sou · GSB329d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Även regionala behov av viss typ Huvuduppgifterna – att ge information och hantera urval av arbetskraft bör kunna beaktas inom ramen för det lokalt beslu- tade urvalet. Med punkten 4 avses att också andra sakliga omständigheter skall kunna ligga till grund för antagning till en högskoleutbildning. Denna punkt bygger dock på uppfattningen att alla sakliga om- ständigheter inte i detalj går att förutse i ett betänkande, än mindre i en förordningstext. I detta kapitel beskrivs gymnasieskolans målrelaterade betygssy- stem – hur betygskriterierna är utformade, hur det fungerar i praktiken, och vilka effekterna är. Svårigheterna med att använda ett målrelaterat betygssystem för urval beskrivs. Sist i kapitlet ges förslag på hur meritvärderingen av betygen kan för- ändras för att betygen i praktiken skall kunna räddas kvar som urvalsinstrument. 10.1Gymnasiebetygens roll i urvalet Enligt nuvarande regler utgör gymnasiebetyg och högskoleprov huvudsaklig grund för fördelningen av platser på grundläggande högskoleutbildning. Minst en tredjedel av platserna skall fördelas på grundval av betyg och minst en tredjedel på grundval av hög- skoleprovet (7 kap. 12 § högskoleförordningen). I propositionen Tillträde till högre utbildning m.m. (prop. 1995/96:184), som ligger till grund för de nuvarande tillträdesreg- lerna, anförde regeringen att betyg är det urvalsinstrument som det finns mest erfarenhet av och som synes ha det högsta prognos- värdet. Enligt regeringen måste det löna sig att lägga ner arbete på studierna i gymnasieskolan och därför bör betygen vara en viktig urvalsgrund. Eftersom betyg är ett mycket viktigt urvalsinstrument vid antagning till högre utbildning, ger reglerna för meritvärdering av betygen starka signaler till gymnasieeleverna och har stor effekt på verksamheten i gymnasieskolan. Gymnasieelever planerar och ut- vecklar strategier så att de skall få så höga betyg som möjligt. Räcker det inte med ansträngningarna under gymnasiestudierna kompletteras betygen i efterhand. Det innebär att allt fler sökande vid meritvärdering får det högsta jämförelsetalet 20,0. att denna grupp sökande ökar minskar betygens reella värde som urvalsinstrument. Hur meritvärderas betyg vid urval till högskolan? Vid meritvärderingen utgår man från slutbetyg från gymnasieskola eller slutbetyg och samlat betygsdokument från gymnasial vuxen- utbildning. Ett slutbetyg från gymnasieskolan är en sammanställning av betygen i samtliga kurser, som utgör ett nationellt eller special- utformat program, dvs. 2 500 gymnasiepoäng. Den elev som bevil- jats att läsa utökat program har rätt att välja vilken eller vilka kurser som skall ingå i slutbetygets 2 500 gymnasiepoäng. Undantag från krav på betyg i samtliga kurser kan beviljas den elev som har påtag- liga studiesvårigheter som inte kan lösas på annat sätt. Detta kallas reducerat program och innebär att en elev kan befrias från en eller flera kurser, dock motsvarande högst av programmet – men fortfarande få slutbetyg. Det jämförelsetal som används i urvalet räknas fram så här: Varje betyg på kurs och på projektarbetet ges ett siffervärde; Icke godkänd 0, Godkänd 10, Väl godkänd 15 och Mycket väl godkänd 20. Siffervärdet för varje betyg multipliceras med kursens eller pro- jektarbetets gymnasiepoäng. T.ex. ger betyget Godkänd i Svenska A (10 x 100 gymnasiepoäng) 1 000 i betygsvärde medan Väl godkänd i samma kurs ger 1 500. Det sammanlagda betygsvärdet för alla kurser och projektarbe- tet som ingår i slutbetyget divideras sedan med antalet gymna- siepoäng i slutbetyget, dvs. 2 500 poäng eller 2 250 poäng om programmet är reducerat fullt ut. Det tal man får fram, maximalt 20,00, utgör det s.k. jämförelse- talet. Det avrundas till två decimaler. Betyget i Idrott och hälsa räknas med endast om det höjer jäm- förelsetalet eller om det behövs för särskild behörighet. Eftersom det är möjligt att komplettera ett slutbetyg genom att