sou · GSB347 · 2005-01-01 00:00:00 — folket har haft ett högt och jämfört med förhållandena i andra länder kanske någorlunda befogat förtroende för makteliterna. Om vi snävar in perspektivet till det ekonomiska systemet, kan vi snabbt konstatera att en modern marknadsekonomi som gene- rerar en årsproduktion per medborgare förut- sätter en välfungerande finanssektor och att denna sektor är otänk- bar utan ett grundläggande förtroende för att avtal hålls, att pacta sunt servanda som denna fundamentala regel uttrycktes när den kommersiella ekonomin föddes under renässansen. I den ekonomiska analysen definieras finanssektorn, tillsammans med energisektorn och transportsektorn, som en av de tre sektorer i ekonomin som brukar kallas irreducibla, dvs. Liksom transportsektorn överbryggar rummet, överbryggar finans- sektorn tiden. Den möjliggör för ekonomins aktörer att använda reala resurser som de inte äger mot att de undertecknar kontrakt om att återlämna motsvarande resurser till ägaren . Utan denna möjlighet skulle den alldeles över- väldigande delen av all ekonomisk verksamhet vara omöjlig, efter- som den bygger på stora kapitalinsatser över mycket långa tids- perioder. Investeringarna har ibland mycket lång livslängd och kan finansieras tack vare att de ursprungliga finansiärerna kan sälja aktier, företagscertifikat och företagsobligationer på välfungerande andrahandsmarknader. Individer kan spara till sin pension och placera sparmedlen i olika skuldbevis m.m. som ger rätt till pension över ett halvt sekel . Hela detta system bygger på kontrakt, dvs. löften från någon eller några andra att betala tillbaka enligt de stipulerade villkoren, vad gäller löptid, ersättning osv. Utan ett allmänt omfattat förtro- ende för att alla dessa avtal hålls skulle samhällsekonomin fungera mycket sämre. Förtroende – tillit, socialt kapital – är inte bara en välstånds- befrämjande faktor bland andra utan i själva verket ett nödvändigt villkor för det välstånd, som de rika länderna åtnjuter. 2.3Vad är förtroende och socialt kapital? Det har visat sig att det inte räcker med att de lagfästa institutio- nerna finns. Det måste också finnas förtroende mellan människor och framförallt mellan ekonomiska aktörer. Förtroendet innebär att man normalt kan räkna med att lagarna följs av andra och att man normalt kan lita på andras vilja att fullfölja skriftliga och muntliga överenskommelser. Detta gäller inte bara överenskom- melsernas bokstav utan även deras anda, dvs. det överenskomna syftet. Det är dominansen av sådana attityder i ett samhälle som kallas socialt kapital och som möjliggör den ekonomiska tillväxt som i Västvärlden och delar av har skapat ett mycket högt ekonomiskt välstånd. Den som efter gjort den mest omfattande insatsen på området är samhällsfilosofen som efter presenterade standardverket Trust – The Social Virtues and the Creation of Prosperity.10 Där definierar han begreppen förtroende och socialt kapital på följande sätt: Förtroende är den förväntan beträffande andra medlemmar av en gemenskap som uppstår när denna gemenskap präglas av konsekvent, hederligt och samarbetsinriktat beteende grundat på allmänt accepterade normer. Socialt kapital är en förmåga som uppkommer ur förekomsten av förtroende i ett samhälle eller en del av det. Den kan vara förankrad i den minsta och mest grundläggande sociala enhe- ten, familjen, likaväl som i den största av dem alla, nationen. Definitionen av begreppet förtroende är knappast omstridd. Där- emot finns det alltså som konstaterades ovan invändningar mot att definiera den allmänna förekomsten av förtroende i ett socialt system som socialt kapital. Det finns i och för sig uppenbara paral- leller som gör det intressant att jämställa socialt kapital med real- kapital och humankapital. Låt oss först se på kapital i begreppets mest grundläggande betydelse. I den grundläggande teorin definie- ras kapital som något som ger upphov till en framtida inkomst- ström. Ett kapitals värde är där helt