sou · GSB3101d3 · 2005-01-01 00:00:00 — Folkpensionen bestod av två delar; den ena delen finansierades av den enskildes egna avgifter och den andra delen – en s.k. tilläggsdel – var inkomstprövad och finansierades via skattemedel. Beloppen var mycket blygsamma. För att råda bot på det bristande pensionsskyddet som staten tillhandahöll bildades SPP (nuvarande pensionsförsäkring, ömsesidigt). SPP tillkom genom ett samarbete mellan arbetsgivare och tjänstemän i det privata näringslivet inom industri och handel i syfte att garantera anslutna företags tjänstemän ekonomisk trygghet genom tecknande av försäkring. Principen om en oantastbar pensionsrätt ansågs grundläggande och det uppfattades som självklart att en tjänsteman inte skulle förlora den pensionsrätt som han intjänat hos en arbetsgivare om han bytte anställning. Den första SPP-pensionsplanen omfattade bara ålders- och änkepension och tillät inte några individuella variationer för företagen. tillkom en ny pensionsplan som tillät de enskilda företagen att anpassa försäkringsvillkoren helt och hållet efter egna önskemål. Möjlighet att erhålla sjuk-, barn- och invalidpension infördes också. Beslutet att teckna pensionsförsäkringar för sina anställda hos SPP åvilade helt och hållet arbetsgivaren och var ett frivilligt beslut från denne. var det således inte fråga om någon kollektivavtalad skyldighet. De första kollektivavtalsgrundade försäkringarna tillkom inte förrän , så fram till dess ägnade sig SPP åt renodlad ackvisitionsverksamhet. De företag som inte var anslutna till SPP kunde antingen välja andra lösningar för att trygga pensioneringen för sina anställda, såsom individuella livförsäkringar, pensionsstiftelser eller direktpensionering utan tryggande, eller helt avstå. SPP och dess verksamhet kom också att fungera som förebild, och särskilda pensionsinrättningar bildades för sådana tjänstemän som inte tillhörde industri- och handelssektorn, såsom anställda i t.ex. kooperation, bank- och försäkringsverksamhet. Till följd av att den allmänna pensionens ersättningsnivåer var mycket låga och att stora grupper av arbetstagare på grund härav saknade tillfredsställande pensionsskydd tillkom den allmänna tilläggspensionen (ATP). De arbetstagare som uppbar en inkomst av eget arbete var genom ATP tillförsäkrade en mot inkomsten svarande pension vid ålderdom och varaktig invaliditet liksom ersättning till efterlevande vid dödsfall. Storleken på ATP- förmånen beräknades med utgångspunkt i den enskilde arbetstagarens årsinkomst. Årsinkomsten knöts till basbeloppet och pensionsförmånerna kom därigenom att bli indexreglerade. Den del av årsinkomsten som låg mellan 1,0 och 7,5 basbelopp var förmånsgrundande. Inkomster över 7,5 basbelopp beaktades däremot inte. För att den enskilde skulle erhålla så hög ATP som möjligt krävdes vidare att han hade arbetat . Storleken på ATP fastställdes till av genomsnittsinkomsterna under de 15 bästa åren. Den allmänna försäkringen i form av allmän folkpension och ATP kunde maximalt ge ersättning motsvarande 4,86 basbelopp. ATP-reformen innebar att alla arbetstagare kom i åtnjutande av pensionsförmåner som kunde jämställas med de villkor som tidigare gällt för arbetstagare i staten och för de som var anslutna till SPP. De förmåner som ATP innefattade kom dock att medföra att de tjänstemän som var anslutna till SPP-försäkringarna kom att bli överkompenserade om SPP-försäkringarna inte korrigerades i förhållande till den allmänna folkpensionen och ATP. Förhandlingar inleddes därför mellan företrädare för arbetsgivar- och tjänstemannaorganisationerna, och förhandlingarna ledde till att den första ITP-planen kom till stånd. ITP står för Industrins och Handelns Tilläggspension för Tjänstemän. ITP-planen var konstruerad så att den sammanlagda pensionsnivån för löner upp till ATP-taket om 7,5 basbelopp blev högre än genom enbart ATP liksom att löner som översteg nämnda nivå också var pensionsberättigande. Under förhandlingarna som föregick avtalet om ITP-planen