sou · GSB348 · 2005-01-01 00:00:00 — Det andra avsnittet är en analys av uttalanden om invandrarens relation till den svenska identiteten. Därefter följer ett kortare avsnitt där jag, som jag redan nämnt, pekar på vissa likheter mellan kvinnornas uttalanden och svensk integra- tionspolitik. Jag avslutar med en diskussion om integrationspolitikens ambivalens. Det empiriska material och de analyser som används i artikeln baseras på min avhandling : On narratives of national belonging and the immigrant (Brnic 2002).3 Inom ramen för avhandlingsprojektet intervjuades tjugotvå kvinnor – 2000.4 Kvinnorna var och vid tiden för respektive intervju var alla bosatta i . Femton av kvinnorna stu- derade vid högskola eller hade en högskoleexamen. Detta innebär att utbildningsnivån var hög bland deltagarna i studien även om det fanns 2För exempel på studier av bilder av invandraren och förorter (som ibland benämns invandrartäta) i media, se 1999; 1998; m.fl. 2002. Se även samt och i denna volym. 3Syftet med avhandlingen är att identifiera ett antal kvinnors förståelse av och föreställningar om nationalitet. En av avhandlingens analytiska poänger är att en persons berättelse om sin nationella tillhörighet kan säga en hel del om dennes syn på nationalitet och dess innebörd. Projektets övergripande teoretiska och metodologiska ansats är diskursanalytisk. Föreliggande artikel ska ses som en utveckling av de analyser som presenteras i avhandlingens kapitel 7 och 8. 4Intervjuerna genomfördes alltså års valrörelse som i viss mån präglades av uttalanden om integrationspolitik där språkfrågan fick ett stort utrymme i massmedia. Kapitel 5 På tal om invandrare, integration och svenskhet 145 personer utan gymnasiekompetens representerade. Hälften av de intervjuade studerade vid högskola eller inom ramen för vuxenutbildning; den andra hälften arbetade – de flesta inom offentlig sektor. Alla projektets deltagare är födda i , även om deras för- äldrar antingen är invandrade eller infödda. Två tredjedelar av de intervjuade kvinnorna har minst en förälder som är född i ett annat land än , främst , dåvarande eller även om en del av föräldrarna har annat europeiskt eller utomeurope- iskt ursprung.5 En tredjedel av kvinnorna har följaktligen föräldrar som båda är födda i . Förhoppningen var att de intervjuade skulle bidra med vitt skilda berättelser om nationell tillhörighet, och så var också fallet. En del av dem resonerade kring innebörden att ha tillgång till fler än en nationell identitet. Andra talade om vad det kan innebära att arbeta eller studera utomlands och hur frågor om den egna nationella tillhörigheten då aktualiserades. Kvinnorna har väldigt olika erfarenheter och uttrycker sin känsla av nationell till- hörighet på olika sätt. De uttrycker i intervjuerna trots det en relativt likartad syn på vad som påverkat deras egen, men även andras, natio- nella identitet, vilket jag diskuterar i denna artikel. Begreppen integration och integrationsprocess som jag hän- visar till i denna artikel används inte av kvinnorna själva inom ramen för intervjuerna.6 Oavsett detta reflekteras i uttalandena föreställningar om det som i politisk mening kallas integration – och vad som krävs för att integration ifråga om invandrade och infödda invånare i någon mening ska kunna uppnås. Jag vill slutligen påpeka att uttalandena kommit till stånd inom ramen för ett antal intervjuer där jag själv varit med och skapat förut- sättningar för att de skall uttalas, bland annat genom att introducera vissa teman och frågor i intervjusammanhanget. Alltså ser jag forska- ren som högst delaktig i konstruktionen av den diskurs som där fram- träder, vilket också gäller i och med författandet av denna artikel. 5Anledningen till att personer som själva inte invandrat, män och äldre inte ingick i det slutgiltiga urvalet av intervjupersoner berodde på att projektets ursprungliga syfte var annorlunda formulerat. Det var dock vid tiden för analysen för sent att komplettera urvalet med fler intervjuer. För en diskussion om projektets utveckling hänvisar jag till avhandlingen (Brnic 2002). 