sou · GSB383 · 2005-01-01 00:00:00 — Anslagsbeloppet får användas för utgifter enligt förordning (2000:630) om särskilda insatser för personer med arbetshandikapp vad gäller stöd till hjälpmedel på arbetsplatsen, stöd till personligt biträde, särskilda insatser för syn- och hörselskadade och särskilt stöd vid näringsverk- samhet. Därutöver tillkommer ytterligare en anslagspost där det framgår att: Anslagsbeloppet får användas för att utveckla ny teknik och datorbase- rade arbetshjälpmedel åt handikappade samt för att bekosta experter som deltar i sådana ärenden. AMS återrapportering till regeringen I regleringsbrevet fanns ett sysselsättningsmål för anslaget 22:4 Särskilda insatser för arbetshandikappade. Enligt AMS har målet uppnåtts genom att fler än 60 000 personer hade sysselsättning genom lönebidrag eller skyddad anställning i offentlig regi (OSA). När det gäller stöd till arbetshjälpmedel redovisar AMS att –fick 1 151 personer beslut om hjälpmedel på arbetsplatsen. Andelen kvinnor var . Regeringens krav på en redovisning av hjälpmedlen fördelat på bransch, gick, enligt AMS inte att tillgodose eftersom endast ett fåtal av besluten fanns registrerade på bransch. I regleringsbrevet för ryms bidrag till arbetshjälpmedel under verksamhetsområde Förmedlingsverksamhet och under detta område verksamhetsgren Stöd till dem som har det svårast på arbets- marknaden. Målet för verksamhetsgrenen har fått följande formulering: Antalet arbetssökande kvinnor och män med svag förankring på arbets- marknaden som får ett varaktigt arbete skall öka jämfört med före- gående år. Därutöver anger regeringen en inriktning som innebär följande: Arbetsförmedlingen skall prioritera dem som har det svårt att få ett arbete och de som har varit utan arbete . Särskild upp- märksamhet skall riktas mot ungdomar, arbetshandikappade och per- soner med utländsk bakgrund. tilldelas cirka 6,7 miljarder kro- nor för anslaget 22:4 Särskilda insatser för arbetshandikappade. (Från och med detta år finansieras OSA genom skattekreditering och inte anslag, vilket förklarar anslagsminskningen i jämförelse med ). Det framgår av anslagsposterna att medel ur 22:4 får användas för utgifter när det gäller stöd till hjälpmedel på arbetsplatsen. Vidare framgår också att beloppet får användas för att utveckla ny teknik och datorbaserade arbetshjälpmedel åt handikappade samt för att bekosta experter som deltar i sådana ärenden. Även detta år återfinns arbetshjälpmedel i återrapporteringskraven. Enligt regleringsbrevet skall AMS göra en redovisning av utgifter och antal personer fördelat på branscher som får del av hjälpmedel på arbetsplatsen. Vidare skall AMS redovisa antalet projekt som anvisats under anslag 22:4 villkor 4 att utveckla ny teknik och datorbaserade hjälpmedel åt handikappade. Redovisningen skall fokusera på hinder som insatserna varit avsedda att kompensera eller undanröja. Återrapporteringen skall också innehålla en plane- ring av verksamheten och dessutom en mer långsiktig bedömning av framtida utvecklingsområden. Budgeteringen av medlen för hjälpmedel på arbetsplatsen är de- centraliserad. Varje länsarbetsnämnd gör sina beräkningar för kom- mande utgifter, som i sin tur utgår från arbetsförmedlingskontorens uppskattningar av hur mycket medel som kommer att förbrukas . Insatsen för arbetshjälpmedel ryms i regleringsbrevet inom politik- området Ersättning vid arbetsoförmåga och verksamhetsområdet mot ohälsa. För politikområdet har följande mål satts upp: Mål för ökad hälsa i arbetslivet: Frånvaron på grund av sjukskrivning skall i förhållande till 2002 halveras . Parallellt skall an- talet nya aktivitets- och sjukersättningar minska. Hänsyn skall tas till den demografiska utvecklingen . Det mål som anges för verksamhetsområdet berör inte uttalat arbets- hjälpmedel. Samma förhållande gäller återrapporteringskraven. Medel för arbetshjälpmedel ryms under anslaget 19:1 Sjukpenning och rehabilitering med mera och där under anslagsposten Köp av arbetslivsinriktade