sou · GSB3102d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Ulempen ved å halde sporadisk transport mot vederlag utanfor løyveplikt er at det krevst større innsats av ressursar for å kunne avdekke ulovleg transport. I regelen let det seg ikkje gjere å kunne faststlå på staden at den aktuelle transporten er lekk i ei verksemd som krev løyve. I praksis må det kunne leggjast fram bevis for att den ulovlege verksemda har hatt eit visst omfang/frekvens før det kan føre fram til påtale og ev. dom. Etter departementet si vurdering vil driveomgrepet i gjeldande samferdsellov §§ 5 og 7 differensierast noko for å effektivisere kon- troll- og oppfølging av ulovleg transport, utan at det går vesentleg ut over det friviljuge transportarbeidet som er løyvefritt etter gjeldande rett. Paragrafen slår fast hovudregelen om at det krevst løyve for å drive persontransport mot vederlag med motorvagn utanfor rute. Frå hovudregelen vert det gjort framlegg om eit unnatak slik at den som tilbyr almenta transport mot vederlag òg må ha løyve, utan at det vert sett noko krav til omfanget av verksameda. Etter som sporadisk persontransport mot vederlag under visse omstende blir undergitt løyveplikt, kunne kontrollomfanget verte stort, jf. at i prinsippet vil m.a. heile personbilsparken vere kontroll- objekt. Departementet reknar likevel med at det ikkje vil by på større problem for kontrollstyresmakta å målretta kontrollen mot det seg- mentet i transportmarknaden som paragrafen er meint å råke. Med offentleg plass meinast gater, vegar, oppstillingsplass m.v. som er opne for almen ferdsel. Det er ikkje ein føresetnad for å komme inn under løyveplikt at det er tranportøren sjølv som tek initiativ, anten direkte eller gjennom å framtre på ein slik måte og under slike om- stendte at det kan oppfattast slik frå publikum si side at det vert til- bydd transport. Sjølve det å tilby transport utan noko meir er ikkje nok til at løyveplikt inntrer. gjeld den generelle førsegna i sam- ferdsellova § 26 om medverknad og freistnad på brot etter lova. Når det gjeld høvet til freistnad, må ein i alle høve måtte krevje at handlingsfølgja er komen så langt at passajeren har sett seg inn i bilen, etter føregåande avtale om transport mot vederlag. Departementet understrekar at det framleis er eit krav om at det vert teke vederlag for transporten. Storleiken på vederlaget er utan betydning. Enligt norska författningsbestämmelser är således huvudregeln att det krävs tillstånd för att utföra persontransporter med fordon. Sådan verksamhet kräver enligt norsk praxis viss omfattning för att vara tillståndspliktig. Genom ovan beskrivna lagändring finns nu- mera ett undantag från denna huvudregel. Undantaget stadgar att tillstånd krävs också av den som erbjuder allmänheten transporter mot betalning på offentlig plats, exempelvis gator och torg. För att sådan verksamhet skall medföra tillståndsplikt krävs inte att persontransporterna är av viss omfattning. Det är tillräckligt att passageraren har satt sig i bilen efter föregående avtal om transport mot betalning för att tillståndsplikt skall inträda. Bakgrunden till den ändrade norska lagstiftningen synes vara att man noterat en ökad omfattning av svarttaxi och att det har krävts stora resurser av bl.a. polisen för att beivra sådan olaglig verksam- het. I de norska förarbetena anges att man genom lagändringen vill effektivisera kontroll och uppföljning av olagliga transporter, utan att det drabbar frivilligt transportarbete som inte är tillstånds- pliktigt enligt norsk lagstiftning. I förarbetena uttalas vidare att det inte torde bli några större problem att inrikta kontrollen mot just det olagliga förfarande som den ändrade lagstiftningen är avsedd att förhindra. Utredningen om taxinäringen har vid besök i och vid sammanträffande med polis och åklagare samt företrädare för Sam- ferdseldepartementet, fått information om att den ändrade och be- skrivna norska lagstiftningen har lett till väsentligt mindre omfatt- ning av svarttaxi i bl.a. . Några rapporter om oönskade konse- kvenser av lagstiftningen, t.ex. att en person som kör en bekant och får betalt för bensinen skulle ha bötfällts, har inte inkommit till det norska departementet. Det finns därför inte heller några planer på att justera eller upphäva den ändrade lagstiftningen. 