sou · GSB3112d3 · 2005-01-01 00:00:00 — För att komma till rätta med den problematik som uppstått kring regleringen i 12 kap. 16 § bör nämnda paragraf omkonstrueras så att den blir okänslig för skatteeffekter som t.ex. det nya pensionssystemet medför. Vidare måste gränsbeloppet i reella termer höjas i förhållande till vad som gäller . måste det i regleringen uttryckligen klargöras att det belopp som tas av den enskildes medel skall täcka såväl ställföreträdarens arvode och kostnadsersättning som de arbetsgivaravgifter som belöper på gottgörelsen i fråga. Vad gäller de negativa tröskeleffekterna föreslår utredningen att gränsbeloppet skall ta sikte på den enskildes inkomst efter avdrag för skatt och inte, som , den taxerade förvärvsinkomsten. Det belopp som skall ligga till grund för bedömningen av huruvida den enskilde skall bidra till sin ställföreträdares arvode skall således i allmänhet bestämmas genom att den enskildes inkomster minskas med den skatt som framgår av aktuell skattetabell. Av en taxerad förvärvsinkomst om två prisbasbelopp (ca ) har den enskilde kvar (ca 1,5 prisbasbelopp) efter avdrag för preliminär skatt. Ett bibehållande av samma disponibla inkomst som innebär sålunda att inkomstgränsen i 12 kap. 16 § tredje stycket, definierad som en nettoinkomst, måste sän- kas till 1,5 prisbasbelopp. Som nämnts ovan har det emellertid fram- kommit att de personer som har en bruttoinkomst om två pris- basbelopp i praktiken knappt klarar av att betala för sitt uppehälle. Det är därför är nödvändigt att låta den enskilde behålla en större del av sin inkomst än innan han åläggs att bidra till sin ställföre- trädares arvode. Utredningen gör bedömningen att det är rimligt att den enskilde får förbehålla sig två prisbasbelopp efter avdrag för skatt innan ersättningsskyldighet för ställföreträdararvode inträder. Denna åtgärd innebär visserligen att kommunen i större utsträck- ning än måste stå för företrädarnas arvoden och ersättningar för utgifter, men de ökade utgifterna för ställföreträdararvoden torde dock till stor del kompenseras av ett minskat bidragsbero- ende hos den enskilde. Vidare har det av den tidigare nämnda enkätundersökningen framkommit att flera kommuner tillämpar ett högre gränsbelopp än två basbelopp eller lämnar kompensation på annat sätt, t.ex. genom att bevilja socialt bistånd. Det bör inte införas olika gränsbelopp för inkomster och till- gångar. Liksom bör gränsbeloppet två prisbasbelopp gälla oav- sett om det är den enskildes inkomster eller tillgångar som skall tas i anspråk för ställföreträdararvodet. Frågor om ersättning till förordnade förmyndare, gode män Beträffande arbetsgivaravgifterna gör utredningen den bedöm- ningen att det aldrig har varit meningen att den enskilde skall be- höva använda sitt förbehållsbelopp för att betala dessa avgifter. Då det, enligt vad utredningen erfarit, trots allt förekommer att över- förmyndaren inte beaktar arbetsgivaravgifterna när den enskildes ersättningsskyldighet bestäms, bör det komma till klart uttryck i paragrafen att dessa avgifter inte skall behöva ta i anspråk någon del av förbehållsbeloppet. Som framhållits ovan förekommer förhållandevis stora varia- tioner av överförmyndarnas tolkning av begreppet särskilda skäl i 12 kap. 16 § tredje stycket . Dessa skiftande tolk- ningar framstår till stor del som ett sätt för kommunerna att, efter ekonomisk förmåga, försöka kompensera den enskilde för de negativa effekter som den nuvarande utformningen av det aktuella lagrummet innebär. En omstrukturering av 12 kap. 16 § föräldra- balken enligt utredningens förslag innebär att begreppet särskilda skäl inte behöver ges någon annan innebörd än den som framgår av tidigare förarbeten. De situationer som begreppet särskilda skäl tar sikte på är således fall då en tillämpning av huvudregeln skulle innebära att den enskilde får svårt att klara av sitt uppehälle, t.ex. då den enskilde har stora omkostnader på grund av sjukdom eller funktionshinder. Undantagsregeln är emellertid inte avsedd att användas för att åstadkomma en generell höjning, eller sänkning, av gränsbeloppet i 12 kap. 16 § tredje stycket . Har den enskilde medel som överstiger gränsbeloppet och finns inte sär- skilda skäl i det konkreta fallet skall det överskjutande beloppet användas för att betala ställföreträdares arvode. Vad gäller möjlig- heten att tillämpa begreppet särskilda skäl för att avvika från gräns- beloppet till den enskildes nackdel bör samma restriktivitet som gälla. En avvikelse bör emellertid kunna ske även i de fall den enskilde har anhöriga, dock