läsa eller pröva inom gymnasial vuxenutbildning finns det regler inte bara för meritvärdering av slutbetyg utan också för hur kom- pletterade betyg skall tillgodoräknas vid meritvärderingen. Konkurrenskomplettering är vanligt förekommande och syftar till att höja jämförelsetalet. En person, som har läst om eller genomgått prövning i kurser som hon eller han redan har betyg i, kan byta ut det lägre betyget mot det högre och vid meritvärdering få tillgodoräkna sig det . Detta kallas utbyteskomplettering. En person kan också läsa andra kurser än dem som framgår av slut- betyget och lägga till dem vid meritvärdering. Detta kallas tillläggs- komplettering. Utbyteskomplettering ger för flertalet sökande den största utdelningen när det gäller att höja jämförelsetalet och används därför av taktiska skäl. På grund av olikheter i utbildnings- system och betygssystem gäller dock inte regeln om utbyteskom- plettering för sökande med utländsk förutbildning. Behörighetskomplettering är också vanligt förekommande och syftar till att ge en person möjlighet att läsa in en kurs eller de kur- ser som saknas i gymnasiebetyget och som krävs för en utbildning. Kompletteringar i kurser som krävs för behörighet räknas alltid med vare sig de höjer eller sänker jämförelsetalet. Slutbetyg och samlat betygsdokument från gymnasial vuxenutbildning Meritvärdering av slutbetyg och samlat betygsdokument från gym- nasial vuxenutbildning sker på liknande sätt som vid meritvärdering av slutbetyg från gymnasieskolan men med den skillnaden att antalet gymnasiepoäng som det sammanlagda betygsvärdet divide- ras med är 2 350 för en sökande med slutbetyg och 2 115 för en sökande med samlat betygsdokument utfärdat enligt de nya gym- nasiekurserna fastställda . Eftersom Idrott och hälsa och Estetisk verksamhet inte krävs i slutbetyg från gymnasial vuxenut- bildning har det färre kärnämnespoäng än gymnasiebetyget. Ett slutbetyg från gymnasial vuxenutbildning består således av kärn- ämneskurser, 600 gymnasiepoäng, och andra kurser, delkurser eller projektarbete som enligt kursplanerna uppgår till sammanlagt minst 1 750 gymnasiepoäng, vilket sammantaget blir 2 350 gymna- Samlat betygsdokument kan bestå av betyg i ämnen och kurser som inhämtats , ofta i enlighet med olika läroplaner och beräkningen blir därför komplicerad. Beroende på hur gamla kursbetygen i det samlade betygsdokumentet är utgör olika antal gymnasiepoäng urvalsgrund. Ett samlat betygsdoku- ment bestående av de nya gymnasiekurserna utgör urvalsgrund om det består av lägst 2 115 gymnasiepoäng varav minst 400 är kärn- ämnespoäng. Gymnasieskolan är en frivillig skolform som skall förbereda ele- verna för yrkesliv och för vidare studier. Dess huvuduppgift är att skapa förutsättningar för eleverna att utveckla kunskaper, demo- kratisk kompetens och grundläggande värderingar. Gymnasieut- bildning anordnas av kommuner, landsting och fristående skolor. Statistiken nedan är hämtad ur Barnomsorg, skola och vuxenutbildning i siffror 2003 del 2. Det fanns 717 gymnasieskolor varav 194 var fristående. Antalet elever i gymnasieskolan var 322 600. Andelen elever i fristående gymnasieskolor var . Antalet elever på nationella program var 264 450, –av dem fanns 71 520 respektive 41 026 elever på samhällsve- tenskaps- respektive naturvetenskapsprogrammet. Antalet elever på specialutformade program var 30 367. Enligt SCB kommer antalet ungdomar i gymnasieåldern att fort- sätta stiga för att nå sin topp . Då beräknas antalet 16–18-åringar till 391 000 personer 1. Gymnasieskolan omfattar 17 nationella program, ett relativt stort antal specialutformade program, med samma omfattning som de nationella programmen men som beslutas lokalt, samt individu- ellt program för elever som antingen inte kommit in på nationellt eller specialutformat program eller som har avbrutit studier på något sådant program. Inom ramen för de nationella programmen ryms olika inriktningar som eleverna kan välja mellan från och med . 