sou · GSB3112d5 · 2005-01-01 00:00:00 — Avgörande i det enskilda fallet blir om en tänkt motpart accepterar det underlag som fullmäktigen presenterar, t.ex. ett läkarintyg, rörande det faktum att förutsättningarna för ikraft- trädande är uppfyllda. Om det i efterhand visar sig att fullmaktsgivarens tillstånd trots allt inte är eller varit sådant som fullmäktigen bedömt det, kan han eller hon ådra sig ett skadeståndsansvar gentemot tredje man (se hänvisningen i 15 § till 25 § avtalslagen). Fullmäktigen kan också ådra sig skadeståndsansvar gentemot fullmaktsgivaren (se hänvis- ningen i 16 § till 18 kap. handelsbalken). 1 kap. 11 § Paragrafen har närmare kommenterats i avsnitt B 6.2.7 i allmänmo- tiveringen. Bestämmelsen i första stycket sätter gränser för fullmäktigens be- hörighet i fråga om rättshandlingar eller rättegångar mellan fullmakts- givaren och fullmäktigen eller någon som står fullmäktigen nära. Förebilden till bestämmelsen finns i 12 kap. 8 § andra stycket FB i vilken finns ett motsvarande förbud för gode män och förvaltare. Utgångspunkten är att en fullmäktig inte får ge bort fullmaktsgi- varens egendom, varken till sig själv eller någon annan. Givetvis kan fullmäktigen med stöd av framtidsfullmakten dock ha behörighet att ge bort egendom till sig själv och sina anhöriga eller till utom- stående personer eller organisationer. Genom bestämmelsen i andra stycket luckras grundbestämmelsen i första stycket upp genom en hänvisning till att fullmäktigen med stöd av framtidsfullmakten kan ha behörighet att lämna personliga presenter eller andra gåvor. Fullmäktigen har rätt till arvode genom hänvisningen i 16 § till bl.a. 18 kap. 5 § handelsbalken. Ett särskilt undantag från första stycket i den här paragrafen har ställts upp för fullmäktigens rätt att bestämma arvodet utifrån vad som sägs i framtidsfullmakten eller får anses skäligt. Detsamma gäller för fullmäktigens rätt till ersättning för kostnader (jfr /s.34). Av tredje stycket framgår att god man kan förordnas i fullmäkti- gens ställe när det finns stridiga intressen mellan fullmäktigen m.fl. och fullmaktsgivaren, t.ex. när en situation som anges i första stycket föreligger. En sådan god man har aldrig större behörighet än vad framtidsfullmakten, dvs. det ursprungliga förordnandet, medger. Det är till följd av hänvisningen till den föreslagna 11 kap. 17 § FB över- förmyndaren som skall meddela ett sådant förordnande. 1 kap. 12 § Paragrafen svarar mot vad som anges i 10 § första stycket och 26 § avtalslagen. I första stycket slås fast att fullmaktsgivaren är direkt bunden av de rättshandlingar som fullmäktigen genomför med stöd av framtidsfullmakten. I andra stycket regleras den på framtidsfull- makten grundade passiva behörigheten för fullmäktigen. 1 kap. 13 § Fullmaktsgivaren kan ha gett fullmäktigen särskilda inskränkande föreskrifter beträffande vad fullmäktigen får göra. Har tredje man varit i god tro härom, är rättshandlingen bindande mot fullmakts- givaren, trots att fullmäktigen därigenom överskridit sin befogenhet. Detta motsvarar vad som anges i 11 § första stycket avtalslagen. Särskilda regler gäller inom hälso- och sjukvård och området för social välfärd rörande inskränkningar av detta slag, se 22 § LSH och 20 § LSV. Reglernas tillämplighet följer av de generella hänvisningarna i 1 kap. 24 § denna lag (se även avsnitt B 6.2.12). 1 kap. 14 § Paragrafen upptar en speciell situation som har behandlats i avsnitt B 6.2.12. Den syftar till att avstyra ständigt återkommande kontrol- ler från en tredje mans sida rörande stabiliteten i fullmaktsgivarens tillstånd. Enligt 19 § avtalslagen, som för framtidsfullmakter blir tillämplig genom hänvisningen i 1 kap. 8 §, gäller att fullmaktsgivaren om möj- ligt skall meddela en om återkallelsen okunnig person, som det finns särskild anledning anta att fullmäktigen kommer att ingå rättshand- lingar med, att framtidsfullmakten återkallats eller förklarats kraft- lös; gör han inte det, får han inte åberopa mot en godtroende