7.8Erbjudande om körning till allmänheten på offentlig plats Utredningens förslag: YTL skall gälla och trafiktillstånd skall krävas vid persontransporter som, utan att vara yrkesmässig trafik, utförs mot vederlag efter erbjudande om körning till allmänheten på offentlig plats. Med offentlig plats skall avses detsamma som i ordningslagen (1993:1617). Den som uppsåtligen och utan tillstånd utför persontrans- porter mot vederlag, efter erbjudande om körning till allmän- heten på offentlig plats, skall kunna dömas till böter. I samband med svarttaxiverksamhet, ett begrepp som med hänsyn till Högsta domstolens redovisade avgörande får anses omfatta mer än termen olaga yrkesmässig trafik, förekommer i vissa fall allvarlig brottslighet, t.ex. våldtäkter, rån, olaga hot, stöld, försäljning av narkotika och alkohol. Svarttaxi innebär också en illojal konkurrens mot den seriösa taxinäringen. Vidare medför den olaga yrkesmässiga taxitrafiken skatteundandraganden. Enligt vad utredningen erfarit saknar vissa förare av svarttaxi körkort och kör i bilar med körför- bud. En sådan verksamhet kan givetvis då också få negativa kon- sekvenser för trafiksäkerheten. Mot bakgrund av det anförda anser utredningen det vara uppen- bart att svarttaxiverksamhet är ett samhällsproblem som det är an- geläget att bekämpa. I detta sammanhang bör dock anmärkas att sådan verksamhet kan motarbetas genom andra åtgärder än ändrade straffbestämmelser, exempelvis genom avstängning av vissa gator i städerna och nätter, parkeringsförbud på centrala gator, utökad kollektivtrafik, bra tillgång till taxi och informationskampanjer till allmänheten om farorna med att åka svarttaxi. Utredningen anser att det främst ankommer på tillsammans med att ta initiativ till konkreta åtgärder mot olagliga persontransporter. Det är också viktigt att bl.a. polisen arbetar aktivt mot svarttaxi- verksamhet. Skall trafiktillstånd krävas vid persontransporter som, utan att vara yrkesmässig trafik, utförs mot vederlag efter erbjudande om körning till allmänheten på offentlig plats? Enligt 1 kap. 1 § YTL avses med yrkesmässig trafik, sådan trafik som bedrivs med bl.a. personbilar, lastbilar och bussar och som innebär att fordon och förare mot betalning ställs till allmänhetens för- fogande för transporter av personer eller gods. Yrkesmässig trafik kan drivas som exempelvis taxitrafik med vilket avses sådan yrkes- mässig trafik för persontransporter med personbil eller lätt lastbil som inte är linjetrafik, se 1 kap. 3 § YTL. Yrkesmässig trafik får en- ligt 2 kap. 1 § YTL drivas endast av den som har tillstånd. Den som uppsåtligen driver yrkesmässig trafik utan tillstånd kan dömas för olaga yrkesmässig trafik till böter eller fängelse i högst . Av Högsta domstolens avgörande, som redovisats i detta kapitel, framgår att för att det skall vara fråga om yrkesmässig trafik krävs att bilen ställs till allmänhetens förfogande i sådan omfattning att den kan anses vara systematiskt utnyttjad för förvärvsändamål. Domstolen framhåller dock att redan en körning kan utgöra yrkes- mässig trafik, om det är utrett att det är fråga om en planerad yrkes- mässig verksamhet som är avsedd att bedrivas även fortsättningsvis. Utredningen har tidigare framhållit att olaga yrkesmässig taxi- trafik är ett samhällsproblem som det är angeläget att bekämpa. Med hänsyn härtill är det viktigt att nuvarande författningsregle- ring av trafiktillstånden och olaga yrkesmässig trafik fungerar bra. Enligt uppgifter från krävs det emellertid en omfattande spaning och dokumentation av polisen för att kunna bevisa att det rör sig om olaga yrkesmässig trafik, eftersom det är