1 framtida befolkning. Befolkningsframskrivning för åren 2003–2050. Alla nationella och specialutformade program har gemensamma kärnämneskurser; Svenska A och B, alternativt Svenska som andra- språk A och B, Engelska A, Matematik A, Idrott och hälsa A, Sam- hällskunskap A, Religionskunskap A, Naturkunskap A och Este- tisk verksamhet. Varje program och inriktning har gemensamma karaktärsämneskurser och dessutom valbara kurser. Det finns både nationellt och lokalt fastställda kurser. Lokala kurser får före- komma men inte ersätta kärnämneskurser eller gemensamma kur- ser i inriktningens karaktärsämnen. Av lägesbedömning 2002 framgår att två av tre elever fullföljer den studieväg de började på och att allt fler elever behöver för att slutföra sina studier. Till viss del beror det på att elever som saknar behörighet att komma in på ett nationellt program börjar på individuella programmet och går där ett eller innan de antingen slutför sina studier inom indivi- duella programmet eller går över till ett annat program. En annan bidragande orsak är att eleverna byter studieväg och börjar om på nytt program. Naturvetenskaps- och samhällsvetenskapsprogrammet är studie- förberedande. Det framgår av programmålen och av att de saknar krav på arbetsplatsförlagd utbildning (APU). De övriga program- men är främst yrkesförberedande och har krav på APU men de skall också förbereda för vidare studier. Specialutformade program kan utformas att förbereda för såväl studier som arbetsliv. Vanligast är att de är studieförberedande. Den senaste gymnasiereformen genomfördes . Följande punkter beskriver de viktigaste förändringarna. Kärnämneskursernas omfattning justerades och alla kurser blev jämnt delbara med 50. Betygskriterier för betyget Mycket väl godkänd utfärdades. Teknikprogrammet infördes för att bredda utbudet inom den naturvetenskapliga och tekniska sektorn. Alla nationella och specialutformade program kom att omfatta 2 500 gymnasiepoäng. De första elever som fick slutbetyg från teknikprogrammet och slutbetyg utfärdat med dagens kurser och med projektarbetet är avgångseleverna . En ny gymnasiereform förbereds . 2000 har utrett behovet av en ny struktur för gymnasie- skolan i betänkandet Åtta vägar – en ny struktur för gymnasieskolan (SOU 2002:120). Strukturen bygger på en princip om successiva val. Kommittén föreslår åtta ingångar, benämnda sektorer, som följs av en successiv specialisering genom val av block. Gymnasieskolan behåller enligt förslaget sin kursutformning med kurser grupperade i kärnämnen och karaktärsämnen och valbara kurser men lokala kurser utgår. I tilläggsdirektiv fick upp- draget att utreda och föreslå om och hur ett ämnesbetygsystem kan införas i gymnasieskolan och gymnasial vuxenutbildning och om en gymnasieexamen kan införas. Den proposition regeringen har avi- serat med anledning av SOU 2002:120 kommer tidigast att läggas fram för . 10.3Så fungerar gymnasieskolans målrelaterade betygssystem Dagens målrelaterade betygssystem har tillämpats . Det ersatte 1994 det relativa betygssystem som använts . Betygssystemet är gemensamt för ung- domsgymnasiet och gymnasial vuxenutbildning och har fyra betygssteg; Icke godkänd (IG), Godkänd (G), Väl godkänd (VG) och Mycket väl godkänd (MVG). Det nuvarande betygssystemet förutsätter elevernas medverkan i större utsträckning än det tidi- gare betygssystemet. Betygssättningen skall präglas av öppenhet och det förutsätter att läraren måste kunna kommunicera bedöm- ningen till eleven på ett begripligt sätt. Eleverna skall få veta hur de ligger till och vad som krävs för att nå målen för studierna. Olika betygssystem – olika kunskapsuppfattningar Olika betygssystem bygger på olika kunskapsuppfattningar. Det gamla relativa betygssystemet byggde på uppfattningen att kunskap och prestationer är normalfördelade och att det är detta förhållande som betygen skall mäta och beskriva. Staten föreskrev procentsat- ser för hur stor del av eleverna som skulle ha respektive betyg. Betygen