sou · GSB3122d2 · 2005-01-01 00:00:00 — I en del fall där insatsen består av insatser som närmast är att se bara som en form av samhällets gränssättning gentemot den unge lagöverträdaren, kanske i form av en begränsad samtals- kontakt eller en programverksamhet av mindre omfattning i stället för vårdinsatser med inriktning mer på behandling, är inslaget av vård litet. Det är då inte motiverat att använda överlämnande- påföljden. Det är angeläget att finna nya former för ingripande som kan användas för sådan gränssättning. Utredningen återkommer till denna fråga i kap. 10 om ungdomstjänst. 8.3.8Påföljden bör få en ny benämning – socialtjänstpåföljd Förslag: Påföljden överlämnande till vård inom skall av pedagogiska skäl och i tydliggörande syfte döpas om till socialtjänstpåföljd. Utredningen har enligt direktiven som övergripande mål att skapa ett påföljdssystem som är överskådligt och tydligt, såväl för den unge som begått brott som för rättstillämparen. Naturligtvis tar detta sikte främst på utbudet av påföljder, innehållet i påföljderna och val av påföljd. Det hindrar emellertid inte att även andra frågor kan ha betydelse i sammanhanget. Överlämnande till vård inom – Socialtjänstpåföljd Det kan ifrågasättas om benämningen överlämnande till vård inom är ett lämpligt namn på en påföljd avsedd för unga. Namnet är svårt inte bara för ungdomar utan även för vuxna. Till och med de som tillämpar lagstiftningen har svårigheter med att benämna påföljden rätt. I stället för att benämningen är ett samlande begrepp råder det stor osäkerhet kring påföljdens namn. Vidare framgår det inte av benämningen att det rör sig om en påföljd i straffsystemet. Namnet markerar således inte att det är fråga om att på grund av domstols dom skall vidta åtgärder som har en särställning i förhållande till de övriga åtgärder som vidtar för unga. Det är olyckligt att reaktionen från rättsväsendet redan av detta skäl inte blir tydlig för den unge. Det finns mot den bakgrunden anledning att överväga om påfölj- den överlämnande till vård inom av pedagogiska skäl och i tydliggörande syfte bör kallas för något annat. Utredningen menar att så är fallet och att namnet socialtjänstpåföljd bättre tillgodoser de krav som kan ställas i de nu diskuterade avseendena. Vi förordar därför att påföljden överlämnande till vård inom döps om till socialtjänstpåföljd. I den fortsatta framställningen kommer vi också att använda benämningen socialtjänstpåföljd. Förslag: Vid sådan socialtjänstpåföljd som innebär att åtgärder skall vidtas med stöd av SoL skall det upprättas ett kontrakt, ungdomskontrakt, att undertecknas av berörda parter. Dom- stolen skall i dessa fall i domen meddela föreskrift om att den unge är skyldig att uppfylla sin del av kontraktet, som skall bifogas domen. Det är som nämnts två olika fall som inryms i socialtjänstpåföljden. I det ena fallet blir den unge lagöverträdaren föremål för mer eller mindre ingripande åtgärder med stöd av SoL, alltså för den unge frivilliga insatser från sida. I det andra fallet är det i stället aktuellt med tvångsåtgärder enligt LVU. Dagens ordning har skapat osäkerhet kring utformningen av domen i de olika fallen. I båda situationerna är skyldig att upprätta en vårdplan som ges in till domstolen. Domstolen skall emellertid utfärda föreskrifter om att den unge är Överlämnande till vård inom – Socialtjänstpåföljd skyldig att underkasta sig åtgärderna i vårdplanen endast när dessa är avsedda att komma till stånd på frivillig väg. När det är fråga om tvångsåtgärder i anledning av en socialtjänstpåföljd ligger vård- planen visserligen till grund för domstolens bedömning i påföljds- frågan, men vårdplanens genomförande är avhängig av bl.a. förvaltningsdomstols bedömning. När socialtjänstpåföljden innebär att åtgärder inom social- tjänsten skall komma till stånd på frivillig väg råder konsensus mellan å ena sidan den unge och hans vårdnadshavare och å andra sidan . För att socialtjänstpåföljden skall bli tydlig och pedagogisk är det