6Däremot används begreppet anpassning som kan kopplas till den nuvarande integra- tionspolitikens utveckling, vilket jag diskuterar i denna artikel. Min studie av kvinnornas berättelser är diskursanalytisk (jfr och 2002; 1999).7 I denna artikel definieras en diskurs som en samling uttalanden och sanningar som står i relation till de sociala förhållanden och den maktfördelning som råder i samhället. I det avseendet är den också en reflektion av samhälleliga förhållanden. Jag använder begreppet diskurs på två sätt. Dels för ett samtal, som i och för sig kan vara motsägelsefullt och mångfacetterat, vari uttalan- den kan reflektera olika teman och positioner i samtalet. Dels som en samling uttalanden som är mer eller mindre enhetliga där förespråkare för en position är mer eller mindre överens om den sanning som ut- talas i olika sammanhang. Oavsett angreppssätt är diskurs ett analy- tiskt begrepp vilket förklarar dess flexibilitet och som ibland kan ge upphov till viss förvirring. En för artikeln viktig utgångspunkt är att integrationspolitik och föreställningar om integration i vissa avseenden präglas av en natio- nalitetsdiskurs.8 Detta gäller främst i det avseendet att en normativ svenskhet implicit eller explicit uttalas i talet om invandrare och integration (jfr 2003; Thomsson och 2000). I detta sammanhang har begreppet nationalitetsdiskurs en vid betydelse då det omfattar allt det tal, de sanningar, myter och symboler som handlar om nationen, nationalstatens historia och kultur (innefattande bl.a. språk, religion och seder) samt givetvis nationalism som ideologi i sig. Detta innebär att en nationalitetsdiskurs mycket väl kan vara heterogen. är det möjligt att identifiera specifika positioner och teman som i sig är enhetliga inom diskursen. Jag menar att en nationalitetsdiskurs kan sägas framträda i kvinnor- nas berättelser om invandrare och integration. Den tar sig uttryck som en mer eller mindre outtalad föreställning om svenskhet. Även om det svenska inte alltid specificeras av de intervjuade, så präglar föreställningar om detsamma uttalanden som exempelvis berör 7Ofta används angreppssättet i studier av olika slags offentliga dokument som t.ex. utredningar, tidningsartiklar o.d. (jfr 2001; de los 2001, men se Wetterell och 1992 för ett viktigt tidigt undantag). Det har dock alltmer kommit att användas i analyser av intervjuer och samtal (jfr 1997; 2000; Brnic 2002 och Hellum 2002). Se också Ristilammi (1994) som kombinerar olika slags empiriska material. 8Forskare som använder detta angreppssätt har uppenbarligen att genomföra en mängd val inför en analys, till exempel ifråga om dess analytiska nivå och teoretiska abstraktion. Kapitel 5 På tal om invandrare, integration och svenskhet 147 invandrares relation till svensk lagstiftning eller den svenska livs- stilen. Talet om den nationella tillhörigheten eller den nationella identite- ten ingår givetvis som en väsentlig del i nationalitetsdiskursen. Jag vill dock påpeka att nationalitet i denna artikel inte enbart avser med- borgarskap. Anledningen är att begreppet nationalitet, i likhet med begreppet etnicitet,9 i grunden avser en gemenskap mellan ett folk på grund av olika faktorer (exempelvis språk, en gemensam historia, reli- gion eller geografiskt ursprung) (se t.ex. 1986). Även om nationalitet ofta förstås som medborgarskap, och som begrepp är starkt kopplat till staten, är det alltså uppenbart att det kan ha en mycket vidare betydelse. I det empiriska materialet framställs sällan nationalitet i betydelsen medborgarskap, men när så görs ses med- borgarskapet snarare som en symbol för en känsla av tillhörighet med ett folk. Jag utgår i följande avsnitt från två huvudsakliga teman som i vissa avseenden visar hur en nationalitetsdiskurs framträder i kvinnornas berättelser om invandrare och integration. Det första