sou · GSB3122 · 2005-01-01 00:00:00 — I en tredjedel av kommunerna har socialsekreterarna som arbetar med ungdomsärenden inte fått någon utbildning om lag- ändringen 1999. 3.2Synpunkter framförda till utredningen av domare vid tingsrätt Utredningen tillställde ett antal av de större tingsrätterna en enkät, se bilaga 3. De svarande hade möjlighet att, utöver att svara på utredningens specifika frågor, även lämna kommentarer till utredningen. Av domarnas kommentarer att döma uppvisar arbete med att avge yttranden och upprätta vårdplaner alltjämt stora brister. Som ett stort problem omnämns från flera håll att kvaliteten på arbete med unga lagöverträdare varierar mellan såväl kommuner som stadsdelar. kompetens och intresse för besvärliga ungdomar har också ifrågasatts. Som exempel härpå har nämnts att en del socialnämnder kan föreslå en verksamhet bestående i några gruppträffar och ett allmänt hållet uttalande i vårdplanen om att vederbörande skall sköta skolan och avhålla sig från brott vid så allvarlig brottslighet som upprepade rån och misshandel, medan andra inser att det krävs mera omfattande insatser vid sådana brott. Vidare har det nämnts att det fortfarande förekommer yttranden där det föreslås överlämnande till vård inom trots att någon vårdplan inte upprättats, samt att det inte är helt ovanligt att ungdomstjänst föreslås trots att vård inom inte föreslås som påföljd. Det poängteras dock att det givetvis även finns exempel på bra vårdplaner med ett bra innehåll, som är anpassat för den ungdom och den brottslighet det är fråga om. En annan olikhet är att inte alla kommuner och stadsdels- nämnder kan erbjuda ungdomstjänst. Denna olikhet inför lagen framhåller man har blivit särskilt framträdande i mål där de tilltalade kommer från olika stadsdelar. Flera domare framför uppfattningen att man skulle komma tillrätta med en hel del av problemen med den rådande olikheten inför lagen för unga lagöverträdare om man lät kriminalvården och frivården ta över ansvaret från . Det har i det sammanhanget nämnts att det skulle kunna vara möjligt för frivården att uppdra åt i ett enskilt fall att ombesörja och verkställa viss vård. Vi kommer i detta kapitel att redogöra för hur ungdomsbrottslig- heten ser ut. Vi kommer även att översiktligt behandla vad vi vet om dess orsaker och vad samhället kan göra för att motverka att unga begår brott. Detta är komplexa områden och någon fullständig redovisning av kunskapsläget låter sig därför inte göras inom ramen för utredningens uppdrag. Framställningen skall i stället ses som ett försök att i korthet redogöra för olika aspekter kring ämnet ungdomsbrottslighet. Ungdomen är en period i livet som infaller mellan barndomen och vuxenlivet. Ur ett biologiskt perspektiv varar ungdomen under puberteten. Straffmyndighetsåldern är och i straffrättsligt hänseende upphör ungdomsperioden när den unge fyller . Från en del håll framförs åsikten att man i straffrättsligt hänseende i stället borde lägga större vikt vid den individuella mognadsgraden. Samhället har en tveeggad inställning till ungdomar. Å ena sidan finns det en positiv syn på ungdomen som den grupp som står i centrum för den alltid pågående förändringen av samhället. Å andra sidan kan det något tillspetsat sägas att man är snar att skylla de problem som uppstår som en följd av förändringarna på ungdom- arna. Från forskarhåll finns uppfattningen att den negativa bilden av ungdomens livsstil leder till en sammankoppling av ungdom, avvikande beteende och brottslighet och att ungdomsbrottslighet därmed blir ett begrepp som uttrycker mer än att det är brott som begås av unga individer. Begreppet ungdomsbrottslighet skulle där- med också kanalisera en del av den oro som finns kring samtiden.1 1 Estrada, och , (red. ), Den svenska ungdomsbrottsligheten, , 2001, s. 11-12. 