viktigt att man vinnlägger sig om att den unge verkligen har förstått såväl innehållet i vårdplanen som innebörden av de olika åtgärderna. Det är även angeläget att framhålla att vårdplanen är föranledd av den brottslighet som den unge har gjort sig skyldig till. Det skall alltså framgå att åtgärderna är en reaktion på brott. När det är fråga om åtgärder enligt SoL skulle dessa effekter kunna åstadkommas genom att det upprättas ett kontrakt mellan den unge, vårdnadshavaren och . Vi föreslår därför att det vid sådan socialtjänstpåföljd som innebär att åtgärder skall vidtas med stöd av SoL skall upprättas ett kontrakt, som undertecknas av berörda parter. En sådan ordning innebär att det är än viktigare att blir mer precis i sin beskrivning av de åtgärder som den planerar att vidta. Stor vikt måste också läggas vid att förklara innehållet i kontraktet för den unge. Vid rättegången skall domstolen gå igenom kontraktet och försäkra sig om att den unge alltjämt samtycker till innehållet. Domstolen skall i dessa fall i domen meddela föreskrift om att den unge är skyldig att uppfylla sin del av kontraktet. Kontraktet bör benämnas ungdomskontrakt och skall alltid bifogas domen. Den föreslagna ordningen bör också bidra till att får en tydligare roll i rättssystemet. Förslag: Vid socialtjänstpåföljd där åtgärderna skall vidtas tvångsvis med stöd av LVU skall vårdplanen härom bifogas domen. När det är fråga om socialtjänstpåföljd där åtgärderna skall vidtas tvångsvis med stöd av LVU blir det emellertid inte aktuellt med något kontrakt. I stället skall det av domen tydligt framgå att Överlämnande till vård inom – Socialtjänstpåföljd domstolen vid valet av lämplig påföljd har beaktat att den unge är eller förväntas bli föremål för åtgärder enligt LVU. Vårdplanen bör i dessa fall bifogas domen, dock utan att domstolen meddelar föreskrifter i anslutning till denna. I direktiven sägs att utredaren skall undersöka om, och i så fall på vilka sätt, bötesstraffets användningsområde kan begränsas när det gäller unga lagöverträdare och vilka alternativ, i fråga om såväl påföljder som beslut om åtalsunderlåtelse, som står till buds. 9.2 En beskrivning av den rättsliga regleringen1 Straffet böter är den lindrigaste påföljden i den straffrättsliga syste- matiken. I de enskilda straffbestämmelsernas straffskalor anges numera varken straffmaximum eller straffminimum för böter. De och minima som gäller framgår i stället av de allmänna reglerna om böter i 25 kap. BrB. 9.2.2 De olika bötesformerna Det finns tre former av böter: dagsböter, penningböter och normerade böter. I första hand skall domstolen använda den bötesform som finns angiven i den aktuella straffbestämmelsen. Om en viss bötesform inte är föreskriven för ett brott, dvs. det framgår endast av straffbestämmelsen att påföljden är böter, så skall böter dömas ut i dagsböter. I ett sådant fall kan dock domstolen vid straffmätningen finna att påföljden i stället skall 1 Det regelsystem som redovisas i det följande styr också åklagarens beslut vid strafföre- läggande enligt 48 kap. RB och verkställigheten av ett sådant bötesstraff. För enkelhetens skull beskrivs regelsystemet med utgångspunkt i domstolens påföljdsval och verkställigheten av en bötesdom. bestämmas till penningböter (25 kap. 1 § BrB). Det sistnämnda fallet kommenteras närmare i det följande. Systemet med dagsböter innebär att domstolen dömer ut ett visst antal dagsböter och fastställer hur stor varje dagsbot skall vara. Antalet dagsböter bestäms till ett antal av minst 30 och högst 150. Om det är fråga om ett gemensamt straff för flera brott får antalet uppgå till 200. Vid straffmätningen använder domstolen hela skalan, dvs. ju allvarligare brott desto högre antal dagsböter. (25 kap. 1, 2 och 6 §§ BrB). Reglerna om straffmätning i 29 kap. BrB är tillämpliga. Dom- stolen skall alltså beakta bl.a. om gärningsmannen vid brottet inte hade fyllt (29 kap. 7 § BrB).2 Vilket antal böter som bör dömas ut vid olika brott är därför beroende av