tredje man att framtidsfullmakten upphört att gälla. Om däremot fullmaktsgivarens tillstånd förbättrats på ett sådant sätt att framtidsfullmakten av just den anledningen har upphört att gälla (se 1 kap. 20 §), blir inte 19 § avtalslagen tillämplig. Därför före- skrivs i denna paragraf att fullmaktsgivaren har motsvarande skyldig- het att informera en viss, om fullmaktsgivarens tillstånd okunnig tredje man om att framtidsfullmakten inte längre gäller, dvs. utan att den i sig har återkallats eller förklarats kraftlös. Görs inte detta, får fullmaktsgivaren inte åberopa mot en godtroende tredje man att framtidsfullmakten upphört att gälla. 1 kap. 15 § I paragrafen anges att en fullmäktig ansvarar gentemot en tredje man för att han eller hon har nödvändig fullmakt; fullmäktigen lämnar med andra ord ett slags garanti för att det finns en framtidsfullmakt, att denna har trätt i kraft och att han får ingå en viss rättshandling med stöd av denna. En hänvisning görs till 25 § avtalslagen, i vilken ansvaret för falsus procurator slås fast. Bevisbördan för att nöd- vändig framtidsfullmakt finns åvilar således fullmäktigen, som vid brister i fullmaktsförhållandet riskerar att ådra sig ett skadestånds- ansvar mot en godtroende tredje man. Trots att en fullmäktig handlat utan nödvändig fullmakt ges ett visst utrymme i 25 § avtalslagen för att en rättshandling likväl skulle kunna binda fullmaktsgivaren, nämligen om rättshandlingen blivit godkänd av fullmaktsgivaren eller ändock är gällande mot denne. – Som angetts i avsnitt B 6.2.13 bör utrymmet vara tämligen litet för en godtroende tredje man att genom hänvisningar till ratihabi- tion, passivitet eller konkludent handlande från fullmaktsgivarens sida peka på att fullmaktsgivaren är bunden vid en viss rättshandling när en framtidsfullmäktig saknat behörighet. Detsamma bör då natur- ligtvis gälla även den uppgivne fullmäktigens möjligheter att styrka ett sådant förhållande, om hans föregivne huvudman rent faktiskt befinner sig i ett sådant tillstånd som anges i 1 § (däremot bör rätts- grunden obehörig vinst stundom kunna åberopas). 1 kap. 16 § Paragrafen reglerar det inbördes förhållandet mellan fullmaktsgiva- ren och fullmäktigen; en närmare redogörelse för vad som avses har lämnats i avsnitt B 6.2.6. Bestämmelsen i första stycket innebär att sysslomannaregler skall tillämpas beträffande sådant som skade- ståndsskyldighet gentemot huvudmannen, redovisningsskyldighet och arvodering. Vissa regler blir tillämpliga först i den mån något annat inte har föreskrivits i framtidsfullmakten. I paragrafens andra stycke anges särskilt att fullmäktigen skall hålla fullmaktsgivarens medel avskilda från sina egna. närmast av pedagogiska skäl, trots att en syssloman i regel anses skyldig att hålla sin huvudmans medel avskilda från sina egna till- gångar (se /s. 31). 1 kap. 17 § En utförlig redogörelse för paragrafen har lämnats i avsnitt B 6.2.11. Inget hindrar att fullmaktsgivaren i framtidsfullmakten föreskriver att även annan än överförmyndaren, t.ex. en släkting eller en advo- kat, skall ha behörighet att begära upplysningar eller redovisning från fullmäktigen. Fullmaktsgivaren kan också föreskriva att detta skall ske med viss regelbundenhet. 1 kap. 18 § Paragrafen har berörts i avsnitt B 6.2.8. I första stycket erinras om att det finns regler i om ställföreträdarskap. I den föreslagna 11 kap. 25 § FB anges vilka som är behöriga att ansöka om anordnande av godmanskap eller för- valtarskap. En framtidsfullmäktig skall med stöd av denna lag också ha sådan behörighet jämte övriga ansökningsberättigade. Behörig- heten skall inte vara inskränkt till de områden inom vilka fullmäkti- gen har behörighet enligt framtidsfullmakten. Det kan finnas skäl för framtidsfullmäktigen att ansöka om ställ- företrädarskap enligt FB av flera anledningar, t.ex. att den behörighet som framtidsfullmakten ger inte är heltäckande eller att fullmäktigen inte har möjlighet att fullfölja uppdraget som ställföreträdare för