4.1.2Hur ser ungdomsbrottsligheten ut? Kriminalstatistiken beskriver inte den faktiska brottsligheten. För att ett brott skall hamna i statistiken krävs nämligen att det upptäcks. Därefter skall det ske en polisanmälan och polisen måste registrera anmälningen. Slutligen måste brottet upp och en gärningsman identifieras. Först därefter kan statistik hänförlig till person produceras. Antalet brott som upp utgör alltså endast en mindre andel av de brott som anmälts till polisen. Det står dock helt klart att ungdomar som grupp är mycket brottsaktiva. Enligt kriminalstatistiken begår de lägsta ålders- grupperna flest brott per individ. Även om ungdomar är över- representerade i kriminalstatistiken skall man dock ha i minnet att det är vuxna personer som står bakom majoriteten av de registrerade brotten. Stöldbrotten är den vanligaste brottstypen för misstänkta ungdomar mellan 15–medan trafikbrott är den vanligaste brottstypen bland dem som är . Kriminologerna är överens om att ungdomsbrottsligheten ökade kraftigt de första decennierna efter . Den officiella kriminalstatistiken visar emellertid inte att den brotts- lighet som ungdomar misstänks och lagförs för har ökat . Det har dock skett en förskjutning mot fler miss- handels- och hotbrott såväl i den grövre som i den mer vardagliga ungdomsbrottsligheten.2 Antalet 15–17-åringar som lagfördes för misshandel mer än fördubblades mellan mitten av och mitten av . Det finns dock olika uppfattningar bland forskare om denna ökning motsvarar en faktisk ökning av ung- domsvåldet eller om den har andra orsaker. Sjukvårdsstatistik och självrapporteringsundersökningar, som utgör alternativa källor till uppgifter om våld bland ungdomar, visar inte motsvarande ökningar. Någon ökning har heller inte påvisats beträffande ung- domarnas utsatthet för brott i genomförda offerundersökningar.3 En stor majoritet av de unga lagöverträdarna är pojkar. Särskilt stora är skillnaderna mellan pojkars och flickors lagföringar. I själv- rapporterande undersökningar uppger dock flickor att de gör sig skyldiga till brott i större utsträckning än vad lagföringarna visar. Karaktären på de brott som flickor och pojkar gör sig skyldiga till skiljer sig också åt. Denna bild har varit stabil över . En tendens i utvecklingen är dock att kvinnors andel av brottsligheten ökar något. 2Påföljdssystemet för unga lagöverträdare, 2000:7, s. 13. 3Sarnecki, , Introduktion till kriminologi, , 2003, s. 98-99. visar utvecklingen av antalet lagförda per 100 000 av medelbefolkningen på en minskning i alla åldersgrupper. Minskningen i den yngsta gruppen, 15–, är dock inte lika stor som i de övriga grupperna. Tolkningen av statistiken försvåras dock av att brottsstrukturen ser olika ut i olika åldrar, som upptäcktsrisken varierar med brottstyp. Detta sammantaget gör att förändringar i statistiken kan bero på att upptäcktsrisken för olika åldersgrupper har förändrats . lagfördes – genom dom, strafföreläggande eller åtals- underlåtelse – ca 23 000 ungdomar i åldrarna 15–. Ungdomar utgjorde av samtliga lagförda personer, men endast av den straffmyndiga befolkningen. Bland ungdomar i åldern 15–var de antalsmässigt vanligaste brotten olika tillgreppsbrott, framförallt snatteri och stöld. Nästan var tredje ungdom som lagfördes hade begått något tillgreppsbrott. Andra vanliga brott bland lagförda ungdomar var misshandel, olovlig körning, skadegörelse och ringa narkotikabrott. Brott där ungdomar i åldern 15–utgjorde en stor andel av de lagförda personerna (oavsett om de till antalet är stora brottstyper) är, enligt siffror för , framförallt mened m.m., särskilt missbruk av urkund, samt tillgrepp av fortskaffningsmedel och rån. Denna ålderskategori utgjorde mellan av samtliga personer lagförda för dessa brott. dömdes 113 ungdomar mellan till sluten ungdomsvård och genomsnittstiden för de dömda till denna påföljd var . Föregående år var motsvarande siffror 114 . Över hälften av ungdomarna hade gjort sig skyldiga till rån eller grovt rån som huvudbrott. De personer som överlämnades till vård uppgick till ca 2 550, vilket var en minskning jämfört med året innan. Antalet är dock en tredubbling , då drygt 800 personer dömdes till sådan påföljd. En större del av ökningen inträffade . Sammanlagt dömdes (529) personer av dem som år 4Kriminalstatistik 2003, BRÅ, s. 134-135. 