förhållandena i det enskilda fallet. Penningböter skall dock väljas om domstolen vid straffmät- ningen finner att brottet bör föranleda lägre straff än 30 dagsböter (25 kap. 1 § BrB). Domstolen fastställer också dagsbotens storlek. Det lägsta beloppet är och det högsta är . Dagsbotens storlek bestäms med hänsyn till den tilltalades ekonomiska förhållanden. En tanke bakom införandet av dagsbotssystemet i det straffrättliga systemet var att dagsboten skulle bestämmas till ett belopp som den tilltalade kan avstå från räknat för dag utan att han lider nöd eller brister i sin försörjningsskyldighet.3 Principerna för beräkning av dagsbotens storlek har utvecklats i praxis. I praktiken söker domstolarna numera till stor del vägled- ning i de anvisningar på området som Riksåklagaren har meddelat för åklagarnas del när det gäller bestämmande av dagsbot i strafförelägganden, det s.k. dagsbotscirkuläret. De nu beskrivna bestämmelserna innebär att det lägsta dagsbots- straff som normalt får dömas ut uppgår till (30 dagsböter à ). Om det finns skäl för det får emellertid dagsbotens belopp jämkas. Det minsta bötesbeloppet som får dömas ut är 2Se Riksåklagarens riktlinjer för tillämpningen av 29 kap. 7 § – ungdomsrabatt (Riksåklagarens riktlinjer 2004:1). 3Berg, , m.fl., , En kommentar, t.o.m. suppl. 12, s. 25:13. (25 kap. 2 § BrB). Möjligheten till jämkning är inte begränsad till de lägsta bötesstraffen utan den kan användas på dagsbotens alla beloppsnivåer. Enligt förarbetena skall jämkningsbestämmelsen tillämpas restriktivt.4 Bl.a. angavs att inom grupper med små eller inga arbetsinkomster, t.ex. vissa ungdomar, omständigheterna i vissa fall kan tänkas vara sådana att minimibeloppet för en dagsbot kan behöva jämkas för att inte straffet skall drabba för hårt. I rättsfallet NJA 1996 s. 195 ansåg att det inte fanns skäl för jämkning av dagsbotsbeloppet för en 16-åring utan egen inkomst eller förmögenhet som fullgjorde normal skolgång och syntes leva under liknande ekonomiska förhållanden som skolungdomar i allmänhet. Penningböter döms ut till ett visst i domen fastställt belopp, lägst och högst . I det fall en straffbestämmelse före- skriver ett lägre belopp än som högsta penningbot gäller dock detta. Om det är fråga om ett gemensamt straff för flera brott får beloppet uppgå till högst . (25 kap. 3 och 6 §§ BrB). I är det endast förargelseväckande beteende som är straffbelagt med penningböter. De vanligaste brotten som föranleder penningböter torde vara olika trafikbrott, t.ex. hastighetsförseelse, rödljuskörning m.fl. sådana gärningar. Reglerna om straffmätning i 29 kap. BrB är tillämpliga också i förhållande till penningböter. Domstolen skall alltså beakta bl.a. om gärningsmannen vid brottet inte hade fyllt . Vilket bötesbelopp som bör dömas ut vid olika brott är därför beroende av förhållandena i det enskilda fallet. Beträffande bl.a. olika trafikförseelser tillämpar domstolen dock de bötesbelopp som fastställts av Riksåklagaren. I fråga om dessa förseelser tas inte någon hänsyn till den tilltalades ålder vid bestämmandet av bötesbeloppets storlek. 1990/91:68 s. 116 f. Normerade böter bestäms enligt en särskild beräkningsgrund, t.ex. i förhållande till värdet av en vara eller antalet hästkrafter i en motor. Beräkningsgrunden skall vara utsatt i den enskilda straff- bestämmelsen. Minsta bötesbeloppet är . Något högsta belopp finns inte inskrivet i lagtexten. (25 kap. 4 § BrB). Normerade böter finns inte i , utan endast i ett par specialförfattningar, nämligen i lagen 1919:426) om flottning i allmän flottled och i fiskelagen (1993:787). 