sou · GSB3129d4 · 2005-01-01 00:00:00 — De nordiska länderna är sedan gammalt sammanbundna genom ett antal överföringsförbindelser. Ursprungligen var tanken att optimera produktionen utifrån skillnaderna i kraftslag mellan länderna, med ett norskt helt vattenkraftbaserat system som den ena ytterligheten, och ett danskt till övervägande delen kolbaserat system, som den andra. De olika förutsättningarna i produktionen har lett till skillnader i nordisk energipolitik. Gemensamt för energipolitiken är dock inriktningen mot framtida försörjnings- trygghet och ökad användning av förnyelsebara energikällor. Elanvändningen i den nordiska marknaden antas öka enligt prognos av EURELECTRIC13 . Avregleringen innebar att det skapades en gemensam mark- nadsplats för handel med el. På möts ett stort antal kraftproducenter och större elköpare. Priset sätts utifrån utbud och efterfrågan och ger ett effektivt utnyttjande av tillgängliga resurser. Prisbildningen är transparent, vilket är en förutsättning för full konkurrens. tillhandahåller tre marknadsplatser. Det är en spotmarknad för fysisk kraft, en marknad för standardiserade finansiella kontrakt (främst elterminer), samt en marknad för clearing av bilaterala kontrakt. Eftersom en stor del av de bilaterala kontrakten relateras till spotpriset, blir därigenom en central faktor på marknaden. Spotmarknaden omsätter drygt (ca en tredjedel av total förbrukning). 13 EURELECTRIC Statistics and for electricity sector EURPROG 2002. Den nordiska elmarknaden i stort har visat sig fungera även under extrema förhållanden. När inte kunde ställa till- räckliga säkerheter avstängdes bolaget från all finansiell handel på elbörsen, varvid företagets positioner inom finansiell handel och clearing tvångsstängdes. Genom krav på säkerheter uppstod inga motpartsförluster. När TXU:s europeiska verksamhet försattes i konkurs, skedde dels avveckling av bolagets positioner på under ordnande former, dels tog en annan aktör över bolagets kundåtaganden. Ett annat exempel på en fungerande marknad är att handeln kunde upprätthållas utan avbrott trots de extremt höga priser som gällde /2003. Nordisk och svensk elmarknad domineras av samma aktörer Genom att utlandsförbindelserna till kontinenten och byggts ut har priserna utjämnats mellan och . Detta har givet ett robustare system med mindre risk för stora prisvariationer. Prisvariationerna mellan torr- och våtår kan dock fortfarande bli betydande eftersom det nordiska systemet till baseras på vattenkraft. Vid extrema situationer, som till exempel våtår i och torrår i , kan flaskhalsar uppstå till följd av otillräckliga överföringsförbindelser, vilket leder till prisområdesdifferenser. De dominerande aktörerna i är , , Fortum och Statkraft. Dessa står tillsammans för av den totala elproduktionen. (Det kan jämföras med , , Fortums andel i som uppgick till .) När det gäller försäljningen till slutkund står , och Fortum tillsammans för av försäljningen i . Rapport 2 SOU 2004:129 Andel av nordisk elproduktion 2002 * Exkl andel i Källa: , Elmarknaden . Andel av nordiska slutskundsmarknaden Källa: Montel, ÖPwC analys. Elmarknaden i omfattar 2 miljoner hushåll och mindre före- tag. står det kunderna fritt att välja leverantör oberoende av förbrukning. Totalt finns 220 elhandelsföretag, vilket är en minskning med 20 bolag . Flertalet bedriver även annan verksamhet, i första hand kraftproduktion och/eller eldistribution. 70 bolag bedriver enbart elhandel. Bolagen ägs i regel av kommuner. Antalet bolag som endast bedriver elhandel ökade fram och var då 88 bolag. Antalet har därefter minskat med 18 bolag som följd av pristurbulensen 2002/2003. Att strukturen inte har förändrats mer än som varit fallet kan förklaras av att ägandet i är mycket hårt reglerat. Bland annat krävs omsättningskoncession för att få bedriva elhandel. I likhet med har ett antal fristående elhandelsföretag etable- rats efter avregleringen. Fjordkraft, ägt av BKK, samt Statoil kan nämnas som exempel. Snittförbrukningen per kund är högre i än i , främst till följd av det stora inslaget av el- uppvärmning. Det är också vanligare att kunderna köper el till rörligt pris. har det dock skett en viss koncentration. Hafslund har bland annat förvärvat kundstock och är största elhandelsföretag med över 600.000 kunder. Ett betydande block har även skapats genom att Statkraft för- värvat energiverk (TEV) samt köpt in sig i BKK, och . Samtliga är betydande elhandelsföre- tag. Blocket ifråga har tillsammans över 500.000 kunder. För att norska konkurrensverket ska tillåta Statkraft att behålla TEV måste Statkraft avyttra viss kraftproduktion. Statkraft ägs av den . Elproduktionen utgörs i princip uteslutande av vattenkraft. Denna ägs till av kommuner och fylkeskommuner. Den andel uppgår, via Statskraft, till . Inräknas även de bolag som ingår i Statkraftalliansen14 uppgår marknadsandelen till . Den privata industrin äger . Det utländska ägandet är begränsat. Detta beror främst på den norska s.k. hjemfallslagen. Enligt denna har staten förköpsrätt när det privata ägandet och/eller utländska ägandet av vattenkraft överstiger 1/3. Utnyttjar staten inte förköpsrätten blir koncessionen istället tidsbegränsad. 