berör föreställ- ningen om betydelsen av att lära sig det svenska och kravet på att invandrare anpassar sig till svenska lagar, regler, normer och värde- ringar. Detta tema berör alltså på ett eller annat sätt frågan om hur invandraren borde agera för att lättare bli en del av det svenska samhället. Det andra temat behandlar föreställningar om betydelsen av, eller snarare förväntningen om att invandrare behåller sin ur- sprungliga kulturella särprägel på grund av svårigheten att anamma en svensk sådan. Invandraren och det svenska I intervjuerna framställs det som att invandraren har ett speciellt stort ansvar för det jag här kallar för integrationsprocessen. Detta handlar dels om betydelsen av att invandraren lär sig det svenska, men också att han eller hon i vissa avseenden anpassar sig till det svenska samhällssystemet. Nedan diskuterar jag dessa två teman. 9 För en diskussion av etnicitetsbegreppet, se Banks 1996. Om vikten av att anstränga sig Att invandrare har mycket att lära när de väl bosatt sig i tycks ofta vara ett självklart antagande (jfr Thomsson och 2000; Knokke och 2000). I intervjuerna jag själv genomfört nämns speciellt invandrares språkinlärning som grundläggande för att deras eventuella isolering och socioekonomiska marginalisering skall motverkas. Därmed framställs invandrares språkinlärning som en viktig del av integrationsprocessen. Detta är i linje med regeringens politik där sfi-undervisning (svenska för invandrare) på nivå sägs spela en betydande roll speciellt i flyktingars introduktion till det svenska samhället (jfr Regeringens proposition 1997/98:16; 2003; 2002; 2002 och Kadhim 2000).10 I följande citat nämns vikten av att lära sig språket i anslutning till föreställningen om behovet av motivation och egna ansträngningar fram (jfr 2003). K9:11 Språket är ju väldigt viktigt, och att man själv liksom har en liten utåt- anda. Att man själv söker lite kunskap och såna , och inte bara tror att allting blir serverat, bara för att man kommer till ett [annat] land då. , påpekar , är det nödvändigt att en person som önskar lära sig svenska också bereds möjlighet att göra detta. K12: [] när dom kommer hit, så tycker man det är en självklarhet att dom lär sig svenska och att dom har samma möjligheter att lära sig det också. Att undvika att bli beroende av andra människor är enligt K14 en vik- tig anledning för invandrare att lära sig svenska. hänvisar hon till att det inte enbart är språket som är nyckeln till ett samhälle. AB: Tycker du det finns något viktigt som dom [invandrarna] skall ta till sig, om du skulle råda någon som kommer [hit] ? K14: Själv tror jag också att språket är viktigt, det tror jag, för sin egen skull. Att kunna känna att, att man inte behöver vara beroende av någon annan så. 10Jämför till exempel med påståendet Att kunna tala och förstå svenska underlättar integrationen (Regeringens proposition 1997/98:16:55) 11K står här för kvinna. Numret är den intervjuades individuella. I det följande står därtill AB för intervjuaren (). Kapitel 5 På tal om invandrare, integration och svenskhet 149 Sen tror jag det är viktigt att lära sig, försöka förstå kulturen dom lever i [] koder som finns, som skiljer sig. Det lär man sig egentligen bara genom samspelet mellan människor, och det är precis lika viktigt för oss att förstå andra människor. AB: Som oss, menar du svenskar då? K14: Ja, precis. I och med att det finns kulturella skillnader i hur man uppför sig i situationer och hur det tolkas och kroppsspråk och allting så. Just att man får möjligheten att [], helt enkelt, kunna tolka det. Och det handlar ju om att vi måste träffas i så fall, att det är ett öppet klimat, och att man är nyfiken. Och det gäller ju alla. Här efterfrågas alltså en öppenhet från invandrarens sida (men även invånare i övrigt) och en önskan om att komma in i det svenska sam- hället, vilket även K18 nämner. AB: Vad känner du [] är viktigt för dom [som flyttar till ] att ta till sig när dom