det är betydelsefullt att ansträngningar görs för att den skall fungera. Av forskningen framgår att den unge behöver hjälp under utsluss- ningen.39 Detta gäller inte bara ifråga om praktiska saker som bostad osv., utan åtgärder bör riktas också mot den miljö som den unge återvänder till. Det är t.ex. viktigt att hjälpa den unge att etablera kontakter i s.k. prosociala miljöer. Man bör främja den unges kontakter med bl.a. normala ungdomar utanför institu- tionen. I stort verkar lagstiftarens intentioner följas när det gäller utslussningen. Även här brister emellertid samarbetet mellan SiS och , i vart fall enligt SiS uppfattning. Vi instämmer i SiS bedömning att man borde ha kunnat placera fler än tio ungdomar utanför SiS institutioner under utslussningen. 315 ff., 321 ff. sammanhang skall dock nämnas att många ungdomshem har öppna avdelningar som används vid utslussningen. Skälet till det ringa antalet utplaceringar kan vara samverkans- bristerna eller att generellt sett är alltför passiv under verkställigheten. En annan närliggande förklaring är att det är kommunen som svarar för kostnaderna vid sådan placering. Vad som framkommit i utvärderingen i denna del ger anledning att överväga om samhällets samlade insatser för LSU-dömda i samband med utslussningen från institutionen och efter institu- tionsvistelsen bör förbättras och i så fall på vilket sätt. Vi behandlar frågan nedan i avsnitt 14.4. 14.3.12 Samverkan mellan SiS och föräldrarna Insatserna gentemot familj och nätverk varierar vid institutionerna från en positiv inställning till kontakt, besök och samarbete kring den unge, till (mer sällan) regelbundna nätverksmöten och familje- samtal. Regelbundna nätverksmöten och familjesamtal förekommer bara vid några institutioner. Strukturerade nätverksmöten hålls på en mottagningsavdelning och en behandlingsavdelning erbjuder familjeterapeutiska insatser. Familjearbetet i övrigt är mest inriktat på att göra familjen delaktig i behandlingsplanering, samarbete kring permissioner och utslussning samt möjlighet till besök. På flera institutioner har familjen möjlighet att bo kvar för att kunna förlänga besökstiden. Det förekommer dock att de unga eller familjerna inte vill medverka i familjearbete. I en enkät om LSU-intagna till var SiS familjearbete det som socialsekreterarna var minst nöjda med. Mindre än hälften ansåg det tillfredsställande. SiS konstaterar i utvärderingen att det är en angelägen uppgift att utveckla familjearbetet och att även har ett stort ansvar för att ett fungerande familjearbete kommer till stånd. SiS menar att ansvarsfördelningen mellan och SiS när det gäller familjearbetet bör klargöras. Det är också viktigt att parterna finner former för samarbete kring frågan. Insatser gentemot familjen som görs under institutionsvistelsen behöver också fullföljas och följas upp av efter den unges frigivning, tillägger SiS. Bedömning: Vi instämmer i SiS uppfattning att det är viktigt att institutionernas familjearbete utvecklas och förbättras. Social- tjänstens roll i sammanhanget bör uppmärksammas. Det har tidigare funnits en uppfattning om att behandling ofta skulle bygga på isolering från familj och dysfunktionell familje- miljö. Enligt nyare rön har barnets familj eller ursprung en central betydelse i behandlingen, eftersom familjens engagemang är en s.k. prediktor för att utvecklingen skall bli lyckosam, både på institu- tionen och efter utskrivningen.40 Det anses därför numera som god praktik att involvera föräldrar och övrig familj i behandlingen. Vi instämmer i SiS uppfattning att det är viktigt att utveckla och förbättra institutionernas familjearbete. roll i sammanhanget bör uppmärksammas. 14.3.13 Samverkan mellan SiS och I förarbetena påpekades att socialnämnden skall verka för att barn och ungdomar som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd de behöver (5 kap. 1 § SoL) och det underströks att detta självklart gäller även de ungdomar som har frihetsberövats på grund av brott. Att frihetsberövandet skall verkställas under ledning av SiS befriar alltså inte socialnämnden från detta ansvar. Verkställigheten skall planläggas och genomföras i nära samarbete med socialnämnden i den dömdes hemort (3 § LSU). skall lämna de uppgifter som behövs för att den som har dömts till sluten ungdomsvård skall kunna anvisas plats och erhålla lämplig vård (1 § förordningen (1998:641) om verkställighet av sluten ungdomsvård). SiS skall efter samråd med i den dömdes hem- kommun bestämma vid vilket ungdomshem den unge skall placeras. Vid