sou · GSB33d9 · 2005-01-01 00:00:00 — Vissa förefaller nöjda, många har varierande erfarenheter från olika institutioner, några önskar generellt mer samarbete och tätare kontakt. Den kritik som riktas mot institutionerna handlar fram- förallt om brister i utrednings- och dokumentationsarbetet, otyd- lighet i behandlingsplaneringen (vem som gör vad), att institu- tionerna inte tar in i behandlingsplaneringen i till- räckligt hög grad och inte utnyttjar socialsekreterarnas kunskaper och kännedom om klienten fullt ut samt brister i samplaneringen av det som skall ske efter tiden på LVM-institutionen. Kontaktmannen utgör på så sätt en länk mellan klienten och vilket kan innebära dubbla lojaliteter. Dels skall kontaktpersonen samverka med , som är uppdragsgi- vare, och dels skall han/hon företräda klientens intressen. Som professionell hjälpare har man alltid ett dubbelt kontrakt (Bernler & 2001) – med samhället och med klienten – vilket kan innebära ett spänningsförhållande som på något sätt måste hanteras (jfr Skårner & 2003). Detta gäller i hög grad tvångsvården vars insatser på lång sikt är inflätade i vilken beredskap som finns hos samhället att skapa förutsättningar för klientens återinträde i samhällslivet. Kontaktmannaskapet och tiden efter LVM-vården För att på lång sikt lyckas upphöra med ett missbruk av det slag det är fråga om för tvångsvårdens klienter är oftast en tids vistelse på en LVM-institution långt ifrån tillräcklig. Tvångsvården utgör i bästa fall ett led i en långsiktig förändringsprocess som i många fall kräver en längre tids behandling och eftervård (se exempelvis Gerdner 2000, 2003, Skårner & 2003). För att legitimera det kraftfulla ingripande som ett omhändertagande för tvångsvård innebär krävs också att klienten garanteras stöd och hjälp efter LVM-tiden (jfr 2003). Att det finns brister i eftervården förefaller gälla ganska generellt inom missbrukarvård- en. Det är inte ovanligt att klienternas problematiska situation när det gäller exempelvis bostad och sysselsättning är oför- ändrad när denne kommer tillbaka efter avslutad behandlig (se exempelvis 2003). En fråga som infinner sig är vilken funktion kontaktmannaska- pet kan och bör fylla när klienten lämnat LVM-institutionen. I kontaktmannaskapet ingår att hålla kontakt med klienten i § 27-vård och att kunna rycka in om något inträffar. Ofta formuleras en miniminivå för kontakten, exempelvis att klienten skall höra av sig en gång per telefon. Det förekommer också organiserade uppföljningsträffar/behandlingskonferenser till- sammans med i processen. Många klienter hör dessutom ofta spontant av sig till kontaktper- sonen i olika situationer. Kontakten är oftast mer intensiv om § 27- vården sker i form av öppenvård på hemmaplan än om klienten fortsätter till behandlingshem. När det gäller eftervården framkommer stora skillnader i inter- vjuerna som speglar institutionernas särskilda förutsättningar och sätt att organisera vården. På har man utvecklat eftervård som ett led i nätverksarbetet. Kontaktpersonen följer kli- enten under processen. Som samordnande bas för eftervårdsinsat- serna fungerar nätverksmötena på hemmaplan, där olika konstella- tioner av personer från det privata och det professionella nätverket ingår. Syftet är att successivt länka över klienten i fungerande rela- tioner på hemmaplan. Man erbjuder också en återfallsgaranti, bland annat i form av en kortare SoL-placering på den öppna avdel- ningen (med ny vårdplanering) om inte öppenvårdsinsatserna håller för drogfrihet. har man haft ett utvecklingsprojekt där eftervården ingick i vården, sker det på basis av att kommunen köper dessa tjänster i vissa fall. Rällsögården bedriver individuellt anpassad eftervård på själva institutionen. Klienten har möjlighet att komma tillbaka till insti- tutionen för och delta i ett program som skräddarsys för honom eller henne eller komma till institutionen exempelvis 1 gång/månad. Här gäller samma sak som på , att soci- altjänsten köper dessa