sou · GSB329 · 2005-01-01 00:00:00 — Vi skall även komma ihåg att univer- sitet och högskolor verkar på en global arena – detta gäller i allt högre grad även konkurrensen om studenterna. Drygt 22 000 svenskar uppbar svenska studiemedel för stu- dier utomlands på eftergymnasial nivå (CSN:s årsredovisning ). I takt med att allt större andel av en årskull skall bedriva hög- skolestudier och en allt större andel av högskolans totala utbild- ningskapacitet faktiskt i princip kan anta alla sökande förskjuts fokus vid antagningen allt mer från urvalsregler till behörig- hetsregler. Det blir behörighetsreglerna som i allt större utsträck- ning skall sätta standarden och i någon mening försöka stå som garant för studieframgång. Urvalsinstrument och urvalsmetoder blir således allt mer av en angelägenhet för ett mindre antal utbild- ningar, av typen läkar- och psykologutbildningar, men där är å andra sidan behovet av kompetenta och legitima urvalsinstrument och urvalsmetoder stort. Många är säkert också bekanta med historien om antagningen till tandläkarutbildningen vid för ett tiotal år sedan, då antagningsdatorn fick fnatt och antog personerna med lägst meritvärde i stället för dem med högst. Eftersom detta var ett s.k. gynnande förvaltningsbeslut fick det inte upphävas, utan stu- denterna fick påbörja sin utbildning. Erfarenheten visade sedan dessa studenter klarade sina studier väl. Vilka slutsatser skall man då dra av denna tämligen dråpliga historia? Ja, den slutsats som jag väljer att dra är den att dessa studenter trots allt var behöriga, och att behörighetskraven uppenbarligen var tillfyllest. Studieframgång – går den att förutsäga? dagen också ger uttryck för i högskolelagen skall högskolorna alltid sträva efter att erbjuda alla behöriga studenter en plats, och urval skall helst inte behöva tillgripas. 4.3Är goda förkunskapskrav tillräckliga? Man skulle kanske kunna uttrycka det som att goda förkunskaper till en viss utbildning är nödvändiga, men inte tillräckliga förut- sättningar för framgångsrika studier. tillträdesutredning (SOU 1985:57) skriver att Förkunskaperna har en väsentlig betydelse för senare studieresultat. Det finns emellertid även andra skäl till studieförseningar och studie- avbrott än brister i förkunskaperna. Det är inte möjligt att genom högt ställda förkunskapskrav eliminera alla studiemisslyckanden. Förkun- skapskraven – liksom övriga krav på behörighet – bör emellertid utformas så att de sökande som antas har goda möjligheter att fullfölja påbörjad utbildning. Regeringen är inne på samma tema Tillträdesproposition (prop. 1995/96): De studenter som antas till högskolan måste självfallet ha de kun- skaper som är en nödvändig förutsättning för framgångsrika studier. Det finns emellertid många andra faktorer än förkunskaper som påverkar studenternas studieresultat. En del av dessa, t.ex. de som har med studenternas sociala situation att göra, kan högskolorna inte i någon större utsträckning påverka. Faktorer som hör samman med undervisningssituationen är däremot i högsta grad högskolans ansvar. Detta synsätt vill även jag ansluta sig till. För att klara av en utbildning måste enligt min uppfattning åtminstone fyra förut- sättningar föreligga: Studenten bör självfallet ha goda förkunskaper. Genom behörig- hetskraven skall universitet och högskolor ge sann, relevant och begriplig information om de krav en viss högskoleutbildning ställer. Dessa krav skall även vara vägledande för högskolans uppläggning av utbildningen. Studieframgång – går den att förutsäga? Motivation slår klass, brukar det heta inom idrottens värld, och samma förhållande gäller med all sannolikhet också för utbildning. har vi ganska dåliga sätt att mäta – och än mindre belöna – god motivation vid antagningen till högskolan. Jag föreslår emeller- tid (se kapitel 19) att den sökandes prioritering av en viss utbild- ning skall kunna fungera som ett skiljekriterium vid i övrigt lika meriter. En god studiesocial situation Förkunskaper