sou · GSB33d8 · 2005-01-01 00:00:00 — mycket hopplock av uppgifter som ingen riktigt vet var dom kommer ifrån. Det är nog framför allt i LVM-mål [i jämförelse med LVU och LPT] Ett brottmål skulle aldrig gå igenom Konflikten som inte blir av – argumentation sådana där lösa uppgifter [det ] behövs mycket bättre utredningar för att någon skall dömas till böter än tvångsomhändertas. Ett exempel där biträdet ifrågasätter andrahandsuppgifter i utred- ningen är i förhandling. Vi har gått igenom utredningen här och jag skulle vilja peka på några saker som har reagerat över skrivsättet. Det är i den här, vad man skall kalla den utredningen eller yttrandet som är anslutet till ansökan. På sidan två där man pratar om att, eller skriver om att andra personer har till i Frängsta upp- gett att har kontakt med nyktra missbru- kare och försöker sälja narkotika till dem. med syfte att finansiera sitt eget missbruk. det är alltså nåt som uppfattar som helt fel och vad jag förstår på skrivsättet där så, att det bygger på någon form av andrahandsuppgifter. sa ju här att folk hade sett honom göra nåt försäljningsförsök, men. där är inte någonting som existerar i verklighe- ten enligt själv. Och det kan ju också vara så om man läser sista meningen i det stycket, att socialkontor och polis i ser därför gärna att ej vistas i kommunen. kan vara så att man bygger upp en bild runt som skall förefalla negativ. Vad andra personer sagt till är uppgifter som är svåra för biträdet att kontrollera som det är svårt för den enskilde att bevisa att han inte gjort det. I vilken mån källorna är trovärdiga bemöts dock inte av offentlig part under förhandlingen trots att biträdet tar upp detta. Ett liknande exempel kan ges från förhandling när biträdet i sin sakframställning framhåller att den enskilde vill ifrågasätta en uppgift i den skriftliga utredningen. När det gäller utredningen så har jag och gått igenom den och hon har några synpunkter som hon vill tala om här . Då är det på sidan två och under rubriken fysisk status, det första stycket, och där står det ju att skulle ha lidit av vattentunnad diarré och sen också haft blod i avföringen. att det stämmer alltså inte att hon har haft Konflikten som inte blir av – argumentation blod i avföringen, däremot så har hon haft dom här diarréerna men det är bra , hon har fått mediciner för detta, och känner att det har ord- nat sig. Trots att biträdet säger att den enskilde vill ifrågasätta dessa upp- gifter och tala om detta under förhandlingen berörs det likväl inte. På detta sätt belyser biträdet invändningar men en diskussion om uppgifterna undviks. Vad som kan konstateras är att uppgifterna som uttrycks i den skriftliga förhandlingen inte utvecklas och tydliggörs i den muntliga förhandlingen. I intervjuer med socialsekreterare framkommer emellertid att de anser att det kan vara svårt att i utredningen ge information eftersom rekvisiten är ganska krävande. Två socialsekreterare uppger att de i en för- handling hade problem med att motivera på vilket sätt rekvisitet var uppfyllt. Vi tog bort det [rekvisitet som uppgetts i För då kunde vi inte liksom kanske Vi hade liksom svävat ut där lite väl och tagit till för att vi skulle Ja, för säkerhets skull. Ja, vi kunde ju motivera det för oss själva hemma men inte inför rätten. Vad socialsekreterarna säger här är att de i den skriftliga utred- ningen svävat ut lite och tagit till för att försöka motivera att ett rekvisit var uppfyllt. Under förhandlingens gång insåg de att ett rekvisit inte var uppfyllt, men eftersom andra var uppfyllda så kunde de lämna detta. För aktörerna i domstolen kan det dock vara svårt att avgöra om och i så fall när socialsekreterarna ligger på gränsen för vad de kan uttala sig om för att motivera att rekvisiten i lagen är uppfyllda. För att belysa på vilket sätt offentlig part förhåller sig till den skriftliga utredningen kan detta exemplifieras från förhandling. Om vi säger så här, vi har haft en tät kom- munikation och det var ju så