tjänster i vissa fall. efter utskrivning genomförs en uppföljning av alla klienter via MAPS där långtidsverkan av vård synliggörs. Med den uppläggning och inriktning som finns på anser man sig inte ha resurser för eftervård, utöver den spontana kontakt som äger rum på klientens eget initiativ. Kontaktpersonernas direkta engagemang i eftervård gäller natur- ligtvis inte alla klienter. En faktor är vad efterfrågar och är beredd att betala för. En annan faktor hänger samman med vad klienten önskar och vilken relation och arbetsallians som utvecklats under LVM-tiden samt vilka övriga resurser som finns runt klienten i form av professionellt och privat stöd. Däremot framhåller man på samtliga institutioner vikten av att göra en god och värdig avslutning på kontakten så att den inte bara rinner ut i sanden när vården upphör. Ett dilemma när uppdraget utökas till att gälla även tiden efter LVM-vården är att kontaktpersonerna riskerar att få alltfler klienter att ta hand om, eftersom det ju kommer nya klienter. Om eftervården utvecklas kräver detta naturligtvis större personalresurser om inte kvaliteten på arbetet med de klienter som finns på institutionen skall bli li- dande. Däremot framhåller man entydigt behovet av eftervård och upp- följning efter LVM-tiden, men att det är kommunerna som måste ha huvudansvaret för att klienten garanteras det stöd och den till- gång till de samhälleliga grundresurser som han eller hon behöver för en drogfri tillvaro på lång sikt. Det förefaller svårt att finna någon generell modell för hur kon- taktmannaskapet inom bör utökas för att omfatta även tiden efter LVM. Institutionerna tycks generellt ha olika möj- ligheter och resurser och den totala situationen runt klienten kan se olika ut. En realistisk möjlighet skulle kunna vara att LVM-institu- tionerna, bland annat via en förlängning av kontaktmannaskapet, engagerar sig i planeringen av eftervården och eventuellt ansvarar för en övergripande uppföljning. Detta motsäger inte en individua- liserad och flexibel modell där kontaktmannaskapet så att säga föl- jer med ut i eftervård där detta är den bästa lösningen och vad kli- enten önskar. Det framstår också som viktigt att ta vara på erfaren- heterna ifrån och skapa förutsättningar för vidareutveckling av det arbete som redan sker på institutionerna i denna riktning. Kontaktmannaskapets komplexa karaktär framgår tydligt redan av denna översiktliga och preliminära kartläggning. Kontaktmanna- skapet utgör en grundläggande princip för vårdens organisering på LVM-hemmen, även om innehåll och funktion kan variera bero- ende på en rad faktorer som exempelvis den omgivande organisato- riska och behandlingsmässiga kontexten, kontaktpersonernas pro- fessionella kompetens och sociala skicklighet att utveckla relatio- nen och klienternas förväntningar. Det faktum att motivations- och behandlingsarbetet sker inom ramen för ett formellt tvång innebär naturligtvis en komplikation som påverkar arbetet. Det finns, som redovisats ovan, en rad studier som ger initierade bilder av tvångsvården ur olika aspekter. Även mötet mellan kon- taktperson och klient har berörts, utan att utgöra tyngdpunkten i flera av dessa studier. Forskning som direkt fokuserar kontakt- mannaskapet är däremot sparsamt förekommande. Med tanke på den centrala roll som systemet med kontaktmannaskap intar såväl inom som inom psykiatrin och kriminalvården torde det finnas behov av fördjupad kunskap utifrån olika utgångspunk- ter. Att det är många olika omständigheter, villkor och ramar som påverkar kontaktmannaskapets utövande vet vi, men frågan är HUR? Samspelet mellan kontaktperson och klient ur ett interak- tionistiskt perspektiv, tvångets och den organisatoriska kontextens betydelse, kontaktmannaskapets betydelse i förhållande till övrigt behandlingsinnehåll, möjligheten att förena stödjande och kontrol- lerande arbete är några områden som framstår som angelägna för fortsatt forskning, liksom att anlägga ett genusperspektiv på det som