sou · GSB334 · 2005-01-01 00:00:00 — Med hjälp av bättre kom- munikationer kan det i vissa fall bli möjligt att bo kvar i hemorten och penda till arbeten i nya orter utan att restiderna blir orimligt långa. Detta är i många fall det mest realistiska alternativet för personer som blivit arbetsösa, och som är bundna till orten på grund av familjeskäl eller fallande villapriser. Förbättrade pend- lingsmöjligheter innebär uppenbara fördelar både för medborgarna och näringslivet i regionen. Människor får lättare att hitta ett nytt jobb medan företagen får lättare att hitta lämplig arbetskraft. kan man se att det finns ett klart samband mellan storleken på LA-regionernas befolkning och deras ekonomiska tillväxt (se diagram 4.3). I diagrammet har landets LA-regioner delats in i sex regionfamiljer. 27 T.ex. , B & Korpi, M., [2000], Befolkningsutveckling och välfärd samt , B. [2001], Planering och utvärdering av förändringar i transportsystem – Geografiska transaktionskostnader, endogen tillväxt och samhällsutveckling, R 2001:5. Regionförstoring - högutbildade visar vägen? Bilaga 3 till LU 2003/04 Diagram 4.3 Bruttoregionproduktens utveckling –2000 i Vägt medelvärde för sex regionfamiljer Källa: SCB/ Nyttan med vidgade arbetsmarknader är starkt kopplad till behovet av ekonomisk specialisering. Historiskt sett har ökad specialisering och arbetsdelning alltid varit en grundläggande förutsättning för tillväxt. För att specialiseringen ska kunna öka måste tillgängligheten förbättras. Tillgängligheten inom LA-regionerna kan i princip öka på två sätt, antingen genom inflyttning till större orter eller genom förbättrade transportmöjligheter mellan närliggande orter. I nu- läget är det senare alternativet utan tvekan det mest realistiska i stora delar av landet. Tillgången på bostäder i rimligt prisläge minskar ofta flyttbenägenheten till större tätorter. Pendling utgör dessutom ett bra alternativ till flyttning, då en av parterna i familjen redan är etablerad på en mer lokal arbetsmarknad. Bilaga 3 till LU 2003/04 Regionförstoring - högutbildade visar vägen? 4.1.3Är regionförstoring förenlig med hållbar utveckling? talas det mycket om vikten av en hållbar utveckling. Mot denna bakgrund kan man fråga sig om en fortsatt regionförstoring verkligen är hållbar. I , Starka regioner – för nationell tillväxt i en global ekonomi, dras slutsatsen att en fortsatt regionförstoring är ekonomiskt nödvändig, och kan bli ekologiskt och socialt hållbar. Men bara om man tar vara på de stora möjligheter som finns, som hoten tas på största allvar. Hoten mot den sociala utvecklingen ligger i att regionförstoring kan innebära längre restider, minskade möjligheter att kombinera arbetsliv och privatliv. Detta gör att stressen för både barn och vuxna riskerar att öka. Regionförstoring riskerar också att leda till att könsrollerna konserveras. innebär regionförstoring större möjligheter till arbete samt till att bo kvar i eller flytta till en bra boendemiljö. Många av nackdelarna kan minskas genom en väl utbyggd och snabb kollektivtrafik, friare arbetsformer och ett målmedvetet arbete för att bryta traditionella könsroller. Hoten mot miljön ligger främst i att regionförstoring bygger på ökad arbetspendling, vilket leder till ökat transportarbete. Detta riskerar att leda till ökad miljöbelastning om inte kraftfulla åtgärder vidtas. Transportberoendet måste därför hållas på en rimlig nivå som transporternas negativa effekter på miljön och människan minskar. För att minska transporternas negativa effekter måste inve- steringar i en bra och hållbar infrastruktur göras i hela landet. bör det poängteras att förutsättningarna för en fortsatt regionförstoring är högst varierande i landets olika delar och att investeringar i bättre transportlösningar också måste göras med hänsyn till var de gör störst nytta. Bättre och mer samordnad samhällsplanering, prissättning av transportslag som baseras på dess samhällsekonomiska kostnader samt effektivare användning av