under förutsättning att dessa inte är beroende av den enskilde för sin försörjning. Överförmyndaren är det kommunala organ som fattar beslut i hithörande frågor. Frågor om ersättning till förordnade förmyndare, gode män 14.7Ersättning till särskilt förordnade vårdnadshavare Förslag: Överförmyndaren skall kunna besluta om ersättning till en särskilt förordnad vårdnadshavare som har att sörja för såväl barnets ekonomiska som personliga angelägenheter. Över- förmyndarens möjlighet att besluta om ersättning skall däremot inte omfatta särskilt förordnade vårdnadshavare som uppbär ersättning till familjehem eller särskilt förordnade vårdnadshavare som enbart har att sköta barnets personliga an- gelägenheter. Nuvarande utformning av 12 kap. 16 § innebär att överförmyndaren endast kan fatta beslut om arvode till förordnade förmyndare, gode män och förvaltare. Detta innebär vissa problem för de personer som är särskilt förordnade vårdnadshavare. En särskilt förordnad vårdnadshavare är enligt 10 kap. 3 § föräldra- balken också förmyndare för den underårige och kan i denna egen- skap få ersättning för nedlagt arbete, men således endast till den delen arbetet rör förmynderskapsfrågor. För det arbete som den särskilt förordnade vårdnadshavaren utför i frågor som rör den underåriges personliga angelägenheter kan han inte erhålla någon ersättning. Detta har i praktiken inneburit att det är svårt att till särskilt förordnade vårdnadshavare rekrytera andra än familjehemsföräldrar eller nära släktingar till den underårige. Pro- blemet blir särskilt påtagligt beträffande ensamkommande flykting- barn. Dessa barn har ett mycket litet behov av någon som sköter deras ekonomi, men behöver någon som kan besluta i deras per- sonliga angelägenheter. Med hänsyn till de problem som redovisats ovan bör överförmynda- ren ges möjlighet att besluta om ersättning till särskilt förordnade vårdnadshavare som både är förmyndare och vårdnadshavare för den underårige. När den särskilt förordnade vårdnadshavaren har att bevaka såväl barnets ekonomiska som personliga angelägenheter framstår det som ändamålsenligt att ersättningen för hela uppdraget bestäms vid en och samma tidpunkt. Eftersom överförmyndaren enligt nuvarande regler har att besluta om ersättning i förmynder- skapsdelen är det naturligt att låta honom besluta om ersättning även Frågor om ersättning till förordnade förmyndare, gode män till den del uppdraget rör tillvaratagande av barnets personliga ange- lägenheter. Frågor som berör vårdnaden om ett barn har visserligen inte tidigare varit någon angelägenhet för överförmyndaren, men de torde inte skilja sig alltför mycket från de frågor som uppkommer i ställföreträdarskap där ställföreträdaren har att hjälpa den enskilde med att sörja för sin person. Det kan därför inte anses olämpligt att överförmyndaren beslutar om ersättning till särskilt förordnade vårdnadshavare även i den del av uppdraget som avser barnets per- sonliga förhållanden. En annan omständighet som talar för en sådan lösning är att det kan vara svårt att dra en skarp skiljelinje mellan uppgifter som är hänförliga till förmynderskapet respektive barnets personliga angelägenheter. Vissa särskilt förordnade vårdnadshavare är familje- hemsföräldrar, dvs. de har barnet i fråga boende hos sig. I dessa situationer utgår till familjehemmet en ersättning som skall täcka arvode och omkostnader. Med hänsyn härtill bör enligt utredningens mening familjehemsföräldrar vara undantagna från möjligheten att få ersättning för insatserna i personliga angelägen- heter genom beslut av överförmyndaren. Det finns vissa särskilt förordnade vårdnadshavare som endast har till uppgift att tillvarata barnets personliga angelägenheter, dvs. uppdraget som förmyndare ligger hos någon annan person. Denna grupp av ställföreträdare omfattas inte till någon del av överför- myndarens tillsyn och har sannolikt inte någon kontakt med denne över huvud taget. Det framstår därför inte som en uppgift för över- förmyndaren att uttala sig om lämplig ersättning för det arbete som dessa särskilt förordnade vårdnadshavare utför. Med hänsyn härtill bör inte heller dessa personer omfattas av överförmyndarens möj- lighet att besluta om ersättning till särskilt förordnade vårdnads- havare. I den mån dessa särskilt förordnade vårdnadshavare inte är familjehemsföräldrar bör eventuell ersättning för uppdraget bestäm- mas och utbetalas av socialnämnden i kommunen. 