undersöks. Aamodt, (1997) Den gode relasjonen – stötte, omsorg eller anerkjennelse? : ad Notam Gyldendal. , , (1999) Behandlingsmotiva- tion och tvångsvård. Socialvetenskaplig tidskrift 3, s. 195–211. Bernler, , (2001) Teori för psykosocialt arbete, : . Bernler, , , (1993) Om relationen och förväntningarna i det sociala arbetet. Billinger, (2000) Få dem att välja – motivationsarbete inom tvångsvården av vuxna missbrukare. (Akademisk avhand- ling). , (1999) Rummet, mötet och ritualerna. En studie av , klientarbetet och klientskapet. : Institutio- nen för socialt arbete, . (Akademisk avhandling). , (2002) Att sluta med narkotika med och utan behandling. 2002:2, : Socialtjänstför- valtningen, FoU-enheten. , (2002) Verksamma relationer. Vad innebär det sett ur psykiatriska patienters synvinkel? : , FoU-enheten. , (1972) The De-Addiction Process. (2003) Vård av missbrukare i anstalt. En utvärdering av kriminalvårdens särskilda satsning på narkotikabe- kämpning. (1990) Frivillighet och tvång inom missbrukar- vården i Forskning om missbrukare och vården, särskilt tvångs- vården. En rapport från LVM-gruppen. : Delegatio- nen för social forskning. (1995) Utvecklande förtrolighet. Tankar om kontaktmannaskap. , (2001) Tvingad till vård – missbrukares syn på LVM, motivation och egna möjligheter. (Akademisk avhand- ling). , (1996) Institutionella behandlingsformer vid missbruk. Gerdner, (2000) Utfall och kvalitet inom . SiS följer upp och utvecklar 3/2000. : Statens institu- tionsstyrelse. , (1983) Totala institutioner. Fyra essäer om anstaltslivets dramatik. : Raben & . , (2003) Kontaktmannaskap. Emotionella upplevel- ser hos behandlingsassistenter inom . SiS följer upp och utvecklar 4/2003. , Bo (2001) Relationernas möjligheter – En pilotstudie av nätverksarbete. Allmän nr 9. , (2001) Empati och professionellt förhållningssätt. Behandlarrollen i missbrukarvården. Forskningsrapport nr 3/2001. Jenneau, (2002) Arbetsmiljö och behandlingskultur. Jäm- förelse mellan SiS-institutioner och andra vårdmiljöer. Forsk- ningsrapport nr 2/2002. , (2000) Tvång och tillit. Forskningsrapport nr 1/2000. Kesthely, (1999) Med familjen för förändring. Föräldrapro- jekt på särskilda ungdomshem och LVM-hem 1995–1998. SiS följer upp och utvecklar 2/1999. : Statens institu- tionsstyrelse. (2002) Kontaktmannaskap. En beskrivning av utvecklingen av kontaktmannaskap inom kriminalvården –1999.Norrköping: . , (1999) Fri från narkotika. Om kvinnor och män som har varit narkotikamissbrukare. Rapport nr 28. (Akademisk avhandling). , , (2003) Byråkrati och narko- mani går inte ihop Livsvillkor och vårderfarenheter hos kvin- nor och män som använder narkotika. : Socialstyrel- sen. , , (2002) Behandlingsplanering utifrån ASI och MAPS. En kvalitativ studie på Rällsögården. Allmän SiS- rapport nr 6. , , (1998) Behandlingspla- nering vid missbruk. Moxnes, (1981) Ångest och arbetsmiljö. , , , , (2002) Överlevnad och förändring. Vardagsliv och behandling av sexualbrottsdömda på Skogomeanstalten. Kri- minalvårdens forskningskommitté. Prochaska, DiClemente,(1984) The Trans- theoretical Approach, Crossing Traditional Boundaries for Change. (2003) Kriminalvårdens personal – uppföljning av granskning av personalfrågor /1999 – ett regeringsuppdrag. , , (2001) Utanför bostadsmark- naden – myndigheter som motståndare och Medspelare. I: SOU 2001:95 Att motverka hemlöshet. En sammanhållen strategi för samhället. Expert- och forskningsrapporter. Slut- betänkande av . Scheff, (1997) Emotions, the Social Bonds and Human Reality. Part Whole Analysis. Segraeus, (1993) Var står vi? Ackumulerad kunskap och erfa- renhet inom institutionell missbrukarvård, utifrån dialogen fors- kare – praktiker. Rapport i socialt arbete nr 65, : Skårner (2001) Skilda världar? En studie av narkotikamiss- brukares sociala relationer och sociala nätverk. : Insti- tutionen för socialt arbete, . (Akademisk avhandling). Skårner, , (2003) Det är dom här jag har och inte har Om LVM-vårdades sociala