befintliga transportslag är några centrala åtgärder. Samhällsplaneringen måste samordnas så att utvecklingen går framåt på såväl det ekonomiska som de ekologiska och sociala områdena. En viktig del i detta arbete är att belysa vad olika förslag kan betyda för människor med olika bakgrund samt för kvinnor respektive män. Regionförstoring - högutbildade visar vägen? Bilaga 3 till LU 2003/04 4.2Ett försök till prognos av framtidens pendlingsmönster I detta avsnitt görs en enkel prognos av hur framtidens LA- regioner kommer att se ut. Ett sätt att göra en sådan analys/prognos är att undersöka om ett antal kriterier för regionförstoring är uppfyllda. En sådan analys görs i (2001), Regionförstoring – Hur kan åtgärder i transportsystemet bidra till vidgade lokala arbetsmarknadsregioner? Där görs en region- förstoringsanalys där nuvarande och framtida möjlig restid, närhet till större tätorter, befintliga pendlingsmönster, skillnader i arbets- löshet och näringslivssammansättning används som kriterier för hur den framtida regionindelningen kommer att se ut. 4.2.1Ny metod – högutbildade visar vägen Här använder vi i stället en annan metod. har vid tidigare analyser av förändringar i antalet LA-regioner kunnat konstatera att högutbildade arbetspendlar betydligt längre sträckor än lågutbildade. Vilket gör att de har betydligt färre LA-regioner än genomsnittet (se tabell 4.1). vet vi att samtliga grupper i samhället arbetspendlar allt längre sträckor. Detta gör att de högutbildades pendlingsmönster kan tänkas fungera som ett grovt prognosinstrument för övriga gruppers framtida pendling. I detta avsnitt testas denna prognosmetod. Det faktum att utbildningsnivån generellt stiger i samhället ökar sannolikheten för att detta prognosinstrument ska fungera. För att få en grov prognos över framtidens pendlingsmönster har vi därför undersökt och analyserat skillnaderna mellan det genomsnittliga pendlingsmönstret och de högutbildades pendlingsmönster . För att kontrollera att vår prognos- metod har en hyfsad träffsäkerhet har vi även jämfört de högut- bildades pendlingsmönster med den genomsnittliga pend- lingen . 4.3Jämförelse mellan de högutbildades LA-regioner och den genomsnittliga arbetspendlingen fanns det 88 LA-regioner om man tar genomsnittet för samtliga grupper och använder SCB:s statistiska kriterier. Bilaga 3 till LU 2003/04 Regionförstoring - högutbildade visar vägen? personer med kort eftergymnasial utbildning var antalet LA- regioner dock bara 65 och för personer med lång eftergymnasial utbildning, 66 (se tabell 4.1). Om man har hypotesen att de högutbildades pendlingsmönster kan ge en indikation om hur framtidens genomsnittliga pendlings- mönster kommer att se ut är det intressant att studera skillnaderna mellan dessa båda regionindelningar. I appendix C görs en kom- plett genomgång av skillnaderna mellan indelningarna. Nedan följer en kortare och mer schematisk genomgång av skillnaderna. Tabell 4.3 Antal kommuner som ingår i de 20 största LA-regionerna Antal kommuner som ingår i Källa: NUTEKs bearbetning av statistik från Regionförstoring - högutbildade visar vägen? Bilaga 3 till LU 2003/04 4.3.1Högutbildades LA-regioner är större I huvuddelen av fallen där det finns en skillnad mellan indelningarna består denna i att de högutbildades LA-regioner är större än LA-regionerna för den genomsnittliga befolkningen. Med större avses här att LA-regionerna omfattar fler kommuner. Vidare kan man notera att antalet kommuner som ingår i de största LA- regionerna är klart högre för de högutbildade (se tabell 4.3), samt att antalet LA-regioner som bara består av en kommun bara är 28 för de högutbildade, medan de är betydligt fler, 40 stycken, för den totala befolkningen. Tabell 4.4 Befolkningen i de 20 största LA-regionerna -2,8 -26,4 -9,5 -7,3 Summa befolkning i de 20 * För personer med eftergymnsial utbildning som är längre än ingår m.fl. kommuner numera i . Källa: NUTEKs bearbetning av statistik från Bilaga 3 till LU 2003/04 Regionförstoring - högutbildade visar vägen? Bilden är ungefär densamma om man tittar på antalet invånare i 20 största LA-regioner (se tabell 4.4). Det bor cirka 350 000 fler människor i de högutbildades 20 största LA-regioner jämfört med den genomsnittliga pendlarens 20 största regioner. Anmärkningsvärt är att av befolkningen i bor i de 20 största LA-regionerna, medan övriga 68 LA-regioner bara har av befolkningen. Det betyder att av befolkningen har tillgång till en arbetsmarknad som omfattar minst 50 000 sysselsatta. 