2003 överlämnades till vård inom även till ungdoms- tjänst. Detta är en liten ökning jämfört med . dömdes personer i ålderskategorin 15–respektive 18–(vid tiden för åklagarbeslutet/föreläggandet/domen) till olika påföljder i följande omfattning; Tabell 1: Personer dömda till olika påföljder uppdelade efter ålderskategorierna 15–respektive 18–20 år6 15–17 år 18–20 år Överlämnande till vård inom Överlämnande till vård enligt LMV därav med villkorlig dom 20:7 1 st. 1 p. RB 20:7 1 st. 2 p. RB 20:7 1 st. 3 p. RB 20:7 1 st. 4 p. RB 20:7 2 st. RB Källa: , BRÅ, s.152. 6 Den officiella statistiken över antalet personer lagförda för brott omfattar fällande domar i tingsrätt, godkända strafförelägganden och meddelade åtalsunderlåtelser. En person kan ingå i statistiken under om personen lagförts (bruttoredovisning). Statistiken bygger på gärningsmannens ålder vid tiden för lagföringen och inte vid brottet. Statistik åren 1999–2003 Tabell 2: 15–20-åringar lagförda för brott efter huvudbrott Källa: Kriminalstatistik, BRÅ. Många brott begås som nämnts utan att de upptäcks och även om de upptäcks är det inte säkert att de anmäls och registreras. Detta innebär att långt ifrån alla som begår brott kommer att ingå i kriminalstatistiken. Mot bakgrund härav är den information som man erhåller från självdeklarationsundersökningar ett viktigt kunskapstillskott. vid genom- förde enkätundersökningar av brottslighet bland elever i årskurs nio. upprepades undersökningen i regi av BRÅ.7 För flera av de enskilda stöldrelaterade handlingarna visade under- sökningen en vikande tendens, som exempelvis för det relativt vanligt förekommande brottet stöld i affär. För andra stöldrelaterade handlingar – som att ha lurat folk på pengar, cykelstöld och motorfordonsrelaterade tillgrepp – är det relativt stabila nivåer. Inte i något fall kunde ökningar iakttas i förhållande till den första undersökningen som ägde rum . Generellt var det relativt höga andelar – över hälften av pojkarna respektive cirka hälften av flickorna – som sade sig ha begått minst en stöldhandling . 7 Stöld, våld och droger bland ungdomar i årskurs nio. Resultat från fyra självdeklarations- undersökningar., 2003:5. pojkar som flickor kunde dock totalt sett en vikande tendens i delaktighet i stöld observeras . För båda könen var således den totala delaktigheten i stöld signifikant lägre än . Den vanligaste våldsrelaterade handlingen var att ha burit kniv som vapen. Att bära kniv är visserligen inte detsamma som faktiskt våld mot person, men kan enligt rapporten räknas som en handling relaterad till våld mot person. Den redovisades därför i vålds- kategorin. Näst efter att ha burit kniv som vapen, var det vanligast att med avsikt ha slagit någon (inte familjemedlem) så att denne enligt elevens bedömning behövt sjukvård av något slag. (Hur eleverna definierar sjukvård gick inte att utläsa ur svaren och det kan röra sig om allt från lättare omplåstring till sjukhusvistelse.) Andelen pojkar som hade utfört olika våldshandlingar var genomgående betydligt större än andelen flickor. Den tydligt vikande trend som kunde urskiljas för delaktighet i vissa typer av stöldhandlingar återfanns inte för våld utan andelarna låg här på mer konstanta nivåer. Olika former av skadegörelse och våld mot egendom var vanligare än våld mot person. Vandalism, graffitimålning och eld- anläggelse var samtliga betydligt vanligare handlingar bland pojkar än flickor. Klotter var däremot mer jämnt fördelat mellan könen. Andelen som uppgav delaktighet i vandalism hade minskat från . Detta innebar minskningar i storleksordningen . Liknande utveckling kunde iakttas beträffande klotter. Eldanläggelse liksom graffiti uppvisade däremot liknande siffror i de olika urvalen. till de senaste två undersökningarna har det inte skett några större förändringar i de olika formerna av skadegörelse. Andelen