krävde arbetsgivarorganisationen att planen skulle godkänna inte enbart att pensionsutfästelserna tryggades genom försäkringar som tillhandahölls av SPP utan att även andra former av tryggande skulle accepteras. Härmed åsyftades t.ex. att formerna för direktpensionering skulle kunna behållas eftersom många arbetsgivare ville undvika att binda kapital i pensionsförsäkringar. tillät inte den svenska lagstiftningen arbetsgivare att återlåna insatt kapital från försäkringsbolaget. För att skydda de anställdas utfästa pensioner och förhindra att arbetsgivares eventuella obestånd skulle göra pensionsutfästelserna värdelösa beslutades att arbetsgivarens pensionsskuld eller avsättning till pensionsstiftelse skulle kreditförsäkras. Till följd härav bildades Försäkringsbolaget , ömsesidigt (FPG) för att tillhandahålla arbetsgivarna kreditförsäkringar. () inrättades för att svara för administrationen av dessa kreditförsäkringar. Det s.k. FPG/PRI-systemet hade därmed uppstått. Medlemsföretagen var inledningsvis inte skyldiga att utfästa pensioner enligt ITP-planen. Det var nämligen först som ITP-planen kom att ingå som en del i kollektivavtal. Det blev då obligatoriskt för de arbetsgivare som var anslutna till avtalet att tillämpa planen på företagets samtliga tjänstemän. En närmare redogörelse för innehållet i ITP-planen och de privatanställda tjänstemännens tjänstepensionsförmåner kommer att ges nedan. Uppgörelsen för den privata tjänstemannasektorn följdes av en överenskommelse mellan () och () om att de privatanställda arbetarna skulle omfattas av en grupplivförsäkring och ett särskilt försäkringsbolag bildades – Arbetsmarknadens Försäkrings- aktiebolag () – för att administrera dessa avtalsförsäkringar. Till följd av strukturomvandlingar på den svenska arbetsmarknaden och därmed hotande arbetslöshet för stora grupper arbetare kom arbetsmarknadsparterna överens om att en avtalsförsäkring i form av ett avgångsbidrag (AGB) skulle införas. fick till uppgift att ta hand om administrationen. lyckades LO i förhandlingar få igenom att sjuk- och pensionsförmånerna inte var lika förmånliga för de privatanställda arbetarna som för tjänstemännen inom den privata sektorn. Avtalsförhandlingar inleddes till följd härav mellan SAF och LO och ledde till att en avtalsgruppsjukförsäkring (AGS) tillkom och en särskild tjänstepensionsförsäkring (STP) inrättades året därpå. En trygghetsförsäkring vid arbetsskada (TFA) tillkom efter förhandlingar mellan arbetsmarknadsparterna. Den sistnämnda överenskommelsen var gemensam för hela den privata sektorn och omfattade såväl arbetare som tjänstemän. De privatanställda arbetarna omfattas numera av en helt ny typ av avtalsförsäkring som trädde 1996 – Avtalspension SAF- LO. Avtalet kommer att behandlas mera ingående i ett senare avsnitt. Såsom har nämnts kan den statliga pensionsrätten härledas tillbaka till 1600-talet. stadfästes de statliga ämbetsmännens pensionsrätt av innebörd att den som hade fyllt hade rätt att behålla sina förmåner. tillkom ett statligt pensionsreglemente som ersattes av ett nytt allmänt pensionsreglemente . Det nya reglementet var på flera punkter väsentligen förbättrat, dels var pensionsvillkoren mera förmånliga, dels omfattade reglementet betydligt fler grupper av statsanställda . Som en anpassning till ATP-reformen trädde ett nytt allmänt pensionsreglemente 1959. Först blev de statliga pensionsvillkoren reglerade i kollektivavtal efter att tidigare ha varit fastställda genom lag. Ett helt nytt statligt pensionsavtal (PA-91) trädde 1992 och ersattes av det nya avtalet PA 03. En beskrivning av dessa avtal och deras villkor ges nedan. På det kommunala området är pensionsförmåner till de anställda av betydligt yngre datum än vad som är fallet inom staten. Så sent som fanns det inte några allmänna pensionsbestämmelser utan det var upp till de enskilda kommunerna att besluta i frågan. De bästa pensionsvillkoren hade poliser som tjänstgjorde i städerna, medan pensionsförmånerna för lärare