nätverk. Forsknings- rapport nr 1/2003. (2001). SiS följer upp och utvecklar 3/01. : , (2001) Vård bakom låsta dörrar. Lunden, ett LVM- hem för kvinnor. Forskningsrapport nr 1:2000. , (2003) Knarkare och plitar. Om tvångsvården in- ifrån. Topor, (2001) Återhämtning från svåra psykiska störningar. Yalom, (1990) Kärlekens bödel. En psykoterapeuts bekännelser. Sammanfattning av ärenden från LVM-domar, sociala utredningar och aktmaterial Nio personer vars LVM-anmälning skrevs av direkt eller efter utredning Man med mångårigt alkoholmissbruk. Bibehållen social situation med familj och bostad. Anhöriga gör LVM-anmälan då han dricker mycket och uppträder konstigt. arbetat men försörjer sig numera via a-kassa. Har varit frivilligt på behandlingshem en gång. Socialtjänst erbjuder en ny liknande vistelse, inte minst för att utreda om det föreligger hjärnskada. Anhöriga besvikna över att inte gör något. bedömer i sin tur att missbruket ej är LVM-mässigt och väntar därför med insatser tills mannen vill själv. Ärendet avslutas och han utreds vidare av annan sektion inom . Man som missbrukat alkohol och narkotika . Bostadslös och håller till i parker. Psykiska svårigheter och somatisk sjukdom. Upplevs av socialsekreterare som socialt och intellektuellt kapabel. Har gått igenom ett flertal frivilliga och påtvingade vistelser på behandlingshem. Ingen resulterar dock i varaktig förbättring. Rycker upp sig i samband med LVM-anmälan och tar emot ett stödboende. blir det dock ansökan och bifall i länsrätt. Bedöms ha nått större insikt i missbruksproblematiken i samband med den tvångs- vård som sedermera kommer till stånd efter nya anmälningar. Man med mångårigt alkoholmissbruk. Bostadslös men har pension. Han flyttar återkommande mellan kommun X och . Vill ha en vårdplacering som nekar honom och avböjer de insatser som erbjuds. vårdad jämlikt LVM och väldigt negativt inställd till tvångsåtgärder. Under LVM-utredning väljer mannen att gå in frivilligt på . Skriver ut sig efter någon månad och hörs inte av förrän . Efteråt, nya LVM-anmälningar och förvärrad psykisk/fysisk pro- blematik. Insatserna mest präglade av livräddning. Bostads- och arbetslös man med mångårigt alkoholmissbruk. Tidi- gare arbetat men står utanför arbetsmarknaden. Boende på olika inackorderingshem och natthärbärgen. Super hejdlöst i perioder, särskilt vid socialbidragsutbetalningar. Tar sig emellanåt in på beroendeklinik för att få hjälp med avgiftning. Blir återkommande LVM-anmäld av läkare. Rycker dock alltid upp sig, blir nykter och tar sig tillbaka till den aktuella boendeformen. Mannen vill inte ha behandling för missbruket och slipper det med goda minne. Man med lång missbruksbakgrund som startade med amfetamin. bostadslös och huvudsakligen alkoholmissbruk. Bott på åtskilliga inackorderingshem. Har pension men får socialbidrag för egenavgift på olika institutioner och boenden. nykter, men blir LVM-anmäld i samband med avgiftningar på beroen- deklinik. Söker sig själv till olika behandlings- och arbetskollektiv. Motiverad att hantera och förbättra situationen. Dock ständiga återfall i missbruk vilka raserar det som uppnåtts. Varken LVM- mässigt missbruk eller fysiskt/psykiskt hälsotillstånd enligt soci- alsekreterares bedömning. Kvinna med långvarigt periodiskt alkoholmissbruk. Hjärnskada sannolikt till följd av missbruket. Återkommande LVM-utred- ningar/-omhändertaganden. Bor i egen lägenhet men har hemstöd. Flera tidigare avgiftningar på beroendeklinik. Enligt socialsekrete- rare svårt att nå kvinnan i djupare samtal och motivera till behand- ling. Har erbjudits all tänkbar missbrukarvård men avböjer allt En tidigare påtvingad vistelse på LVM-hem. Enligt personal var kvinnan då helt okontaktbar eftersom hon bara ville hem. Någorlunda intakt socialt skyddsnät och brukar staga upp sig tillfälligt i samband med LVM-anmälningar. Detta var vad som skedde . Kvinna med ordnad social situation. LVM-anmäls av anhörig och det visar sig att hon dricker kopiösa mängder alkohol och