elever som använt narkotika var i förhållande till del- aktighet i stöld och skadegörelse betydligt mindre. Totalt uppgav knappt en av tio att man på ett eller annat sätt befattat sig med narkotika. Det var något vanligare med narkotika bland pojkarna än flickorna. Andelarna som provat narkotika var relativt lika de olika åren. Den totala delaktigheten i brott (stöld, våld, skadegörelse och narkotika) var jämfört . Minskningen är enligt rapporten signifikant. För pojkar var siffrorna () och () och för flickorna () och (). Undersökningen visar att ett mindre antal ungdomar har begått ett mycket stort antal brott. Detta ligger i linje med flera andra undersökningar som har visat att en liten andel av gärningsmännen står för en stor del av antalet brott. En annan aspekt av förekomsten av brott bland ungdomarna är deras egen utsatthet för brott. Den vanligaste typen av utsatthet gällde stöld, ca tre av tio hade utsatts för detta. Totalt hade råkat ut för våld (lindrigare eller grövre) i den senaste undersökningen, vilket var ungefär detsamma som i den föregående (). Andelarna utsatta för våld och stöld var tämligen lika de olika åren (1995–2001). De ungdomar som hade råkat ut för våld fick svara på var den senaste våldshändelsen hade inträffat. En stor andel av våldet uppgavs ha inträffat i skolan eller på skolgården. Den andra dominerande kategorin var någon annanstans. (Denna sammanfattande kategori betecknade drabbade som angav att den senaste händelsen tilldrog sig någon annanstans, t.ex. på gatan, disco, fritidsgård etc.). En övervägande majoritet av dem som drabbats av våld kunde hänföras till dessa två kategorier. Detta gällde för samtliga undersökningstillfällen. 4.1.4Varför begår unga brott? Förklaringar till att vissa personer begår brott kan sökas hos den enskilda personen, hos samhället eller hos individens samspel med samhället. Den kriminologiska forskningen strävar efter att ta hänsyn till faktorer på olika nivåer, dvs. biologiska, psykologiska, socialpsykologiska och sociala faktorer. Det är emellertid förenat med stora svårigheter att uttala sig om vilka faktorer som medför höga respektive låga risker för asocialt beteende. BRÅ presenterade i rapporten utveckling – tidiga riskfaktorer och förebyggande insatser8 vetenskapligt förankrad kunskap om bl.a. varför vissa barn utvecklar allvarlig och långvarig kriminalitet. Man anförde att barnets tidiga personlighetsegen- skaper och konkreta beteendemönster kanske ger de tydligaste signalerna om när en illavarslande utveckling kan vara förestående. Vidare påtalades att egenskaper hos föräldrarna och deras förmåga till omsorg i vid bemärkelse är viktiga faktorer i den socialiserings- process som formar barnets utveckling. Föräldrarnas uppfostrings- metoder och förmåga att skapa en känslomässig, trygg och tillitsfull relation till barnet kan alltså bidra till att kompensera för ogynnsamma genetiska/biologiska förutsättningar. Föräldrarnas förhållningssätt till barnet kan emellertid också bidra till en ökad risk för kriminell utveckling. Vidare anfördes att bl.a. den socioekonomiska och fysiska områdesstrukturen i vissa fall kan bidra till ökad risk för kriminell utveckling. framhöll att forskningen har visat att det i första hand är bland de barn och ungdomar som redan tidigt har allvarliga psykosociala problem och som tidigt börjar begå brott (13–eller ännu tidigare), som man finner dem som kommer att utveckla en intensiv och långvarig brottskarriär. I rapporten poängterades vidare att merparten av forskningen visar att barn som karaktäriseras av någon enstaka riskfaktor trots detta ofta utvecklas på ett gynnsamt sätt, men också att tidiga riskfaktorer av olika slag har en tendens att hänga ihop och öka . Man menade att det i första hand är ansamlingen av flera riskfaktorer – särskilt om en mångproblematisk situation består – som kan förknippas med en ogynnsam utveckling. 