att återföll ganska genast i ett kraftigt drog- missbruk efter den här LVM-perioden. framgår ju också av utredningen att det har varit Konflikten som inte blir av – argumentation ett, ett intensivt missbruk och det stärker ju också det här med läkarintyget. Här hänvisar offentlig part till den skriftliga utredningen men anger inte direkt vilka uppgifter i utredningen som belyser att det förekommer ett intensivt missbruk. Varken ordföranden eller biträdet ber offentlig part att utveckla denna fråga. Det är dock svårt att i de muntliga förhandlingarna avgöra när offentlig part hänvisar till utredningen eftersom man oftast inte gör det explicit. Min bedömning är dock att de berättelser som ges i sakframställ- ningen till stor del bygger på den skriftliga utredningen. Förutom att hänvisa till den skriftliga hänvi- sar offentlig part till anhörigas oro (uppgifter som även uttrycks i utredningen). Att anhöriga uppfattas som trovärdiga visar sig i en intervju med två socialsekreterare. De säger att det påverkar dem mycket vad anhöriga säger, eftersom de anser att de har erfarenhet och är trovärdiga källor. I min undersökning refererar offentlig part i fyra av förhandlingarna till anhörigas oro och engagemang, bland annat i förhandling. I början av det här året då hade vi inte så mycket kontakt med . Hans anhöriga ringde och var väldigt bekymrade. Och det var de anhöriga också som hjälpte till att han kom in på den första avgiftningen. Likaså den andra avgiftningen. Vid de tillfällena var han, när han kom in på avgiftning, i väldigt dåligt skick. Eftersom tidigare är känd på den avdelningen som han kom till så, där kunde man också se att han hade försämrats i hälsotillståndet och man var väldigt orolig för honom. Att hänvisa till anhöriga som man använder värdeord som väldigt oroliga och bekymrade väcker lyssnarnas känslor. Här anges även att anhöriga har hjälpt till i försöken att få den enskilde att sluta missbruka men misslyckats. Att anhöriga används för att legitimera tvångsvård stämmer inte överens med (1993) studie av förhandlingar i mål om tvångsvård av psykiskt sjuka. Hans studie visade istället på att anhörigas engagemang används för att visa att den enskilde inte behöver tvångsvård. Den källhänvisning som framför allt får tyngd i förhandlingarna är läkares bedömningar. I tolv av tretton förhandlingar refererar parterna till läkarintyg eller vad läkare och sjukvårdspersonal sagt. Läkarens uppgift är inte att ange om förutsättningarna för vård enligt LVM är uppfyllda (prop. 1987/88:147, s. 59). Denna studie visar dock att läkare gör just sådana juridiska bedömningar i läkar- Konflikten som inte blir av – argumentation intygen och att dessa används i förhandlingarna som argument för tvångsvård. Här återges några bedömningar som uttrycks i läkar- intygen: Enligt min uppfattning är han i behov av vård enligt LVM. Min bedömning är därför att NN oundgängligen behöver avgiftas med LVM-stöd. Bedöms ej kunna bryta sitt beroende under frivilliga öppna former. Bedöms inte ha resurser att utifrån egen insikt klara behövlig nykterhet i eget boende varför fortsatt LVM-vård förordas. Han uppger att han har ett omfattande missbruk och han anser inte att han kan bryta sitt missbruk under frivilliga former bedöms vara i behov av vård enligt LVM. Bedömningarna i läkarintygen ger dels intryck av att läkaren vet mer om den enskilde än vad denne själv gör och dels mer än social- sekreteraren. Detta kan illustreras med följande exempel från Hen- rik förhandling. Den vård som är provad, är ju Snebo i huvudsak för dig, och jag skulle vilja prata med [läkare] om vad som skulle kunna vara Och känner dig så väl, och han anser att LVM är nödvändigt just . I NN läkarintyg har läkaren dels gjort en egen bedömning att den enskilde är i behov av tvångsvård och dels uppgett att NN själv vill vårdas med tvång. Dessa uppgifter används av offentlig part som ett argument för att den enskilde är i behov av tvångsvård. Det enda som kan sägas, det är att, det