9.2.3Böter genom strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot Åklagaren kan, i stället för att väcka åtal vid domstol, i vissa fall förelägga ett bötesstraff genom att utfärda ett strafföreläggande (48 kap. RB). Ett sådant föreläggande får avse brott för vilket böter ingår i straffskalan (48 kap. 4 § RB). För brott som har begåtts av någon som inte har fyllt kan åklagaren dock utfärda förelägg- ande även om böter inte ingår i straffskalan, under förutsättning att det kan antas att påföljden skulle bli böter om åtal väcks (15 § LUL). Det är möjligt att också förelägga villkorlig dom, även i förening med böter, genom ett strafföreläggande. Detta gäller dock inte för brott som har begåtts av någon som inte har fyllt och inte heller om det finns anledning att förena den villkorliga domen med samhällstjänst. Sedan den misstänkte har godkänt föreläggandet gäller det som en lagakraftvunnen dom. Om den misstänkte inte godkänner strafföreläggandet skall åklagaren i stället väcka åtal. En polisman får för vissa lindriga brott där straffet är böter utfärda föreläggande om ordningsbot (48 kap. RB). Riksåklagaren har meddelat föreskrifter (SFS 1999:178) om vilka brott som får bestraffas med sådant föreläggande och också bestämt ordnings- botens storlek för respektive brott. (48 kap. 14 § RB). Om den misstänkte förnekar gärningen får ordningsbot inte utfärdas. 9.2.4 Böter i påföljdskombinationer Villkorlig dom respektive skyddstillsyn och dagsböter Såväl villkorlig dom som skyddstillsyn får förenas med dagsböter. Antalet dagsböter får uppgå till högst 200. Böter får dömas ut även om böter inte upptas i straffskalan för brottet (27 kap. 2 § respek- tive 28 kap. 2 § BrB). Det råder en presumtion för att en villkorlig dom skall kombi- neras med ett bötesstraff.5 Presumtionen bryts om ett bötesstraff med hänsyn till skyldigheten att fullgöra samhällstjänst eller andra följder av brottet skulle drabba den tilltalade alltför hårt eller om det finns andra särskilda skäl mot att döma till böter (30 kap. 8 § BrB). Vid bedömningen av om skyddstillsyn bör förenas med dagsböter skall domstolen beakta om detta är påkallat med hänsyn till brottslighetens straffvärde eller art eller den tilltalades tidigare brottslighet (30 kap. 10 § BrB). Som regel torde det inte finnas skäl för ett bötesstraff om de nu angivna omständigheterna i stället beaktas på så sätt att skyddstillsynen förenas med en föreskrift om samhällstjänst enligt 28 kap. 2 a § BrB.6 Om domstolen förenar skyddstillsyn med fängelse får den inte döma ut böter (28 kap. 3 § andra stycket BrB). Domstolen bestämmer antalet dagsböter med hänsyn till brottets svårhet.7 Viss vägledning kan hämtas från straffmätnings- reglerna i 29 kap. BrB. Att någon har begått brott innan han fyllt kan alltså beaktas. Enligt förarbetena måste dock hänsyn alltid tas till att böter i detta fall endast är ett tillägg till den villkorliga domen eller skyddstillsynen. Ju högre straffvärdet är eller ju mer omfattande den tilltalades tidigare brottslighet är, desto högre bör naturligtvis bötesstraffet vara. Om den dömde inte iakttar vad som åligger honom enligt den villkorliga domen eller skyddstillsynen kan detta leda till att varning meddelas honom eller att domstolen undanröjer den villkorliga domen eller skyddstillsynen och bestämmer annan 1987/88:120 s. 104. 1997/98:96 s. 95. 1987/88:120 s. 104. påföljd för brottet (27 kap. 6 § resp. 28 kap. 7–9 §§ BrB). Att den dömde låter bli att betala böterna är dock inte skäl för varning eller undanröjande. Även om den villkorliga domen eller skyddstillsynen undanröjs kvarstår bötesstraffet. Verkställigheten av bötesstraffet följer helt bestämmelserna i bötesverkställighetslagen (1979:189). Vi åter- kommer med en beskrivning av den lagen nedan. Överlämnande till vård inom i förening med dagsböter Överlämnande till vård inom får förenas med dags- böter om det behövs med hänsyn till brottslighetens straffvärde eller art eller den tilltalades tidigare brottslighet. I likhet med när böter kombineras med villkorlig dom eller skyddstillsyn gäller att antalet dagsböter får uppgå till högst 200 och att kombinationen får användas även om böter inte upptas i straffskalan för brottet (31 kap. 1 § BrB). Möjligheten att döma ut tilläggsstraff vid sidan av överlämnande till vård förstärktes som tidigare framgått i samband med påföljdsreform beträffande unga lagöverträdare. Avsikten