4.2Återfall i brott m.m. 4.2.1Hur många återfaller i brott? Samtliga påföljder har utöver sin straffande funktion även till syfte, direkt eller indirekt, att förebygga att lagöverträdaren begår nya brott. Särskilt uttalad är den brottspreventiva tanken beträffande de icke frihetsberövande påföljderna och i synnerhet beträffande de unga lagöverträdarna har den s.k. behandlingstanken haft stort genomslag. Av intresse är därför i vilken mån lagöverträdare åter- faller i brott efter att ha dömts till olika påföljder. Professor har varit utredningen behjälplig med att sammanställa fakta med avseende på rättsliga reaktioner –2001 mot ungdomar som vid brottstillfället var 15–. Härvid har beaktats förekomsten av tidigare brottslighet före lagföringen. Sammanställningen innefattar även uppgifter om de lagfördas återfall efter lagföringen. Statistik t.o.m. har alltså beaktats. Av samman- ställningen framgår följande. Tabell 3: Rättsliga reaktioner 1989–2001 med avseende på ung- domar som vid brottstillfället var 15–efter tidigare brotts- lighet och återfall före respektive efter tidpunkten för lagföringen1 Skyddstillsyn (enbart) Överlämnande till vård inom Överlämnande till vård inom 2Straffrang avser rangordning för huvudbrottets straffskala (från 1=bötesstraff till 30= fängelse på livstid). Källa: Professor , (SoRAD), . I BRÅ:s utvärdering9 konstateras att av dem som dömdes till överlämnande till vård inom hade dömts på nytt före utgången av . Av de ungdomar som dömdes till ett överlämnande i förening med tilläggspåföljd hade återfallit i brott . Det finns emellertid inga uppgifter som redo- visar återfallsfrekvensen för olika påföljder/insatser för ungdomar med likartad brottskarriär. 9 Vad händer med unga lagöverträdare? Om överlämnande till vård inom , 2002:19, s. 22. 4.2.2Vilka påföljder är effektiva i fråga om att förhindra återfall i brott? Det är som antytts ovan inte möjligt att med utgångspunkt i återfallsrisker efter olika påföljder dra slutsatser om påföljdernas individualpreventiva effekter. Påföljderna delas inte ut slump- mässigt, utan valet mellan olika påföljder samvarierar med faktorer som i sig har betydelse för återfallsrisken. De viktigaste faktorerna är gärningsmannens tidigare kriminella belastning och ålder samt brottets grovhet. Brottets grovhet är dessutom av avgörande betydelse för påföljdsvalet. På samma sätt förhåller det sig med gärningsmannakarakteristika som tidigare belastning och ålder. Det går därför helt enkelt inte att hålla kontroll på alla bakgrunds- faktorer som samvarierar med återfallsrisken för att på så sätt jämföra olika påföljders individualpreventiva effekter.10 4.2.3Kan man bedöma risk för återfall bland unga som begår brott? Den absolut viktigaste prediktorn för att identifiera högrisk- kategorier i fråga om återfall i brott är tidigare kriminell belastning. Historiskt sett har, bland straffmyndiga personer, de i ålders- kategorin 15–haft högst återfallsfrekvens. Andelen återfall bland de yngsta lagöverträdarna har emellertid minskat medan andelen återfall bland äldre, särskilt i ålderskategorin 40–, har ökat något.11 Genom att kombinera gärningsmannens ålder med tidigare kriminell belastning går det dock att identifiera grupper med mycket låg respektive hög återfallsrisk.12 Det har kartlagts ett stort antal individuella, sociala och familje- eller nätverksrelaterade risk- och skyddsfaktorer som samverkar vid utveckling av återkommande asocialt utagerande. Som nämnts ökar sannolikheten för en ogynnsam utveckling när flera riskfaktorer samlas hos den unge, nätverket eller omgivningen. Det finns numera en ökad förståelse för de komplexa sambanden mellan risk- och skyddsfaktorer och negativ utveckling hos en individ. Även om vi aldrig kommer att säkert kunna förutsäga mänskligt beteende har 10 Betänkandet Ett reformerat straffsysten (SOU 1995:91) del III Bilagor s. 240 (). 11Kriminalstatistik 2003, BRÅ, s. 226. 