och motivation i all ära – men utan tillgång till en god bostad till en rimlig kostnad, utan en ekonomi i övrigt som går runt, utan en fungerande barnomsorg för alla de studenter som fak- tiskt också är småbarnsföräldrar – torde ingen studieframgång värd namnet någonsin kunna uppnås. Det är därför min mening att också den studiesociala situationen har en både direkt och indirekt betydelse för studieframgång och studieprestationer. Högskolans förmåga att bemöta och ta hand om studenten Studenten skall i många fall vistas vid eller högskolan. Det är därför viktigt att inte bara fokusera på vad stu- denten i fråga har med sig i bagaget, utan också vad högskolan kan – och skall – fylla på med under studieåren, såväl i termer av kun- skapsutveckling och studiestrategier som kritiskt tänkande och personlig mognad. Högskolan har ett ansvar för att på ett genomtänkt sätt ta emot och introducera studenten till akademiska studier i allmänhet och den specifika utbildningen i synnerhet. Högskolan har ett ansvar för att utveckla och förnya pedagogiken, inte minst med tanke på nya studerandegrupper. Högskolan har även ett ansvar för att – vid behov – erbjuda olika typer av stödinsatser, exempelvis språkverk- städer, våga-tala-kurser och särskilt stöd till studenter med funk- tionshinder. 4.4Olika sätt att betrakta studieframgång Vi torde alla vara överens om det önskvärda i att högskolans studenter bedriver sina studier på ett framgångsrikt sätt och produ- cerar de poäng som såväl universitet och högskolor som stu- denterna behöver för sina respektive ekonomiers skull. Studieframgång – går den att förutsäga? Begreppet studieframgång kan emellertid uppfattas på en rad olika sätt. Olika studier har också beskrivit detta. En studie från i 1979 () ledde exempelvis fram till en beskrivning av studieframgång i 12 olika dimensioner. I och avhandling , klar och duktig – studenter på fem utbildningar om studieframgång , , 2002) diskuteras olika alternativa sätt att se på begreppet studieframgång. Deras kategorisering baseras på en enkätstudie och på intervjuer som genomförts med studenter på fem olika utbildningar: teknisk fysik, socionomutbildningen, läkar- utbildningen, ekonomutbildningen och ämneslärarlinjen (språk). Den kategorisering av studieframgångsbegreppet som och valde att göra utifrån sina intervjuer är följande: Utsagor där studieframgång relateras till utvecklingen av den egna personligheten, t.ex. social och emotionell utveckling. Utsagor där studieframgång relateras till den form av kognitiv förmåga som handlar om förvärvande av förståelse, insikt och förmåga till reflektion. Utsagor där studieframgång relateras till den form av kognitiv förmåga som kommer till uttryck i ett resultat eller en prestation och som relateras till ett externt kriterium, t.ex. ett tentamensresultat eller Process och/eller strategi Utsagor där studieframgång relateras till processer, strategier och/eller tekniker, dvs. hur och på vilket sätt studierna bedrivs. Framtid och/eller yrke Utsagor där studieframgång relateras till ett framtidsperspektiv och/eller en framtida yrkes- Utsagor som inte är möjliga att inordna under någon av ovanstående kategorier. Studieframgång – går den att förutsäga? De olika beskrivningarna av studieframgång kunde också kopplas också ihop med de olika utbildningarna: En prestationsorienterad uppfattning var mest frekvent bland studenter på ekonomutbildningen och teknisk fysik, medan läkarutbildningen, socionomutbildningen och ämneslärar- utbildningen – utbildningar inriktade mot människor – var underrepresenterade i denna kategori. En tillägnelse- och förståelseorienterad uppfattning var mest frekvent bland studenter på läkarutbildningen och socionom- utbildningen. En process- och strategiorienterad uppfattning var mest frekvent bland studenter på teknisk fysik, medan studenter på ekonom- och läkarutbildningarna var underrepresenterade. En framtids- eller yrkesorienterad uppfattning var mest frekvent framför allt bland