tveksamt om enstaka körningar mot betalning är kriminaliserade enligt YTL. Detta har lett till att bl.a. polisen i upphört med sin verksamhet mot svarttaxi. Utredningens mening är att Högsta domstolens avgörande får anses bekräfta uppgifter om att det i praktiken krävs att polisen dokumenterar att samma person utför flera körningar mot betalning innan man kan ingripa. Sådant arbete tar givetvis mycket tid och stora resurser i anspråk. anför dock att redan en körning kan anses vara yrkesmässig trafik, om det är utrett att det är fråga om en planerad yrkesmässig verksamhet som är avsedd att bedrivas även fortsättningsvis. Enligt utredningens uppfattning torde det emellertid vara mycket svårt för polisen att bevisa, att en persontransport mot betalning utgör olaga yrkesmässig trafik. En av anledningarna till att det finns en omfattande författnings- reglering avseende yrkesmässig taxitrafik, exempelvis bestämmelser om trafiktillstånd och taxiförarlegitimation, är att det finns ett sär- skilt ansvar som är förknippat med personbefordran. Det har där- för ansetts angeläget med särskild lämplighetsprövning av både den som driver ett taxiföretag och den som kör taxibilen. Vid denna lämplighetsprövning tas hänsyn till bl.a. laglydnad. Enligt utred- ningens mening är det mot bakgrund härav inte acceptabelt att det inte krävs trafiktillstånd, om man vid ett enstaka tillfälle utför en persontransport åt allmänheten mot betalning. Utredningen anser således att gällande lagstiftning måste ändras. Vid sådana över- väganden anser utredningen det inte vara lämpligt att ge begreppet yrkesmässighet en annan innebörd än vad redo- visat. Det finns stora likheter mellan svensk och norsk lagstiftning avseende yrkesmässig trafik. I krävs tillstånd för den som mot vederlag vill driva persontransporter med motorfordon. I krävs trafikstillstånd av den som vill driva yrkesmässig trafik. I krävs, såsom redovisats, dessutom tillstånd för den som utför persontransporter mot vederlag när erbjudande om kör- ning sker till allmänheten på offentlig plats. Den ifrågavarande norska författningsregleringen gör att det är möjligt att bötfälla personer som konstaterats utföra en persontransport mot vederlag. På så vis underlättas den norska polisens arbete och det krävs mindre resurser för att konstatera att någon kör olagligt. Lagstiftningen möjliggör snabba ingripanden mot olagliga transporter vilket kan ge en avhållande effekt på fortsatt brottslighet. Utredningen anser att en bestämmelse som motsvarar den norska bör införas i YTL. Utredningen anser således att trafiktillstånd skall krävas också vid persontransporter som, utan att vara yrkesmässig trafik, utförs mot vederlag efter erbjudande om körning till allmänheten på offent- lig plats. Såsom redan anfördes i prop. 1930:121, se avsnitt 7.6, torde begreppet allmänheten inte innefatta t.ex. en granne eller en bekant. I 1 kap. 2 § YTF regleras ett antal transporter som inte innefattas i begreppet yrkesmässig trafik, t.ex. vissa transporter till arbetsplats, skola eller annan lokal där bilföraren eller passageraren arbetar eller utbildar sig. Motsvarande undantag bör gälla för alla trafiktillstånd varför bestämmelsen bör ändras så att trafiktillstånd inte krävs för de aktuella transporterna. mot vederlag är således inte avsedd att omfatta transporter av släktingar, vänner, arbetskamrater m.fl. som görs mot betalning. I detta sammanhang bör anmärkas att utredningen erfarit att den aktuella norska lagstiftningen har varit i kraft utan att medföra några icke önskvärda konsekvenser i detta hänseende. Med offentlig plats avses enligt 1 kap. 2 § ordningslagen (1993:1617) bl.a. allmänna vägar, gator, torg, parker och andra platser som i detaljplan redovisas som allmän plats och som har upplåtits för sitt ändamål. Enligt utredningens uppfattning finns det inte anledning att ge begreppet offentlig plats någon annan innebörd än vad termen har i nämnda lagrum i ordningslagen. Utredningen är