bedömningen skall stor vikt läggas vid värdet av kontinuitet i vården och miljön. SiS skall upprätta en behandlings- plan för den unge i samråd med i dennes hemort (5 § nämnda förordning). Som har nämnts skall involveras i planeringen och genomförandet av utslussningen. Eftersom behåller huvudansvaret för ungdomar som begår brott även den unge verkställer påföljden sluten ungdomsvård skall den vara väl informerad om hur utredningsarbetet och vistelsen vid ungdomshemmet fortlöper samt om hur den fortsatta vården och behandlingen skall utformas. Av tidigare avsnitt framgår att samarbetet mellan SiS och social- tjänsten i vissa avseenden inte har fungerat på ett tillfredsställande sätt. Under förberedelsefasen och även genomförde SiS informations- och utbildningsinsatser gentemot för att öka kunskapen om den nya verkställigheten och på så sätt främja samarbetet. Institutionerna har också sedan påföljden infördes riktat informationsinsatser till . Placerings- enheten vid SiS skall i princip samråda med inför placering av en LSU-dömd. Platsbristen vid SiS ungdomshem har dock inte lämnat utrymme för några diskussioner med kring lämpligt behandlingsalternativ. I de flesta fall har därför placeringsenheten endast informerat , såväl muntligt som skriftligt, om domen och var den unge placerats. En broschyr med information om LSU och respektive myndighets ansvar har i samband med detta också skickats till . Institutionerna bjuder regelmässigt efter placeringen in social- tjänsten för gemensam behandlingsplanering. I de flesta fall har dock samarbetet med kommit igång först i samband med planeringen inför frigivningen. signalerade institutionerna att samarbetet med ofta inte fungerade tillfredsställande. Det har uppfattats som svårt att få delaktig i planeringen av verkställigheten och frigivningen för LSU-dömda. I en beskrivning av LSU-intagna konstaterade att graden av samarbete med varierade, bl.a. på grund av att många ungdomar inte ville ha kontakt med de sociala myndigheterna. De som före verkställigheten hade en bra kontakt med behöll dock oftast denna under institutions- vistelsen och ungdomar som ville förändra sin situation ville också i regel ha sådan kontakt. I en undersökning som baserade sig på intervjuer med SiS personal och socialsekreterare framkom att samarbetet med generellt sett fungerade bra när det gäller LVU- ungdomar, men sämre för LSU-dömda. Gruppen ungdomar dömda till sluten ungdomsvård var enligt socialsekreterarna överlag inte ett prioriterat område inom , framför allt beroende på en trängd ekonomi och stor arbetsbörda samt på att inte har huvudansvaret när det gäller själva verkställigheten. Andra hinder för samarbetet som nämndes var att den unge själv avböjde kontakt med , att de som hade fyllt vid intagningen organisatoriskt faller mellan ungdomsgruppernas och vuxengruppernas ansvarsområden samt att kommuner med enstaka ungdomar som dömts till sluten ungdomsvård inte har kunnat bygga upp kompetens kring detta m.m. SiS anordnade ett seminarium med företrädare för för att diskutera samverkan kring de LSU-dömda ungdomarna. Slutsatserna från seminariet låg till grund för ett informationsmaterial som SiS tagit fram tillsammans med Svenska Kommunförbundet.41 Materialet har distribuerats till samtliga socialkontor i landet och till SiS ungdomshem. I materialet tydliggörs ansvarsfördelningen och sekretessfrågorna. Vid ett möte med handläggare vid de stora institu- tionerna framfördes uppfattningen att samarbetet då börjat finna sin form. Personalen vid ungdomshemmen ansåg att det i princip fungerade tillfredsställande, i vart fall jämfört med då intervjuundersökningen gjordes. En enkätundersökning riktad till , som skickades ut till berörd socialtjänst efter frigivningen för samtliga LSU-dömda ungdomar som frigavs , tyder på att kontakter som tas mellan institutionen och först på ett senare stadium av verkställigheten inte bidrar till en bra planering inför utsluss- ning. De socialsekreterare som hade följt hela ärendet var betydligt mer nöjda med samarbetet än de som bara varit inkopplade en del av tiden. SiS konstaterar följande i utvärderingen. Oavsett skälen är bristen på fungerande samarbete allvarlig. Samverkan är angelägen , med sikte på såväl vårdinnehåll som en genomtänkt utslussning och planering av eftervård och andra insatser efter verkställigheten. Själva grundtanken med sluten 41 Samverkan mellan SiS och inom sluten ungdomsvård (LSU). ungdomsvård är att insatserna skall ses i ett helhetsperspektiv där har det