här att när NNsjälv tillstår att han, tycker att han kan gå in på frivillig vård så har han ju i läkarutlåtan- det som är daterat tisdag , sagt att han, är i behov av vård, av tvångsvård. Biträdet argumenterar mot detta och säger att NN aldrig sagt något sådant till läkaren. Läkarintyget, där gör han gällande att, att har missförstått honom, han har alltså inte gjort gällande för läkaren att tvångsvård är en förutsättning för att han skall komma ifrån sitt missbruk. Trots att det uttrycks meningsmotsättningar angående läkarens bedömningar uppstår det ingen diskussion om detta. Konflikten som inte blir av – argumentation uttrycks även uppgifter om att den enskilde sagt att han finansierar sitt missbruk genom att sälja till andra. Detta används explicit som argument för att NN har ett fortgående missbruk och implicit som ett argument för att den enskilde förstör sitt sociala liv. Uppgifterna i läkarintyget används som argument för att flera rekvisit är uppfyllda . I intervjuer med de offentliga biträdena bekräftar de att ett läkarintyg kan vara svårt att ifrågasätta och att den juridiska argu- mentationen får ge efter för medicinska bedömningar. Eftersom läkarintygen får stor betydelse i förhandlingarna kan det dock vara av vikt för den enskilde/biträdet att granska uppgifterna. Detta för- svåras dock av att intygen kan presenteras väldigt sent. I förhandling lämnar offentlig part in ett nytt läkarin- tyg under pågående förhandling. För att alla skall få möjlighet att läsa intyget kopieras det och delas ut till parterna under förhand- lingen. Givetvis är det svårt för enskild part att bemöta dessa nya uppgifter utan några förberedelser. Att rätten trots allt accepterar att intyget får spela en central roll i förhandlingen ser jag som en indikation på att läkarintyg spelar en viktig roll för rättens övervä- ganden. Ordföranden har en processledande funktion vilket innebär utred- ningsansvar och möjlighet att ställa frågor samt be om förtydligan- den om något är oklart. Hur parterna uppfattar ordförandens roll varierar. Ett biträde uttryckte det på följande sätt: En del försöker begränsa diskussionen, till exem- pel klientens beskrivning genom att klargöra för den enskilde vad som är relevant, eller vill att hon skall svara på. Andra domare låter klienten prata till punkt vilket gör klienten nöjdare efter- som hon fått komma till tals, även om beslutet går emot henne. I det första fallet beskrivs en ordförande som styr förhandlingen och i det andra fallet låter ordföranden parterna styra processen. Biträdet menade att det är ett problem när ordförandena ställer för många frågor, eftersom den enskilde redan är i underläge och har Konflikten som inte blir av – argumentation stor press på sig. Han menar att det är bättre att ordförandena låter parterna agera, vilket i detta material är vanligast. En ordförande säger i en intervju att det är en fördel om man kan få enskilda par- ter att känna sig avspända. Det är en oerhörd anspänning [för enskilda par- ter] att sitta i domstolen och jag är ganska mån om att det skall vara en ganska avspänd situa- Man behandlar dem på ett korrekt sätt så att dom känner sig trygga. Det kan man göra genom att ställa någon fråga och le lite grand. Här uttrycker ordföranden att han betraktar förhandlingen ur en mer terapeutisk synvinkel. Frågorna ställs enligt honom inte för att förtydliga något utan istället för att atmosfären skall upplevas mer avspänd. Det uttrycks dock andra uppfattningar kring ordföran- dens roll under förhandlingen. Ett biträde menar att det är bättre när ordföranden ställer förtydligande frågor. Det framkommer även i en intervju med två socialsekreterare. De menar att det är otydligt när ordföranden inte ställer frågor och att denne istället borde klargöra vilka uppgifter hon anser är viktiga för att rekvisiten skall vara uppfyllda. Hur ordförandena agerar i de muntliga förhandlingarna skiftar. I sju av tretton förhandlingar ställer de inte någon utredande fråga till