4.3.2Storstadsregionerna kan komma att växa ännu mer Om man studerar de tre storstadsregionerna, , och är skillnaden mellan de högutbildades och genom- snittet av övriga gruppers arbetspendling störst i Stockholms- regionen. Om de högutbildades pendlingsmönster skulle få genomslag även i övriga grupper skulle både och Katrineholm-Vingåker-Flen ingå i huvudstadsregionen. När det gäller kan man främst notera att ingår i de högutbildades Göteborgsregion. Medan bildar en egen om man ser till den genomsnittliga arbetspendlingen. däremot är lika stor för den hög- utbildade som för den genomsnittliga pendlaren. 4.3.3En östgötsk superregion bildas? Om de högutbildades pendlingsmönster skulle slå igenom fullt ut även för andra grupper skulle och LA- regioner komma att gå ihop. Detta skulle bli den befolknings- mässigt klart största efter storstadsregionerna (se tabell 4.4). , , , , och är andra exempel på regioner som redan är relativt stora och som skulle bli ännu större om fler grupper skulle börja arbetspendla på samma sätt som de högutbildade. I så fall skulle komma att ingå i . samt skulle ingå i , vilket skulle innebära att hela blev en enda Regionförstoring - högutbildade visar vägen? Bilaga 3 till LU 2003/04 Lidköping-Vara-Götene samt skulle komma att ingå i den redan stora Skövderegionen, som därmed skulle komma att omfatta hela 15 kommuner. Även skulle komma att expandera kraftigt. 4.3.4Uppenbart i vissa fall att högutbildades pendlingsmönster avviker från genomsnittet Det finns emellertid även exempel på att de högutbildades pendlingsmönster avviker markant från övriga gruppers. På dessa ställen i landet är det därför tveksamt om de högutbildades pendlingsmönster är ett bra prognosinstrument för den framtida genomsnittliga pendlingen. Här följer några exempel på detta. I pendlar högutbildade till , medan personer med lägre utbildning i stället tillhör Gnosjöregionen. I pendlar de högutbildade till medan kommunen totalt sett tillhöra Falun-Borlänges . 4.3.5Mindre potential i för regionförstoring I norr om förefaller skillnaden mellan de högutbildades och andra gruppers pendling att vara mindre än i övriga landet. Det gäller i synnerhet inlandet. Detta kan bero på att de naturgivna avstånden är för långa för arbetspendling mellan olika LA-regioner. skulle kunna förändra detta förhållande i kustlandet, men i inlandet är det generellt sett svårt att se någon stor potential för regionförstoring. Ett sätt att pröva hur bra de högutbildades pendlingsmönster fungerar som prognos för övriga gruppers framtida arbetspendling är att jämföra denna grupps pendling i mitten av 1990–talet med dagens genomsnittliga pendling. Vi har därför jämfört de högutbildades pendling 1994 med den genomsnittliga arbetspend- 28 I [2001], Regionförstoring – hur kan åtgärder i transportsystemet bidra till vidgade lokala arbetsmarknadsregioner?, R 2001:7, görs en mer ingående analys av hur åtgärder i transportsystemet skulle kunna bidra till regionförstoring i och . Bilaga 3 till LU 2003/04 Regionförstoring - högutbildade visar vägen? lingen för samtliga grupper . Som framgår av tabell 4.5 är dock inte antalet LA-regioner helt jämförbart (skillnaden är 12 LA- regioner). Vissa jämförelser görs även med pendlingen för samtliga grupper 1994. Tabell 4.5 Jämförelse av antalet LA-regioner Orsaken till att vi valt en jämförelsepunkt i mitten av 1990–talet är att den svenska ekonomin var inne i en djup kris av detta decennium. Nittiotalskrisen innebar även en hög arbetslöshet som bromsade regionförstoringen. Därför valde vi att jämföra med 1994 som var ett av de första relativt normala åren efter den akuta krisen. 