kommer till []? K18: Ja, inte ta till sig, men jag tror ändå att det är lättare om dom är öppnare för den kulturen som finns här. Att dom inte, nämen, att det finns en öppenhet från båda håll, så att säga. Så att dom inte heller sluter sig på sin kant. Eller inte, sluter sig, men att dom känner att dom kanske har svårt för vårt levnads- sätt. Och [hellre] umgås inom sina, ja inom sin kultur, eller sin grupp, så att säga. Här framträder bilden av invandrare som möjligen inte tar de steg som behövs för att bli integrerade, och därmed väljer isolering från majoritetssamhället. Föreställningen om invandrares potentiella (och kanske till och med troliga) isolering finns också representerad i K13s svar på min fråga om vad som krävs för att invandrare ska bli svenska. AB: Hur kan man få invandrare att bli svenska? K13: Åh, det är ju jättesvårt. Det är ju som sagt, studera, att försöka liksom, umgås med så mycket svenskar som möjligt det är ju det enda sättet. Och lära sig de svenska oskrivna lagarna eller vad man skall kalla det. Men annars så, det är ju oftast så att dom drar ju sig till varandra, om man säger. Och det är ju inget konstigt heller. Det hade jag ju gjort om jag bodde utomlands, också []. Men [man får] försöka liksom rota in sig lite mer, i . [Man] behöver liksom inte läsa historia på nåt vis, utan lära sig språket, och försöka komma in på nåt jobb någonstans. Det finns en dubbelhet i detta uttalande. K13, likt de andra, lyfter fram vikten av att invandraren anstränger sig för att bli en del av det svenska samhället och svensk i största allmänhet. är hon medveten om att hon själv troligen skulle bete sig på det sätt som hon antar att invandrare gör, alltså främst umgås med sin egen grupp. Detta innebär att hon sympatiserar med invandraren. Ett relaterat tema till uppfattningen att invandrare isolerar sig är att det ses som problematiskt med invandrare som, i mer vardaglig mening, inte tycks anstränga sig. Det handlar här till exempel om invandrare som, liksom befolkningen i övrigt, tar plats i det offentliga rummet, men som då antas vara arbetslösa. Detta tema introduceras i K15s uttalande som bland annat handlar om krockar som kan uppstå om invandrare är segregerade från resten av befolkningen. AB: Varför är det viktigt att blanda sig [] tycker du? K15: Jo men, annars blir det dom här krockarna, och [man] tycker att, Det där är bara massa svartskallar som kommer hit och lever på oss. Jag menar, om dom skulle vara mer med i samhället, om dom arbetade. Jag menar, man kan bara gå in i [shoppingcentrum] och se []. Det är ju utlänningar som sit- ter där, och det är klart att dom som arbetar då tycker att Varför sitter ni här och bara fikar och har det jävligt bra kanske, som vissa tycker. Jag vet inte, men, ja, det är såna irritationsmoment då, man ser gäng som går på stan, då tycker man ju att dom bara går och driver, man [upp]fattar det som det i alla fall. Hela de här gängbildningarna. Jag tror att om man hade blandat, det på ett annat sätt, jag vet inte hur. Bilden av invandrare som driver omkring, vilken K15 hänvisar till, dyker även upp i andra intervjuer, och jag återkommer till detta tema i artikelns nästa avsnitt. Det är dock värt att notera att K15 inte enbart kommenterar att invandrare tycks driva omkring på stan, utan också förmedlar en förståelse för att detta kan uppfattas som negativt, som ett irritationsmoment av den övriga befolkningen. I citaten ovan nämns betydelsen av att invandrare är öppna, nyfikna och motiverade. Det framställs som grundläggande för att de lättare skall kunna lära sig det svenska språket men även en svensk livsstil, vilket ses som oundvikligt om de önskar bli en del av det svenska samhället. Även om det i några citat nämns att det är lika viktigt att majoritetsbefolkningen också är öppen och därmed under- lättar invandrares ansträngningar så är inte det temat i fokus på samma sätt. Kapitel 5 På tal om invandrare, integration och svenskhet 151 Om vikten