den enskilde. Krav uppställs inte på att framtidsfullmakten skall ha trätt i kraft för att fullmäktigen skall ha rätt att ansöka om ställföreträdarskap enligt FB. Således ges framtidsfullmäktigen ett slags förtida behörig- het i detta avseende på ett sätt som kan jämställas med fullmäktigens behörighet att utkräva uppgifter om fullmaktsgivarens hälsotillstånd enligt 9 §. Om inte fullmäktigen själv är aktuell att inträda som god man eller förvaltare, bör uppmärksamhet ägnas åt att anordnande av ställföre- trädarskap enligt FB innebär att den enskilde får en annan ställföre- trädare än den han haft i åtanke vid framtidsfullmaktens upprättande, men även åt att framtidsfullmakten upphör att gälla i de avseenden som godmanskap eller förvaltarskap anordnas (se 19 § denna lag). De överväganden som skall göras av rätten inför ett anordnande av godmanskap eller förvaltarskap skall naturligtvis även göras av över- förmyndaren i den mån denne har behörighet att fatta interimistiskt beslut i ärendet (se 11 kap. 30 och 35 §§ FB i föreslagen lydelse). I andra stycket framhävs en grund för att ett godmanskap eller förvaltarskap skall kunna anordnas, trots att den enskilde redan for- mellt har (eller för en framtida situation har utsett) en ställföreträ- dare. Grunden kompletterar förutsättningarna för anordnande av godmanskap och förvaltarskap i FB. Bestämmelsen får betydelse oavsett om det är framtidsfullmäktigen eller någon annan ansöknings- berättigad som har gjort en ansökan. Vid behovsbedömningen skall rätten särskilt beakta, om framtidsfullmäktigen inte kan ta till vara fullmaktsgivarens intressen på det sätt som får anses förutsatt i full- makten. Det kan i det enskilda fallet handla om att fullmäktigens kapacitet inte är sådan att han eller hon förmår leva upp till de för- väntningar som har ställts, kanske p.g.a. sjukdom. En annan omstän- dighet att beakta är att fullmäktigen inte följer givna instruktioner eller på annat sätt agerar illojalt mot den enskilde. Något missbruk i straffrättslig mening behöver det således inte vara fråga om för att förevarande paragraf skall åberopas, även om detta i sig skulle kunna utgöra anledning att anse att godmanskap eller förvaltarskap bör an- ordnas (jfr den föreslagna 11 kap. 32 § FB om entledigande av god man och förvaltare; ett framtidsfullmaktsförordnande är av naturliga skäl mer knutet till innehavaren av fullmaktsbehörigheten än vad som normalt är fallet med ett godmanskap i relation till en god man). Vid missbruk eller illojala beteenden i anslutning till utövande av förordnandet i framtidsfullmakten blir de i FB angivna reglerna att tillämpa (se de föreslagna 11 kap. 2 och 9 §§). Detta blir också följden när fullmäktigen visar bristande vilja att ta sig an uppdraget eller inte klarar av det. Naturligtvis bör också frågor av prejudiciell karak- tär, företrädesvis att framtidsfullmakten är ogiltig, få betydelse för en bedömning av om godmanskap skall anordnas. En sådan prövning sker dock inte mot bakgrund av vad som sägs i detta stycke – om framtidsfullmakten är ogiltig, är det ointressant om fullmäktigen kan ta till vara fullmaktsgivarens intressen i enlighet med vad som anges eller förutsatts i framtidsfullmakten. Däremot bör inte ren osämja mellan t.ex. den enskildes närmaste släktingar och framtidsfullmäktigen eller bristande tillit i generellt avseende till den senare från de anhörigas sida kunna utgöra skäl för att anordna ett ställföreträdarskap enligt FB; hänsynen till det val som den enskilde gjort i fråga om person och representations- form bör ges företräde, om inte andra förutsättningar finns för att upphäva framtidsfullmaktens verkan (och därigenom avlägsna fram- tidsfullmäktigen från rollen som ställföreträdare). 