4.4.1Metoden fungerar relativt bra Analysen visar att de högutbildades pendlingsmönster 1994 fungerar relativt väl som ett prognosinstrument för dagens pendlingsmönster. Prognosbilden är inte perfekt men faktum är att de högutbildades pendlingsmönster 1994 är betydligt mer likt de genomsnittliga pendlingsmönstret än det genomsnittliga pendlingsmönstret . Detta gäller t.ex. antal kommuner som ingår i de största LA-regionerna (se tabell 4.6) och antalet LA- regioner som bara består av en (se tabell 4.7). I appendix D finns en detaljerad genomgång av skillnaderna mellan de båda LA-regionindelningarna. Dessa skillnader beskrivs även kortfattat nedan. Regionförstoring - högutbildade visar vägen? Bilaga 3 till LU 2003/04 Tabell 4.6 Antal kommuner som ingår i de största LA-regionerna Antal kommuner som ingår i de största Källa: NUTEKs bearbetning av statistik från Tabell 4.7 Antal LA-regioner som bara består av en kommun Vi har även undersökt hur stor befolkningen var 1994 i de LA- regioner som var störst (se tabell 4.8). Även här kan vi notera att befolkningssiffran för de högutbildades 20 största LA- regioner ligger betydligt närmare befolkningssiffran för den genomsnittliga pendlarens 20 största regioner än mot- svarande siffra . Bilaga 3 till LU 2003/04 Regionförstoring - högutbildade visar vägen? Tabell 4.8 Befolkning som bor i de 20 största LA-regionerna 1994 och 2001 Befolkning i de 20 största LA- Anm.: Här har vi utgått från de 20 LA-regioner som hade störst befolkning . Källa: NUTEKs bearbetning av statistik från . 4.4.2Stora likheter men också vissa skillnader och LA-regioner skiljer sig inte mycket åt mellan de båda indelningarna. De högutbildades pendlingsmönster och det genomsnittliga pendlingsmönstret påminner mycket om varandra. Däremot är skillnaderna i betydligt större. I de högutbildades LA-regioner 1994 ingick Nyköping- i , men i den genomsnittliga LA- regionsindelningen för bildade dessa båda kommuner en egen gemensam . När det gäller kan man notera att skillnaderna mellan de båda indelningarna är ganska stora. Regionförstoring - högutbildade visar vägen? Bilaga 3 till LU 2003/04 ningsvärt är att har krympt om man jämför antalet LA-regioner för högutbildade . Generellt sett finns det klara likheter mellan de båda indelningarna, men det finns också uppenbara skillnader. I vissa fall förefaller dock skillnaderna bero på att lågutbildade och högut- bildade har radikalt olika pendlingsmönster. I andra fall hade dock regionförstoringstendenserna för de högutbildade helt enkelt gått längre än vad de hade gjort 2001. Sammantaget kan man konstatera att de högutbildades pend- lingsmönster kan tjäna som en mycket grov prognos av framtidens pendling. Bedömningarna måste dock göras från fall till fall. I vissa fall är det dock uppenbart att hög- och lågutbildade har radikalt olika pendlingsmönster. har antalet lokala arbetsmarknadsregioner mer än halverats. Det innebär att en betydande regionförstoring har ägt rum. Män pendlar längre än kvinnor, liksom högutbildade pendlar längre än lågutbildade, men alla befolkningskategorier har ändå betydligt större arbetsmarknadsregioner , än . Det finns ett tydligt positivt samband mellan storleken på LA- regionernas befolkning och deras ekonomiska tillväxt. Möjlig- heterna till en ekonomisk specialisering ökar med regionstorlek och förbättrad tillgänglighet. En robustare ekonomisk utveckling underlättas också genom att arbetskraft enklare kan slussas från branscher på tillbakagång till mer expansiva näringar. Allt talar för att regionförstoringen kommer att fortsätta, dels genom de tydliga koncentrationstendenser som finns inom näringsliv och offentlig sektor, dels genom medveten politik från både regioner och statsmakter att förbättra tillgängligheten och att vidga regionerna. Förutsättningarna för att detta