sou · GSB3136 · 2005-01-01 00:00:00 — Ett standardavtal är ett i förväg upprättat avtal som innehåller avtalsvillkor som är avsedda att senare ingå som en del i ett avtal t.ex. om produkter och att tillämpas likartat i ett större antal konkreta avtalssituationer inom en viss bransch eller i avtal av viss typ, t.ex. transportvillkor eller villkor för leverans av maskiner, energi eller konsumentvaror.10 Det finns ett stort och väldigt varie- rat utbud av standardavtal. När standardavtal används kompletterar det ett mer individualiserat avtal mellan parterna. Ett standardavtal kan upprättas ensidigt av företrädare för endast den ena avtalsparten, s.k. ensidigt upprättade standardavtal. Denna typ av standardavtal tenderar att vara gynnsamma för det parts- intresse som upprättat avtalet. Varje enskilt företag kan upprätta egna standardformulär. Inte sällan försöker dock företagen branschvis att uppnå mer enhetliga villkor, t.ex. genom närings- livets branschorganisation som rekommenderar medlemsföretagen att använda de på detta sätt upprättade branschvillkoren. Standardavtal kan även upprättas gemensamt i samverkan mellan två eller flera organisationer eller företag som företräder parts- intressen på säljar- respektive köparsidan. Ett sådant gemensamt upprättat standardavtal, ett s.k. agreed document, skiljer sig från standardavtal som upprättats ensidigt genom att de syftar till att uppnå ett avtal som balanserar båda parters rättigheter och skyldig- heter. På konsumentområdet saknas en naturlig företrädarorgani- sation. Därför fungerar som konsumentföreträ- dare och har möjlighet att förhandla med näringslivet om utform- ningen av standardavtal. Ett standardavtal som tillkommit som en följd av sådana förhandlingar kan ses som en motsvarighet till agreed documents inom näringslivet.11 En grundläggande avtalsrättslig regel är att det inte går att avtals- vägen förplikta någon som inte är part i ett avtal att tillämpa t.ex. 9Avtalsfriheten är inte absolut utan inskränks av regler om bl.a. formkrav, ogiltighet, förbud mot viss typ av avtal, kontraheringsplikt och diskriminering. 10Se bl.a. , , Standardavtalsrätt, 6:e uppl., , 1993, s. 12 f. 11Bernitz, a.a., s. 14. Åtgärder för ett förstärkt kundskydd villkoren i ett standardavtal. För att ett i förväg upprättat standard- avtal skall bli bindande i ett avtalsförhållande krävs som huvudregel att det blir en del av det individuellt ingångna avtalet mellan par- terna genom att de – vanligen den som tillhandahåller produkten eller tjänsten – fogar standardavtalet som bilaga till avtalshand- lingen eller hänvisar till det i samband med att avtal träffas. kan dessa bestämmelser ingå i avtalet utan hänvisning till dem i samband med avtalets ingående. Så kan vara fallet om de använts i tidigare avtal mellan samma parter, s.k. partsbruk. Kort om lagstiftning och praxis i fråga om oskäliga avtalsvillkor Till skydd för kunder, speciellt konsumenter, som ingått ett avtal med en näringsidkare finns det viss lagstiftning. Det har utifrån denna utvecklats en praxis kring vad som skall anses utgöra oskä- liga avtalsvillkor. Eftersom jag eftersträvar ett ökat kundskydd bör denna lagstiftning och praxis få genomslag i ett normalavtal. Det kan därför tjäna sitt syfte att kort beröra den lagstiftning som lig- ger till grund för nämnda praxis. Det finns lagregler som gäller om inte annat har avtalats mellan parterna, s.k. dispositiva lagregler, och regler som inte parterna gil- tigt kan avtala bort, s.k. tvingande lagregler. Förstnämnda typ av regler kan exemplifieras med köplagen (1990:931) samt sistnämnda med konsumentköplagen (1990:932) och konsumenttjänstlagen (1985:716). Ett avtalsvillkor som strider mot tvingande lagstiftning är ogil- tigt enligt lagen i fråga och måste som sådant även betraktas som oskäligt. I avsaknad av tvingande lagstiftning gäller som utgångs- punkt att avtalsfrihet råder och att det parterna avtalat skall gälla. Under sådana förhållanden kan avtalsvillkor