14.8Maximering av antalet företrädaruppdrag Bedömning: Antalet uppdrag per företrädare bör inte begränsas i lag. Kritik har framförts mot att en del gode män och förvaltare i prin- cip har sina uppdrag som levebröd och därför åtar sig så många Frågor om ersättning till förordnade förmyndare, gode män uppdrag att de inte förmår att utföra vart och ett av dem till be- låtenhet. Med hänsyn härtill har fråga uppkommit om det i lag bör införas någon bestämmelse om maximalt antal uppdrag som varje företrädare får ha. Av den enkätundersökning som utredningen har genomfört bland kommuner och länsstyrelser framgår att de flesta ställföreträdare normalt inte har mer än ungefär tre uppdrag . I de fall det förekommer att ställföreträdaren har fler uppdrag beror det som regel på att ställföreträdaren är särskilt skicklig eller att uppdragen är av förhållandevis enkel beskaffenhet. Utredningen delar uppfattningen att det finns en risk för att en ställföreträdare som tar på sig alltför många uppdrag inte klarar av att tillgodose samtliga huvudmäns intressen. Detta talar i och för sig för att någon form av begränsning av antalet uppdrag bör finnas. Enligt utredningens mening är det emellertid tveksamt om en sådan be- gränsning bör införas genom lag. Det är nämligen mycket svårt, för att inte säga omöjligt, att närmare definiera en lämplig nivå på antalet företrädaruppdrag. Sådana uppdrag ser för det första mycket olika ut. En företrädare kan ha svårt att klara av ett fåtal komplicerade uppdrag, medan samme företrädare mycket väl kan klara av ett fler- tal okomplicerade uppdrag. För det andra varierar företrädarnas förmåga att klara av flera uppdrag med erfarenhet och skicklighet. En bestämmelse som begränsar antalet uppdrag kommer därför med nödvändighet att kräva långtgående möjligheter till undantag, vilket starkt skulle urholka regeln. ankommer det på överförmyndaren att se till att den som förordnas till ställföreträdare för en hjälpbehövande person verkligen klarar av det uppdrag som anförtros honom. En faktor som överförmyndaren måste ta hänsyn till vid denna bedömning är det antal uppdrag som ställföreträdaren redan ansvarar för. Om ställ- företrädaren missköter sitt uppdrag, skall överförmyndaren vidta åtgärder för att skydda den hjälpbehövande, t.ex. genom att entlediga ställföreträdaren och tillse att en ny ställföreträdare utses. Med hänsyn till vad som anförts finner utredningen att det inte bör införas någon begränsning av antalet uppdrag som varje företrädare får ha. Det bör i stället ankomma på varje överförmyn- Frågor om ersättning till förordnade förmyndare, gode män dare att med stor eftertanke bedöma hur stort antal uppdrag en och samma företrädare klarar av. 14.9Uppskattning av kostnaden för ställföreträdarskapet Bedömning: Det bör inte införas någon regel i om att överförmyndaren i samband med ställföreträdarskapets anord- nande skall upprätta en plan för ställföreträdarskapet samt ange en ungefärlig kostnad för uppdraget. En godmansförening har påtalat att huvudmannen saknar någon uppfattning om vad ställföreträdarskapet kommer att kosta honom. Utredningen har övervägt en lösning som innebär att överför- myndaren inför varje ställföreträdarskap skall upprätta en plan för uppdragets utförande. En sådan plan skulle innebära en möjlighet för den enskilde att förstå vad han kan förvänta sig för hjälp. Planen skulle också göra det möjligt att ungefärligt ange en kostnad för den erhållna hjälpen. För ställföreträdarens del skulle planen inne- bära att han får reda på vad som förväntas av honom. Lösningen har emellertid den nackdelen att den leder till betydande merarbete för överförmyndaren och även till extra kostnader. Vidare kan det mycket väl hända att det snabbt kommer fram att den enskildes hjälpbehov är större än det som planen baserar sig på, varvid beräk- ningen faller. Det kan dessutom i vissa fall visa sig mindre menings- fullt att diskutera kostnader med huvudmännen. Med hänsyn till vad som anförts är det utredningens uppfattning att det inte bör införas en uttrycklig regel om att överförmyndaren skall upprätta en plan för ställföreträdarskapet och ange en ungefär- lig kostnad för företrädaruppdraget. Det skall dock noteras att det beträffande förvaltarskap finns en regel i nuvarande 11 kap. 7 § tredje stycket (se förslaget till 11 kap. 10 § föräldra- balken) som innebär att rätten får överlåta till överförmyndaren att närmare bestämma uppdragets omfattning. Naturligtvis skall över- förmyndaren även i övrigt verka för att ställföreträdaruppdraget utförs på ett ändamålsenligt sätt, varvid han skall utöva tillsyn och efter förmåga svara på de frågor som den hjälpbehövande eller dennes anhöriga kan ha.