läkar- och lärarstudenter; studenter som under stora delar av sin utbildning kommer i kontakt med yrkesverksamma yrkesutövare. Flertalet studerande tycktes dock enbart koppla begreppet studieframgång till faktorer som hänger samman med utbildningstiden. En uppfattning orienterad mot personlig utveckling var överrepresenterad endast bland studenterna på socionom- utbildningen. En möjlig förklaring kan dock, enligt författarna, vara att detta resultat hänger samman med studenternas ålder, där äldre studerande sannolikt är benägna att ange faktorer kopplade till den egna personliga utvecklingen. Varför är innebörden av studieframgång intressant att studera? och menar i sin avslutande diskussion att efter- som den högre utbildningens intressenter inte enbart utgörs av stu- denter torde frågan om innebörden av studieframgång även vara intressant att undersöka ur andra intressentperspektiv eller ur andra utgångspunkter. Även utifrån ett tillämpat perspektiv torde innebörden av studie- framgång vara av centralt intresse, ur en rad perspektiv. Här kan exem- pelvis nämnas utformningen och användandet av instrument, dels för urval till högre utbildning, dels för att bedöma studieframgång. Därut- över torde även de studerandes uppfattningar av studieframgång vara av grundläggande intresse för utbildningsföreträdare som är intresse- Studieframgång – går den att förutsäga? rade av att få en överensstämmelse mellan utbildningarnas organisation och olika studerandegruppers krav på en studiemiljö, som främjar olika former av studieframgång. Inte minst i tider när antalet sökande till högskolan minskar torde det vara angeläget att från utbildningshåll tillgodose studenternas krav och därmed kanske också bidra till att motverka studieavbrott. 4.5Hur väl förmår vi förutsäga studieframgång? Som framgått av förra avsnittet kan begreppet studieframgång ges ett flertal olika betydelser, även om den vanligaste innebörden utan tvekan är den mest strömlinjeformade, nämligen att studenten skall klara kursen, dvs. tentera av sina poäng enligt utsatt tid- tabell. Professor , tidigare rektor för i , gör en intressant och kritisk genomgång av det psykometriska paradigmet i sin rapport , rekrytering och urval – om övergången från gymnasieskola till högskola (Hög- skoleverkets arbetsrapporter 2000:6 AR). Wedman menar att urval till högre studier har tilldragit sig ett stort intresse från forskarna under i stort sett , och att detta intresse varit nära knutet till framväxten av psykometrin (dvs. den psykologisk/pedagogiska mätningsläran). Urval till högre studier erbjuder härvidlag en intressant forsknings- arena där uppgiften består i att med relativt enkla (och ekonomiskt fördelaktiga) instrument beskriva intresserade personer i ett fåtal egenskaper och sedan nyttja denna beskrivning för att predicera senare studieframgång med statistikens hjälp, oftast i form av en enkel linjär regressionsmodell av innebörden att kunskap om X (högskoleprov, betyg) och sambandet mellan X och Y (studieframgång) kan användas för att förutsäga värdet på Y (med viss felmarginal och under vissa antaganden. Wedman framhåller att tusentals studier världen över har genom- förts för att undersöka olika urvalsinstruments förmåga att förut- säga studieframgång. På ett övergripande plan är emellertid slut- satserna från alla dessa studier i stort sett desamma, nämligen Prov som högskoleprovet och betyg är på det allmänna planet och i relativa termer överlägsna andra instrument för att förutsäga senare studieframgång. Det är också därför vi världen över ser tillämpningen av prov och betyg vid urval. Försöken att finna andra instrument att matcha prov och betyg i urvalet har inte varit framgångsrika. Studieframgång – går den att förutsäga? undantag av enskilda studier och grupper av studerande kommer instrument som t.ex. intervjun, portfolios och en lång rad av person- lighetsinstrument långt ner på listan, och deras prognosförmåga är oftast av mycket marginell karaktär