sou · GSB357 · 2005-01-01 00:00:00 — Det är med stöd av denna förordning som kan hålla kvar produkter som misstänks vara farliga eller annars inte uppfyller kraven enligt lagstiftningen om produktsäkerhet. Av artikel 2 i förordningen framgår att tullmyndigheterna under vissa förhållanden ska uppskjuta övergången till fri omsättning av produkter eller partier av produkter och genast underrätta den nationella myndigheten med ansvar för marknadsövervakning. Så ska ske om tullmyndigheterna vid kontroll av produkter som har anmälts för övergång till fri omsättning konstaterar antingen att produkterna uppvisar egenskaper som ger upphov till misstanke om allvarlig och akut fara för hälsa och säkerhet vid användning, Samverkan mellan marknadskontrollerande myndigheter och eller att produkten saknar medföljande dokument eller märkning enligt tillämpliga regler om produktsäkerhet. De nationella myndigheterna med ansvar för marknadsövervak- ning ska efter att tullmyndigheten beslutat om kvarhållande av produkterna göra en bedömning av om produkterna medför en all- varlig eller akut risk eller annars bryter mot tillämpliga regler om produktsäkerhet. Det följer av artiklarna 5 och 6 i förordning 339/93. Skulle myndigheterna som ansvarar för marknadsövervakning bedöma att produkterna inte medför en sådan risk ska produkterna tillåtas övergång till fri omsättning. Detsamma ska gälla om tull- myndigheterna från beslutet om kvarhållande inte har underrättats av myndigheterna med ansvar för marknads- övervakning om att några åtgärder har vidtagits. Om produkterna däremot anses medföra en sådan allvarlig och akut risk ska myndigheterna med ansvar för marknadsövervakning förbjuda att produkterna släpps ut på marknaden och se till att produkterna märks med en upplysning om att de är farliga. Bryter produkterna på annat sätt mot reglerna om produktsäkerhet ska samma myndigheter vidta lämpliga åtgärder, vilka kan innebära ett förbud mot att släppa ut produkten på marknaden, och se till att produkterna märks med information om att de inte är i överens- stämmelse med föreskrivna krav. Förordning 339/93 tycks aldrig ha kommit att tillämpas i . Anledningen synes främst vara att några former för sam- arbete mellan tillsynsmyndigheterna och inte har utvecklats, varför ett beslut av om kvarhållande endast skulle leda till att produkterna stoppas i . Det kan anmär- kas att fattar cirka 300 beslut om kvarhållande enligt förordning (EG) 3295/943, som reglerar immaterialrätts- intrång. Kommissionen har upprättat i enlighet med artikel 8 i förord- ning 339/93 en förteckning över de produkter som särskilt ska omfattas av artikel 2 andra strecksatsen, dvs. produkter eller partier av produkter som kan tänkas sakna medföljande dokument eller föreskriven märkning. Av kommissionens beslut 93/583/EEG av om upprättande av en förteckning enligt artikel 8 i 3 Rådets förordning (EG) nr 3295/94 av , om åtgärder för att förhindra övergång till fri omsättning, export, återexport eller hänförande till ett suspensivt arrangemang av varumärkesförfalskade och pirattillverkade varor (OJ L 341, 30.12.1994, s. 8–13). Samverkan mellan marknadskontrollerande myndigheter och rådsförordning 339/93 framgår att denna förteckning ska omfatta leksaker, humanläkemedel, veterinärmedicinska läkemedel och livsmedel. I en bilaga till kommissionens beslut anges beträffande leksaker att eftersom direktiv /378/EEG om leksakers säkerhet gäller för leksaker som ska släppas ut på marknaden som sådana, krävs CE- märke bara på färdiga produkter som presenteras på ett sätt (för- packning, märkning, etikettering) som anger att de ska släppas ut på marknaden utan ytterligare bearbetning. När det gäller läkemedel och veterinärmedicinska produkter anges att tillstånd krävs för import av sådana produkter från tredjeland. Detta betyder enligt bilagan att tullmyndigheterna i allmänhet får begränsa sin kontroll av sådana produkter till att se om det nämnda tillståndet finns. Vad slutligen beträffar