var att förstärka möjligheten att tillgodose kravet på proportionalitet vid påföljdsvalet.8 I detta sammanhang övervägde regeringen om det var lämpligt att som huvudregel föreskriva att domstolen skulle förena ett överlämnande med böter.9 Som skäl mot en sådan bestämmelse anfördes att unga personer ofta inte har ekonomiska förutsätt- ningar att själva betala böterna och att sanktionen då riskerar att bli utan verkan gentemot den unge. Det sades att en presumtion för ett bötesstraff därutöver innebär att man avhänder sig möjligheten att kunna använda bötesstraffet som en regulator i de fall endast anser sig behöva erbjuda begränsade insatser men straffvärdet är sådant att det är motiverat med ett bötesstraff för att ett överlämnade skall kunna komma i fråga. Frågan om i vilken utsträckning överlämnande till vård inom bör kombineras med dagsböter – eller med en föreskrift om ungdomstjänst – får enligt förarbetena avgöras efter en avvägning mellan brottets straffvärde och art samt den tilltalades 1997/98:96 s. 151 ff., 206 ff. tidigare brottslighet å ena sidan och hans personliga förhållanden och de av socialnämnden planerade åtgärderna å andra sidan.10 Det är enligt samma förarbetsuttalande inte möjligt att närmare ange hur denna bedömning skall ske. Det sades dock bl.a. att ju yngre lagöverträdare desto större bör utrymmet vara för att välja ett överlämnande till vård inom som påföljd även för allvarlig brottslighet. 9.2.5 Böter antecknas i belastningsregistret I belastningsregistret antecknas även bötesdomar, strafförelägg- anden och förelägganden om ordningsbot (3 § lag (1998:620) om belastningsregister). Lagen, som trädde ikraft , innebar en utvidgning i detta avseende i förhållande till tidigare rätt. Enligt den äldre ordningen drabbades nämligen inte den som dömdes till ett bötesstraff av en anteckning i då gällande kriminalregistret. 9.2.6 Verkställighet av bötesstraff Bötesverkställigheten sker genom uppbörd och indrivning Bötesbelopp tillfaller staten (25 kap. 7 § BrB). Bötesverkställighet sker genom uppbörd eller indrivning. Bestämmelser härom finns i en särskild lag, bötesverkställighetslagen (1979:189), som kompletteras av bestämmelserna i bötesverkställighetsförordningen (1979:197). RPS är central uppbördsmyndighet för böter, vite och sådan särskild rättsverkan av brott som innefattar betalningsskyldighet. Med det senare avses framför allt avgifter enligt lagen (1994:419) om brottsofferfond. Handläggningen hos RPS är till stora delar automatiserad genom databehandling. Uppbörd sker genom att den dömde frivilligt betalar böterna till RPS. Detta kan ske så snart domen har meddelats. Om uppbörd inte har skett eller inte lett till full betalning skall böterna lämnas till kronofogdemyndigheten för indrivning. Indrivning får inte ske förrän domen har vunnit laga kraft. 10 A. prop. Böter handläggs hos kronofogdemyndigheten enligt bestämmel- serna för allmänna mål och verkställigheten sker genom utmätning (1 kap. 6 § UB). handläggning regleras i lagen (1993:891) om indrivning av statens fordringar m.m. Det finns kompletterande bestämmelser i indrivningsförordningen (1993:1229). En närmare beskrivning av myndigheternas handläggning Grundtanken med den gällande ordningen är att betalning skall ske utan att kronofogdemyndigheten skall behöva kopplas in. När en domstol dömer ut ett belopp som kan bli föremål för uppbörd skall domstolen upplysa den bötfällde om möjligheten till frivillig betalning och att sådan betalning sker med hjälp av det inbetalningskort som översänds till den bötfällde i anslutning till domen. Innan ansökan om indrivning görs hos kronofogdemyndigheten skall dessutom RPS i regel sända en betalningsuppmaning till den bötfällde. Om betalning ej sker skall indrivning begäras av RPS senast efter det att bötesbeloppet skulle ha betalats (3 och 4 §§ indrivningsförordningen). Det är att märka att RPS inte har möjlighet att ge uppskov eller medge avbetalning på böter. När RPS lämnar över ärendet till kronofogdemyndigheten