om ens det. Det stora problemet inom psykometrin är dock, enligt Wedman, att även om forskningen är tämligen enig i sin rangordning av olika urvalsinstruments prognosförmåga är dock nyttan väldigt liten och på gränsen till marginell mätt på traditionellt statistiskt vis. Förkla- ringsvärdet av nu kända urvalsinstrument är besvärande lågt. I grova drag säger i stort sett alla studier på området att med resultat från högskoleprovet (motsvarande) och med kännedom om elevernas betyg kan vi förklara och förstå av studieframgången. , alltså – delar av variationen i studieframgång – vet vi inte vad den beror på och kan följaktligen inte förutsägas. Med utomordentligt stora ansträngningar, till stora kostnader och med mycket raffinerade statistiska modeller kan man komma ett stycke till men det handlar om en mycket blygsam ökning av förklaringsprocenten och därtill om modeller som i praktiken kommer att vara mer eller mindre omöjliga att förklara innebörden av för den enskilde sökanden och hans/hennes närstående. Och där är vi och har varit . Enligt Wedmans resonemang beror alltså studieframgång till på andra saker än det prediktorn (dvs. urvalsinstrumen- tet) mäter. För den person som erhåller ett visst betyg eller uppnår ett visst resultat på högskoleprovet är alltså osäkerheten om hur de lyckas genomföra sina högskolestudier högst påtaglig. Vi är alltså å ena sidan inte särskilt mycket hjälpta av att veta betygspoängen eller resultatet på högskoleprovet. kan vi notera att hög- skoleprov och betyg trots detta utgör de bästa instrumenten vi förfogar över i detta avseende. Frågan som inställer sig blir då hur resten av framgången i studierna ska förklaras. Om detta vet vi mycket litet. Och med mycket stor sannolikhet kommer vi heller aldrig att få veta det med den psyko- metriska modellen som utgångspunkt beroende på att den sannolikt är alldeles för enkelspårig för att handskas med de faktorer som om- gärdar möjligheterna att lyckas i högskolestudierna. Det kan kanske mer rättvist uttryckas på så sätt att verkligheten (att studera vid hög- skolan) är så komplex och beror av så många olika saker att en modell för att återge denna verklighet blir så invecklad att den aldrig låter sig uppskattas (empiriskt) och än mindre förstås av utomstående, t.ex. sökande till högskolan. Studieframgång – går den att förutsäga? Wedman går i rapporten igenom de vanligast förekommande ur- valsinstrumenten med sammanfattningsvis följande kommentarer: Betyg och prov (av typen högskoleprov) har rent generellt den bästa prognosförmågan, även om de bara förmår förklara en mindre del av studieframgång. Nackdelen med det målrelaterade betygs- system som används i är att det inte går att åstadkomma jämförbarhet i tolkningen av mål och kri- terier utan att målen och kriterierna uttrycks på ett mycket detalje- rat sätt där utrymmet för tolkningar (av språket) minimeras. I det målrelaterade betygssystemet görs inga antaganden om indivi- duella skillnader i prestationer eller i kunskaper och färdigheter. I ett sådant system kan därför alla elever, oberoende av hur många det är fråga om, prestera lika och därmed få samma betyg. Huruvida betygen i detta system kan jämföras med varandra är uteslutande en fråga om hur lika lärarna tolkat målen och kriterierna för den aktuella kursen. Om detta inte kan uppnås, dvs. att lärarna gör olika tolkningar av målen och kriterierna, faller systemet samman vad avser möjligheterna att nyttja betygen i urvalssammanhang där just jämförbarheten mellan betyg är central. är det målrelaterade betygssystemet utsatt för stora påfrest- ningar. Kriterierna som sådana är inga självspelande pianon utan läm- nar tvärtom utrymme för ett ganska stort godtycke, eller om man så vill, utrymme för många egna tolkningar av kunskaper och färdigheter och därmed till en varierad betygssättning lärare emellan. I all enkelhet kan man hävda att införandet av det målrelaterade betygssystemet åtminstone inte vilar på vetenskaplig grund vad avser