livsmedel föreskrivs i bilagan att kontrol- len ska avse vissa obligatoriska upplysningar, t.ex. namnet som produkten säljs under, datum för minsta hållbarhetstid samt namn eller firmanamn och adress till tillverkaren, förpackaren eller den säljare som är etablerad inom gemenskapen. Kontrollen bör enligt bilagan endast göras på färdigförpackade varor som är avsedda för konsumenter. för förordning 339/93 finns i 66 § tullför- ordningen (2000:1306). I denna bestämmelse anges att förordning 339/93 är tillämplig och att nationell myndighet för övervakning beträffande regler om produktsäkerhet enligt förordningen ska anmäla sig till och underrätta verket om de regler vars efterlevnad ska övervakas. ska efter samråd med berörd myndighet besluta om formerna för utbyte av meddelanden. Para- grafen innehåller också en bestämmelse om regleringen av kostna- der mellan och berörd myndighet. Systemet för förtullning av produkter som importeras till från tredjeland är till automatisk. Anmälan till förtullning går till så att importören lägger in uppgifter i tulldata- Samverkan mellan marknadskontrollerande myndigheter och basen om bl.a. produkt, mottagare och ursprungsland. På grundval av de uppgifter som har deklarerats klassificeras och förtullas varan, varefter en räkning skickas till mottagaren. granskning och godkännande av en sådan deklaration kallas klarering. gör kontinuerliga riskbedöm- ningar av importsändningar med hjälp av bl.a. den information som registreras i tulldatabasen. Genom att spärrar läggs in i databasen kan sändningar väljas ut för närmare kontroll. Spärrarna kan avse t.ex. leverantör, mottagare eller ursprungsland. Utöver den fysiska kontrollen vid gränsen kontrolleras även produkter i efterhand i samband med revisionsbesök. får ofta s.k. alert messages rörande produktsäkerhet genom Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (). Med- delandena innehåller i regel uppgifter som gör att spärrar kan läggas in i tulldatabasen. Det sker dock inte , eftersom en sådan åtgärd skulle vara verkningslös utan medverkan av tillsynsmyndig- heterna på produktsäkerhetsområdet. utför endast i liten utsträckning fysiska kon- troller av gods. Kontrollen sker i stället mot dokument. För att bestämmelsen om produktsäkerhet ska kunna tillämpas är Tullver- ket därför i hög grad beroende av att marknadskontrollmyndig- heterna förser verket med information om de produkter som kan behöva kontrolleras. har också ett provningslaborato- rium där en mer noggrann kontroll av produkten kan ske. Tullmyndigheterna har befogenhet att med stöd av artikel 2 i för- ordning 339/93 uppskjuta att icke-gemenskapsvaror övergår till fri omsättning. Denna befogenhet gällande produktsäkerhet följer inte av andra tullbestämmelser. De rör sig alltså om en särskild befo- genhet för tullmyndigheterna. Av artikel 50 i förordning 2913/92 följer att varor som har upp- visats för tullen men ännu inte hänförts till en godkänd tullbehand- ling ska ha status som varor i tillfällig förvaring. Sådana varor får enligt artikel 51 endast lagras på platser som godkänts av tullmyn- digheterna. De befogenheter som följer av förordning 339/93 avser endast produkter som omfattas av bestämmelser som rör produktsäkerhet. När det gäller tillsynen av att produkter uppfyller andra krav, t.ex. Samverkan mellan marknadskontrollerande myndigheter och funktionskontroll, saknar sådana särskilda befogenheter som följer av förordning 339/93. Marknadskontrollmyndigheterna får enligt flertalet författningar på produktsäkerhetsområdet meddela de förelägganden och förbud som behövs för att bestämmelserna i respektive författning ska efterlevas. De krav som följer av produktdirektiv som grundas på den nya metoden ska i regel först vara uppfyllda när en enskild produkt eller ett parti av produkter släpps ut på marknaden. Flera mark- nadskontrollmyndigheter har därför ansett sig förhindrade att ingripa mot farliga produkter som anländer från tredjeland, efter- som dessa enligt tillämpliga