ska ske varierar dock över landets olika delar. De långa avstånden i minskar möjligheterna och ökar kostnaderna för att vidga arbetsmarknaderna, men utbyggnaden av är ändå ett tydligt exempel på att det också här går att åstadkomma en regionförstoring. Så mycket som av rikets befolkning bor i de 20 största LA-regionerna, vilket innebär att man har tillgång till en arbetsmarknad om minst 50 000 arbetsplatser. Bilaga 3 till LU 2003/04 Regionförstoring - högutbildade visar vägen? terna av en fortsatt regionförstoring ligger oftast inte i att dessa stora LA-regioner blir starkare, utan i att ett antal mindre regioner kan få en betydligt stabilare utveckling genom sammankoppling med de större. Om de högutbildades pendlingsmönster används som ett grovt prognosinstrument för hur morgondagens LA-regioner kan kom- ma att se ut, ser vi ändå att betydande regionförstoring också kan komma att ske i några av de stora regionerna. och LA-regioner skulle tillsammans bilda den klart största efter storstäderna. skulle utökas med och LA-regioner. Både och LA-regioner skulle öka sin befolkning med . Utan tvekan är det så att regionförstoring kan medverka till högre tillväxt och robustare regioner. Såväl regional som statlig nivå tar också i ökad omfattning hänsyn till detta i olika planeringsprocesser. är det få områden som så tydligt ställer krav på att ett hållbarhetsperspektiv måste anläggas på utvecklingen. Även om det är lätt att se de ekonomiska fördelarna, så innebär fler och längre pendlingsresor ökande sociala och miljömässiga påfrestningar. Planering för vidgade arbetsmarknads- regioner måste därför ske så att den sociala och miljö- mässiga belastningen minimeras. Regionförstoringen är därför ytterligare ett exempel på att en ökad sektorsamordning är nödvändig. Regional tillväxt och utveckling genom vidgade arbetsmarknader kräver en närmare sam- verkan mellan en mängd politikområden, men framför allt måste samspelet mellan den regionalekonomiska och fysiska planeringen bli bättre. Några av de mest uppenbara politikområden som på- verkar och påverkas av en regionförstoring avhandlar frågor om bostäder, kommunikationer, arbetsmarknad, utbildning, näringsliv och miljö. Den starka sektoriseringen som är särskilt tydlig på nationell nivå, kan också medföra delvis motverkande utvecklingsambitioner. Ett ökat hänsynstagande till de lokala arbetsmarknadsregionerna och andra funktionella regionala samband är därför ett nödvändigt inslag i sektorernas planeringsprocesser. Appendix A: Beräkningsmodell och statistikunderlag De regionala beräkningarna utifrån LU:s nationella antaganden har utförts med hjälp av NUTEKs analysverktyg rAps (Regionalt Analys- och prognossystem). rAps är uppbyggt av en central och en lokal databas till vilka olika modeller är kopplade. Systemet kan användas för både enkla och mer komplexa analyser. I sin enklaste form kan arbets- uppgiften vara att hämta data från någon av de databaser som systemet innehåller. En mer avancerad användare kan använda rAps för jämförande analys, prognos- och scenariobyggnad, konsekvens- analyser m.m. Modellen arbetar med detaljerade data; befolkningen är indelad efter ålder, kön, födelseland och utbildning; produktionen är uppdelad på 49 branscher, med arbetskraftsefterfrågan specificerad efter utbildningsbakgrund. Modellen är uppbyggd från samband på nivå, och består av fem delmodeller: (1)Befolkning, (2)Arbetsmarknad, (3)Regionalekonomi, (4)Bostadsmarknad och (5)Eftermodell för kommuner. Bilaga 3 till LU 2003/04 Figur A.1 rAps fem delmodeller (3) Regional- (2) Arbets- (4) Bostads- (5) Eftermodell Den regionala modellen drivs av exogen efterfrågan riktad mot regionens produktionssystem: export, bruttoinvesteringar, statlig och konsumtion. Hur dessa efterfrågekomponenter förändras över tiden bestäms av vilka tillväxttakter som antas. Dessa kan baseras på nationella utvecklingstal (i detta fall hämtade från LU), alternativt kan användaren lägga in egna bedömningar. I vanliga fall