införstådd med att persontransporter kan er- bjudas genom t.ex. Internet. I så fall är det inte fråga om erbjudan- de om körning på offentlig plats. Utredningen anser trots det att en ändrad bestämmelse om trafiktillstånd inte bör ges en vidare inne- börd än som föreslagits. Anledningen härtill är att den som utför flera persontransporter mot betalning kan dömas för olaga yrkes- mässig trafik och att konstaterat att en körning kan anses vara yrkesmässig trafik, om det är utrett att det är fråga om en planerad yrkesmässig verksamhet som är avsedd att bedrivas även fortsättningsvis. Den som erbjuder körningar till allmänheten på Internet och sedan utför sådana körningar mot betalning torde enligt utredningens mening kunna dömas för olaga yrkesmässig trafik. Enligt utredningens mening bör den som uppsåtligen, utan att ha trafiktillstånd för taxi, utför persontransport mot vederlag efter erbjudande om körning till allmänheten på offentlig plats kunna dömas till böter. Utredningen anser att det inte är rimligt med fängelse i straffskalan, om man bara kan konstatera en olaglig per- sontransport. Om man kan konstatera att en person bedrivit flera olagliga persontransporter kan ju denne dömas för olaga yrkesmässig trafik till böter eller fängelse i högst . En körning kan dock, såsom redovisats, anses vara yrkesmässig trafik, om det är utrett att det är fråga om en planerad yrkesmässig verksamhet som är avsedd att bedrivas även fortsättningsvis. 8Överväganden och förslag av- seende läkarundersökningar och körprov Utredningen om taxinäringen skall överväga om det är lämpligt att införa ett krav på att innehavaren av en taxiförarlegitimation skall vara tvungen att efter en viss ålder visa att han eller hon uppfyller de medicinska kraven för innehav av taxiförarlegitimation för att behålla sin legitimation. Utredningen har också i uppdrag att analysera vilka trafiksäker- hetsmässiga konsekvenser som slopandet av det särskilda körprovet för taxiförare fått. Med denna analys som grund skall utredningen överväga om det särskilda körprovet bör återinföras. Såsom redovisas i avsnitt 3.4 får en personbil eller en lätt lastbil föras i linjetrafik eller taxitrafik endast av den som har taxiförar- legitimation. Legitimationen skall medföras i taxitrafik och vara väl synlig för passagerarna. Innan YTL trädde i kraft skulle en taxiförare ha dels körkort som berättigade honom eller henne att köra personbil, lätt lastbil eller terrängvagn i yrkes- mässig trafik för personbefordran (behörighet D eller TAXI), dels en särskild förarlegitimation. Bestämmelserna om körkortsbehörig- heterna fanns i den då gällande körkortslagen (1977:477) och be- stämmelserna om den särskilda legitimationen fanns i den äldre yrkestrafiklagen. I anknytning till ikraftträdandet av YTL slopades den särskilda körkortsbehörigheten TAXI i körkortslagen. Överväganden och förslag avseende läkarundersökningar och körprov Förarprov enligt den äldre körkortslagen och körkortsförordningen (1977:722) Av 14 § i den äldre körkortslagen framgår att sökanden fick god- kännas och körkort lämnas ut endast om den sökande uppfyllde de krav som ställdes ur trafiksäkerhetssynpunkt. Det dåtida förarprovet avsåg bl.a. sökandens kunskaper om trafiksäkerhetsfrågornas bety- delse, kunskaper om gällande trafikföreskrifter och förmåga att i landsvägs- och gatutrafik föra fordon av det slag ansökan avsåg. Förarprovet bestod av förhör och körprov och det skulle avläggas inför tjänsteman vid som förordnats att förrätta förar- prov eller inför sådan befattningshavare vid Försvarsmakten som hade förordnats att förrätta förarprov eller inför lärare i gymnasie- skolan eller i komvux som hade undervisat eleven på en nationellt fastställd kurs vars innehåll varit föremål för samråd. Något förar- prov för taxibehörighet behövde dock inte avläggas, om sökanden hade körkort med behörigheten C, se 16 och 21 §§ den äldre kör- kortsförordningen. Enligt bemyndigande fick meddela vissa föreskrifter