1 kap. 19 § I avsnitt B 6.2.8 har angetts att ett beslut om anordnande av god- manskap enligt 11 kap. 2 § FB eller förvaltarskap bör släcka ut verk- ningarna av en framtidsfullmakt. Detta kommer till uttryck i före- varande paragraf. Som framgår av ordalydelsen är det endast före- trädarskapet i de angelägenheter som är gemensamma för beslutet om godmanskap (eller förvaltarskap) och förordnandet i framtids- fullmakten som berörs; en framtidsfullmakt i vissa angelägenheter kan leva kvar vid sidan om ett befintligt godmanskap. Så kan vara fallet exempelvis när framtidsfullmakten generellt ger behörighet i personliga angelägenheter medan godmanskapet avser ekonomiska sådana. Detta kan bli följden även om framtidsfullmaktens verk- ningar inskränkts under åberopande av att fullmäktigen i vissa ange- lägenheter ansetts olämplig. – Andra kombinationer är givetvis också tänkbara. Rätten bör i sitt beslut om anordnande av godmanskap enligt 11 kap. 2 § FB eller förvaltarskap anmärka i beslutet att detta tagits med insikt om att en framtidsfullmakt därigenom helt eller delvis elimineras, t.ex. med erinran om att framtidsfullmakten enligt före- varande paragraf är utan verkan (helt eller delvis). En sådan anmärk- ning är av vikt också för att en framtidsfullmakt, som en gång elimi- nerats p.g.a. av framtidsfullmäktigens olämplighet, inte skall kunna väckas till liv på nytt med hänvisning till att framtidsfullmakten inte tidigare blivit uppmärksammad. Av betydelse är också att den som har ansvaret för hälso- och sjukvården av en patient under godman- skap enligt 16 § LSH skall anmäla till överförmyndaren att patienten utsett en annan person än den gode mannen som framtidsfullmäktig (se också 16 § LSV), dock inte om det är uppenbart onödigt. En sådan anmälan blir onödig, om det av beslutet om godmanskap fram- går att framtidsfullmakten medvetet åsidosatts. Det kan tänkas att en framtidsfullmakt, som i och för sig är upp- rättad i enlighet med formföreskrifterna, uppmärksammas först se- dan den enskilde förlorat sin rättshandlingsförmåga/beslutsförmåga och tillika har satts under godmanskap (eller förvaltarskap). Fram- tidsfullmakten är då utan verkan i de delar som täcks av beslutet om anordnande av godmanskap. Eftersom godmanskapet inte tillkom- mit för att utradera verkningarna av den sålunda uppmärksammade framtidsfullmakten, bör denna kunna tillerkännas verkan, dock först sedan en prövning resulterat i att god man eller förvaltare inte längre behövs (11 kap. 31 § FB). Vid denna behovsprövning skall före- komsten av framtidsfullmakten, dess ändamålsenlighet och framtids- fullmäktigens inställning till att ta sig an uppdraget vägas in. Däremot är inte tanken att framtidsfullmäktigens lämplighet skall ha någon framträdande roll vid prövningen. En speciell situation kan uppstå om ett godmanskap anordnas för en person, tillika fullmaktsgivare, som visserligen inte kan ses som beslutsinkompetent men likväl p.g.a. psykisk störning, sjukdom, skada eller liknande förhållande behöver hjälp med sådana ekono- miska eller personliga angelägenheter som framtidsfullmakten avser (se nuvarande 11 kap. 4 § och den föreslagna 11 kap. 2 § FB). Frågan är närmast vad som händer med den tidigare utfärdade framtidsfull- makten. Eftersom anordnande av godmanskap i det tänkta läget förutsätter samtycke, får detta tolkas som att fullmaktsgivaren accep- terar att fullmaktsförordnandet upphör till förmån för godmanska- pet (i vart fall i de delar där den förordnade gode mannens och den tilltänkte fullmäktigens behörighet sammanfaller), även om den en- skilde senare skulle hamna i ett sådant tillstånd att förutsättningarna för framtidsfullmaktens ikraftträdande i och för sig är uppfyllda. Den enskilde bör uppmärksammas på att framtidsfullmakten inte kommer att aktiveras sedan godmanskap eller förvaltarskap anord- nats och att framtidsfullmakten därför bör återkallas. Även personer som redan har god man kan upprätta framtidsfull- makter, förutsatt att de kan företa giltiga rättshandlingar på de områ- den som framtidsfullmakten avser. En annan sak är att framtidsfull- makten inte får någon verkan i den mån godmanskapet fortsätter att gälla. Också i denna situation kan det finnas anledning att upp- märksamma den enskilde