stänger in sig i bostaden. För- nekar missbruksproblem och vill ta hand om sig själv. Hemtjänst kopplas in som sedermera ser till att kvinnan ges läkarvård för fysiska symptom och alkoholmissbruk. Repar sig men LVM- utredning öppnas. Erbjuds frivillig vistelse på behandlingshem men avböjer. Vill ej ha med att göra och LVM-utredning avslutas därför att någon fara för livet ej längre föreligger. Nya liknande problem . Då dör kvinnan i samband med vård på sjukhus. Kvinna med ordnad social situation som dock förlorat arbetet till följd av långt gånget blandmissbruk. Avgiftningar på beroendekli- nik och avbrutna behandlingar inom öppenvård. Blir LVM-anmäld av läkare samt anhörig. Har god utbildning och social förmåga enligt handläggare. Dock mycket allvarligt missbruk, tillsammans med psykiatriska problem. LVM-utredning öppnas och kvinnan fortsätter att missbruka . Vill själv ha frivillig institu- tionsvård men det drar ut på grund av platsbrist. Går ned sig rejält innan hon till slut är avgiftad och får plats på behandlings- hem. Behandlingen bedöms vara lyckosam. Kvinna som missbrukat narkotika . Försörjer sig genom kriminalitet och pension. Var tidigare aktuell i annan kommun där försök gjordes med frivillig vård. Anhörig LVM-anmäler kvinnan som på så sätt kommer till kännedom. dighet eller socialarbetare i känner till kvinnan och det dröjer innan hon själv tar kontakt med . LVM-anmälan skrivs sedermera av därför att kvinnan säger sig vilja ha hjälp med missbruket. Kan tänka sig frivillig institutionsvård, men vill ej vara i behandling utan sambon vilket föreslås av social- tjänsten. Avgiftas men skriver ut sig och avstår från institutions- vård. Vill sedan endast ha Subutexbehandling vilket det också köas för. Tio personer vars LVM-anmälning fullföljdes med ansökan om tvångsvård i länsrätt (nio bifall och ett avslag) Man som har bostad. Försörjning genom tillfälliga arbeten och socialbidrag. Alkohol och cannabis sedan tidiga tonår. Prövat andra droger efterhand. Påverkad vid besök hos handläggare. Däremot medges inga andra drogproblem. fanns plats på träningsboende men mannen var sällan där. Vårdbehovet skulle utredas och urinprov lämnas. Avböjer avgiftning och vill ej ha behandling. Heroinöverdos resulterar i omhänder- tagande (13 § LVM). Läkarintyg stadgar att mannen dricker skad- liga mängder alkohol och att det sporadiska drogbruket skapar psykiska problem. Anser själv att öppenvård är tillräcklig, men har insett allvaret i situationen. hävdar att behandlings- planeringen ej leder framåt. Riskerar att slås ut från arbets- och bostadsmarknaden samt bli utan social tillhörighet och utbildning. Enligt länsrätten visar mannen viss insikt i missbruksproblem, dock ej tillräcklig för att bryta missbruk och ordna situationen på frivillig väg. Man som missbrukat droger , heroin och bensodiazepi- ner nästan . Började med cannabis i tidiga tonår. Arbets- och bostadslös med periodvist socialbidrag. Återkommande avvik- ningar från frivilliga institutionsplaceringar. Flera fängelsestraff för narkotikabrott och stöld. Accepterade tidigare att påbörja en meta- donbehandling men lyckades inte komma igång. Ett flertal vistelser på akutmottagning för missbrukare . enligt läkarutlåtande allvarliga infektioner och dödliga överdoser på grund av drogmissbruket. Bedöms vara i behov av inneliggande och gärna påtvingad avgiftning. I frivilliga vårdsammanhang blir man- nen påverkad av andra patienters brist på motivation och avviker. LVM anses vara sista chansen att bli kvitt drogmissbruket och han önskar själv bli tvingad att genomföra en avgiftning. Man med mångårigt blandmissbruk som accelererat . Psykisk ohälsa som enligt bedömning behö- ver diagnostiseras. Saknar arbete och försörjer sig genom socialbi- drag. Enstaka försök till frivillig missbrukarvård har följts av avvik- ningar och återfall i missbruk. Isolerar sig och är aggressiv. Ytterli- gare SoL-vård kan ej planeras då mannen inte håller kontakt eller infinner sig på