skulle alltså ange elevernas inbördes rangordning men beskrev inte särskilt väl vilka kunskaper som uppnåtts. Denna kun- skapssyn kan man ha olika uppfattningar om – och det relativa betygssystemet utsattes också med tiden för hård kritik – men det relativa betygssystemet hade som sin primära uppgift att rangordna elever och denna uppgift lyckades det gamla betygssystemet för- hållandevis bra med. Det målrelaterade betygssystemet, däremot, har ingen rangord- nande funktion inbyggd utan bygger i stället på uppfattningen att elevens prestationer skall bedömas i relation till i förväg uppställda mål och kriterier. I ett sådant betygssystem görs inga antaganden om individuella skillnader i prestationer eller kunskaper, vilket innebär att alla elever kan prestera lika och därmed få samma betyg. Just detta att alla i både i teorin och praktiken kan få samma betyg gör att möjligheterna att använda ett sådant betygsystem för urval är begränsade. Varje kurs i gymnasieskolan skall ha en kursplan. Denna plan fast- ställer vilka mål eleven skall uppnå och betygskriterierna preciserar vilka kunskaper som krävs. För de nationellt fastställda kurserna och för projektarbetet fastställer dessa kriterier. Som ett exempel på vad målen innefattar redovisas mål att uppnå för Mate- matik A (något förkortade) samt de nationella betygskriterierna för samma kurs. Mål att uppnå i Matematik A kunna formulera, analysera och lösa matematiska problem av betydelse för vardagsliv och vald studieinriktning, ha fördjupat och vidgat sin taluppfattning till att omfatta reella tal, kunna tillämpa sina kunskaper i olika former av numerisk räk- ning, kunna använda geometriska begrepp vid problemlösning, kunna tolka, kritiskt granska och åskådliggöra statistiska data, kunna tolka lägesmått, algebraiska uttryck, formler och funk- tioner, kunna ställa upp, tolka samt lösa linjära ekvationer och enkla potensekvationer, kunna ställa upp, tolka, använda och åskådliggöra linjära funk- tioner och enkla exponentialfunktioner, kunna använda dator och grafritande räknare vid problemlös- ning, känna till hur matematiken påverkar vår kultur, samt känna till hur matematikens modeller kan beskriva förlopp och former i naturen. Utifrån de nationellt formulerade målen förutsätts rektor och lärargrupper att konkretisera kursmålen och anpassa dem till lokala förhållanden. Det är en tidskrävande process i sig även för de lärare och elever som är skolade i ett mål- och kriterierelaterat betygs- system. Vid gymnasiereformens införande var detta en helt ny situ- ation för både lärarna, som förutsattes kunna, och för eleverna, som förutsattes vilja, utveckla de lokala målen och kriterierna. Ur den synvinkeln är det inte förvånande att det dröjde länge innan den lokala anpassningen av mål och betygskriterier på allvar fick fäste på gymnasieskolorna. Systemet tillåter – eller rättare sagt för- utsätter – att kursen Matematik A som ges på t.ex. hotell- och restaurangprogrammet skiljer sig till både innehåll och metod mot kursen Matematik A som ges på naturvetenskapsprogrammet. Den grund för betygsättningen lärarna har till sitt förfogande är utöver målbeskrivningen också kursens betygskriterier. Nedan fokuseras skillnaderna mellan de nationella betygsstegen Godkänd, Väl godkänd och Mycket väl godkänd för Matematik A. Betygskriterier för Matematik A 1.Eleven använder lämpliga matematiska begrepp, metoder och tillvägagångssätt för att formulera och lösa problem i ett steg (betyg G), lösa olika typer av problem(betyg VG). 2.Eleven genomför matematiska resonemang såväl muntligt som skriftligt (betyg G), deltar i och genomför (betyg VG). 3.Eleven använder matematiska termer, symboler och konventioner samt utför beräkningar på ett sådant sätt att det är möjligt att följa, förstå och pröva de tankar som kommer till uttryck (betyg G), är lätt att följa (betyg VG), 1–3 formulerar och utvecklar problem – väljer generella metoder och modeller vid problemlösning – redovisar en klar tankegång med korrekt matematiskt språk (betyg MVG). 