på detta förhållande och möjligen väcka frågan om godmanskapet kan eller bör upphävas. – Framtidsfull- makters förhållande till förordnande av vårdombud inom hälso- och sjukvården avhandlas i avsnitten B 6.2.9 och 8.12.5 1 kap. 20 § En framtidsfullmakt träder i kraft när fullmaktsgivarens hälsotill- stånd är sådant som anges i 1 § i visst eller vissa avseenden. Om full- maktsgivarens tillstånd förbättras i sådan utsträckning att han eller hon i huvudsak återfår sin beslutsförmåga, upphör verkningarna av fullmaktsförordnandet. En förutsättning för att detta skall vara fallet är också att det beslutsinkompetenta tillståndet inte längre bedöms vara varaktigt; högst tillfälliga och kanske oväntade perioder av tillfrisknande föranleder inte att framtidsfullmakten skall anses vara satt ur spel. (Annat gäller enligt särskilda regler för hälso- och sjukvårdsområdet respektive i vissa sammanhang inom den sociala välfärden, jfr 8 § LSH och 8 § LSV.) Gentemot en godtroende tredje man kan dock framtidsfullmakten ha verkan även sedan fullmaktsgivaren inte längre anses vara varak- tigt utan huvudsaklig beslutsförmåga, enligt den särskilda bestäm- melsen om denna situation i 14 §; om denna paragraf erinras i 20 §. 1 kap. 21 § I paragrafen finns hänvisningar till bestämmelser i avtalslagen som tar sikte på vad som inträffar sedan fullmaktsgivaren har avlidit, gått i konkurs eller fått förvaltare. Under vissa förutsättningar ges fram- tidsfullmakten en förlängd verkan. Bestämmelsernas tillämplighet har kommenterats närmare i avsnitten B 6.2.8 och 6.2.12. En förut- sättning för att framtidsfullmakten skall ges en sådan verkan är att framtidsfullmakten har trätt i kraft och brukats av fullmäktigen. En dylik förlängd behörighet skall inte kunna göras gällande i relation till fullmaktsgivarens personliga angelägenheter. När det gäller fullmaktsgivarens dödsfall kan anmärkas att en fram- tidsfullmäktig som därefter utnyttjar fullmaktsförordnandet på ett illojalt sätt naturligtvis inte kan bli eliminerad genom anordnande av ett godmanskap. Å andra sidan sätter redan bestämmelserna i avtalslagen gränser för vad en fullmäktig kan företa sedan dödsfallet inträffat. Framtidsfullmakten kan i vissa avseenden ha förlorat sin giltighet, eftersom förutsättningarna för dess brukande helt enkelt är för handen. I fullmäktigens uppdrag får – om inget annat sägs i fullmakten – anses ingå att bibehålla egendomen tills dödsboförvaltning i egentlig mening kan ta vid. Fullmäktigen skall och kan således fortsätta att vårda egendomen tills den kan läggas under dödsbodelägarnas samförvaltning eller kommer under förvaltning av boutredningsman eller testamentsexekutor i enlighet med vad som skulle ha ankommit på en god man eller förvaltare (se 19 kap. 2 § ÄB). Vad som sägs i 24 § avtalslagen om tillåtande av nödvändiga rätts- handlingar från fullmäktigens sida sedan fullmaktsgivaren inte längre råder över sig och sitt gods är tillämpligt endast när fullmaktsgivaren sätts under förvaltarskap eller försätts i konkurs, således ej om fram- tidsfullmaktens verkan bryts i anledning av att godmanskap anordnats. Någon bestämmelse ges inte om tillåtande av nödvändiga rätts- handlingar från fullmäktigens sida för det fall fullmäktigens tillstånd är sådant som anges i 1 kap. 1 §, jfr 1 kap. 20 § denna lag. 1 kap. 22 § Paragrafen har avhandlats i avsnitt B 12.4.1 (jfr avsnitt B 6.2.2 om möjlighet att meddela s.k. subsidiära förordnanden). Utgångspunkten är att ett förordnande i en framtidsfullmakt är ett personligt uppdrag. Orsaken är att behörigheten enligt framtids- fullmakten i princip inte skall kunna överföras till en person som fullmaktsgivaren inte själv har pekat ut. Från denna princip görs undantag i paragrafen. Där hänvisas näm- ligen till att en framtidsfullmäktig trots allt kan överlåta behörighet att företräda fullmaktsgivaren i vissa fall, nämligen om det följer av en tillämpning av föreskriften i 11 kap. 23 § FB (se vidare denna para- graf). En tillämpning av