enkelt lika med det diskonte- rade nuvärdet av denna framtida inkomstström. Detta är det sanna värdet av en Ericssonaktie för att ta ett aktuellt exempel. Det är visserligen svårt att avgöra detta sanna värde, men denna svårighet har inget med definitionen att göra. Svårigheten är att kunna sätta in de rätta värdena, dvs. att kunna avgöra hur den framtida inkomstströmmen kommer att se ut och att välja rätt diskonteringsfaktor. När det gäller socialt kapital kan man göra motsvarande analys i en enkel modell där produktionen per sysselsatt bestäms av fyra 10 , (1996), Trust; The Social Virtues and the Creation of Prosperity. Dessa är institutionella förhållanden (dvs. lagar, regelverk av annat slag, krav på öppenhet och insyn m.m.) och mängden real- kapital, humankapital och socialt kapital (dvs. graden av förtroende mellan aktörerna i det socioekonomiska systemet), allt mätt per sysselsatt. Antag att vi har två länder, A och B, som har samma institutioner och samma mängd realkapital och humankapital mätt per person. Om vi då finner att landet A har högre pro- duktion per person än landet B, så skulle vi i denna enkla modell- värld få dra slutsatsen att landet A har väsentligt mera socialt kapi- tal mätt per person. Hur mycket är detta extra kapital värt? I princip skulle vi kunna beräkna detta genom att diskontera denna extra inkomstström till nuvärde. Kostnadskorrigerad produktion per sysselsatt är i i runda tal . Om landet A alltså har en produktion per sysselsatt som är högre än landet B och detta förklaras av skillnader i tillgång på socialt kapital så skulle vi vid en diskonteringsfaktor på få dra slutsatsen att land A har ett socialt kapital per syssel- satt som är värt mera än land B:s. Det totala insatta realkapitalet per sysselsatt är kanske ett par miljoner och human- kapitalet en halv till en miljon.11 Värdet av socialt kapital kan såle- des vara mycket högt, om vi skulle ha skäl att räkna med att redan en variation på i produktionen per sysselsatt skulle kunna förklaras av skillnader i tillgång på socialt kapital. Teoretiskt kan avkastningen på investeringar i socialt kapital behandlas på samma sätt. Man skulle kunna investera i socialt kapital genom att styra över utbildningen från kunskaper och färdigheter till etisk fostran, öka risken för upptäckt vid brott mot lagar och avtal och höja sanktionerna för sådana brott. Detta är naturligtvis förenat med kostnader av olika slag som i princip kan ställas mot den avkastning som dessa investeringar ger. En annan parallell med real- och humankapital och andra pro- duktionsfaktorer är att avkastningen på investeringar i socialt kapital kan antas bli högre om de görs i ett samhälle där det redan finns mycket traditionellt kapital per sysselsatt. Det är sannolikt så att man får lägre avkastning på investeringar i socialt kapital i en ekonomi som enbart bygger på primitivt jordbruk än i en mera utvecklad ekonomi. På samma sätt ger investeringar i realkapital större avkastning i ekonomier där det redan finns mycket socialt kapital (och humankapital). Eftersom traditionellt kapital i en glo- 11 Dessa kalkyler är rena räkneexempel i syfte att exemplifiera vilka storleksordningar det skulle kunna röra sig om. baliserad värld är mycket rörligt internationellt, kan man räkna med att detta söker sig till länder som erbjuder vad som kallas rätts- säkerhet, lag och ordning, disciplinerad arbetskraft etc. Detta är vardagliga uttryck för olika aspekter av socialt kapital eller för- troende. Att försöka pressa in socialt kapital i kapitalteorin som en full- ständig parallell till realkapital och humankapital är svårt, trots att själva grundtanken att förtroende är en tillgång som kan investeras i och som kan förödas ter sig mycket rimlig. En mera fruktbar frågeställning är varför socialt kapital uppstår. fann i sin studie av att graden av medborgarnas engagemang i olika frivilliga organisationer och nätverk var nära korrelerad med det sociala kapitalet. Detta förhållande