komma att avvika från vad som följer av dispositiv rätt. Utrymmet för den dispositiva rätten har i konsumentförhållanden minskats genom den oftast tvingande konsumentlagstiftningen. I konsumentförhållanden och då ett avtalsvillkor inte varit före- mål för individuell förhandling kan den dispositiva rätten, trots att den bara gäller om inget annat avtalats mellan parterna, få genom- slag och medföra att ett avtalsvillkor skall anses som oskäligt. Om parterna inte kan komma överens om vad som skall gälla dem emellan i en fråga kan ett sådant oskäligt avtalsvillkor i ett befintligt avtal, i princip bara angripas genom en talan vid allmän domstol om Åtgärder för ett förstärkt kundskydd ogiltighet eller jämkning. En sådan talan kan ta sin grund i lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhets- rättens område (avtalslagen). Avtalsvillkoret kan då upphöra att gälla mellan parterna genom att det förklaras ogiltigt eller jämkas. Utöver nu nämnda lagstiftning finns det två huvudsakligen marknadsrättsliga regelverk av intresse i sammanhanget. Genom lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare ges näringsidkare visst kollektivt skydd mot oskäliga avtalsvillkor genom möjligheten för att för framtiden för- bjuda användningen av sådana villkor. Förbudet kan rikta sig mot näringsidkaren men även mot någon som är anställd hos näringsid- karen eller som handlar på dennes vägnar. Bedömningen av ett avtalsvillkors oskälighet skall ta sikte på om villkoret typiskt sett är otillbörligt mot sådana motparter som det är avsett att användas i förhållande till. Syftet med lagen är framför allt att man skall kunna ingripa mot villkor av standardkaraktär, särskilt sådana som före- kommer i avtalsformulär med vidsträckt användning (prop. 1983/84:92 s. 19–21). Av förarbetena till lagen framgår att det inte är meningen att dessa regler skall kunna användas som ett medel för priskontroll eller för att tillförsäkra näringsidkare vissa skäliga ekonomiska marginaler (prop. 1983/84:92 s. 20). Vid bedömningen av om ett avtalsvillkor är att anse som oskäligt i en avtalsrelation mellan näringsidkare skall särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet. I avtalsförhållandet mellan en näringsidkare och en konsument, dvs. en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet, följer i stället motsvarande för- budsmöjlighet för av lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. Lagen genomför rådets direktiv /13/EEG om oskäliga villkor i konsumentavtal.12 Förbu- det kan i dessa fall, utöver en näringsidkare, även rikta sig mot en sammanslutning av näringsidkare. Enligt lagen är ett avtalsvillkor typiskt sett oskäligt mot en konsument om det avviker från gäl- lande dispositiva rättsregler och dessutom leder till att en orimlig obalans uppkommer i fråga om parternas rättigheter och skyldig- heter enligt avtalet. För att så skall anses vara fallet skall avvikelsen ge näringsidkaren en förmån eller beröva konsumenten en rättig- het. Det skall vid oskälighetsbedömningen enligt lagen göras en totalbedömning av avtalets verkningar vid vilken såväl priset som 12 Rådets direktiv /13/EEG av om oskäliga villkor i konsumentavtal, EGT L 095, 21.04.1993, s. 29–34 (Celex 31993L0013). Åtgärder för ett förstärkt kundskydd övriga avtalsvillkor måste beaktas (se prop. 1994/95:17 s. 89 f.). En fråga om förbud får i fall som inte är av större vikt prövas även av genom att den som antas ha använt ett oskäligt avtalsvillkor föreläggs förbud till godkännande eller (förbudsföreläggande). Det bör noteras att har ogillat en talan på den grunden att talan enbart avsåg prisets stor- lek.13 konstaterade att den marknadsrättsliga lagstiftningen om oskäliga avtalsvillkor har som principiell utgångspunkt att ingripande inte skall ske mot prisvillkor enbart på grund av prisets storlek. Domstolen fann mot den angivna bak- grunden att ett prisvillkor inte kan bedömas som oskäligt med hän- visning uteslutande till prisets nivå. De