rehabiliteringstjänster med mera. Denna post får enligt regleringsbrevet användas för: Köp av arbetslivsinriktade rehabiliteringstjänster i form av försäkrings- medicinska utredningar, arbetslivsinriktade rehabiliteringsutredningar och aktiva rehabiliteringsåtgärder; arbetshjälpmedel; läkarutlåtande och läkarundersökningar: särskilt bidrag samt resor till och från arbetet. Medlen får inte användas för köp av aktiva rehabiliteringsinsatser för sjukskrivna arbetslösa. RFV får disponera högst för att tillsammans med utveckla angelägna projekt inom arbets- hjälpmedelsområdet. I likhet med regleringsbrevet ryms arbetshjälp- medel under politikområde Ersättning vid arbetsoförmåga och verk- samhetsområde Åtgärder mot ohälsa. Målet för politikområdet överensstämmer också med det mål som redovisades i regleringsbrevet för . Det finns inte heller några återrapporteringskrav som tar upp arbetshjälpmedel. Medlen ryms inom anslaget för sjukpenning och rehabilitering, som en del i anslagsposten Köp av arbetslivsinriktade rehabiliterings- tjänster med mera. Även får RFV disponera högst för att tillsammans med utveckla angelägna pro- jekt inom arbetshjälpmedelsområdet. Detta avsnitt redovisar den kunskapsinsamling utredningen låtit genomföra inom området arbetshjälpmedel. Följande ingår i denna insamling. regionala konferenser med brukare och personal genomgång av akter och daganteckningar i AMS datoriserade informationssystem (), intervjuer med handläggare vid arbetsförmedlingar, enkät från RFV till handläggare vid försäkringskassor och specialister vid centralkontoren, genomgångar av akter vid försäkringskassor, intervjuer med handläggare vid försäkringskassor. Arbetshjälpmedel i de regionala konferenserna Som tidigare nämnts anordnade LSS- och hjälpmedelsutredningen fem regionala dialogkonferenser om hjälpmedel. Syftet var att samla synpunkter och erfarenheter från landsting, kommuner, myndigheter, organisationer och brukare, när det gäller de frågor som utredningen omfattar. Totalt deltog drygt 300 per- soner i de konferenser som rörde hjälpmedel. Bland deltagarna var det relativt få som representerade yrkesverksamma vid arbetsför- medlingar och mycket få som representerade försäkringskassornas verksamhet. Bland annat framfördes följande synpunkter under de regionala konferenserna: Det är svårt att definiera arbetsgivarens ansvar. Hur skall gränsen dras mellan vad som är en god arbetsmiljö enligt arbetsmiljölagen och vad som är behov för en funktionshindrad person? Vad avses med nödvändig utrustning i förordningen om ersättning från sjuk- ersättningen enligt lagen om allmän försäkring och hur tolkar hand- läggarna detta begrepp? Gränsdragningen är särskilt svår när det gäller fördelningen av ansvar mellan och arbets- givaren. Det är viktigt att arbetsförmedling och försäkringskassa kan sam- verka och samordna sitt arbete. Ett bättre samarbete behövs också mellan arbetsförmedling och försäkringskassa å ena sidan och sjuk- vårdshuvudmannen å den andra. Det kan finnas skäl för att arbetsförmedlingen får behålla an- svaret för arbetshjälpmedel . När det gäller anställda med lönebidrag har arbetsförmedlingen redan en regelbunden kontakt vid uppföljningen av bidraget. Arbetsförmedling och försäkringskassa har olika regelverk och gör olika bedömningar. Detta kan skapa oklarhet om vad som gäller. Myndigheterna bör därför ha likartade regelverk. Behovsbedömningar måste göras av personal med tillräcklig kom- petens. Både arbetsförmedlingens och försäkringskassornas beställarkompetens behöver därför förstärkas. Arbetsgivaren besitter inte tillräcklig kunskap. Det är viktigt att arbetsgivaren kan få information om vilka stödmöjligheter som står till buds. Handläggningstiderna kan ibland bli allt för långa och leda till att brukare köper arbetshjälpmedel. Det kan vara svårt att handlägga ärenden när allt står till buds, till exempel när det rör praktik eller arbetsträning. Då blir tiden allt för kort för att göra behovsbedömningar. Förutsättningen