har fått stort genomslag i biståndsverksamhet på olika nivåer, från till SIDA, och har medfört att man strävar efter att engagera frivilligorganisa- tioner för att genomföra projekt i utvecklingsländer. En ekonomförklaring till uppkomsten av förtroende och socialt kapital är att rationella aktörer bildar sociala enheter därför att de finner att det ligger i deras intresse att samarbeta och bygga upp ett klimat av förtroende. Socialt kapital uppkommer helt enkelt på grund av att egenintresset motiverar att man bygger upp det. Den ekonomiska analysen bygger på spelteoretiska ansatser. och tillmäter i stället kulturen en avgörande roll i sammanhanget. Socialt kapital skiljer sig från andra former av humankapital såtillvida att det vanligen skapas och vidarebefordras genom sådana kulturella mekanismer som religion, tradition eller andra hävdvunna beteenden.12 Skillnaden mellan dessa båda synsätt är viktig, eftersom den på- verkar slutsatserna om vad som kan göras för att öka förtroendet och därmed det sociala kapitalet i ett socioekonomiskt system. Båda synsätten är dock berättigade. Det man kan kalla ekonomsynsättet är i grunden en spelteoretisk infallsvinkel. I denna antas rationella nytto- eller vinstmaximerande spelare försöka åstadkomma överenskommelser med varandra, därför att de ser att det skulle kunna förbättra utfallet för dem alla jämfört med alternativet att bara konkurrera med varandra. 12 , (1996), Trust; The Social Virtues and the Creation of Prosperity. teori är alltså inte förtroende kulturellt betingat utan byggs upp av aktörerna i systemet därför att det under vissa förhållanden är rationellt för dem att göra det. En klassisk utgångspunkt i spelteoretiska lägen är att det finns ett antal spelare som i grunden är i konkurrens med varandra, men som ser att de alla skulle vinna på att komma överens i ett bestämt avseende. är problemet att några eller alla kan vinna ännu mera på att låtsas gå med på en sådan överenskommelse, men sedan svika och handla annorlunda än överenskommet. Spelteori handlar ofta just om hur spelarna skall kunna komma överens om och genomföra en bra lösning, vilket kan ses som en strävan att eta- blera ett förtroende mellan spelarna. En generell term för det samhällsproblem som uppstår när med- borgarna eller aktörerna i ett bestämt sammanhang, dvs. spelarna, står inför är den sociala fällan.13 Den sociala fällan slår igen när successivt allt fler av dem som vill hålla överenskommelser, betala sina skatter osv. börjar misstänka att många eller alla andra i syste- met inte gör så och därför själva börjar bryta mot systemets regler. När så sker blir det allt mindre rationellt för dem som fortfarande följer reglerna att fortsätta med det, och systemet undermineras snabbt. Det finns några fundamentala slutsatser från spelteori om vad som främjar samarbete mellan spelarna (aktörerna, individerna). Dessa säger att det är lättare att komma överens om en lösning baserad på ömsesidigt förtroende om: spelet skall spelas (repeated games), aktörerna har god information om varandras tidigare beteen- den, och antalet aktörer är litet. Dessa punkter kan överföras till förklaringar av beteenden bland aktörer i näringsliv och förvaltning. Den spelteoretiska analysen visar också att det spelar stor roll om det finns sanktioner i systemet. Om en offentlig person kan räkna med att ett sviket förtroende är bortglömt , så att man är kvar i sällskapslivet och kan räkna med nya erbjudanden om höga befattningar efter att ett förtroende svikits, så är detta liktydigt med att varje spel kan ses som en engångshistoria. 13 använder detta uttryck i sin bok fällan och tillitens problem (2003). det svårt att upprätthålla förtroendet inom ramen för en spelteore- tisk ansats, men slutsatserna om vad som bör göras är å andra sidan tydliga. Juridiska och sociala sanktioner måste finnas för att spelarna, dvs. aktörerna i ekonomin, inte skall uppfatta varje spel som en engångsföreteelse. Det är uppenbart att om ett svekfullt beteende ger till- räckligt hög avkastning, har aktören ändå skäl att svika ett förtro- ende, eftersom han då kan avstå från att spela ytterligare spel i sitt liv. Om avkastningen är tillräckligt hög av ett sådant svek, kan det vara helt rationellt att handla så även mitt i karriären. 