aktuella avtalsvillkorslagarna ger således ett skydd mot att oskäliga avtalsvillkor används i en näringsidkares avtalsförhållande med såväl konsumenter som andra näringsidkare. Skyddet upp- kommer dock normalt först i efterhand, dvs. efter att förbud mot användning av ett avtalsvillkor meddelats. Dessutom är skyddet beroende av aktivitet från i första hand eller en sammanslutning av näringsidkare. Först i andra hand kan t.ex. en drabbad näringsidkare, om denne har kunskap, vilja eller ekonomiska förutsättningar för det, eller – i konsumentfallen – en sammanslutning av näringsidkare, konsumenter eller löntagare föra talan i mot avtalsvillkor som dessa anser oskä- liga. Det bör understrykas att en konsument eller en näringsidkare som redan slutit avtal och som drabbats av ett oskäligt avtalsvillkor i t.ex. ett standardformulär, inte kan få rättelse i avtalsförhållandet till stånd genom att vända sig till och . För sådan rättelse krävs, som ovan nämnts, en civilrättslig process gentemot den näringsidkare som det oskä- liga avtalsvillkoret träffats med. I förhållandet mellan en närings- idkare och en konsument kan oskäliga avtalsvillkor angripas med civilrättsliga bestämmelser, främst 36 § avtalslagen, med komplette- ring av civilrättsligreglering i den avtalsvillkorslag som tillämpas i konsumentförhållanden. Där anges att omständigheter som inträf- fat efter det att avtalet ingåtts inte får beaktas till konsumentens nackdel på så sätt att ett avtalsvillkor, som annars vore att anse som oskäligt, inte kan åsidosättas eller jämkas. 13 Se avgörande MD 1985:12 och MD 1989:8. Åtgärder för ett förstärkt kundskydd Avtalsvillkor med grund i lagstiftning och praxis För att i förebyggande syfte och så långt det är möjligt utmönstra tänkbara oskäliga avtalsvillkor ur fjärrvärmeavtalen på marknaden och därmed skapa en ökad kundtrygghet utan egen betungande insats från den drabbade kundens sida, bör ett normalavtal upprät- tas utifrån gällande regler och praxis på området. bör enligt min uppfattning gälla i en fjärrvärmerelation, om inget annat avtalats mellan parterna. Avtalsvillkoren bör bl.a. reglera leverantörens skyldigheter i form av leveransåtagande, hur mätning av förbrukning skall ske, ansvarsfrågor, giltighetstid, prisbestäm- melser samt förfarande för avtalets upphörande. Det är av speciell vikt att det pris som kunden kan debiteras för en fjärrvärmeleverans klart framgår av ett avtal samt om, hur och under vilka förutsättningar eventuella prisförändringar får ske. Av villkorslistan i rådets direktiv om oskäliga villkor i konsumentavtal framgår bl.a. att ett avtalsvillkor vars mål eller konsekvens är att tillåta näringsidkaren att ensidigt ändra villkoren utan något giltigt skäl som anges i avtalet är att betrakta som oskäligt. En motsva- rande princip får anses gälla enligt svensk rätt.14 Giltigt skäl kan anses föreligga exempelvis när avtalet avser löpande tillhandahål- lande av en produkt eller en tjänst – t.ex. elektricitet eller sophämt- ning – för vilken kostnaderna varierar. Däremot kan det inte anses som ett giltigt skäl exempelvis att näringsidkaren behöver höja pri- set för att kompensera sig för förluster i andra grenar av sin rörelse. En ytterligare förutsättning för att ett villkor som tillåter närings- idkaren att ensidigt ändra villkoren, respektive tillåter näringsidka- ren att höja priset, inte skall anses som oskäligt, är att konsumen- ten skall kunna säga upp avtalet. Det är alltså även av vikt att det regleras i avtalet att det kan bringas att upphöra utan att de nya villkoren kommer att hinna börja tillämpas. förekommer det standardiserade leveransavtal på fjärrvärmeområdet vilka tagits fram av branschorganisationen på uppdrag av eller i någon form av samverkan med kundintressena. De allmänna avtalsvillkoren för leverans av fjärrvärme tillhandahålls medlemsföretagen på Svensk Fjärrvärmes hemsida tillsammans med ett utkast till kontrakt samt tekniska bestämmelser och definitioner. På uppdrag av