möten. Läkarintyg visar att den somatiska statusen indikerar allvarligt missbruk. Minnesstörningar, LoB och förne- kande av missbruk trots hög blodalkoholhalt . SoL ej tillämplig då mannen undandrar sig. Avslag i länsrätt därför att möjligheten till frivilliga insatser ej anses uttömda. Man med alkoholmissbruk . Psykiskt och fysiskt sjuk. Förnekar problem med alkohol men önskar hjälp med bostad. Aldrig nykter länge nog för att kunna söka lägenhet. Yrkesverksam för länge sedan. Försvinner från kontakt med socialtjänst vilket följs av LVM-anmälningar från läkare. Flera avskrivna LVM-anmälningar på grund av att mannen försvinner eller tar del av omvårdande institutionsvård. Stannar på sådan under hot om LVM. Mycket dålig hälsa och blir därför vårdad enligt 4 § LVM i stället för frivilligt som brukligt är. Avlider strax före det att LVM-domen skulle upphävas. Man med mångårigt blandmissbruk och psykiska problem. Erfa- renhet av psykiatrisk vård. Upplevs av som våldsam. Ett par frivilliga och avbrutna SoL-placeringar i institutionsvård för missbruk. Undandrar sig kontakt med socialtjänst och psykiatri i samband med LVM- utredning. Frivillig vård kan ej planeras och därför ansöks om LVM som också bifalls. De psykiska problemen behöver enligt soci- altjänstens bedömning utredas vidare. Ensamstående, bostads-/arbetslös man som huvudsakligen lever på socialbidrag. Narkotikamissbruk , heroin. Flera tidigare vårdtillfällen jämlikt LVM plus ett antal avbrutna och misslyckade frivilliga behandlingsförsök. Mannen önskar familjehemsvård med Subutexförskrivning men lyckas ej fullfölja avgiftning. Avgiftningsförsök på beroendeklinik som LVM-anmälan, vilken görs av anhörig. Kommer på besöksti- der till och vill ha hjälp i form av behandling. Kan dock enligt LVM-utredning inte omsätta viljan i handling. Tyckte att LVM kunde vara en bra hjälp för att bli drogfri och kunna fullfölja upprättade vårdplaner. Motsäger sig inte ansökan enligt 4 §. Ensamstående, bostadslös och förtidspensionerad man. Narkoti- kamissbruk sedan tidiga tonår, men huvudsakligen kraftig alko- holkonsumtion. Otaliga vårdtillfällen jämlikt LVM plus ett antal frivilliga behandlingsinsatser sedan aktualiserad inom socialtjäns- ten. SoL-vård på institution ledde till lägenhet och ordnat liv. Dock följdes detta av återfall i miss- bruk och återupptagen självdestruktivitet. Helt ointresserad av för- ändring sedan det tidigare nyktra livet stupat. Efter det flera avbrutna avgiftningar. Ordnat boende har erbjudits av socialtjäns- ten men mannen missköter kontakten och fortsätter missbruket. Läkarintyg visar att alkoholkonsumtionen är mycket skadlig. Till- bringat mycket tid på tillnyktringsenhet och bedöms ej klara nyk- terhet på egen hand. Blir LVM-anmäld vid ett flertal tillfällen av både läkare och polis. Vill endast ha frivillig vård som enligt man- nen själv tidigare varit lyckosam. SoL-vård bedöms inte vara tillfyl- lest utan mannen blir på nytt föremål för vård enligt 4 § LVM. Man som experimenterat med droger sedan tonåren. Ofullbordade frivilliga avgiftningar på sjukhus. vårdad enligt 4 § LVM. Överförd till vård i annan form utanför LVM-hemmet (§ 27 LVM). Efter avslutad LVM-vistelse återfaller mannen i missbruk. Avböjt frivil- liga insatser och i stället placerats på kriminalvårdsanstalt. Erbjuden frivillig HVB-placering men ej intresserad. Avbryter en avgiftning kort därefter. Enligt anhöriga mycket nedbruten av missbruket samt ambivalent till behandling. Är hjälpsökande men lyckas aldrig fullfölja vårdplaner. Metadon enda alternativet enligt mannen själv. Samtycket till frivillig vård bedöms inte som trovärdigt. Vårdbehov kan ej tillgodoses jämlikt SoL, vilket mannen håller med om. Miss- lyckats bryta missbruket såväl med hjälp av frivilliga insatser som LVM. Fysiskt och psykiskt medtagen. Man med missbruk . Ingen frivillig missbrukarvård har genomförts. Däremot flera tidigare LVM-vårdtillfällen. Klarar ej av att avgifta sig och blir mycket nedgången i väntan på metadon.