parterna. I de övriga sex förhandlingarna ställer de frågor till enskilda parter. I två av förhandlingarna ställs frågor angående vårdplanen, både till offentlig och enskild part. Ett exempel är i förhandling då ordföranden börjar med att ställa en fråga till biträdet och därefter vänder sig till offentlig part. Ni har alltså tänkt att han skulle vara kvar på Ja, det är ju tanken. Det var ju att en sådan här planering skulle kunna planeras, men han har så att säga inte fått riktigt gehör. är ju tanken från sida att i avvaktan på den här behandlings-, vårdplanen kan förankras. Då stannar han självfallet kvar på Snebos [vänder sig till offentlig part] har du ju fått höra redogörelse för hur son hade tänkt sig att han skulle få behandling Om vi stannar vid det att vi inte diskute- rar om det går på frivillig väg eller inte, utan vi Konflikten som inte blir av – argumentation stannar vid vårdplanen som sådan, att han skulle stanna på Snebo ett tag och därefter placeras på Råsta behandlingshem och sen skulle man ju då naturligtvis planera för efterföljande vård och kanske någon kontakt med beroendepsyk och så vidare. Hur ser du på det, en sådan planering? Offentlig part Jag blir lite förvånad här för att den här plane- ringen som jag hör nu den är ju ny för mig. Jag har ju haft väldigt tät kontakt med Åke- det framkom tydligt att han så att säga emotsatte sig inte LVM-vård. Han ville att det skulle vara ett restriktivt förhållningssätt- jag tror inte på den planeringen- När ordföranden på detta sätt ställer frågor till parterna angående vårdplanen bidrar det till att argumenten angående samtycke vägs för och emot. I två förhandlingar ställer ordförandena frågor på liknande sätt till parterna angående hälso- och socialindikationen. När ordförandena ställer frågor i de övriga två förhandlingarna är det enbart för att förtydliga om offentlig part vidhåller att LVM är lämpligare än LVU och om det inte finns ytterligare provtagningar. I en förhandling, , uttrycker ordföranden egna argu- ment som han ställer frågor. Vad är din egen tanke då, hur skall du få ordning på din situation? För du, gör ju inte annat då än bor hemma hos mamma och så fyllnar du till på Och sen så har du, anges det, du hade provat svamp också, stod det i akten? Men sen sa du, att du hade ett missbruk, det var Men, du hade väl supit vid dom här brotten som du dömdes för och det var väl inte så länge sen som sen? Nej, det var det ju inte. Det var ju kring, du me- nar dom här brotten som jag vart dömd för Men han bestrider ju inte att han inte har druckit öl det senaste, han medger att han dricker ju öl . Det är ju narkotika och det andra som han säger att han inte har an- Men alltså, det var helg då, fjortonde maj? det var det, men då hade du då? Du hade då enligt, enligt analysbe- skedet och det är inget oriktigt i det, att biträdet Konflikten som inte blir av – argumentation inte känt till kanske eller? Den domen och ana- lysbeskedet men- Biträde Ja, för det första så har jag inte känt till det, men sen det är möjligt att han hade druckit öl. Ordföranden ställer en retorisk fråga när han säger: Vad är din egen tanke då, hur skall du få ordning på din situation? För du gör ju inte annat då än bor hemma hos mamma och så fyllnar du till på folköl helgerna. I frågan uttrycks ett argument med en moralisk underton. Det underliggande argumentet kan uppfattas som att ordföranden menar att inte agerar som en samhälls- medborgare bör göra, det vill säga arbeta och göra rätt för sig. Ordföranden intar i denna förhandling en åklagarliknande roll. Samtalet fortsätter med att ordföranden hänvisar till ett analysbe- sked och ifrågasätter om biträdet känt till detta. Här ifrågasätter ordföranden även biträdets kännedom i frågan. I förhandling agerar ordföranden som en motpart till biträdet och framträder som ytterligare en röst att förhålla sig till. Vad jag vill belysa med de exempel som lyfts fram är att hur ordföranden agerar har stor betydelse för vilka argument som lyfts