av att anpassa sig Relaterat till förväntningarna på att invandrare lär sig det svenska ifråga om språk, livsstil och koder är det mer eller mindre uttalade kravet på att invandraren faktiskt lär sig – och följer – svensk lagstift- ning, normer och värderingar. Detta betyder alltså inte enbart att invandrare inte får bryta mot svensk lag utan också att de ska an- passa sig till diverse normer och oskrivna lagar, ett begrepp som K13 använde i ett tidigare presenterat citat. Begreppet anpassa, som dyker upp i en del av intervjuerna, är intressant i sig då det även används i svensk integrationspolitik.12 Det är i det sammanhanget uppenbart att anpassning ses som en process som omfattar både invandrade och infödda invånare, även om den är något vagt formulerad. Historiskt sett rör begreppet invandrarens möjlighet eller strävan att bli en del av det svenska samhället, och bli jämlik majoritetsbefolkningen i en positiv bemärkelse. Det tycks också handla om hur väl invandraren lyckas hantera sin situation som nyanländ i ett nytt samhälle. användes för övrigt begreppet i motsats till assimilering, och även begreppet integration som inte hade den positiva klang det har (Borevi 2002; Tegnemo 2003). I intervjuerna har begreppet anpassning en något annorlunda innebörd då det relaterades till faktiska krav på per- soner som invandrat till . K21: Väljer man att bo i ett annat land, så tycker jag att man måste anpassa sig till det landets regler och även försöka vilja lära sig språket och umgås med svenskar, och bli en del i samhället. Det tycker jag är viktigt, var man än bor. Begreppet anpassning kan här ses som ett uttryck för att enbart invandraren i vissa avseenden måste förändra sitt beteende när han eller hon flyttar till . I en del intervjuer påpekas att invandrare inte bör ta sig rätten att utnyttja det svenska samhället. I citatet nedan utgår K9 från tanken att invandrare – eller åtminstone en del av dem – inte är benägna att arbeta utan istället, i negativ bemärkelse, utnyttjar diverse bidrag. 12 Se till exempel formuleringen En viss anpassning måste emellertid alltid ske i mötet mellan människor (Regeringens proposition 1997/98:16:23). AB: Vad är fördelen respektive nackdelen med invandring? K9: Fördelen är väl det att [] dom tar med sig kulturer, och sina kulturarv och nya maträtter. [] Nackdelen är ju det att dom, många, inte, det är väl en liten klump så men, man hör väl ofta dom liksom – och det är där det centre- ras bland det svenska folket – att dom kommit hit och dom bara utnyttjar alla socialbidrag. Att dom, Åh, det är så bra i , här får vi allting, jag behö- ver inte jobba, eller något sånt här då. Att dom inte anpassar sig då, efter det svenska, ja, levnadssättet. Indirekt framställs det som osvenskt att inte vilja arbeta. Föreställ- ningen om att invandraren helst undviker arbete – och därmed inte anpassar sig till gemene mans (alltså svenskens) beteende – uttrycks även i K13s uttalande nedan.13 AB: Tänker du, liksom när du åker in till staden, att det är mer invandrare [där]? K13: Nej, det gör jag inte alls. Vissa gånger kan jag i och för sig göra det – det är också irritationsmomentet – när man kommer in till [shoppingcentrum], och dom står där och, häckar. Dom gnäller för att dom inte får jobb och hela fade- rullan, och där står dom och häckar. Och känner jag sådär, jävla ut- länning. Vissa individer, vilka alltså uppenbarligen identifieras som invandrare på grund av sitt utseende eller sin klädsel, antas inte dra sitt strå till stacken utan snarare utnyttja det svenska systemet – vilket av K13 exemplifieras av att invandrarna står och häckar. Invandraren fram- ställs därmed som en fysiskt identifierbar andre i en negativ bemär- kelse (jfr och Lyons 2002). Uttalandet säger en hel del om hur invandrare helst borde bete sig: de borde helt enkelt inte ta plats, inte synas. Den säger också något, om än outtalat, om synen på hur svenskar inte beter sig. Citaten som jag hänvisat till ger alltså exempel på uppfatt- ningar om hur en invandrare förväntas bete sig i : De måste lära sig svenska och de synliga, men även osynliga, reglerna som finns. finns där, som följande citat visar, en gräns för hur långt dessa krav skall sträckas. K9 påpekar till exempel att det visser- ligen är viktigt att anpassa sig men att det inte är nödvändigt att för- ändra sig i alla avseenden. Alltså är det inte total assimilation som avses, vilket först kan tyckas vara fallet. 