12SOU 1995:91 del III Bilagor s. 232. det från bl.a. forskare framhållits att det är angeläget att kart- läggning av risker och planering av insatser för unga med förhöjd risk för återkommande asocialt utagerande görs välunderbyggt och professionellt.13 4.2.4Finns det brott som förutsäger en fortsatt brottskarriär? Denna fråga ställdes i studien som presenterades i 14. Undersökningen som rapporten bygger på utgår från fyra olika typer av kriminella karriärer, nämligen engångs-, tillfälles- och återfallsbrottslingar samt de s.k. kroniska (persistenta) brotts- lingarna15. De kroniska brottslingarna svarar för ungefär hälften av den totala registrerade brottsligheten. Eftersom kroniska brottslingar begår fler och grövre brott än andra brottslingar, menar man att det viktigt att på ett tidigt stadium vidta åtgärder som motverkar att en person gör kriminell karriär och blir kronisk brottsling. Man anför att en åtgärd som har effekt på tillfälles- brottslingar kan vara verkningslös om den riktas mot kroniska brottslingar och tvärtom och att det därför är av intresse om det finns brottstyper som kan förutsäga något om gärningsmannens fortsatta brottskarriär. Vid studien identifierades tre strategiska brott. Det brott som i störst utsträckning kunde kallas ett strategiskt brott var tillgrepp av fortskaffningsmedel. Undersökningen visade att av de som i sin debut lagförs för detta brott kommer att tillhöra den grupp som benämns kroniska brottslingar. Även rån och stöld var brottstyper som förtjänade benämningen strategiska brott. För de som lagförs för rån i sin debut är risken för att bli kronisk brotts- ling och motsvarande siffra vid stöld är . Däremot visade det sig att det är mycket låg risk () för att en person som lagförs för snatteri vid sin första lagföring ska utveckla en karriär som kronisk brottsling. Andra brottstyper som indikerade låg risk var rattfylleri och övriga trafikbrott. 13Långström, , En kunskapsöversikt, Att bedöma risk för återfall bland antisociala unga, SiS, rapport nr 2/03. 14Strategiska brott – Vilka brott förutsäger en fortsatt brottskarriär?, 2000:3. 15Enligt rapporten är en allmänt vedertagen definition på vilken brottsling som är en kronisk brottsling den som bygger på ett arbete av m.fl. (1972). De fann att av gärningsmännen eller av samtliga i en årskull, , svarade för ungefär hälften av den totala brottsligheten bland denna årskull män i Philadelfia. Vid undersökningen framkom också fyra s.k. högriskkombina- tioner av huvudbrott i personernas första och andra lagföring. Den kombination som innebär störst risk är när en person lagförs för tillgrepp av fortskaffningsmedel vid såväl första som andra lagföringen. Denna person löper en risk på att bli kronisk brottsling. Tillgrepp av fortskaffningsmedel i kombination med stöld, oavsett i vilken ordning brotten kommer, innebär en risk på . Den sista högriskkombinationen som kom fram vid undersökningen var narkotikabrott och stöld (). Det nämns i rapporten att det inte främst är brottet i sig, t.ex. tillgrepp av fortskaffningsmedel, som gör att en person som registreras för det löper hög risk att hamna i en framtida kriminell karriär. I stället utgör brottet eller framför allt kombinationen av brott ofta en mycket bra indikator på personens livsstil. Man menade att det är därför det går att finna främst kombinationer av brott som relativt precist kan förutsäga hur den fortsatta kriminella karriären kan komma att gestalta sig. Rapporten pekade också på att de ganska påtagliga sannolikhets- ökningarna för att man skall inleda mer grava brottsliga karriärer om man debuterar , understryker vikten av att det vidtas åtgärder mot dem som debuterar . Mot dessa rön kan ställas det faktum att, av dem som lagfördes för tillgrepp av fortskaffningsmedel i sin första lagföring, en över- vägande majoritet fick åtalsunderlåtelse (). En förhållandevis låg andel fick domen överlämnande till vård inom eller skyddstillsyn för detta högriskbrott (två resp. ). Liknande mönster gäller för dem som lagfördes för stöld. Av dessa fick mer än hälften åtalsunderlåtelse (). Siffrorna avser lagföringar av personer födda och är således inte helt aktuella.