fram och hur de diskuteras. Om ordföranden inte ställer frågor bi- drar detta förmodligen till att konflikter inte diskuteras i någon större omfattning. Om ordföranden ger egna argument som hon ställer frågor är hon ytterligare en aktör som parterna måste förhålla sig till. Ställer ordföranden däremot frågor som för- tydligar argument bidrar detta till att konflikter lyfts fram och dis- kuteras. De dubbla roller av terapeut och motpart som socialsekreterare har är ett dilemma som kan ha betydelse för hur offentlig part agerar i rätten. Den tjänsteman som tidigare i första hand framstod som en hjälpande hand, förvandlas nu till en motpart i en konflikt som skall lösas i domstol. Det nya sammanhanget innebär att åsikts- skillnader framhävs. beskriver förhållandet mellan parterna i den muntliga förhandlingen på följande sätt: Men här lät det ju så mycket negativt från deras håll, det var ju bara negativa saker. Det lät ju precis som omdet inte fanns någonting posi- tivt, hos mig alltså, eller hur? Men dom är ju tvingade att försvara sig. För att dom har satt LVM så måste dom ju ta fram så mycket, även om Konflikten som inte blir av – argumentation dom ljuger en del. Så, skit samma, bara så att dom får fram så att dom har en ursäkt för att dom har satt mig på LVM. Det måste ju finnas massor av att ta på, innan dom kan sätta mig på LVM. Och det såg dom ju till. Dom hade inte så mycket positivt att säga om mig. För att styrka sina argument framhäver offentlig part negativa aspekter. Ett annat förhållande som kan komplicera relationerna mellan klienterna och kan vara att uppgifter som lämnats i ett annat sammanhang kan användas som argument för tvångsvård i domstolen, till exempel när offentlig part hänvisar till att den enskilde i ett tidigare sammanhang vädjat om hjälp för att komma ifrån sina droger.17 För socialsekreterarna är det även viktigt att relationerna till kli- enterna fungerar , eftersom de ofta har kontakt direkt efter förhandlingen eller efter det att klienten vårdats på behand- lingshem. En socialsekreterare förklarade att hon under domstols- förhandlingen upplevde det som att sitta på den motsatta sidan, vilket hon också gör rent fysiskt. Hon var rädd att den enskilde efter förhandlingen skulle såga [henne] vid fötterna och avbryta kontakten. Trots att hon känner oro för hur relationen skall påver- kas är hennes erfarenhet att det inte uppstår några problem. Endast har en klient brutit kontakten med henne efter för- handlingen. Att det uttrycks en oro för hur relationerna med kli- enterna skall påverkas bekräftas av flera socialsekreterare. De menar att det är vanligt att de pratar igenom situationen och att vissa klienter är väldigt besvikna. Andra klienter är mer positiva och menar att de är glada att något hände och att de fick hjälp. Problemen beskrivna här ovan skapar behov för socialsekrete- rarna att hitta förhållningssätt som bidrar till att minska motsätt- ningarna under förhandlingarna. Ett sätt för socialsekreterare att undvika konflikter med klienter under muntliga förhandlingar kan vara att säga så lite som möjligt. Detta framstår tydligast i förhandling då socialsekreteraren undviker att argu- mentera. I slutpläderingen säger offentlig part endast att behand- lingen måste säkerställas med LVM. På så sätt behöver han inte interagera med den enskilde under förhandlingen. Detta kan vara ett sätt att distansera sig från konflikten med den enskilde och överlämna ansvaret till domstolen. En annan socialsekreterare menar att mötet i domstolen underlättas om det uppstår en dialog med den enskilde. 