har Svensk Fjärrvärme (då under namnet ) låtit ta fram 14 Se bl.a. avgörande MD 1987:13 och MD 2004:22. Åtgärder för ett förstärkt kundskydd allmänna avtalsvillkor för leverans av fjärrvärme som används i näringsverksamhet (inklusive bostadsrättsföreningar m.fl.) och där kunden äger fjärrvärmecentralen.15 Framtagandet har skett i samråd med de bostadsorganisationer som ingår i Värmemarknadskom- mittén. Även för leveranser av fjärrvärme för enskilt bruk, dvs. till vad som i dagligt tal kallas för konsumenter, har Svensk Fjärrvärme (också under namnet ) tillsammans med utarbetat allmänna avtalsvillkor.16 Utarbe- tandet av dessa har alltså föregåtts av förhandlingar och lett till en överenskommelse med , som har till uppgift att ta tillvara konsumenternas intressen. Genom att kundintressena varit representerade i någon form vid utarbetandet av de allmänna avtalsvillkor som Svensk Fjärrvärme tillhandahåller på sin hemsida och då avtalsvillkoren i huvudsak behandlar de frågeställningar som ett avtal bör behandla, kan nämnda allmänna avtalsvillkor tjäna som underlag för ett arbete att ytterligare trygga kundernas ställning i avtalssituationen. Avtals- formulär som har utarbetats i samråd mellan representativa organi- sationer på ömse sidor får enligt uttalanden i förarbetena till avtals- villkorslagen för näringsidkare normalt antas utgöra en godtagbar avvägning (prop. 1983/84:92 s. 21). Det anges att villkor i ett sådant formulär inte annat än i undantagsfall kan stämplas som oskäliga. Eftersom de nämnda befintliga avtalsvillkoren dock inne- håller en del mindre lämpliga villkor, bör arbetet i ett första led gå ut på att uppdatera och utarbeta nya mer tidsenligt anpassade och för situationen lämpligare avtalsvillkor. Som exempel innehåller de genom Svensk Fjärrvärme tillhanda- hållna allmänna avtalsvillkoren för leverans av fjärrvärme som används i näringsverksamhet mer kundvänliga skrivningar än de som gäller för leverans till konsumenter. Här kan nämnas att en kund som använder den levererade fjärrvärmen i näringsverksamhet skall underrättas om prisförändringar minst före ikraftträ- dandet mot de som gäller för en konsument. En prisänd- ring till följd av nya eller ändrade skatter och avgifter får genomfö- ras mot en annan kund än konsument utan föregående underrät- telse endast om de nya eller ändrade skatterna och avgifterna med- 15Avtalsvillkoren har, såvitt kan utläsas, utarbetas och finns under rubriken , Allmänna avtalsvillkor på Svensk Fjärrvärmes hemsida , i ut- förande av . 16Se föregående not. Avtalsvillkoren för konsumentförhållanden har dock utarbetats . Åtgärder för ett förstärkt kundskydd för påvisade förändringar i kostnaderna för produktion eller distri- bution av fjärrvärmen. Detta krav på påvisade förändringar gäller inte uttryckligen för kunder som är konsumenter. Vidare strider de av Svensk Fjärrvärme tillhandahållna allmänna avtalsvillkoren för leverans av fjärrvärme till speciellt konsument i delar mot den praxis som utvecklats på området av Marknadsdom- stolen. Som exempel kan nämnas uppsägningsregler som kräver skriftlighet från kundens sida.17 Den självreglerande ordning som kan sägas ha tillämpats genom Svensk Fjärrvärmes allmänna avtalsvillkor har knappast varit tillräckligt effektiv, eftersom villkor som kan leda till oskäliga resultat trots allt finns kvar. Vidare föreligger det en risk för att dessa villkor tolkas och tillämpas på ett sådant sätt att de drabbar den part som har en underlägsen ställning i avtalsförhållandet och denna risk kan befaras öka ju mer ansträngd den ekonomiska situ- ationen är för fjärrvärmeföretagen. För att ett normalavtal som det jag nu förespråkar skall få bety- delse och önskad verkan, dvs. att trygga fjärrvärmekunderna i sitt avtalsförhållande med en fjärrvärmeleverantör, skall det upprättas för olika typer av kundkategorier – t.ex. näringsidkare och konsu- ment – med beaktande av gällande bestämmelser och praxis på området samt principerna om objektivitet och icke-diskriminering. 