för indrivning registreras den betalningsskyldige i kronofogde- myndighetens dataregister för utsöknings- och indrivningsmål (2 kap. lag (2001:184) om behandling av uppgifter i kronofogde- myndigheternas verksamhet). När den aktuella skulden har betalats eller målet av någon annan anledning avslutats, dvs. det är inte längre pågående, kommer uppgiften i registret – om inte den enskilde har ytterligare mål eller ärende registrerat hos kronofogdemyndigheten och uppgiften inte är äldre än – att omfattas av sekretess (9 kap. 19 § sekretess- lagen (1980:100). Kreditupplysningsföretagen hämtar uppgifter om nytillkomna skulder och registrerar dessa i sina egna register. Det räcker att en ansökan om indrivning av böter har kommit in till kronofogdemyndigheten för att det skall bli en betalningsanmärk- ning. En betalningsanmärkning kan finnas kvar i kreditupplys- ningsföretagens register för en privatperson (8 § kredit- upplysningslagen (1973:1173)). Ett kreditupplysningsföretag, som har hämtat in en uppgift om förpliktelse i ett pågående mål från kronofogdemyndighetens dataregister skall emellertid gallra upp- giften när den inte längre omfattas av undantaget från sekretess. måste således underrätta företaget när målet är pågående. En sådan underrättelse medför att företaget skall gallra uppgiften från sina register. En privatperson kan alltså bli av med en anteckning om betalningsanmärkning under förutsättning att han dels betalar skulden innan kronofogdemyndigheten hunnit fatta något beslut, dels bakåt i tiden inte har haft någon annan skuld hos kronofogdemyndigheten. Indrivning inleds genom att kronofogdemyndigheten anmanar den betalningsskyldige att betala, om det inte finns särskilda skäl att underlåta sådan anmaning (5 § lagen om indrivning av statens fordringar m.m.). Om betalning inte sker vidtar kronofogde- myndigheten åtgärder för utmätning. Enligt uppgift tillämpar myndigheterna följande tidsfrister vid handläggningen. RPS skickar en betalningsuppmaning om bötes- beloppet inte har betalats från laga kraft vunnen dom. Om beloppet fortfarande inte har betalats lämnar RPS över ärendet till kronofogdemyndigheten för indrivning. sänder ut en underrättelse till den betalningsskyldige med begäran om betalning . I det fall betalning inte sker vidtar kronofogdemyndigheten åtgärder för utmätning. kan medge uppskov och avbetalnings- plan samt lägga ned bötesverkställigheten kan – till skillnad från RPS – medge uppskov med betalning och även förena ett sådant uppskov med villkor att den betalningsskyldige betalar sin skuld i poster , dvs. följer en avbetalningsplan (7 § lagen om indrivning av statens fordringar m.m.). har även befogenhet att lägga ned bötesverkställigheten när särskilda skäl av social natur föranleder det (12 § bötesverkställighetslagen). För ett sådant beslut krävs att indrivning av böter skulle vara till synnerligt men för den bötfällde eller någon som är beroende av honom för sin försörjning. Vidare fordras för att nedläggning skall kunna ske att det inte är från allmän synpunkt påkallat att indrivning fortgår. Enligt förarbetena bör restriktivitet iakttas vid tillämpningen av bestämmelsen.11 Böter kan förvandlas till fängelse Böter som inte har kunnat drivas in skall på talan av åklagaren förvandlas till fängelse, om det är uppenbart att den bötfällde av tredska har underlåtit att betala böterna eller om förvandling annars av särskilda skäl är påkallat från allmän synpunkt. Det förhållandet att den dömde saknar förmåga att betala utgör inte skäl att förvandla ett bötesstraff. Domstolen skall bestämma förvandlings- straffet till fängelse i lägst och högst (15 § bötesverkställighetslagen och 25 kap. 8 § andra stycket BrB). I praktiken sker förvandling av bötesstraff troligen inte mer än något eller några tiotal fall . Böter som har dömts ut preskriberas efter det att domen vunnit laga kraft (35 kap 7 § BrB). Därefter kan de alltså inte drivas in. Böter bortfaller också, enligt huvudregeln, om den dömde dör.