2.3.2Förtroende som en del av långsamt föränderliga kultur- mönster Både och menar dock att socialt kapital och därmed förtroende mellan människor i stor, kanske i största, utsträckning är ett kulturellt fenomen som ändrar sig mycket lång- samt och som det är svårt att se hur statsmakten skall kunna påverka inom rimlig tid. spårar skillnaderna i förtroende och socialt kapital mellan och tillbaka till 1300- talet och konstaterar i sin senaste bok, , att En för- vånansvärt stark prognosfaktor för graden av socialt kapital i alla (amerikanska) delstater är till exempel hur stor andel av befolkningen som är av skandinavisk härstamning.14 Båda dessa observationer utgör ett starkt stöd för tanken att vi åtminstone till stor del har att göra med kulturella faktorer som är förvånansvärt stabila över mycket långa perioder. Enligt en enkät- undersökning som har upprepats och cite- ras av är förtroendet för medmänniskorna högst i de nordiska länderna, där svarar att man i allmänhet kan lita på andra människor. I anglosaxiska länder ligger siffran på och i sydeuropeiska i intervallet 20–. , och ligger . Det frapperande i sammanhanget är dock att skandinaviska ättlingar som levt i det amerikanska samhället i generationer fort- farande skulle uppvisa samma skillnader i förtroende jämfört med andra etniska grupper. Den spelteoretiska analysen leder till slutsatser om vad som bör göras i enlighet med vanlig ekonomisk teori. Det bör vara möjligt 14 och , (2003), Det sociala kapitalets teori: Om tillitens produktionsbetingelser. att med hjälp av ändrade spelregler, t.ex. genom lagstiftning eller självreglering, förändra incitamenten i systemen, så att det ligger i de olika aktörernas eget intresse att bygga upp och vidmakthålla förtroende mellan sig. Med och kulturbetingade förklaring till varför förtroendet är högt eller lågt i olika nationella eller etniska miljöer blir problemställningen annorlunda. Å ena sidan kan det te sig lugnande att förtroende är ett kulturellt betingat fenomen som inte så lätt går förlorat utan tycks överleva och även bland människor som lämnat landet. Eftersom ligger mycket högt i förtroende enligt olika mätningar skulle det då inte vara så stor anledning att oroa sig. Å andra sidan är det i detta fall sannolikt svårt eller omöjligt att inom rimlig tid förbättra förtro- endet om det visar sig antingen att det är oacceptabelt lågt eller att det har sjunkit oacceptabelt mycket . Det som vi inom har att studera är dock inte främst dessa djupgående och svårpåverkade kulturella skillnader i förtroende och därmed socialt kapital, som och har fäst vår uppmärksamhet på. Vår uppgift är att analy- sera och komma med förslag till åtgärder med anledning av utveck- lingen . Detta kan synas förenkla uppgiften, men så är knappast fallet. Det är snarare svårare att bedöma värdet av högt förtroende i denna begränsade mening, dvs. att bedöma hur viktigt det är att bryta en eventuell pågående försämring av förtroendet i näringsliv och för- valtning och försöka återetablera det läge som kanske hade i detta avseende för tio eller . Enligt är det så att det finns ett tydligt sam- band mellan graden av korruption i ett samhälle och den mellan- mänskliga tilliten. Eftersom graden av korruption i olika länder mäts av organisationen , är det möjligt att indirekt undersöka korrelationen mellan BNP per capita och förtroende denna väg. Det blir en grov, men därför ingalunda ointressant, kontroll av sambandet. Korruptionsindex och BNP per capita för olika länder . Index 1–10 för mest till minst korrupta; Kostnadskorrigerad BNP per capita i tusentals US- dollar Källa: för korruptionsindex och för köpkraftskorrigerad bruttonationalprodukt