6.3.2Vem skall ansvara för utarbetandet? De allmänna avtalsvillkor som tagits fram av Svensk Fjärrvärme, antingen på uppdrag av eller tillsam- mans med , utgår i viss mån från leverantörernas verksamhetsförutsättningar och är, som konstaterats, inte i till- räcklig grad uppdaterade enligt gällande bestämmelser och praxis på området. Mot bakgrund härav och av den otrygghet som kan upplevas av delar av kundkollektivet, bör huvudansvaret för utar- betandet av ett normalavtal inte lämpligen läggas på en partsintres- sent om den önskade kundtryggheten skall uppnås. För att säker- ställa även en allsidig belysning bör utarbetandet av normalavtal för leverans av fjärrvärme därför ankomma på ansvarig myndighet på området efter regeringens val. Utarbetandet bör dock ske i samver- kan och efter samråd med företrädare för kunder och leverantörer. Det kan diskuteras om uppgiften bör vila på , 17 Se bl.a. avgörande MD 2002:23. Åtgärder för ett förstärkt kundskydd som ju äger företräda konsumenter, eller på annan myndighet på området, t.ex. . För att lägga uppgiften på talar att verket har till uppgift att ta tillvara konsumenternas intressen bl.a. genom att utarbeta avtalsvillkor och medverka till förbud enligt lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden mot användning av avtals- villkor som ensidigt gynnar säljaren på konsumentens bekostnad. Mot att uppgiften läggs på talar verkets begrän- sade erfarenhet av fjärrvärme och dess närmare betingelser samt förhållandet att normalavtal även skall utarbetas för näringsidkare. För att låta ansvara för utarbetandet av normalavtal talar att myndigheten utövar viss tillsyns- verksamhet på fjärrvärmeområdet och bevakar utvecklingen på värmemarknaden där fjärrvärmen utgör en komponent. Energi- myndigheten får därför anses besitta nödvändig kunskap om fjärr- värmens förhållanden. Mot att myndigheten handhar aktuell upp- gift talar främst det förhållandet att inte har samma erfarenhet som av att förhandla om avtal och granska avtalsvillkors skälighet. Det är min uppfattning att uppgiften inte nödvändigtvis bör underställas en enda myndighet. Även om en sådan sammanhållen ordning kan te sig lämpligast kan uppgiften att utarbeta normal- avtalen likaväl, när starka skäl talar för det, delas upp på flera. Vid en samlad bedömning är det min uppfattning att kunskap om fjärr- värmen som företeelse bör ges ett inte obetydligt värde vid val av ansvarig myndighet. Jag förordar därför att normalavtal skall utar- betas av såvitt avser näringsidkare. När det gäller avtal för konsumenter bör dock samlade erfarenheter på avtalsområdet utnyttjas. Trots mindre kunskap på fjärrvärmeområdet finns det därför starka skäl att ändå anförtro utarbetandet av ett konsumentavtal till Konsumentver- ket. Jag förordar en sådan ordning. Med hänsyn till att arbetet, med en sådan uppdelning, kommer att ske på två olika fronter och att respek- tive myndighet har specialkunskap på olika betydelsefulla områden som kan komma till nytta vid utarbetandet av avtalet, bör ett samråd ske mellan och för att säker- ställa såväl innehållsmässig kvalitet som överensstämmelse mellan de olika avtalstyperna i lämplig utsträckning. Åtgärder för ett förstärkt kundskydd 6.3.3Hur görs avtalet tillämpligt i avtalsrelationen? Med hänsyn till den oklarhet som råder om i vilken utsträckning som de av Svensk Fjärrvärme tillhandahållna allmänna avtalsvillko- ren tillämpas av medlemsföretagen och andra leverantörer av fjärr- värme, kan det mycket väl vara så att det skyddsnät som deltagan- det av kundintressen – i form av bostadsorganisationer och Konsu- mentverket – vid avtalsvillkorens tillkomst ändå får anses ha inne- burit, inte kommit kunderna till del i deras avtalsrelation. För att säkerställa en lägsta nivå av kundskydd bör de nya nor- malavtal som tas fram i ett andra led göras tillämpliga i en avtalsre- lation. Att lagstiftningsvägen föranstalta om hur de allmänna av- talsvillkoren