direktiv i det skedet inte ska anses vara utsläppta på marknaden. Av artikel 4 i förordning 339/93 framgår dock att marknads- kontrollmyndigheter ska kunna vidta åtgärder i fråga om varje pro- dukt vars övergång till fri omsättning har uppskjutits av tullmyn- digheten. Av artikel 6 i förordningen följer sedan att marknads- kontrollmyndigheter ska ha befogenhet att i enlighet med tillämp- liga gemenskapsregler eller nationella regler förbjuda att produkten släpps ut på marknaden. Detta innebär att förordning 339/93 ger de marknadskontrollerande myndigheterna en rätt att vidta åtgärder mot produkter innan de släpps ut på marknaden. 7.7Tillämpningen av förordning 339/93 i Neder- länderna Som illustration ges här en kort redogörelse för hur samarbetet mellan marknadskontrollmyndigheterna och tullmyndigheten bedrivs i . Det nederländska hälsoskyddsinspektoratet () är tillsynsmyndighet beträffande bl.a. livsmedel, leksaker, elektrisk materiel och personlig skyddsutrustning för privat bruk. Inspektoratet har i samband med genomförandet av förordning 339/93 träffat en överenskommelse med den nederländska tull- myndigheten om formerna för samarbetet. Enligt denna överens- kommelse bestämmer en arbetsgrupp bestående av företrädare för Samverkan mellan marknadskontrollerande myndigheter och inspektoratet och tullmyndigheten inriktningen på kontrollåtgär- derna , t.ex. vilka typer av produkter som ska kontrolleras. lägger in spärrar för sådana pro- dukter i sin databas, och skickar över alla tulldeklarationer som omfattas av dessa spärrar till inspektoratet per telefax. Inspektora- tet meddelar tullmyndigheten om pro- dukterna ska kontrolleras närmare. Bedömer inspektoratet att sådana kontroller behövs beslutar tullmyndigheten att produkterna ska hållas kvar i . Inspektoratet ska ta ställning till om åtgärder, t.ex. förbud, ska vidtas mot produkterna eller inte. Samma procedur används om en tulltjänsteman i samband med egen undersökning fattar misstanke om att en produkt inte upp- fyller kraven. Inspektoratet får också genom tullmyndigheten till- gång till information om särskilda importörer som inspektoratet finner anledning att undersöka närmare. Samarbetet anses fungera väl. Särskilt betydelsefullt är samarbe- tet när det gäller billiga konsumentvaror som importeras i stora mängder av ett stort antal importörer, t.ex. engångständare. Sådana produkter är särskilt svåra att kontrollera och ingripa mot när de väl kommit ut på marknaden. I tidigare avsnitt har vikten av en väl fungerande informations- överföring från till de berörda myndigheterna för en effektiv marknadskontroll beskrivits. Detta gäller vid såväl tillämp- ningen av förordning 339/93 i samband med införandet av pro- dukter från tredjeland som beträffande marknadskontrollmyndig- heternas möjligheter att i ett senare skede spåra produkter som redan har släppts ut på marknaden. En marknadskontrollmyndig- het kan t.ex. behöva få importen från ett visst land eller av en viss produktkategori klarlagd. Med utgångspunkt i en sådan kartlägg- ning kan marknadskontrollmyndigheten och t.ex. göra en riskanalys av olika produkter och vid behov besluta om fysisk undersökning av produkter. Marknadskontrollmyndigheterna kan även behöva få informa- tion som gör att särskilda produkter eller importörer kan spåras. I vissa fall kan myndigheterna behöva få tillgång till uppgifter om produkters ursprung för att kunna tillämpa regler om ömsesidigt Samverkan mellan marknadskontrollerande myndigheter och erkännande, såväl beträffande produkter från andra EES-länder som från tredjeland. Svenska tillsynsmyndigheter på produktsäkerhetsområdet är också skyldiga att genom RAPEX återrapportera till kommissionen huruvida vissa farliga produkter som myndigheter har ingripit mot i andra EES-länder även tillhandahålls i . RAPEX omfattar samtliga konsumentprodukter med undantag för vissa produkt- kategorier som omfattas av andra liknande rapporteringssystem, t.ex. livsmedel och