13 Jämför detta intervjuavsnitt med K15s tidigare redovisade uttalande om risken att fördomar om invandrare får fäste på grund av att de isolerar sig. Kapitel 5 På tal om invandrare, integration och svenskhet 153 AB: Men det ingår att man skall komma till och försöka lära sig den svenska kulturen? K9: Det beror väl på, givetvis. Vissa saker, måste man ju – tycker jag – ta vara på när man kommer till ett land. Man ju inte bara komma att tro att Nej, så gjorde vi i vårat land, så får man göra här, att så får man kanske inte göra. Man måste faktiskt anpassa sig lite till, till det land man kommer och försöka att – okej, man skall ju inte bryta alla sina levnadsmönster, det är viktigt att man har kvar sin kultur. som anpassning alltså förordas är det inte självklart hur långt anpassningen bör sträcka sig. Det förhållningssättet framträder även i följande citat. K12: Jag tycker man skall ta hand om sina rötter och bevara dom, sina tradi- tioner också. Så jag tycker inte man skall anpassa sig helt [] , så tycker jag att man måste kunna acceptera14 att man kommer hit, så måste man se att har våra traditioner, våra sätt att leva, våra sätt att vara. Men , att man bevarar sina traditioner som man har från sitt eget hemland och sitt språk och att man då för det vidare till sina barn, och barn- barnen. Att man är stolt över därifrån man kommer, tycker jag. En del av kvinnorna uttalar alltså stora krav på invandrare när de bosätter sig i , krav på att de ska anpassa sig till skrivna och oskrivna regler. I och med detta framträder, om än odefinierat, att det finns en speciell svenskhet att anpassa sig till, oavsett om den nu tar sig i uttryck i ett språk, en norm, en lagstiftning eller en livsstil. Intres- sant nog finns där också en tendens att förespråka det positiva i att invandraren bevarar en del av sitt kulturella ursprung. Men vad är det som kan – eller ska – bevaras? Invandraren och den svenska identiteten I många sammanhang ses det numera som mer eller mindre självklart att invandrare bör bevara, eller åtminstone bör beredas möjlighet att bevara sin ursprungliga kulturella särprägel (se exempelvis Regering- ens proposition 1997/98:16). finns det, som jag ovan beskrivit, krav på anpassning från invandrarens sida. 14 K12 använder begreppet acceptera på annat håll i det empiriska materialet på ett sätt som liknar begreppet anpassa. positioner kan leda till en viss ambivalens ifråga om vad invandraren egentligen förväntas förändra alternativt bevara i sitt beteende. Denna ambivalens är speciellt tydlig i berättelser om nationell tillhörighet som omfattar uttalanden om invandrares möjlighet att bli svenskar som till stor del kretsar kring frågan om invandrares kulturella särprä- gel och nationella identitet. I detta avsnitt avser jag kortfattat redogöra för kvinnornas förstå- else av nationalitet – eller känslan av sin nationella tillhörighet – som någonting inlärt. Därefter relaterar jag den redovisade föreställningen om nationalitet till frågan om invandrares möjlighet att utan förbehåll identifiera sig som svenskar. K8: [Av] födsel och ohejdad vana är jag svensk. När de intervjuade kvinnorna allmänt berättar om sina, eller andras, nationella identiteter talar de sällan om dem i termer av medborgar- skap. När de gör så, ses medborgarskapet främst som en symbol för ens nationella identitet. Istället framställs den nationella identiteten15 i sig som mer eller mindre oföränderlig (till skillnad från ett medbor- garskap som ju kan förändras).