i företrädesvis folk- och småskolor var mycket knappa. I samband med att den kommunala förvaltningen expanderade och personaltätheten ökade skapades en gemensam pensions- överenskommelse. Enhetliga normalpensionsreglementen tillkom för städernas och landstingens del och för landskommunernas del, och till grund för dessa låg centrala rekommendationsöverenskommelser mellan arbetsmarknadsparterna. Pensionsreglementena, som var ensidiga åtaganden från arbetsgivarna, innehöll dock inte några föreskrifter om att pensionsutfästelserna skulle tryggas. Kommunalanställdas Pensionskassa (SKP) tillhandahöll försäkringslösningar avseende de kommunala pensionsutfästelserna för de kommuner som så önskade. SKP:s verksamhet övertogs år 1956 av Kommunernas Pensionsanstalt (KPA). övergick SKP till en s.k. fribrevskassa eftersom ATP-reformen ansågs avlasta arbetsgivarna i sådan omfattning att de risker som var förenade med de reglementsenliga utfästelserna kunde bäras av de kommunala arbetsgivarna själva. Först ersattes normalpensionsreglementena av pensionsöverenskommelser som hade sin grund i centrala kollektivavtal mellan arbetsmarknadsparterna. Den kommunala tjänstepensionen regleras genom ett kollektivavtal som benämns PA-KL men har ersatts av ett nytt kollektivavtal – PFA 98. Kommuner och kommunala bolag har möjlighet att försäkra sina pensionsåtaganden och det är bl.a. försäkringsbolaget som tillhandahåller försäkringarna. En utförligare beskrivning av den kommunala tjänstepensionen och kollektivavtalen lämnas nedan. Kollektivavtalade tjänstepensionsförmåner för privatanställda arbetare regleras i ett avtal mellan SAF – numera – och LO . Pensionsplanen kallas Avtalspension SAF-LO. Avtalspension SAF-LO är en helt avgiftsbestämd plan. Avtalspension SAF-LO omfattar ålderspension, premiebefrielse vid sjukdom och föräldraledighet samt en möjlighet att komplettera pensionsförmånerna med återbetalnings- och familjeskydd. Det är även möjligt för en arbetsgivare att tillsammans med den fackliga lokala organisationen komma överens om en annan alternativ pensionslösning än den s.k. basplanen i Avtalspension SAF-LO. Sådana överenskommelser kan avvika helt eller delvis från basplanen och kan gälla för alla anställda på ett företag eller för en bestämd grupp anställda. Ett krav är dock att den lokala överenskommelsen har godkänts av berörda arbetsmarknadsparter. Pensionsplanen innehåller ett avtalsreglerat skydd för de anställda av innebörd att om en arbetsgivare underlåter att teckna försäkringar för sina anställda i enlighet med kollektivavtalet kommer försäkringsersättning ändå att betalas ut till de anställda. Ersättningen betalas ut av försäkringsbolaget, som därefter riktar återkrav mot arbetsgivaren. Infrias inte kravet täcks kostnaderna av gemensamma fonder. Motsvarande skydd saknas för anställda som inte omfattas av kollektivavtal. Den anställde arbetaren börjar tjäna in ålderspension enligt Avtalspension SAF-LO från och med den månad han fyller . Premien beräknas i procent på den anställdes pensionsmedförande lön, vilken utgörs av kontant bruttolön och skattepliktiga förmåner i form av fri kost eller bostad. Premien uppgår till . Något takbelopp finns inte utan procenttalet är lika högt på hela summan av lönen. Huvudregeln är att pensionen betalas ut från och med den kalendermånad under vilken den enskilde fyller . Pensionen kan tidigast börja betalas ut . Pensionsförmånen är livsvarig men om den anställde önskar kan den betalas ut . Pensionens storlek är beroende av värdet av de tillgodoräknade premierna och avkastningen på dessa, utbetalningen av pensionsförmånen påbörjas och om pensionen skall betalas ut livsvarigt eller . är det den enskilde som själv väljer hur pensionspremien skall förvaltas och i vilken form sparandet skall ske. Sparandet kan ske i en traditionell pensionsförsäkring eller en fondförsäkring. En enskild arbetsgivare har också möjlighet att tillhandahålla förvaltning av de anställdas pensionspremier i egen regi tryggad