4.Eleven skiljer gissningar och antaganden från givna fakta och härledningar eller bevis (betyg G), visar säkerhet beträffande beräkningar och lösningar (betyg VG), värderar och jämför olika metoder, drar slutsatser från olika typer av matematiska problem och lösningar samt bedömer slut- satsernas rimlighet och giltighet (betyg MVG). 5.Eleven deltar i matematiska resonemang såväl muntligt som skriftligt (betyg VG), samtal och genomför såväl muntligt som skriftligt matematiska bevis (betyg MVG). 6.Eleven gör matematiska tolkningar av situationer eller händelser samt genomför och redovisar sitt arbete med logiska resonemang såväl muntligt som skriftligt (betyg VG), analyserar och tolkar resultat från olika typer av matematisk problemlösning och matematiska resonemang (betyg MVG). 7.Eleven ger exempel på hur matematiken utvecklats genom his- torien och vilken betydelse den har (betyg VG), redogör för något av det inflytande matematiken har och har haft för utvecklingen av vårt arbets- och samhällsliv samt för vår kultur (betyg MVG). Betygskriterierna skall tolkas och konkretiseras av landets alla lärare. Eftersom kriterierna medvetet hålls tämligen vaga, måste lärarna först göra en semantisk tolkning av ord som t.ex. deltar, redogör och tolkar, och sedan kommunicera denna tolkning tydligt så att eleven förstår vad som förväntas av henne eller honom. Lärarna skall också göra en betydelsetolkning i skillna- derna mellan t.ex. kriterier som lösa problem i ett steg och att lösa olika typer av problem. Det säger sig självt att tolkningar utifrån ovan givna kriterier inte kan bli enhetliga på landets alla gymnasieskolor, inte ens i samma kommun eller på samma skola. Jämförbarhet är med andra ord i princip omöjlig att uppnå i detta Betygen försöker hantera uppgiften att utifrån ele- vernas prestationer avgöra hur väl de uppfyller målen, däremot ger de ingen information om huruvida presterar bättre än . Betygstegens syfte är att visa på kvalitativa skillnader i kunska- per, inte kvantitativa. För att uppfylla målen för Godkänd i Mate- matik A krävs t.ex. att eleven behärskar och förstår vardaglig användning av matematik och gör olika beräkningar. För de högre betygsstegen krävs en helt annan kvalitetsnivå. Eleven skall t.ex. kunna formulera problem som matematiska, kunna resonera om matematik och vara matematiskt kommunikativ. gör i Kunskap och betyg (2003) en genomgång av vad mätning är och vad bedömning och kunskap är som ett särfall av mätning. Han utreder också hur betygskriterierna förhåller sig till kursplanerna. Författaren hävdar att om skillnader i kunskaper utgörs av skillnader i sätt att tänka, förstå, resonera och lösa pro- blem inom ett område, så kan skillnader i betyg endast grundas i kvalitativa bedömningar. Han anser att de generella kriterierna ansluter sig bäst till målstyrningen och att betygskriterierna i de ämnen han undersökt lever upp till syftet att inte låsa fast innehål- let i detaljer och att uttrycka skillnader i betygsstegen som kvalita- tiva. Av resonemang kan man konstatera att ju mer generella betygskriterierna är desto mindre vägledning ger de till den enskilde lärarens tolkning och stöd för betygsättning. Det i sin tur får effekter som t.ex. sämre jämförbarhet. 10.4Vad mäter betygen? Betygen fyller flera funktioner och gör det med skiftande kvalitet. Bäst fyller betygen sin funktion inom skolans inre arbete, där de: återkopplar till elever och föräldrar, uppläggningen av studierna och vid val av inriktning, sporrar elever, lärare och kommuner, och ger förhållandevis goda förutsägelser om hur den sökande kan tänkas klara högskolestudier. Slutbetyget, i avsaknad av examen, för att en sökande till högskolan har en viss förkunskapsnivå. Betygen förutsäger hur en sökande kommer att klara högskolestudier lika bra eller rentav bättre än prov av typen högskoleprov och mycket bättre än inter- Det beror på att betyg mäter prestationer , de