nämnda lagrum blir aktuell, om framtidsfull- mäktigen skulle drabbas av tillfälligt förhinder eller har behov av hjälp i en viss, särskilt angiven angelägenhet. Behörighet kan i det senare fallet även överlåtas till juridisk person, nämligen bank eller kredit- marknadsföretag, om det handlar om förvaltning av den enskildes egendom. Vidare har en framtidsfullmäktig, enligt vad som följer av hänvisningen till 11 kap. 23 § fjärde stycket FB, rätt att inom ramen för sitt förordnande lämna skriftlig fullmakt till annan att hos kredit- institut eller annan tredje man uppbära medel för periodiskt åter- kommande betalningar eller lämna medgivande till andra periodiska betalningsöverföringar från den enskilde, dvs. oavsett om fullmäkti- gen i och för sig är förhindrad att genomföra åtgärden på annat sätt eller är i behov av hjälp (jfr 23 § i detta kapitel). I andra meningen sägs att ytterligare inskränkningar i rätten att överlåta behörighet följer av vad som är särskilt föreskrivet. framtidsfullmäktig skall inte utan stöd i framtidsfullmakten kunna överlåta behörighet i hälso- och sjukvårdsangelägenheter eller i frågor om forskning på person (se 5 § tredje stycket LSH samt etik- prövningslagen, läkemedelslagen och biobankslagen). Vad som sagts skall dock inte gälla, om annat anges i framtids- fullmakten. Fullmaktsgivaren kan nämligen uttryckligen ha tagit ställning till att fullmäktigen inte skall ha rätt att överlåta behörighet till annan ens i de fall som nämns i 11 kap. 23 § FB. Omvänt skall fullmäktigen även i andra fall än de nu nämnda kunna delegera upp- gifter vidare till någon annan, t.ex. någon som fullmäktigen själv finner lämplig, under förutsättning att detta är särskilt medgivet i framtidsfullmakten (se främst 5 § LSH). 1 kap. 23 § Paragrafen, som utförligt har kommenterats i avsnitt B 6.4, behand- lar i första stycket skriftliga fullmakter för annan att i visst avseende uppbära medel för periodiskt återkommande betalningar och andra penningöverföringar för de ändamål som anges i 2 kap. 2 §, dvs. sedvanliga rättshandlingar med anknytning till den enskildes dagliga livsföring samt insättning av medel hos bank eller kreditmarknads- företag. Det rör sig här således enbart om fullmakter i olika ekono- miska angelägenheter. Sådana fullmakter är inte i sig att anse som framtidsfullmakter så länge inte kraven för dessa har uppfyllts (se 1 kap. 2 § första stycket andra meningen och 4 §). Till skillnad från andra vanliga fullmakter på vilka avtalslagen är tillämplig har de dock en fortsatt verkan även efter den tidpunkt vid vilken den en- skilde varaktigt och i huvudsak är ur stånd att ha hand om sina eko- nomiska angelägenheter, med andra ord sedan fullmaktsgivaren har förlorat sin rättsliga handlingsförmåga (se förslaget till 22 § avtals- lagen). I första hand träffas autogirobetalningar av bestämmelsen, men även andra periodiskt återkommande överföringar kan komma i fråga. Av hänvisningen till 6 § i detta kapitel följer att en sådan fullmakt inte kan göras oåterkallelig. I andra stycket anges att vad som sägs i första stycket skall i tillämpliga delar gälla även andra skriftliga medgivanden om perio- diska betalningar eller penningöverföringar från den enskildes medel för samma ändamål, dvs. när medgivandet inte kan anses knutet till en fullmakt. Det kan anmärkas att paragrafen även omfattar stående överfö- ringar av medel mellan olika konton som tillhör den enskilde, också mellan olika banker eller kreditmarknadsföretag (se 2 kap. 2 § tredje stycket). Både fullmakter och andra medgivanden som träffas av paragrafen kan vara utställda för juridiska personer. 1 kap. 24 § I paragrafen erinras om att särskilda föreskrifter som berör framtids- fullmakter finns i de förslagna lagarna om ställföreträdare för vuxna med bristande beslutsförmåga inom hälso- och sjukvården m.m. (LSH) respektive inom den sociala välfärden (LSV). Detta gäller inte minst tidpunkten då en framtidsfullmakt skall anses träda i kraft (se 8 § i respektive lag).