genom kreditförsäkrad bokföring av pensionsskuld eller avsättning till en pensionsstiftelse. Försäkringsgivare som skall förvalta pensionskapital med stöd av Avtalspension SAF-LO måste sluta ett avtal med Fora Försäkringscentral. Fora ägs till lika delar av och LO och tillhandahåller försäkringstjänster och administrativa tjänster avseende kollektivavtalade försäkringar och liknande kollektivavtalslösningar för parter på arbetsmarknaden. Fora är alltså inte ett försäkringsbolag. Bolag som tillhandahåller traditionell pensionsförsäkring och som har slutit avtal med Fora och som den enskilde har att välja mellan är Arbetsmarknadsförsäkringar, pensionsförsäkringsaktie- bolag, ömsesidig livförsäkring, , , Köpmännens Pensionskassa, försäkringsförening, Liv Försäkringsaktiebolag, Nordea Livförsäkring I , Nya Livförsäkringsaktiebolaget , Livförsäkringsaktie- bolaget och . Om den enskilde däremot önskar att pensionskapitalet skall placeras i en fondförsäkring finns följande förvaltare att välja mellan; Arbetsmarknadsförsäkringar, pensionsförsäkringsaktie- bolag, LO Fondförsäkringsaktiebolag, , Fondliv Försäkrings- aktiebolag, Nordea Livförsäkring I , , Fondförsäkringsaktiebolaget , och . Totalt omfattas 1,8 miljoner anställda av Avtalspension SAF- LO. Av dem som erhållit försäkring har traditionell försäkring och fondförsäkring. har valt återbetalningsskydd och har valt familjeskydd. Om den enskilde avstår från att välja kommer pengarna att placeras i en traditionell pensionsförsäkring utan återbetalnings- skydd och utan familjeskydd med Arbetsmarknadsförsäkringar, pensionsförsäkringsaktiebolag, som försäkringsgivare. Möjlighet finns att kombinera ålderspensionen med ett återbetalningsskydd. Skyddet innebär att vid den försäkrades dödsfall kommer pensionen att utbetalas till förmånstagare. Det krävs ingen hälsoprövning för att få återbetalningsskydd om det begärs vid det första möjliga valtillfället eller efter en s.k. familjehändelse, med vilket menas att den försäkrade gifter sig, blir registrerad partner eller sambo eller får barn. I övriga fall erfordras hälsoprövning. Återbetalningsskyddet omfattar normalt hela det pensionskapital som tjänats in och som omfattas av pensionsplanen . Att pensionskapitalet har förvaltats av olika förvaltare saknar betydelse. För anställda som lider av en allvarlig sjukdom beviljas dock återbetalningsskydd enbart avseende som tjänats in efter valet av återbetalningsskydd. Återbetalningsskyddet kvarstår även efter det att ålderspensionen börjat betalas ut, om det inte väljs bort. Det är inte möjligt att välja till återbetalningsskydd i de fall då ålderspensionen har börjat betalas ut. Återbetalningsskyddet är konstruerat så att vid dödsfall innan ålderspension börjar betalas ut till den försäkrade, utbetalas värdet av det intjänade pensionskapitalet till förmånstagare . Vid dödsfall efter det att ålderspension börjat utbetalas till den försäkrade, utbetalas det återstående pensionskapitalet till förmånstagare under den resterande utbetalningstiden, dock år efter det att ålderspensionen började betalas ut. Valet av återbetalningsskydd påverkar pensionens storlek. Återbetalningsskydd fram till reducerar pensionskapitalet med mellan . Ålderspensionen kan kombineras med ett familjeskydd, vilket kan jämställas med en tidsbegränsad efterlevandepension som vid den försäkrades död betalas ut till förmånstagare efter dödsfallet. Familjeskyddets omfattning utgörs av ett eller två prisbasbelopp . Om familjeskyddet inte väljs vid första valtillfället erfordras hälsodeklaration liksom vid en höjning av försäkringsbeloppet från ett till två prisbasbelopp. Om den enskilde lider av en allvarlig sjukdom beviljas inte familjeskydd. Familjeskyddet upphör att gälla vid utgången av det år den försäkrade fyller eller då skyddet väljs bort. Kostnaden för familjeskyddet uppgår till respektive () beroende på om skyddsbeloppet uppgår till ett eller två prisbasbelopp. Någon möjlighet att välja bolag som skall administrera