övergripande ansvaret för en långsiktig planering av insatser. Vid kortare påföljder, då insatserna inte kan bli så omfattande, är samarbetet med särskilt viktigt. Ytterligare ansträngningar behöver göras för att så långt möjligt för samtliga LSU-dömda få till stånd ett fungerande samarbete mellan och SiS institutioner. I detta bör också ingå ett arbete för att motivera de unga att för planeringen av sin framtid ta vara på de möjligheter som har att erbjuda. konstaterar i utvärderingen att det går att urskilja några problem som sannolikt stör möjligheterna till optimala insatser från sida, bl.a. att socialsekreterarna får en förändrad roll vid verkställighet av sluten ungdomsvård. Social- sekreterarna är medvetna om att sluten ungdomsvård är baserad på andra juridiska förutsättningar än placering med stöd av LVU. De pendlar emellertid i sina resonemang mellan uppfattningen att sluten ungdomsvård framför allt skall ses som en vårdform, relativt lik LVU-vård, eller som ett straff, jämställt med ett fängelsestraff. Vid LVU-vård är ansvar tydligare och mer genom- gripande. När det gäller sluten ungdomsvård har däremot mindre inflytande över val av institution, och därmed i viss utsträckning vårdform. Risken finns att mindre inflytande leder till större passivitet i samarbetet. Även om beslut kan fattas om fortsatt vård med stöd av LVU, är det mycket ovanligt att detta görs. Det begränsade inflytandet tycks inverka menligt även på satsningen på åtgärder efter behandlingstiden. Bedömning: Vi anser att de brister som konstateras i utvärderingen vad gäller samarbetet mellan SiS och social- tjänsten är betänkliga. Vi förordar därför att relativt omfattande utbildningsinsatser görs inom beträffande påföljdssystemet för unga lagöverträdare. Däremot föreslås inga lagändringar. Vad som framkommit i utvärderingen i denna del ger också anledning att överväga om samarbetet skulle gynnas av en annan utformning av verkställigheten av sluten ungdomsvård. De brister som framkommit i utvärderingen i denna del är allvarliga. En fungerande verkställighet enligt den gällande ordningen förutsätter att lagstiftarens intentioner om samverkan uppfylls, i likhet med vad SiS konstaterar. Det är tveksamt om det genom ändringar i lagstiftningen går att förbättra samarbetet mellan SiS och . En del brister rör nämligen sådan obligatorisk samverkan som uttryckligen framgår av redan nu gällande bestämmelser, bl.a. beträffande vård- planeringen. Bristerna verkar delvis vara fråga om bristfälliga kunskaper om regelsystemet hos socialsekreterarna. Vi gör den bedömningen att det behövs relativt omfattande utbildningsinsatser på detta område inom för att få till stånd och vidmakthålla en samverkan enligt lagstiftarens intentioner. Vad som framkommit i utvärderingen ger också anledning att överväga om samarbetet skulle gynnas av en annan utformning av verkställigheten av sluten ungdomsvård. Vi återkommer till denna fråga vid våra överväganden i avsnitt 14.4 om samhällets samlade insatser för LSU-dömda under utslussning från institution och efter institutionsvistelse. 14.3.14 Samverkan mellan SiS och rättsväsendet SiS konstaterar att placeringsenhetens samarbete med domstolar, häkten, kriminalvården och polisen har fungerat bra. Vid en konferens om LSU påtalades behov av samverkan mellan SiS och åklagarväsendet respektive kriminalvården. Åklagare har efterlyst uppföljning av de ungdomar som döms till sluten ungdomsvård. För att SiS skall ha rätt att lämna denna information krävs en lagstadgad uppgiftsskyldighet. En del av de ungdomar som avtjänat en dom på sluten ungdoms- vård kommer sannolikt att dömas till fängelse . Från kriminalvården har det påpekats att man skulle ha god hjälp av SiS personakt vid planeringen av en anstaltsvistelse. Om dessa akter skall kunna bli tillgängliga för kriminalvården krävs också att det införs en lagstadgad uppgiftsskyldighet. Bedömning: För att SiS skall ha rätt att lämna uppgifter om enskilda som är föremål för verkställighet av sluten ungdoms- vård till åklagarmyndighet respektive kriminalvårdsmyndighet är det nödvändigt att uppgiftsskyldigheten skrivs in i lag eller förordning. Enligt vår uppfattning har det, med beaktande av den unges personliga integritet, inte framkommit tillräckliga skäl för att göra lättnad i sekretessen i dessa avseenden. De behov som finns inom kriminalvården bör dessutom i viss mån kunna tillgodoses genom samtycke från den unge. Myndigheter är rent allmänt skyldiga att i största möjliga utsträckning samarbeta med och bistå