för att erhålla arbetshjälpmedel är att den en- skilde antingen är anställd i ett lönearbete eller är egen arbetsgivare. Den som deltar i aktiviteter som räknas till sysselsättning kan inte få del av arbetshjälpmedel. Problem kan också uppstå vad gäller arbetshjälpmedel vid arbets- träning och praktik. Det kan gälla gränsdragningstvister om ansvaret för arbetshjälpmedel mellan arbetsförmedling och försäkringskassa när personer som skall arbetsträna redan har en anställning. Beslut enligt Hälso- sjukvårdslagen kan inte överklagas medan den möjligheten finns vad gäller beslut om hjälpmedel hos för- säkringskassan. Detta kan leda till att det blir lättare att erhålla hjälp- medel när behovet prövas av . Mer resurser behöver satsas på att tillgodose behovet av arbets- hjälpmedel för begåvningsstöd. Brukarnas erfarenheter av arbetshjälpmedel intervjuer av 16 brukare För att ta tillvara erfarenheterna från personer med funktionshinder och få en förståelse för de problem som funktionshindrade perso- ner kan möta när det gäller arbetsliv och arbetshjälpmedel har syn- punkter från ett antal enskilda brukare inhämtats genom intervjuer och elektroniska frågeformulär. Information från 16 personer har insamlats. Några av dessa intervjuades i samband med personliga besök på arbetsplatsen, några intervjuades per telefon och i några fall inhämtades svaren genom e-post. Urvalet av intervjupersoner gjordes via handikapporganisationer och Taltjänst. Syftet var att få synpunkter från enskilda brukare men däremot inte att ta reda på hur vanliga vissa erfarenheter eller synpunkter är. Underlaget är alltför litet för att några statistiska slutsatser skall kunna dras. Av de kontaktade brukarna var tio män och sex kvinnor. Tre personer var , fyra var i åldersgruppen 31–och nio var mellan 41–. Följande funktionshinder var representera- de i gruppen: rörelsehinder, talhandikapp, läs- och skrivsvårigheter, hörselskada, utvecklingsstörning och synskada. Tio av personerna hade ett medfött funktionshinder och sex en förvärvad skada. När det gäller utbildningsnivå var fördelningen: högskole- univer- sitetsutbildning (11 personer), gymnasium(tre personer), folkhög- skola (en person), särskola (en person). Den aktuella arbetssituationen varierade vid intervjutillfället mellan de sexton intervjuade personerna. En intervjuperson hade en praktikanställning, en var arbetslös, en hade sjukersättning, två hade egna företag, en var projektanställd, en var anställd inom , en var fackligt förtroendevald och övriga åtta hade tillsvidare- anställning. De intervjuade hade personlig erfarenhet av olika arbeten. Dessa arbeten var programmerare, kurator, förpackningsarbete, chaufför, egen företagare, försäljningsarbete, lärare, sjukgymnast, program- varukonstruktör, fackligt förtroendevald, socionom, advokat, adjunkt och reporter. Två av intervjupersonerna hade önskat arbetshjälpmedel men inte erhållit några. Den ene, som var anställd inom , uppgav att inget lämpligt hjälpmedel tillhandahållits trots utred- ningstid. (ansvarar för arbetshjälpmedel åt sina anställda). I det andra fallet hade brukaren fått avslag på ansökan om bidrag till hjälpmedel av med motiveringen att det hjälp- medel som behövdes fanns att tillgå på öppna marknaden och därför inte kunde tillhandahållas som hjälpmedel av samhället. Vid intervjuerna med de fjorton personer som erhållit arbets- hjälpmedel framfördes bland annat följande synpunkter. Samtliga var nöjda, mycket nöjda eller i stort sett nöjda med de hjälpmedel de hade fått men tiden det hade tagit att få hjälpmedlen upplevdes ha varit alltför lång. Brukarinflytande inom det nuvaran- de systemet ansågs vara bra. Systemet för arbetshjälpmedel uppgavs kunna vara ett föredöme för andra hjälpmedelsverksamheter. De intervjuade brukarna hade inte betalat några avgifter för sina hjälpmedel. Överlag var brukarna mycket osäkra på vad som gällde med för- säkringar av hjälpmedlen. I några fall kände man till de faktiska om- ständigheterna, vilka