läkemedel. Rapporteringsskyldigheten har utvidgats genom det nya allmänna produktsäkerhetsdirektivet. Det kan därför antas att tillsynsmyndigheterna i allt högre utsträckning kommer att behöva tillgång till information om huruvida vissa typer av produkter har förts in till från tredjeland. Det bör också noteras att produktsäkerhetslagen (1988:1604) innehåller en bestämmelse om exportförbud (6 a §). I regeringens proposition om produktsäkerhetslagstiftningen har föreslagits att en sådan bestämmelse alltjämt bör finnas i lagen. En hänvisning till förordning 339/93 har införts i den kommande lagen. Tillsyns- myndighetens övervakning av att ett meddelat exportförbud efter- levs skulle uppenbart underlättas om myndigheten effektivt kunde få tillgång till uppgifter om export av varor från . Bestämmelser om sekretess hos försvårar ett effektivt samarbete mellan och marknadskontrollmyn- digheterna. Enligt 9 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess i myndighets verksamhet som avser bestämmande av skatt eller som avser taxering eller i övrigt fastställande av underlag för bestäm- mande av skatt, för uppgift om enskilds personliga eller ekono- miska förhållanden. Med skatt avses även tull. Motsvarande sekre- tess gäller i myndighets verksamhet som avser förande av eller uttag ur tulldatabasen enligt lagen (2001:185) om behandling av uppgifter i verksamhet för uppgift som har tillförts databasen. Uppgift hos får dock lämnas ut, om det står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde lider skada eller men. I 9 kap. 2 § sekretesslagen föreskrivs att sekretess även gäller i bl.a. annan verksamhet som avser tullkontroll. Samverkan mellan marknadskontrollerande myndigheter och Gäller sekretess enligt sekretesslagen för uppgift som före- kommer hos en viss myndighet, får uppgiften enligt 1 kap. 3 § första stycket samma lag inte röjas för annan myndighet i andra fall än som anges i sekretesslagen eller annan lag eller i förordning till vilken sekretesslagen hänvisar. Av 14 kap. 1 § andra meningen sekretesslagen framgår att sekre- tess inte hindrar ett överlämnande av en uppgift från en myndighet till en annan om uppgiftsskyldigheten följer av lag eller förordning. I 14 kap. 3 §, den s.k. generalklausulen, anges att myndigheter, utöver vad som följer av 1 §, får utväxla uppgifter i situationer där det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas ut har före- träde framför sekretessintresset. En sådan bestämmelse om överlämnande av uppgifter från en myndighet till en annan som avses i 14 kap. 1 § sekretesslagen finns i 11 kap. 6 § tullagen. Enligt denna bestämmelse ska på begäran tillhandahålla Riksbank, , Läke- medelsverket, , , , , Statistiska central- byrån, Kemikalieinspektionen och uppgifter som rör import eller export av varor. ska vidare på begäran till- handahålla Säkerhetspolisen uppgifter som förekommer hos Tull- verket och som rör export av varor. Den praktiska innebörden av bestämmelsen är att ska lämna ut uppgifter till de angivna myndigheterna utan att en föregående sekretessprövning görs. En sådan prövning ska däremot göras när uppgifter begärs utlämnade med stöd av generalklausulen i 14 kap. 3 § sekretesslagen. Av 2 kap. 6 och 7 §§ lagen (2001:185) om behandling av uppgifter i verksamhet följer att , och kronofogdemyndigheterna ska ha direktåtkomst till vissa uppgifter i tulldatabasen. Regeringen anförde i propositionen till den nämnda lagen att det utöver dessa myndigheter sannolikt kommer att finnas fler myndigheter som regelmässigt behöver tillgång till olika uppgifter i tulldatabasen. Dessa behov kunde enligt regeringen med största säkerhet tillfredställas genom ett effektivt utlämnande av uppgifter på medium för automatiserad behandling. Samverkan mellan marknadskontrollerande myndigheter och 7.10Framväxt av bestämmelser om utlämnande av uppgifter från infördes en bestämmelse om informationsöverföring från tullmyndighet till annan myndighet i tullagstiftningen. Detta skedde genom att det tullag (1973:670) fördes in en ny 54 a §. Enligt denna bestämmelse skulle en tullmyndighet på begä- ran tillhandahålla och länsstyrelserna uppgift som förekom hos tullmyndigheten och som rörde export eller import av varor. I propositionen inför lagändringen i tullagen (prop. 1979/80:108) anförde regeringen att det var angeläget att och länsstyrelserna i ändamålsenliga former och genom regelmässig informationsöverföring på begäran kunde få del av sådana uppgifter som förekom hos tullmyndigheten och som rörde import eller export av varor. Ett manuellt inhämtande av uppgifter skulle enligt regeringen bli mycket arbetskrävande och kostsamt. Under förut- sättning att uppgifterna rörande import och export omfattades av handlingssekretess och tystnadsplikt också hos och länsstyrelserna kunde regeringen inte se att informations- överföringen skulle strida mot vad det allmänna borde iaktta av hänsyn till enskildas intressen, särskilt som de uppgifter som kunde överföras främst rörde ekonomiska förhållanden. Bestämmelsen om informationsöverföring i 54 a § tullag, kom först att motsvaras av 114 § tullag (1987:1065) och därefter av 11 kap. 6 § i den nu gällande tullagen (2000:1281). Bestämmelsen har kommit att utökas med följande myndigheter: och Statens jordbruks- verk (), Statens pris- och kartellnämnd (), Riksban- ken (), (), och Sta- tistiska Centralbyrån (), Kemikalieinspektionen (), och Säkerhetspolisen () samt kronofog- demyndigheterna (). När bestämmelsen utökades till att omfatta tillsynsmyndigheter såsom och Kemikalieinspektionen anförde regeringen i respektive proposition4 att det var uppenbart att myn- digheterna hade behov av att inhämta uppgifter som hade tillgängliga för att myndigheterna ska kunna fullgöra sina uppgifter som tillsynsmyndigheter. Det var enligt regeringen likaså tveklöst att arbetet skulle bli effektivare om uppgifterna kunde 1992/93:66, s. 6, prop. 1994/95:173, s. 12 f. Samverkan mellan marknadskontrollerande myndigheter och lämnas utan föregående prövning av . I den mån uppgif- terna avsåg enskilda personer torde det enligt regeringens bedöm- ning huvudsakligen vara fråga om uppgifter om dessa i deras egen- skap av näringsidkare. Slutligen anförde regeringen att det framstod som i det närmaste uteslutet att sekretessintresset skulle anses ha företräde framför intresset av att upprätthålla importkontrollen av respektive produkter, i den mån uppgifterna avsåg enskildas eko- nomiska eller personliga förhållanden och ett utlämnande av upp- gifterna skulle kunna medföra men eller skada. 7.11Myndigheter med behov av informationsöverföring Marknadskontrollen utövas i av ett stort antal myndigheter, som inom sina respektive tillsynsområden ska se till att olika bestämmelser om varor efterlevs. Kemikalieinspektionen, Livs- medelsverket, och omfattas redan av bestämmelsen i 11 kap. 6 § tullagen. utövar med stöd av arbetsmiljölagen (1977:1160) tillsyn över bl.a. maskiner och tryckkärl, vare sig dessa används inom arbetslivet eller av konsumenter. tillsyn enligt ellagen (1997:857) omfattar bl.a. elektrisk materiel (förordningen (1993:1068) om elektrisk materiel) och elektromag- netisk kompatibilitet (förordningen (1993:1067) om elektromagne- tisk kompatibilitet). utövar med stöd av lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. tillsyn över bl.a. byggprodukter och värmepannor. tillsyns- område omfattar bl.a. leksaker (lagen (1992:1327) om leksakers säkerhet), personlig skyddsutrustning (lagen (1993:1326) om per- sonlig skyddsutrustning för privat bruk) och konsumentvaror som inte omfattas av annan lagstiftning om produktsäkerhet (produkt- säkerhetslagen). bedriver bl.a. tillsyn beträffande buller- och miljökrav hos mobila maskiner (lagen (1998:1707) om åtgärder mot buller och avgaser från mobila maskiner). är tillsynsmyndighet beträffande bl.a. brandfarliga och explosiva varor (lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor), medan utövar tillsyn över bl.a. fritidsbåtar (lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar). är tillsynsmyndighet beträffande bl.a. motorfordon (fordonslagen (2002:574)). Samverkan mellan marknadskontrollerande myndigheter och De i föregående stycke nämnda myndigheterna har tillsyn över att olika bestämmelser om produktsäkerhet följs. I många fall över- vakar myndigheterna även efterlevnaden av bestämmelser om märkning och funktionskontroll. Samtliga nämnda myndig- heter har tillsynsuppgifter som omfattas av det allmänna produkt- säkerhetsdirektivet och därmed också kravet på effektiv marknads- kontroll, RAPEX och direktivets bestämmelse om exportförbud. Härutöver utövar tillsyn när det gäller egenskapskrav och krav på märkning beträffande radio- och tele- terminalutrustning enligt lagen (2000:121) om radio- och teleterminalutrustning. bedriver med stöd av lagen (2000:1336) om järnvägssystem för höghastighetståg tillsyn beträffande delsystem och komponenter för vissa järnvägssystem, medan SWEDAC utövar tillsyn över bl.a. att viss mätutrustning uppfyller angivna krav (lagen (1992:1514) om måttenheter, mätningar och mätdon). Slutligen utövar Radio- och tillsyn bl.a. över viss utrustning för TV-mottagare (lagen (1998:31) om standarder för sändning av radio- och TV-signaler). Det rör tillsynsuppgifter avseende efterlevnaden av gemenskapsrättsliga produktkrav om bl.a. funktionskontroll. Om informationsöverföring från till marknads- kontrollmyndigheter ska ske bör uppgifterna omfattas av sekretess även hos den mottagande marknadskontrollmyndigheten. Sådan sekretess kan enligt 8 kap. 6 § sekretesslagen jämförd med 2 § sekretessförordningen (1980:657) gälla vid tillsyn som utförs av statliga myndigheter bl.a. för uppgifter om en enskilds affärs- eller driftsförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. En förutsättning för att tillsynen ska omfattas av sekretess enligt nämnda bestämmelser är att tillsynen bedrivs av sådana myn- digheter eller enligt sådana författningar som anges i en bilaga till sekretessförordningen. Av denna bilaga framgår att den tillsyn som utförs av nästan samtliga myndigheter som bedriver tillsyn omfat- tas av sekretess. SWEDAC:s tillsyn enligt lagen (1999:779) om handel med ädelmetallarbeten omfattas dock inte av sekretess. Det- samma gäller tillsyn enligt lagen (1998:1707) om åtgärder mot buller och avgaser från mobila maskiner. Samverkan mellan marknadskontrollerande myndigheter och ningsändring gällande tillsyn håller dock på att arbetas fram i samband med ett annat författ- ningsärende. som förflutit sedan en mer systematisk marknads- kontroll av varor introducerades i har olika bedömningar gjorts om behovet av marknadskontroll inom olika områden. Vad som krävts i form av resurser och organisation har inte alltid klar- lagts. Den samstämmighet i verksamheten grundad på en likformig riskvärdering på olika områden som ansågs önskvärd i propositio- nen om Marknadskontroll för produktsäkerhet m.m. (prop. 1993/94:161) kan inte sägas ha uppnåtts i . Det nya allmänna produktsäkerhetsdirektivet innehåller bestämmelser med långtgående krav på marknadskontroll. Även om direktivet till stor del överensstämmer med tidigare krav, så innebär det ändå en renodling och förstärkning av kraven på mark- nadskontroll både hos och hos andra sektors- myndigheter med ansvar för produktsäkerhet. Den pågående över- synen av den nya metoden leder med stor sannolikhet till ytter- ligare krav på marknadskontroll. Därutöver är nya rättsakter på väg med omfattande krav på tillsynsformer av marknadskontrollkarak- tär. Eftersom marknadskontrollen är en förpliktelse enligt EG-rät- ten, som det är nödvändigt att den har hög prioritet ur ett nationellt perspektiv, måste staten skaffa sig en god överblick över hur resurserna används. Det finns ett stort behov dels att se över styrning och arbetsformer på området, dels att avsätta mer resurser till det. För en effektiv marknadskontroll i är det angeläget att både överlappningar och glapp mellan olika tillsynsområden kan undvikas.