görs rAps-analyser för en region i taget, exempelvis en grupp kommuner, en lokal arbetsmarknadsregion eller ett län. I detta fall när konsistens mellan landets samtliga 81 LA-regioner är önskvärd har dock rAps flerregionala modell använts för beräk- ningarna. Den flerregionala modellen kan beskrivas som en ihopkoppling av rAps regionala modeller i vilken två typer av mellanregionala flöden hanteras: Flöden av varor och tjänster (export och import) och flöden av befolkning (inrikes in- och utflyttning). Modellen ser till att mellanregional export från alla regioner är lika stor som mellanregional import till alla regioner och att regionernas Bilaga 3 till LU 2003/04 summerade inflyttning är lika stor som den summerade utflytt- ningen. De mellanregionala flödena hanteras genom en extraregion, en "pool", som förmedlar all mellanregional handel och alla mellanregionala flyttningar. För de rAps-beräkningar som redovisas i denna LU-bilaga har indata hämtats från basscenariot i LU 2003. Resultatet kan därmed betraktas som en regional framtidsbild framtagen inom ramen för LU:s nationella scenario. Det regionala utfallet bygger dock inte endast på nationella LU-data och de samband som är styrande i rAps-modellen. Olika anpassningar och rimlighetsbedömningar på såväl nationell som regional nivå har funnits med i bilden när modellkörningarna specificerats. De resultat som redovisas är givetvis inte det enda möjliga regionala utfall som uppfyller villkoret att en summering till riket skall ge samma resultat som LU nationellt. Andra och alternativa framtidsbilder är också möjliga. Det bör också sägas att modellen med nödvändighet ger större osäkerhet i resultaten för de allra minsta LA-regionerna. Det gäller särskilt resultaten på detaljerad nivå, exempelvis storleken på åldersgrupper eller antal flyttningar. Utöver underlagsstatistiken i rAps har i kapitel tre och fyra specialbearbetningar av SCB:s Registerbaserade arbetsmarknads- statistik (RAMS) använts. I det första fallet har uppgifter om bransch och arbetsställenas storlek kombinerats med information om utbildningsnivå. På så sett ges en bild av kunskapsinnehållet i såväl industri- som tjänsteproduktion, vilket utgör en indikator för det regionala näringslivets sårbarhet. I det andra fallet har RAMS uppgifter om sysselsatt dag- respektive nattbefolkning använts för att räkna ut arbetspendlingen mellan kommuner, som i sin tur bildar underlag för indelningen i lokala arbetsmarknadsregioner. Appendix B: Regionala indelningar För beskrivningen av regionernas utveckling används NUTEKs indelning av landet i 81 st. lokala arbetsmarknadsregioner (LA- regioner). Dessa grupperas också till sex s.k. regionfamiljer baserade på likheter i de regionala produktionsförutsättningarna. Med lokal arbetsmarknadsregion () avses en funktionell arbetsmarknadsregion, inom vilken människor kan bo och arbeta utan att behöva göra alltför tidsödande resor mellan hem och arbete. Indelningen av i LA-regioner grundar sig på storleken på arbetspendlingen över kommungränserna. NUTEKs indelningen av riket i 81 LA-regioner är tänkt att vara av "normativ" karaktär och skall därmed kunna ligga fast . Utgångspunkten är att den framför allt kommer till användning i olika typer av regionala analyser och modeller, exempelvis det Regionala Analys- och prognossystemet (rAps). Indelningen baseras på SCB:s pendlingsstatistik , men hänsyn har också tagits till geografisk närhet och pendlingens utveckling. Detta innebär i praktiken att mindre kommuner som enligt de statistiska kriterierna skulle bilda en självständig LA- region, i vissa fall har kopplats till en närliggande . Ur näringspolitisk synvinkel är den viktigaste funktionella regionen. Det är också den "vardagsregion" som flest människor berörs av genom dagliga resor till och från arbetet. På motsvarande sätt utgör företagens huvudsakliga rekryteringsområde för arbetskraft. Regioner spelar ofta i helt olika divisioner när det gäller utvecklingsförutsättningar.