familjeskyddet finns inte utan det är Livförsäkringsaktiebolag som är försäkringsgivare. Ett förmånstagarförordnande kan vara antingen generellt eller särskilt. Det generella förordnandet innebär att det är i första hand den försäkrades make eller sambo och i andra hand den försäkrades arvsberättigade barn som är förmånstagare. Något särskilt anmälningsförfarande erfordras inte. Om den försäkrade däremot önskar att annan person skall sättas in som förmånstagare krävs skriftlig anmälan. Ett sådant förordnade kan endast omfatta make/registrerad partner eller tidigare make/registrerad partner, sambo eller tidigare sambo eller barn/styvbarn/fosterbarn till den försäkrade eller den försäkrades partner eller tidigare partner, dvs. endast sådana personer som enligt inkomstskattelagen kan vara förmånstagare till en pensionsförsäkring. Saknas förmånstagare görs ingen utbetalning. Vid den försäkrades arbetsoförmåga på grund av sjukdom eller olycksfall, för tid utöver sjuklöneperiod enligt lagen (1991:1047) om sjuklön samt vid föräldraledighet med föräldrapenning i samband med barns födelse betalas premien till den försäkrades ålderspension och eventuellt familjeskydd av premiebefrielse- försäkringen. Vid föräldraledighet betalas premien per födsel. Premien betalas vidare när den försäkrade uppbär livränta enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring utan att uppbära sjukersättning eller aktivitetsersättning, t.ex. om den enskilde på grund av arbetsskadan har tvingats att byta till arbete med lägre lön. För att den anställde skall omfattas av premiebefrielse- försäkringen krävs att han var arbetsför till vid anställningens början. Om arbetsförmågan var nedsatt vid anställningens början och alltjämt består omfattar premiebefrielsen endast en senare inträffad ytterligare nedsättning av arbets- förmågan med . Premiebefrielsen är proportionell till graden av arbetsoförmåga. Premien för premiebefrielseförsäkringen uppgår till (). Premiebefrielseförsäkringen omfattar även ett efterskydd vid sjukdom. Försäkringen täcker även sjukfall som har inträffat från anställningens upphörande, förutsatt att den försäkrade inte erhållit motsvarande skydd på annat sätt. Övergångsregler för personer födda –1967 Föregångare till Avtalspension SAF-LO var som nämnts den s.k. STP-planen, dvs. planen för särskild tjänstepension. Övergångs- regler finns för de personer som är födda och som har tjänat in pensionsförmåner enligt den gamla planen. Inom vissa branscher har parterna utöver Avtalspension SAF-LO kommit överens om att de anställda skall ges möjlighet att välja mellan ytterligare avsättning till ålderspension, ledighet eller kontant lön. För dem som väljer pensionspremier följer placeringen av dessa valet i Avtalspension SAF-LO. Industrins och handelns tilläggspension för tjänstemän (ITP-planen) Kollektivavtalade tjänstepensionsförmåner för privatanställda tjänstemän regleras i ett avtal mellan SAF (nuvarande ) och () som benämns Industrins och handelns tilläggspension för tjänstemän (ITP-planen). Pensionsplanen är förmånsbestämd. ITP- planen omfattar ålderspension (ITP), kompletterande ålders- pension (ITPK), sjukpension och familjepension. Överenskommelsen mellan dåvarande SAF och PTK kan karakteriseras som en rekommendation till berörda arbetsgivar- förbund och tjänstemannaförbund att träffa kollektivavtal i enlighet med överenskommelsen. Företag som är anslutna till är skyldiga att tillämpa ITP-planen för sina tjänstemän. Det saknar därvidlag betydelse om inte någon av företagets tjänstemän är medlem i förbund som har träffat kollektivavtal i enlighet med ITP-planen. ITP-planen måste tillämpas för samtliga tjänstemän vid företaget. ITP-planen föreskriver att pensionsförmånerna skall tryggas antingen genom att arbetsgivaren betalar för tjänste- pensionsförsäkringar i pensionsförsäkring, ömsesidigt, eller, såvitt avser ålderspensionerna, genom att arbetsgivaren tillämpar det s.k. FPG/PRI-systemet. I de sistnämnda fallen bär företaget