mäter medelvärdet av många kurser och att de mäter uthållighet och intresse förutom kunskaper och färdig- heter. Inom VALUTA-projektet2, som bedrivs gemensamt vid och , undersöks bl.a. betygens pro- gnosförmåga genom olika studier. Att betygens prognosförmåga till och med är något bättre än prov stöds av undersökning Antagning till civilingenjörsutbildningarna (IPD- rapporter, Nr 2004:01). Sämst fyller dock betygen funktionen som instrument för rang- ordning. Alla kan – och skall kunna – nå målen för ett visst betyg; bety- gen saknar därmed rangordnande egenskaper. Betygen är inte jämförbara – olika tolkningar görs av mål och kriterier. Betygsvariation uppkommer både mellan skolor, program och . ger en beskrivning av det målrelaterade betygsy- stemets tillkortakommanden som urvalsinstrument i sin rapport Behörighet, rekrytering och urval (2000:6 AR). Wedman konstaterar att jämförbara betyg är en illu- sion i ett målrelaterat system och att målrelaterade betyg åtmin- stone inte vilar på vetenskaplig grund vad avser urval till vidare stu- dier. Han gör en utblick till det amerikanska utbildningssystemet, som också har ett målrelaterat betygssystem. Det amerikanska systemet är så decentraliserat att bedömningen helt sker på den enskilde lärarens ansvar. Jämförbarheten blir låg och de mottagande högskolorna tillämpar därför ett system där betygens värde justeras vid ansökningen. Sökande från skolor med välvillig betygsättning får sina betyg korrigerade neråt och sökande från skolor med hård betygsättning får sina betyg korrigerade uppåt. Det kan tyckas vara en drastisk åtgärd men det är ett faktiskt exempel på hur man försöker kompensera för brister i betygens jämförbarhet, och rös- ter har redan höjts i för att tillgripa en motsvarande modell. I planerar man redan att införa en omräkning nedåt av de svenska betygen inför antagningen till högskolan . Anledningen är att de svenska betygens genomsnittspoäng har ökat 2 VALUTA– Validering av den högre utbildningens antagningssystem, ett forskningsprojekt 2001–2004 vid och . kraftigt i relation till de danska. I har man ett relativt betygssystem liknande det vi hade tidigare och en genomsnittlig betygspoäng som är förhållandevis . 10.5Allt sämre ställt med likvärdigheten En likvärdig betygsättning i gymnasieskolan är alltså ingen själv- klarhet, det visar beskrivningen av betygsystemet och kopplingen mellan nationella och lokala mål och kriterier. Beskri- vande data om barnomsorg, skola och vuxenutbildning och lägesbedömning 2002/03 redovisar statistik som tyder på att det finns alarmerande brister. Det brister vid tillämpningen av bestämmelserna Betygen förlorar sin jämförbarhet genom att bestämmelser tilläm- pas olika i landets kommuner. Det gäller framförallt hur man beviljar elever reducerat program. I elva kommuner har av eleverna med slutbetyg gått reducerat program. har inga elever reducerat program i 24 kommu- ner. hade elever med reducerat program i större ut- sträckning än elever på fullständiga program minst betyget god- känd i alla kurser. Frågan är om det är reduceringen som gjort det möjligt för dessa elever att nå målen i samtliga kurser. Betygen varierar kraftigt mellan kommunerna I diagrammet nedan illustreras tydligt hur den genomsnittliga betygspoängen varierar mellan kommunerna för sju av gymnasie- skolans nationella program /01. Hälften av alla kom- munerna finns i boxen och linjen i boxen symboliserar medi- anpoängen, dvs. den betygspoäng som hälften av kommunerna lig- ger över och hälften under. Minimum- och maximumvärdena fram- går av de övre respektive nedre tvärstrecken i diagrammet. Källa: Beskrivande data om barnomsorg, skola och vuxenutbildning , rapport 218 . Det skiljer upp till 10 poäng mellan högsta och lägsta kommun- genomsnitt för estetiska programmet. För det samhällsvetenskap- liga programmet är kommunskillnaden nästan 9 poäng. Minst vari- ation, drygt 5 poäng, har naturvetenskapsprogrammet och handels- och administrationsprogrammet.