17 Se utdrag från förhandling s. . Konflikten som inte blir av – argumentation vidare att kommunikationen underlättas om socialnämnden repre- senteras av två personer från socialnämnden. Det är ju bra om det blir ett samtal som det blir det är så lätt att lik- som komma överens om att det här skulle bli bra det händer, det har faktiskt blivit att de själva sagt, jag förstår att jag behöver det här har ju rättsprocessen känts väldigt hård mot den person som sitter där och därför är det nästan skönare att det blir ett samtal när man kommer på andra sidan [offentlig part] vill man inte köra relationen i botten då är det ju bättre att man har det på en ganska bra nivå, vi har ju varandra kvar vi har gjort så här att det är [en- hetschef] som alltid är med på ärendena och vi har delat upp det så att det är ju han som pläderar och för talan sådär sen om det är någonting med utredningen och annat så är det vi [handläggare] som får ge det då. Som jag uppfattar socialsekreterarens uttalanden menar hon att förhandlingen kan vara ett sätt för offentlig part att övertyga den enskilde om att denne behöver vård. Detta underlättas om det är någon annan, exempelvis enhetschefen, som för talan. På så sätt kan enhetschefen agera mer som en åklagare och socialsekreteraren kan lättare behålla rollen som terapeut. I nio av tretton förhand- lingar är två representanter från socialnämnden med, vanligen en enhetschef och den socialsekreterare som är den aktuella klientens handläggare. I dessa fall är det enhetschefen som redovisar social- nämndens inställning i sakframställningen. I fem av förhandling- arna talar båda representanterna under förhandlingen. Det är framför allt när frågor ställs som båda representanterna är aktiva. Eftersom socialsekreteraren har skrivit och kän- ner till klientens situation är det kanske lättare för dem att tala med den enskilde. I viss utsträckning kan dialogen mellan parterna leda till att kon- versationen framstår som mer behandlande. Exemplet nedan är från förhandling. Vi tittar ju bara . Lunginflammationerna som, som du liksom, efter vad, du har kommit hem från sjukhuset, återfallit i missbruk, och bara blivit sjukare och sjukare, fysiskt liksom. du skall kunna återhämta dig så måste du ha en Och du klarar bevisligen inte Nej, fysiskt det är nog bra däruppe med mat och lugn och ro och så. Men psykiskt, det kan jag SOU 2004:3 Konflikten som inte blir av – argumentation inte tänka mig är nåt bra. Jag går ju där och är Svårt att sova. grubblar och har mig. Jag gillar inte det där. mår inte bra, psykiskt, att vara där uppe. något annat ställe heller förresten. mot min vilja. Nej, men du mår inte särskilt bra av att vara hem- ma heller liksom och ligga där och (.) Ja, det blev nåt slags samtal hä- Jaha [skrattar] Er emellan och kanske inte så mycket- Inte så mycket nytt. Kommentarer eller frågor? Men det är ändå naturligtvis viktig information som kommer fram till rätten. , vill du kom- mentera något, eller? I denna förhandling får diskussionen mellan parterna en mer tera- peutisk karaktär. Socialsekreteraren uttrycker i förtrolig ton till att eftersom hon mår sämre så måste hon få vård, vilket bidrar till att socialsekreteraren uppfattas som engagerad och ansvarstagande. Detta liknar den terapeutiska repertoar som offentlig part och sakkunnig har i LPT-mål då de talar med den enskilde (m.fl. 2002). Att det uppstår ett mer behand- lande samtal mellan dem, istället för ett juridiskt, uppmärksammas av ordföranden som avbryter samtalet och lämnar ordet till biträ- det. En socialsekreterare menar att hon medvetet vänder sig till kli- enten istället för rätten i slutpläderingen. Att offentlig part bemöter den enskilde som en klient istället för motpart innebär att motsättningarna mellan parterna tonas ner. Detta kan vara en strategi för att upprätthålla goda relationer . Det innebär dock att de motsättningar som existerar inte utreds och att det därför inte framgår på vilka grunder rätten gör sina bedömningar. Konflikten som inte blir av – argumentation Det offentliga biträdets roll Biträdets roll är att företräda den enskilde som i regel motsätter sig offentlig parts ansökan om tvångsvård. Handläggningen av ärendet skall ske skyndsamt (37 § LVM) vilket i praktiken innebär att muntlig förhandling hålls . Detta innebär att det offentliga biträde som skall företräda den enskilde har att förbereda sig inför förhandlingen.