ansvaret för pensionsutfästelserna, och kreditförsäkringen hos Försäkringsbolaget , ömsesidigt (FPG) kan betecknas som en garanti för det fallet att arbetsgivaren kommer på ITP-planen innehåller en garantiregel som innebär att om en arbetsgivare, som enligt kollektivavtal är skyldig att teckna ITP- försäkringar för sina anställda, underlåter att göra detta, kommer de anställda ändå att bli berättigade att uppbära försäkrings- ersättning. Försäkringsersättningen betalas ut av försäkrings- bolaget, varefter återkrav riktas mot arbetsgivaren. Om bolaget inte finns kvar eller har gått i konkurs täcks kostnaderna av gemensamma fonder. Motsvarande skydd saknas för anställda som inte omfattas av kollektivavtal. Företag som är bundna av kollektivavtal försäkrar alltid ITP- planen i försäkringsbolaget pensionsförsäkring, ömsesidigt. Detsamma gäller företag som har tecknat ett s.k. hängavtal. För företag som genom en frivillig överenskommelse har anslutit sig till ITP-planen administreras försäkringarna av . När det däremot gäller ITPK-valet så är det den enskilde arbetstagaren som väljer försäkringsform och förvaltare och som svarar för de administrativa frågorna. Företag som är frivilligt anslutna till ITP, dvs. har försäkring i , har som valcentral för ITPK-valet. Allmänna utgångspunkter för planen m.m. Förutsättningar för att de anställda skall omfattas av planen Alla tjänstemän utom VD i aktiebolag omfattas av ITP-planen. Tjänsteman som är företagare eller i företaget verksam make till företagare omfattas inte av ITP-planen. Som företagare räknas i företag som ej är juridisk person samtliga ägare, i handelsbolag samtliga ägare, i kommanditbolag komplementär och i aktiebolag aktieägare som ensam eller sammanräknad med annan aktieägare som är make, förälder eller barn till honom äger minst en tredjedel av aktierna i bolaget. Om det föreligger särskilda skäl kan även annan ägare betraktas som företagare och undantas från ITP- planen. Det finns inget som hindrar att dessa undantagsgrupper på frivillig basis kan anslutas till planen. ITP-planen gäller för tillsvidare- och provanställd tjänsteman från månaden efter det att tjänstemannen fyllt såvitt avser sjukpension och från och med månaden efter det att tjänstemannen fyllt avseende ålderspension, ITPK och familjepension. En person som är anställd som vikarie, praktikant eller i övrigt eller visst arbete omfattas av ITP-planen efter tre hela kalendermånader. Fortsätter anställningen därefter gäller försäkringen retroaktivt från första anställningsmånaden. För deltidsanställd personal gäller att arbetstiden måste uppgå till minst hos samma arbetsgivare för att ITP- planen skall bli tillämplig. ITP-planen bli inte gällande för tjänsteman som har än kvar till ordinarie pensionsålder och inte har tjänat in ITP eller annan likvärdig pension. Detsamma gäller för tjänste- man som efter uppnådd pensionsålder kvarstår i tjänst. Byte av anställning, efterskydd m.m. Vid byte av anställning inom ITP-planens avtalsområde fortsätter den anställde att tjäna in pension inom samma pensionssystem under förutsättning att den nya arbetsgivaren omfattas av kollektivavtal eller har tecknat försäkringarna på frivillig väg. Om den anställde däremot byter arbete till ett annat avtalsområde upphör ITP-försäkringen och den anställde får tillgodoräkna sig ålderspension motsvarande de inbetalda premierna, s.k. fribrev. Sådana fribrev är inte automatiskt värdesäkrade utan pensionsförsäkring, ömsesidigt, beslutar om den intjänade pensionen kan värdesäkras. ITP- försäkringen innehåller vidare ett efterskydd som innebär att om anställningen upphör har den anställde tre månaders fullt försäkringsskydd från den gamla försäkringen. Efterskyddet har framför allt betydelse om en anställd blir sjuk eller avlider efter att anställningen upphört och nytt försäkringsskydd inte erhållits genom en ny anställning. Efter att anställningen har upphört finns vidare möjlighet för den enskilde att teckna en fortsättningsförsäkring.