varierade men i många fall visste man inte hur det förhöll sig med eventuell försäkring av de hjälpmedel man fått. Vem som är ansvarig för att försäkra hjälpmedlen eller om de var försäkrade. De intervjuade brukarna var inte alltid säkra på vem som äger hjälpmedlen. I synnerhet gäller det hjälpmedel som erhållits med bidrag från . Inställningen till nuvarande system med delat ansvar mellan arbets- förmedling och försäkringskassa skiljer sig mellan brukarna. Någon ansåg nuvarande system vara mycket ineffektivt och menade att ansvariga organ har en och samma uppgift. Denna person önskade för övrigt att all hjälpmedelsförsörjning skulle ligga under en statlig myndighet. Några av de intervjuade personerna såg det delade ansvaret som naturligt och menade att berörda aktörer har olika uppgifter och ansvarsområden, där hjälpmedel kommer in som en viktig beståndsdel. Flera av brukarna hade god kunskap om hjälpmedel som finns på marknaden och god kunskap om sina egna behov. Att medverka i processen genom att själva begära in offerter på hjälpmedel betrak- tades som mycket positivt. Några hade dock upplevt upphandlings- ansvaret som alltför krävande. För andra hade det inte varit aktuellt att begära in offerter från leverantörer, men de hade haft avgörande inflytande över vilka hjälpmedel som tillhandahållits, något som också setts som positivt. Det hade varit betydelsefullt för några att ansvariga handläggare gjort ett arbetsplatsbesök och därefter lämnat förslag till lämpliga hjälpmedel. Möjligheten att vid behov få stöd genom anlitande av sakkunnig expertis vid utredning av hjälpmedels- behov uppfattades av en intervjuperson som positivt. Många menade att de varit tvungna att vara pådrivande för att något skulle hända. Intervjupersonerna ombads betygssätta insatserna från de olika aktörer som varit involverade i tillhandahållandet av arbetshjälp- medel. Några av de intervjuade lämnade enbart positiva betyg och kommentarer: Hög kvalitet, snabbt och kompetent. Bra support på datorer. Har haft jättebra kontakt med tillverkare och försäljare. De flesta intervjuade hade i huvudsak varit nöjda men framförde vissa kritiska kommentarer. En av dem menade till exempel att det anlitade utbildningsföretaget hade bra datautbildning, men inte kände till de senaste dataprogrammen. Flera uttryckte sig positivt om möjligheterna till egen medverkan men några hade erfarenheter om bristande möjligheter till delaktighet. I flera fall kommenterade brukarna att de inblandade inte hade riktig förståelse för att hjälp- medlen måste komma . Någon påpekade brister när det gäller möjligheter att få utbildning på hjälpmedlen. Det var också några som kommenterade omvärldens oförståelse för funktionshindret och handikappet som det förorsakar samt okunnighet hos arbets- givare. En person berättade om avundsjuka bland arbetskamraterna som beror på att hon erhållit hjälpmedel. I några fall har de intervjuade brukarna övervägande varit kritiska. Deras kommentarer handlade bland annat om orimligt långa hand- läggningstider. Sådana kommentarer gavs med avseende på både arbetsförmedlingarnas och försäkringskassornas insatser. Kritik fram- fördes vidare mot att inte gjort besök på arbets- platsen, mot att uttjänta hjälpmedel inte kunnat repareras eller bytas ut förrän avskrivningstiden gått ut samt mot ett oenga- gerat och okunnigt bemötande från personalen. Några citat kan belysa problematik med betalning av hjälpmedel har ju jag fått stå som mottagare av offert och hjälp- medel och när inte betalat fakturan , har jag blivit krävd på denna. En gång blev jag till och med kontaktad av en indrivningsfirma p.g.a. detta. förväntar sig att jag sköter det mesta av ansökningar och offerter till och med räkningar får jag attestera, (det vore bra om räkningar alltid gick till den som skall betala och inte via mig, som ansökt om hjälpmedlen). Bland de intervjuades förslag till förbättringar var bland annat: Det borde finnas EN person som kunde samordna hela processen