för verkställighet av bestämmelserna i körkortsförfattningarna. För behörigheten TAXI hade utfärdat en kursplan i före- skrifterna VVFS 1995:5. Utbildningen skulle innehålla teoriutbild- ning och körutbildning. Utbildningen skulle avse fordonskänne- dom, kunskap om trafikregler, trafikens förrädiska situationer och frågor om människans begränsade förmåga. Körutbildningen skulle avse fordonskännedom, manövrering, körning i trafik och körning under särskilda förhållanden. Enligt 3 kap. 1 § YTL får en personbil eller en lätt lastbil föras i linjetrafik endast av den som har taxiförarlegitimation. Taxiförarlegitimation får ges till den som har fyllt , har körkort med behörigheten B eller har körkort med behörigheten D, uppfyller de medicinska krav som är nödvändiga med hänsyn till säkerheten för passagerare och andra trafikanter samt i fråga om yrkeskunnande och laglydnad bedöms vara lämplig att tjänstgöra som förare i taxitrafik, se 3 kap. 3 § YTL. Överväganden och förslag avseende läkarundersökningar och körprov Åldersgräns för taxiförare och innehav av körkort I förarbetena till den nu gällande YTL (prop. 1997/98:63 s. 89) an- förde regeringen bl.a. följande. De krav som ställs på den som förvärvar kökortsbehörigheten TAXI har inte några motsvarigheter i rådets direktiv /439/EEG av om körkort. I EG-reglerna är behörigheten att befordra passagerare i stället knuten till fordonstypen. För körkortsbehörig- heten D gäller enligt direktivet en 21-årsgräns. Samma åldersgräns har införts i . Även enligt om kör- och vilotider gäller en lägsta ålder för förare som anlitas för persontransporter med buss. Den högre åldersgränsen föranleds av det ansvar det innebär att handha persontransporter med buss. Samma skäl kan anföras i fråga om förare av taxifordon. Den nuvarande åldersgränsen för taxibehörigheten framstår mot bakgrund av vad som anförts som mindre tilltalande. Det särskilda ansvar som är förknippat med yrkesmässig personbefordran talar starkt för att behörighetskraven skärps. Regeringen föreslår därför att det införs en 21-årsgräns för erhållan- de av taxiförarlegitimation, vilken kombineras med krav på innehav av ett i gällande körkort med B-behörighet under en samman- hängande period av . Härigenom kan sökanden förväntas ha övat upp sin praktiska körförmåga tillräckligt och även ha uppnått tillräcklig erfarenhet i övrigt. Den som ansöker om taxiförarlegitimation skall som anförts upp- fylla nödvändiga medicinska krav. har meddelat före- skrifter om medicinska krav för innehav av körkort, traktorkort och taxiförarlegitimation m.m., VVFS 1996:200, ändrade genom VVFS 1998:89. Utredningen återkommer senare i detta kapitel till de medicinska kraven. Krav på yrkeskunnande och laglydnad Kravet på yrkeskunnande anses uppfyllt av den som har godkänts vid ett skriftligt prov som anordnats av , se 3 kap. 7 § YTL. I föreskrifter om yrkeskunnande för taxiförarlegi- timation (VVFS 2004:65) anges närmare vilken kunskap en taxi- förare skall ha om bl.a. kartläsning, körekonomi och säkerhet. Vandelskravet finns närmare beskrivet i avsnitt 3.3.3. Överväganden och förslag avseende läkarundersökningar och körprov krav på särskilt körprov För att få körkortsbehörigheten TAXI krävdes, liksom för alla andra körkortsbehörigheter, att man avlade ett förarprov. Ett sådant prov bestod av förhör och körprov. Såsom anförts har den särskilda körkortsbehörigheten TAXI tagits bort ur körkortslagen. I förarbetena till YTL (prop. 1997/98:63 s. 88) anförde regeringen följande angående det särskilda körprovet. Den kritik som riktas mot sökande eller innehavare av körkorts- behörigheten TAXI rör sällan eller aldrig den praktiska körskicklig- heten, utan avser snarare förarnas allmänna inställning till beteendet i trafiken, till trafiksäkerheten samt till omsorg och säkerhet i för- hållande till kunderna. Med den skärpning av behörighetskraven som föreslagits bör därför det särskilda körprovet kunna utmönstras. För att förbättra trafikuppträdandet får det ankomma på att i kunskapsprovet för taxiförarlegitimationen bygga in sådana moment som har att göra med förarens attityder i bl.a. nämnda hänseenden. 