skall se ut i dess helhet låter sig inte göras med någon lätthet och kan inte heller anses motiverat . En sådan reglering riskerar att bli innehållsmässigt svårhanterlig, oflexibel och onödigt ingripande. Vad som står till buds om man väljer att gå lagstiftningsvägen är att lagstifta om vissa utvalda förhållanden mellan fjärrvärmeleverantör och kund. En sådan reglering skulle kunna anses motiverad t.ex. om regleringen tar sikte på frågor av betydelse för kundens energiförsörjning. Det kan då gälla frågor om när en leverantör får avbryta överföring av fjärrvärme t.ex. på grund av en kunds avtalsbrott. Det är min uppfattning att man, så långt det är möjligt, undviker att inskränka parternas avtalsfrihet. I stället för lagstiftning bör det ges utrymme för branschen till s.k. självreglering. Inom det arbete med en särskild kvalitetsdeklaration som pågår inom utarbetas ett nytt standardavtal som avses bli en förutsättning för att ett företag ska omfattas av det föreslagna systemet. De avtal som tas fram på fjärrvärmeområdet av berörda myndig- heter bör göras tillämpliga genom överenskommelser mellan befintliga branschorgan eller branschföreträdare. Det bör därefter ankomma huvudsakligen på Svensk Fjärrvärme i egenskap av branschorganisation för fjärrvärmeleverantörerna att reglera situa- tionen med sina medlemsföretag, t.ex. genom att utfärda en rekommendation om att medlemsföretagen skall tillämpa de villkor som tas fram i den beskrivna processen. En konstruktion som den förespråkade förhindrar inte att parterna i en avtalsrelation träffar avtal som avviker från de rekommenderade avtalsvillkoren. Eftersom det vid prövningen av avtalsvillkor mellan näringsid- kare, men även konsumenter, kan finnas anledning att beakta vad Åtgärder för ett förstärkt kundskydd som i allmänhet gäller inom formulärrätten – dvs. de rättsregler och principer som gäller när avtalsinnehållet bygger på s.k. standard- avtal eller formulär som upprättats i förväg för en viss typ av avtal – och eventuellt förekommande handelsbruk, kan särskilt av parter- nas branschorganisationer gemensamt utarbetade standardavtal, s.k. agreed documents, tjäna till ledning. Den ordning som föreslås för framtagande av normalavtal kan därför även underlätta en bedömning av om ett avtalsvillkor i branschens ögon tenderar att vara oskäligt. Sistnämnda öppnar vissa möjligheter till angrepp av ett avtalsvillkor som avviker från normalavtalets innehåll genom tillämpning av de ovan nämnda avtalsvillkorslagarna. Med den konstruktion som här förespråkas bör lagstiftning så långt möjligt undvikas. Avtalsvillkor som avviker från de på före- skrivet sätt framtagna och rekommenderade bör alltså endast gälla i den mån parterna är överens om detta och inget annat följer av annan lagstiftning. Det krävs alltså en individuell förhandling och konsensus för att ett avtalsvillkor i normalavtalet skall få åsidosät- tas. På detta sätt ges ökade möjligheter för fjärrvärmekunderna att känna trygghet i sin avtalsrelation med sin fjärrvärmeleverantör. Skulle denna åtgärd visa sig otillräcklig får mer ingripande lagstift- ning övervägas. 6.3.4Bör det införas kundskydd i avtalsrelationen utöver ett normalavtal? Vad gäller avbrottsfrågor har det på elområdet funnits lämpligt att reglera om ett minimiskydd för konsumenter. En sådan ordning har också regeringen i en lagrådsremiss föreslagit skall gälla på naturgasområdet.18 Till stöd för sitt förslag har regeringen anfört att det föreligger ett större skyddsbehov på naturgasmarknaden än vad som normalt är fallet i ett avtalsförhållande eftersom natur- gasen kan vara av särskild betydelse för ett hushåll då den kan användas för uppvärmning. Under sådana förhållanden kan en ute- bliven leverans relativt omgående medföra en allvarlig försämring av den enskildes situation och situationen öppnar även för möjlig- heten att ett hot om avstängning i vissa fall kan användas som ett otillbörligt påtryckningsmedel för att driva in utestående ford-