så att man slapp schackrandet om vem som skall betala vad. Personen i fråga kunde sedan se till att rätt myndighet fick betala sin del av kakan. Generellt tycker jag att det borde finnas t.ex. en webbplats med ordent- lig information om vilka rättigheter man har som funktionshindrad. Då skulle det kunna vara lättare att hitta rätt. När ett hjälpmedel går sönder borde det finnas utrustningar att snabbt låna ut, som det nu är kan man få vara utan ett hjälpmedel länge efter- som man dels skall få lov att reparera det, få medel beviljade, och skicka hjälpmedlet på reparation. En jämförelse med rapporten på arbetsmarknaden och genomför re- gelbundna undersökningar av funktionshindrades situation på arbets- marknaden. Den senaste visar förhållanden som gäller 4:e kvartalet. Undersökningen visar att av personer med ned- satt arbetsförmåga som är i arbete, har behov av arbetshjälpmedel. har behov av anpassning av lokalen. Alla får inte den hjälp de behöver. av dem som anser sig behöva hjälpmedel i arbetet, får inte dessa hjälp- medel. Av dem som har behov av särskild anpassning av arbets- lokalen är det bara hälften som också får det. Utredningen har erhållit statistik från avseende stöd till hjälp- medel på arbetsplatsen. Tabellen nedan redovisar kostnadsutvecklingen för insatsen hjälp- medel på arbetsplatsen. Tabell 8.1 Kostnaden för hjälpmedel på arbetsplatsen fördelat efter län. Utfall för hjälpmedel på Utfall för hjälpmedel på Beloppen anges i tusental Beloppen anges i tusental Källa: AMS:s statistik 2004 Utöver beloppen i tabellen tillkommer AMS verksamhet med ut- vecklingsarbetsplatser, där utfallet var och . AF Kultur hade kostnader för hjälpmedel på arbetsplatsen som uppgick till Som framgår av tabellen har kostnaden för hjälpmedel på arbets- platsen minskat . Denna minskning är dock inte jämnt fördelad mellan de olika länen. I uppgick den till och i . I åtta län ökade kost- naden . Störst var ökningen i län med 70 pro- cent. Kostnaden för utvecklingsarbetsplatser har minskat med . Trots minskade kostnader har antal ärenden ökat, vilket framgår av tabell 8.2. Tabell 8.2 Antal ärenden om arbetshjälpmedel fördelat efter stödmottagare och kön. Källa: AMS:s statistik 2004 (vad som avses med annan än arbetsgivare är i vissa fall oklart). Statistiken är inte helt tillförlitlig eftersom uppgifter saknas för ett län. Könsfördelningen visar att fler kvinnor än män erhåller stöd för hjälpmedel på arbetsplatsen. uppgick andelen kvinnor till . Andelen minskade till 59 pro- cent . I några län har inte antalet ärenden ökat. Som exempel kan nämnas , där det var en minskning från 666 ärenden till 527, allt- så med . Det fanns dock län som uppvisade en för- dubbling av antalet. Som framgår av tabellen är det den enskilde arbetssökanden/ arbetstagaren, som erhåller flest stöd. fick enskilda av stöden. Så gott som alla län hade fler kvinnor än män som mottagare av hjälpmedel på arbetsplatsen. Två län avvek men det rörde sig om små tal. Redovisning av genomgång av akter och daganteckningar i I AMS datoriserade informationssystem, , finns akter och dag- anteckningar, som rör de personer som anvisats en insats av en handläggare vid arbetsförmedlingen. Utredningen har gått igenom 115 sådana akter och daganteckningar för personer som anvisats arbetshjälpmedel av arbetsförmedlingen. Ärendena valdes ut slump- mässigt. Enligt utredningens bedömning ger de inte underlag för statistiska beräkningar men visar en god bild av innehåll, besluts- processer med mera som rör arbetsförmedlingens handläggning av arbetshjälpmedel. Uppgifterna hämtades från följande län: Personer som ingick i aktgenomgången Genomgången omfattade 115 ärenden varav 59 avsåg kvinnor och 66 män. De flesta, drygt 70 personer, var . För en anvisning om arbetshjälpmedel krävs enligt förordningen om särskilda insatser för personer med arbetshandikapp att den be- rörda personen registreras som arbetshandikappad och påförs en bestämd handikappkod. Som tidigare nämnts framgår