8.2.3Särskilt om de medicinska kraven Taxiförarlegitimation får ges till den som uppfyller bl.a. de medi- cinska krav som är nödvändiga med hänsyn till säkerheten för passagerare och andra trafikanter. har med stöd av be- myndigande i 11 kap. 1 § YTF meddelat föreskrifter om medicinska krav för innehav av taxiförarlegitimation, VVFS 1996:200, ändrade genom VVFS 1998:89. I föreskrifterna finns bestämmelser om bl.a. krav på läkarintyg för prövningen av den medicinska lämpligheten för innehav av taxiförarlegitimation, krav på den undersökning som skall ligga till grund för utfärdande av läkarintyg och läkares anmäl- ningsskyldighet. Den som söker eller innehar taxiförarlegitimation är skyldig att genomgå läkarundersökning, blodprovstagning eller annan liknan- de undersökning för prövning av de medicinska krav som avses i YTL eller föreskrifter meddelade med stöd av lagen, se 3 kap. 4 § YTL. I 3 kap. 5 § YTL regleras läkares skyldighet att anmäla om en taxichaufför har trafikfarliga sjukdomar. Om en läkare vid under- sökning av en innehavare av taxiförarlegitimation finner att denne av medicinska skäl är uppenbart olämplig att inneha sådan legitima- tion, skall läkaren anmäla det till . Överväganden och förslag avseende läkarundersökningar och körprov dock inte göras om det finns anledning anta att innehavaren kom- mer att följa läkarens tillsägelse att avstå från att föra ett fordon i yrkesmässig trafik. I ett mål eller ärende om taxiförarlegitimation får förelägga den enskilde att ge in läkarintyg, se 3 kap. 6 § YTL. Legi- timationen kan återkallas enligt 5 kap. 6 § YTL om inte före- läggandet följs. 8.3Krav på obligatoriska och regelbundna läkarunder- sökningar enligt körkortslagen (1998:488) Av 3 kap. 12 § körkortslagen framgår att körkortsbehörigheterna för tunga fordon (C, CE, D och DE) gäller till dess att kör- kortshavaren fyller och därefter för perioder om högst , under förutsättning att körkortshavaren har visat att de medicinska kraven för att ha sådan behörighet alltjämt är uppfyllda. Bestäm- melsen innebär således att körkortshavaren måste genomgå en läkarundersökning om han eller hon vill behålla be- hörigheterna för tunga fordon. Genom den aktuella bestämmelsen har punkt 4 i bilaga 3 till rådets direktiv /439/EEG av om körkort genomförts. prövar ärenden om förlängd giltighet, se 7 kap. 2 § körkortslagen. Det krävs dock ingen åtgärd från sida för att de aktuella behörigheterna skall upphöra att gälla, utan detta sker automatiskt då körkortshavaren fyller , om han eller hon inte ansöker om att giltighetstiden för behörigheterna skall för- längas. Samma sak gäller efter förlängning vid utgången av en tio- årsperiod. Om de medicinska kraven inte är uppfyllda skall ansökan avslås. Ett sådant beslut får överklagas till allmän förvaltnings- domstol, se 8 kap. 1 § körkortslagen. 8.4Är det lämpligt att införa krav på återkommande obligatoriska läkarundersökningar för innehav av taxiförarlegitimation? Utredningens bedömning: Det bör inte införas krav på åter- kommande obligatoriska läkarundersökningar för innehav av taxiförarlegitimation. Överväganden och förslag avseende läkarundersökningar och körprov Vid behandlingen av regeringens förslag till ny yrkestrafiklag m.m. tog trafikutskottet upp frågan om det borde införas en skyldighet att genomgå återkommande läkarundersökningar som krav för att behålla en taxiförarlegitimation (bet. 1997/98:TU9). Utskottet an- förde i betänkandet att regeringen borde överväga lämpligheten av att låta även innehavare av taxiförarlegitimation omfattas av en be- stämmelse att fr.o.m. en viss ålder kunna visa att de medicinska kraven för legitimationen är uppfyllda. Utskottet före- slog att skulle ge detta regeringen till känna. beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 1997/98:192).