per capita. Anm: Korruptionsindex bygger på en standardisering och sammanvägning av uppgifter från tretton olika allmänt aktade institutioner, däribland , Economist Intelligence Unit, PricewaterhouseCoopers, och i . Det är rimligen inte någon tillfällighet att vi finner att korruptions- graden såsom den mäts med korruptionsindex är lägst i de rika länderna och högst i de fattiga. Alla indexar som görs för att jämföra länder världen över är naturligtvis behäftade med stora svagheter och måste bedömas där- efter. Även om vi kan utgå från att det inte finns någon avsiktlig vinkling av bedömningarna, finns det typer av korrupt beteende som är svårare att observera än andra och fördelningen av olika slag av korrupta beteenden skiljer sig åt mellan länderna. Det skulle t.ex. kunna vara så att olika former av vänskapskorruption som inte tar formen av överföring av pengar utan består av en slags bytes- handel över tiden av utnämningar, fördelaktiga kontrakt m.m. är vanligare i små stabila länder med väl sammanhållna eliter. I så fall framstår sådana länder i en något bättre dager än motiverat. Mätproblem och förhållandet att det finns andra förklaringar till hög produktivitet än riklig tillgång på förtroende och socialt kapital innebär att man inte kan använda tabellens data för att jämföra länder som ligger nära varandra och dra slutsatser därav. Däremot visar tabellen en tydlig helhetsbild, av vilken det framgår att det finns ett starkt samband mellan korruption och fattigdom. Det har diskuterats om inte orsakskedjan går åt båda hållen, dvs. att det inte bara är så att korruption och brist på tillit håller länder kvar i fattigdom utan att det också är så att hederlighet är något som aktörerna inte har råd med förrän ett visst välstånd har upp- nåtts. har dessutom dragit på sig kritik för att sprida före- ställningen att förtroende och socialt kapital kan skapas genom att man väljer att delta i frivilliga organisationer. Forskningsläget pekar på att människor som hyser förtroende för sina medmän- niskor också är benägna att vara aktiva i frivilliga organisationer. Detta betyder att omfattningen av sådana aktiviteter sannolikt är ett intressant mått på förekomsten av förtroende och socialt kapital i ett samhälle, men inte ett medel för att öka denna förekomst.15 Det finns också en tvetydighet hos framförallt vad gäller förekomsten av mycket stora företag. Förekomsten av stora företag kan ses som ett sätt att hantera brist på förtroende i ett samhälle, om det tolkas som ett sätt att skapa övervakningsmöjlig- heter. Den kan emellertid också ses som ett tecken på förekomsten av högt förtroende genom att det krävs en kultur präglad av förtro- ende för att kunna få mycket stora organisationer att fungera effektivt och långsiktigt. Dit hör enligt dels stora hög- litar-länder som , , och , dels små höglitar-länder som , , och Neder- länderna. Länder där förtroendet är baserat på familjen i stället för att gälla landets medborgare i stort tenderar därför att få ett näringsliv med mindre företag eller i varje fall familjeföretag (, , ). 15 och , (2003), Det sociala kapitalets teori: Om tillitens produktionsbetingelser. 2.4Hur påverkar förtroende och socialt kapital välståndet? Utgångspunkten för analysen av det sociala kapitalets ekonomiska betydelse är att det går åt mindre resurser för att genomföra pro- duktion, distribution, produktutveckling osv. med klara och ända- målsenliga lagfästa institutioner i kombination med ett väl utveck- lat förtroende mellan aktörerna. Det senare innebär att den lagfästa delen av regelsystemet inte behöver vara så detaljerad, att ingångna kontrakt inte behöver vara extremt detaljerade och därför kan ingås snabbt och att de olika aktörerna får lägre kostnader för att för- säkra sig mot obehagliga överraskningar. Högt förtroende ger helt enkelt lägre transaktionskostnader. Försök har gjorts att beräkna transaktionskostnadernas andel av den totala ekonomin och ta dem som ett mått på hur mycket brist