kravet på kod- ning av anvisningar för arbetsförmedlings- systemet. Personer med rörelsehinder var den dominerande gruppen och omfattade 73 ärenden. Därefter kommer 17 personer med hörsel- skador, 16 med synskador samt 13 personer med övriga somatiskt relaterade arbetshandikapp. Övriga grupper var jämnt fördelade med bara ett fåtal i varje kodgrupp. Av de granskade anvisningarna var den enskilde mottagare av stödet i 95 fall. I sex var det arbetsgivaren som fick stödet och i 14 fanns det annan bidragsmottagare. Den sammanlagda bidragssumman uppgick till nästan . Det innebär att det beslutade beloppet per ärende var . Någon slutsats kan dock inte dras vad gäller den genomsnittliga kostnaden per hjälpmedel eftersom vissa anvisningar avser fler än ett hjälpmedel. Många av dem som ingick i granskningen hade fått flera anvis- ningar om hjälpmedel. hade dessa anvisningar gjorts inom loppet av en och eller i anslutning till varandra. För att ge ett exempel kan nämnas att en av de personer som ingick i granskningen fick anvisningar om hjälpmedel vid sex olika tillfällen för ett sammanlagt belopp av . Om ett bidrag för hjälpmedlet uppgår till mer än skall handläggaren ange synnerliga skäl för sin anvisning, såvida det ej gäller ett datorbaserat hjälpmedel. I två ärenden hade stöd anvisats som översteg och som inte avsåg datorbaserade hjälp- medel, utan att synnerliga skäl angivits. De allra flesta av dem som erhållit arbetshjälpmedel hade någon form av anställning, cirka 80 personer. Av de övriga var åtta egna före- tagare, nio gick på någon form av arbetsmarknadsutbildning och 19 hade arbetsprövning/praktik. En grov uppskattning visar att hade en anställning med lönebidrag. En mängd olika hjälpmedel var representerade. Från dyra dator- baserade hjälpmedel till skoinlägg för några . Några ärenden gällde beslut om hörapparater. Drygt 50 beslut avsåg ar- betsbord och stolar. De datorbaserade hjälpmedlen (dator och pro- gramvara) uppgick till tio stycken. Det är svårt att få en uppfattning om det sker någon uppföljning av besluten om arbetshjälpmedel. De flesta ärenden innehöll ingen no- tering om en specifik uppföljning för just arbetshjälpmedlen. Note- ringar om uppföljningar förekom i av daganteck- ningarna. Detta hindrar dock inte att uppföljningar kan ha genom- förts, men att de inte noterats i dessa daganteckningar. Det är svårt att dra några säkra slutsatser om handläggningstider. I många fall läggs ärendet in i i samband med att beslutet fattas. Av daganteckningarna framgår emellertid ofta att frågan om hjälp- medel har aktualiserats vid tidigare tillfällen. Utifrån noteringar i daganteckningarna uppskattar utredningen att de flesta ärenden av- gjordes efter att de hade aktualiserats första gången. Det förekom dock handläggningstider som var . Det har inte varit möjligt att avgöra i vilken utsträckning utbild- ningsinsatser ingått i det anvisade stödet. Av de 115 granskade ärendena framgick det endast i fem fall att kostnaden för en utbild- ningsinsats hade ingått i bidraget. Innan anvisningen om arbetshjälpmedel hade nästan utan undantag olika experter anlitats. Vanligast var att anlitades eller vid tidigare ärenden Arbetsmarknadsinstituten(ami). Både och arbetsmarknadsinstituten är egna expertorgan. Annan expertis hade också anlitats. Det kunde röra sig om distriktsläkare eller annan personal vid primärvården, sjukgymnaster, konsulter med mera. Sammanfattning av intervjuer med handläggare vid arbetsför- medlingar Fem handläggare med ansvar för arbetshjälpmedel intervjuades. Samtal fördes också med personal vid AF Rehab och personal vid en arbetsförmedling med erfarenhet av samordningsansvar för hjälpmedelsfrågor. Frågor om hjälpmedel behandlas ofta i samband med att förmedlaren och den arbetssökande diskuterar arbetssituationen och man genom- för en utredning. görs det när det är aktuellt med en arbetspraktik. Utredningsresultatet ligger till grund för eventuella beslut om anvisning av stöd till hjälpmedel på arbetsplatsen.