varandra. Möjligheten att utbyta information mellan myndigheter är av stor vikt för sådan samverkan. Sekretesslagen (1980:100) bygger emellertid på principen att sekretess gäller mellan olika myndigheter. I sekretesslagen finns dock begränsningar i sekretessen. Undantag gäller bl.a. för de fall myndigheten är skyldig att lämna uppgifter enligt lag eller förordning samt vissa angivna fall då uppgifter får lämnas trots sekretess (14 kap.). Vidare gäller undantag från sekretess i fall av s.k. nödvändigt uppgiftsutläm- nande (1 kap. 5 §). Ett uppgiftslämnande mellan myndigheterna kan därutöver ske om den enskilde samtyckt till detta. Uppgifter om enskilda som är föremål för verkställighet av sluten ungdomsvård vid någon av SiS institutioner omfattas av sekretess (7 kap. 4 § sekretesslagen). Sekretessen gäller för uppgift om den enskildes personliga förhållanden om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Undantag från sekretessen görs för själva beslutet om sluten ungdomsvård som alltid är offentligt. För att SiS skall ha rätt att lämna de efterfrågade uppgifterna till åklagarmyndighet respektive kriminalvårdsmyndighet är det, som nämns i utvärderingen, nödvändigt att uppgiftsskyldigheten skrivs in i lag eller förordning. Enligt vår uppfattning har det, med beaktande av den unges personliga integritet, inte framkommit tillräckliga skäl för att göra lättnad i sekretessen i dessa avseenden. De behov som finns inom kriminalvården bör dessutom i viss mån kunna tillgodoses genom samtycke från den unge. 14.4Insatser i samband med utslussning och efter institutionsvistelse Samhällets insatser för de LSU-dömda i samband med utsluss- ningen från institutionen och efter institutionsvistelsen är i viss mån reglerade, bl.a. genom bestämmelser i med tillhörande förordning och i SoL. Insatser i samband med utslussningen från institutionen I avsnitt 14.3.11 har vi redogjort för lagstiftarens avsikter med den del av verkställigheten som utgörs av den unges utslussning från institutionen. Vi hänvisar därför här till det avsnittet. Insatser efter institutionsvistelsen – eftervården Samhällets insatser för de LSU-dömda efter utslussning, dvs. efter verkställigheten av LSU-domen, behandlas inte särskilt i förarbet- ena till påföljdsreform. Lagstiftaren synes här ha förutsatt att unga efter verkställigheten skall bli föremål för erforderliga insatser från . Till uppgifter hör att verka för individers goda levnadsförhållanden och svara för enskildas behov av omsorg, service, upplysningar, råd och stöd samt vård. har ett särskilt ansvar för omsorgen om barn, dvs. För såväl barn som ungdomar gäller att socialnämnden skall verka för att de som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd de behöver (5 kap. 1 § SoL). De insatser från som kan bli aktuella efter utsluss- ningen riktar sig mot framför allt den unges behov av bostad och ekonomiskt stöd samt sociala och medicinska behandlingsinsatser. Lagstiftaren har dock insett att vissa av de ungdomar som döms till sluten ungdomsvård kommer att vara i behov av fortsatt tvångs- vård efter verkställighetstidens slut. För att få till stånd ett beslut enligt LVU i en sådan situation för den som inte har fyllt har det annars gällande kravet på att risken för skada skall ha viss aktualitet tonats ned (3 § LVU). Samhället har därigenom fått bättre möjligheter att säkerställa kontinuiteten i vården av dem som är i behov av tvångsvård än vad den utdömda påföljden medger. Ändringen bör dessutom enligt förarbetena ha en behandlingsmotiverande effekt, genom att den unge riskerar fortsatt tvångsvård om vårdbehovet kvarstår efter fullgjord verkställighet. Som en samlande beteckning för insatserna för de LSU-dömda efter utslussning används i utvärderingen eftervården. Uttrycket eftervård omfattar alltså inte enbart åtgärder som riktar sig mot den unges behov av vård- och behandling utan även andra åtgärder, som är att hänföra till den unges livssituation. Uttrycket eftervård förekommer varken i LSU eller i förordningen i samma ämne. Inte heller förekommer uttrycket i propositionen till påföljdsreform. Även de som är utskrivna från vård enligt LVU eller LVM kan sägas bli föremål för eftervård. Uttrycket kan dock i föreliggande sammanhang användas för de åtgärder som i den nuvarande ordningen vidtas efter verkställigheten av en dom på sluten ungdomsvård i syfte att stödja den unge i dennes tillvaro utanför institutionen och främja hans anpassning i samhället. Under eftervården kan åtgärderna rent faktiskt vidtas av såväl SiS som .