på förtroende kostar. Eftersom dessa kostnader i sådana beräk- ningar numera tenderar att ligga på åtskilliga tiotals procent av BNP, blir resultaten mycket imponerande.16 Några övertygande empiriska studier som ger kvantitativa svar på frågan om hur stort bidrag till BNP per capita förtroende eller socialt kapital ger, tycks dock inte finnas. För våra fortsatta överväganden räcker emellertid konstaterandet att förtroende är en väsentlig förutsättning för god tillväxt och högt välstånd. Det har också andra stora värden. Mot denna bak- grund är förtroendefrågan en angelägenhet för hela samhället och inte bara för de grupper som vid olika tillfällen möter ett sviktande förtroende. Vi utgår i våra fortsatta överväganden från det förtroendebegrepp som tar sin utgångspunkt i att rationella eller bara delvis kultur- bundna aktörer bygger upp sitt förtroende utifrån sitt egenintresse. Här är den spelteoretiska infallsvinkeln givande, eftersom det är fråga om att se på system som ger ett visst beteende på grund av de regler och normer som gäller. Människors beteende i egenskap av högre tjänstemän i offentlig tjänst, företagsledare och politiker styrs till stor del av hur regler 16 och , (1986), Measuring the Transaction Sector in the American Economy 1870–1970 (i Engerman och Gallman red. : Long Term Economic Factors in American Economic Growth). och normer ser ut inom speciella subkulturer. Diskussionerna om skillnader i företags- och organisationskulturer och effekterna av dessa skillnader på aktörernas beteenden pekar i denna riktning. Det bör därför finnas möjligheter att studera hur systemet kan för- ändras för att leda till att förtroendet och därmed det sociala kapi- talet ökar. När det gäller t.ex. företagsledningars hantering av ersättningsfrågor kan man spåra skillnader mellan företagen bero- ende på deras ägarstruktur. Frågan om herrelösa pengar (other people´s money) och ägarstyrning blir en central del av analysen. Det finns två olika regelsystem att beakta i detta sammanhang, nämligen det lagfästa och det socialt normerande. Dessa båda system kompletterar varandra, men de står också delvis i konflikt med varandra. Det kan sägas att en del av de lagfästa reglerna inte är förankrade i rättsmedvetandet. Det kan i vissa fall gå att briljera i sällskapslivet med en vågad felparkering, smart skattesmitning, fortkörning, mindre försäkringsbedrägerier eller smuggling av otillåten spritranson. Men det går oftast inte att skryta med att man har lyckats snatta den skjorta man just har på sig, att man bedriver narkotikahandel eller att man har ryckt en väska av en äldre dam på stan. Det finns olika faktorer som antas styra vår vilja och förmåga att följa de lagar och normer som gäller i ett samhälle och i dess olika subkulturer. En vanlig uppdelning är inre styrmekanismer och social kontroll till skillnad från lagfästa regler som upprätthålls med hjälp av statens våldsmonopol (polis och rättsväsende). Inre styrmekanismer antas bli etablerade mycket tidigt i livet och hänger nära samman med religion och livsåskådning. Denna inre kontroll medför att vi följer åtskilliga grundläggande normer även när det är uppenbart att ingen kommer att kunna se att vi bryter mot dem. Alla människor hamnar under livets gång av och till i den situationen att de skulle kunna tillåta sig något normbrott utan att någon annan skulle få veta något om det, men de avstår likväl från att begå det. Man vill helt enkelt inte vara en människa som beter sig på det sättet. Samvetet, den personliga moralen, säger nej. Den sociala kontrollen är mycket stark, men oftast knuten till olika subkulturer. Det som går för sig i vissa är tabu i andra. Att den sociala kontrollen ibland är viktigare än statens våldsmonopol framgår av att många, kanske de flesta, försöker hemlighålla böter och fängelsestraff för t.ex. förskingring och rattfylleri för sina vän- ner och grannar. Det visar att den sociala kontrollen i sådana fall är starkare än statens sanktioner.