urval till vidare studier. Andra bevekelsegrunder har fått råda. I kapitel 10 redovisas närmare uppgifter om effekterna av användning av det målrelaterade betygssystemet i termer av sviktande jämförbarhet och likvärdighet, liksom sin syn på hur betygen bör meritvärderas framgent för att i någon mån mildra effekterna därav. Studieframgång – går den att förutsäga? Högskoleprovet är, enligt Wedman, ett effektivt instrument för den uppgift det har, nämligen att rangordna de sökande till hög- skolan. Innehållet är en blandning av mått på kunskaper, färdig- heter och begåvning vilket också är det normala i sådana sam- manhang. Provet innehåller en verbal del, en matematisk del och en figural del. Den verbala delen är tongivande. Man kan notera att cirka fyra timmars prövning (aktuell provtid) åstadkommer ungefär samma rangordning som betyg gör, baserade dokumen- tation. Högskoleprovets fördelar är också dess nackdelar. Provets enkelhet i dess utformning har också en pedagogisk nackdel i samma sak, förstärkt av att vi inte med någon större säkerhet kan uttala oss om vad provet mäter. Dessutom har synen på pedagogiska mätinstrument utvecklats i den meningen att innehållets betydelse har betonats allt mer. Empiriskt har högskoleprovet goda eller till och med mycket goda mätegenskaper mätt på traditionellt sätt. Problemen har i stället varit de begränsade möjligheter som provet har att utjämna före- kommande sociala och könsmässiga skillnader bland de sökande. Innan högskoleprovet togs i bruk förekom en diskussion om provets utjämnande egenskaper i social mening. Det hette då (70-tal) bland vissa politiker att provet inte var intressant om det inte förmådde att åstadkomma en jämnare social fördelning av högskolans utbildnings- platser. Vi vet , och visste redan då, att detta sannolikt inte var möjligt med mindre än att provinnehållet fått ett närmast oacceptabelt utseenden. Det är fortfarande situationen världen över och prov av det slag som högskoleprovet representerar fungerar i stort på så sätt att studerande från mer studieförberedda hem lyckas bättre på provet än de från mindre väl studieförberedda hem. Empiriskt är det dock fullt möjligt att t.ex. konstruera ett (s.k.) högskoleprov som både gynnar olika socialgrupper som det ena av de två könen, men innehållet skulle knappast vinna acceptans bland såväl prövande som övriga intresse- rade. Sådana tester utgör i en mening endast smärre varianter av hög- skoleprovet och utgör väl fungerande alternativ i empirisk mening Studieframgång – går den att förutsäga? till blandade prov av det slag som högskoleprovet utgör. De är med andra ord utbytbara mot varandra och är väl beprövade instrument i urvalssammanhang. I kapitel 11 och 19 redovisar jag närmare min syn på högskole- provet och möjliga utvecklingsområden av såväl form som innehåll, samt dess roll i den framtida antagningsprocessen. Det kanske mest populära alternativet urvalsinstrumentet utgörs av intervjun. Den används över hela världen och har en given plats i samband med anställningar inom arbetslivet. har intervjun även vunnit insteg i utbildningsväsendet. Emeller- tid har intervjun, enligt Wedman, haft stora svårigheter att empi- riskt visa sin styrka. I ett samlingsverk av den psykometriska forsk- ningen på området heter det följande (Thorndike, Test validity, 1971) The findings available now are that the decisions that are made in the selection interview are usually made within the first 30 seconds of the interview Detta är också den bärande bedömningen , menar , även om relativt färska resultat tyder på att åtminstone anställ- ningsintervjun i strukturerad form kan lämna ett visst positivt bidrag till prognosen av senare arbetsframgång. Också den begrän- sade empiri som har redovisat från sin alter- antagning till läkarutbildningen anger en viss positiv effekt av intervjun vid sidan av prov och betyg. Det är dock att notera att den positiva effekten uteslutande tycks vara knuten till väl strukturerade intervjuer (med åtföljande, oftast stora, kostnader). Måhända är därför den tentativa slutsatsen att strukturerade intervjuer kan komplettera prov och betyg på ett posi- tivt begränsat sätt. För stora urval torde den alltjämt vara för kostnads- krävande. En variant av urvalsprov som företrädesvis lanserades under 1980- talet är s.k. portfolios, instrument som i själva verket utgör en hete- rogen samling av varierande meriter den enskilde kan referera till. Studieframgång – går den att förutsäga? Trots stora förhoppningar till sådana instrument kan man på empi- riska grunder dra slutsatsen att de inte visat sig fungera väl – eller inte alls. Flertalet personlighetstester kan inte heller på empiriska grunder påstås ge några nämnvärda bidrag. Grafologi, t.ex., avfärdas enkelt med bestämt av och (1998) på följande sätt In handwriting, per se, there appears to be no information about personality or job performance. Arbetsprov är mycket vanliga inom de konstnärliga utbildningarna där de haft en given plats. Få utvärderingar har dock gjorts av dem och är också svåra att göra eftersom antalet prövande och antagna är så få vid varje antagningsomgång. En kvalificerad gissning kan vara att deras huvudsakliga uppgift är att utgöra ett effektivt signalsystem till potentiella sökande. Vetskapen om att arbetsprover tillämpas ger en tydlig signal till intresserade om vad som förväntas av dem i eventuellt kommande studier. Prioritetsordning bygger egentligen inte på någon psykometrisk grund, även om den i och för sig kan ses som ett psykometriskt instrument i den meningen att den återger en slags motivation för studier; en egenskap som ofta framhålls som viktig i urvalssam- manhang, men svår att komma åt med reguljära psykometriska test. Prioritet är på ytan lätt mätbart och avser att återge den enskildes motivation på ett ganska hyggligt sätt, åtminstone vid ansöknings- ögonblicket. Svårigheten med prioritet är dels dess gradering (flera olika alternativ får anges), dels dess nytta när det ställs mot andra urvalsvariabler (som t.ex. kunskaper och färdigheter). Avstånden mellan olika prioriteter är oklar särskilt när det gäller prioritering av lägre ordning. Studieframgång – går den att förutsäga? Arbetslivserfarenhet infördes i för att pri- märt tillgodose personer som inte fått möjlighet att genom gymnasiestudier vinna tillträde till högskolestudier. Det ansågs och anses vara en rättvisefråga att tillgodose också dessa personers önskemål om tillgång till högre studier. De studier som särskilt och medarbetare genomförde i anslutning till det införda antagningssystemet, 1977, visade att arbetslivserfarenhet saknar förmåga att predicera studieframgång och att arbetslivserfarenhet i stort sett kan jämställas med ålder. Dessa resultat innebär att arbetslivserfarenhet saknar psykometrisk grund att användas vid urval. Dess värde får sökas på annat håll, t.ex. en berättigad möjlighet för äldre att studera vid högskolan. Det kan här infogas att det sätt på vilket en av dagens kvot- grupper till högskolestudier definieras, nämligen via arbetslivserfaren- het och högskoleprov som adderas (den s.k. HA-gruppen, utred- ningens kommentar) saknar en rimlig rational. Kvotering är ett av de mer frekvent använda instrumenten vid sidan av de psykometriska. Kvotering kan endera utgöras av fasta kvote- ringar, t.ex. att bland kvinnorna och männen skall båda grupperna ha av utbildningsplatserna, eller vara proportionell, den kanske vanligaste användningen (dvs. att platserna fördelas i pro- portion till antalet sökande i respektive grupp). proportionell kvotering har en helt annan värdegrund än det psyko- metriska och bottnar oftast i uppfattningen att det är rättvist att olika grupper i samhället också får tillgång till dess utbildningssystem. Pro- portionell kvotering kan i det sammanhanget synas utomordentligt rättvist men rymmer åtminstone ett allvarligt problem som sällan eller aldrig uppmärksammas, nämligen att systemet öppnar sig för taktik- sökningar.