14 I Statkraftalliansen ingår: Statkraft, TEV, , , , Fjordkraft samt Baltic Cabel. Andel volym av norsk elproduktion 2003 Källa: Statkraft, ÖPwC analys, Vannkraft Öst och E-Cos uppgifter baserar sig på uppskattade vär- den. Elmarknaden i omfattar 2,9 miljoner hushåll och mindre företag. infördes schablonreformen för kunder med liten förbrukning. Totalt finns ett 90-tal elhandelsföretag. Störst är Fortum (500 000 kunder) och (drygt 300 000 kunder). har förvärvat ett antal energiföretag och har en marknadsandel inom elförsäljning på . E.ON äger majoriteten i Espo Elektriska som har en marknadsandel på . Även de större stadsägda energibolagen som , , , , och är bety- dande aktörer. Under hand har en viss koncentration skett. Före avregleringen fanns 12 regionala eldistributörer med vardera 50 000 till 200 000 kunder. Fem av dessa har köpts upp av kraftbolag, varav köpt 3, Fortum 1 och 1 bolag. I övrigt är det förhåll- andevis få kommunalt ägda distributörer som fått nya ägare. Detta kan förklaras av att inget kraftbolag får äga mer av eldistributionen i än vad som motsvarar av samtliga nätkunder. Kundrörligheten är mindre än i och . uppskattade motsvarigheten till att av kunderna bytt leverantör, men att över hälften av all el köptes enligt avtalspris. Framförallt är det de större stadsägda energibolagen som har slagit vakt om sina kunder och erbjudit konkurrenskraftiga priser. Det förekommer att försäljningen sker under marknadspris på genom att aktör med egen produktion subventionerar försäljningen. Detta gäller t.ex. som har bland de lägsta priserna i . Detta är även anledningen till att inga fristående elförsäljare etablerats sig i . Elproduktionskapacitet utgörs till av värmekraft, vattenkraft och kärnkraft. har ett relativt stort importbehov av el. uppgick importbehovet till av det totala elbehovet. För att klara det ökande elbehovet och minska importbehovet kommer kärnkraften att byggas ut . Finsk elproduktion domineras av två aktörer, Fortum och PVO, vilka tillsammans har ca hälften av den totala elproduktionen. Den privata industrin är även betydande elproducenter, såväl direkt som via ägande i PVO. Ägarandelar finsk elproduktion 2001 Källa: ÖPwC analys. små förändringar i slutkundsmarknaden Elmarknaden i omfattar 3 miljoner hushåll och mindre företag. Avregleringen dröjde och först blev det fritt för samtliga kunder att välja elleverantör. Många anser att det ännu inte råder fri konkurrens då el måste köpas från vindkraftverk och andra förnyelsebara källor. Den danska produktionskapacite- ten är uppdelad i konkurrensutsatta centraliserade anläggningar och decentraliserade anläggningar. Elproduktionen från de centralise- rade anläggningarna kan säljas fritt i det nordiska elsystemet. Den decentraliserade produktionen utgörs av vindkraft och mindre lokala produktionsanläggningar. handlar det om av försåld volym. Delar av den decentraliserade pro- duktion utgörs av s k prioriterad produktion, vilken skall utgöra en viss andel den totala elförbrukningen i . Priset för decentraliserad produktion fastställs enligt dansk lag. Kostnaden härför bärs helt av slutförbrukarna. Omstruktureringen av den danska elmarknaden har varit begrän- sad. Orsaken är främst den så kallade , vilken innebär att vinst som uppstår för en kommun vid försäljning av aktier i energibolag skall avräknas mot det stadsstöd som kommunen erhåller. uppnåddes dock en politisk majoritet för en liberalisering av den aktuella lagen. Totalt finns ca 100 eldistri- butörer som traditionellt svarat för försäljning av el till slutkunder. Efter avregleringen har det etablerats ett 30-tal elhandelsföretag. Flertalet av bolagen ägs av större inhemska och utlänska energi- producenter. , Fortum, Statoil finns sålunda alla repre- senterade bland elhandelsföretagen. De utländska aktörena har inte tagit någon större del av slutkundsmarknaden, då de i första hand vänt sig till större förbrukare. De två största elhandelsbolagen är Disam och Nesa med 800 000 respektive 530 000 slutkunder. Disam har av marknaden och Nesa . Elproduktion utgörs till största delen av kol och naturgasbaserad värmekraft. är även det land i som har störst andel vindkraft. utgjorde vindkraften av den totala elproduktionen. Elsam och Energi E2 är de enskilt största elproducenterna i . Deras produktion utgör tillsammans av totala elproduktion. Deras andel av konkurrensutsatt produktion är i det närmaste . Elsam bildades genom en sammanslagning av ett antal pro- ducenter på Fyn och . Även bildades genom en sammanslagning av producenter på . är EU:s största elmarknad med en förbrukning på , motsvarande av EU:s totala förbrukning. Marknaden är fragmenterad med närmare 1.050 aktörer. Antalet kunder uppgår till 44 miljoner. Före avregleringen fanns 8 stora regionala integrerade bolag, ca 80 regionala elleverantörer samt 900 kommunala elverk. Avregleringen har medfört att de 8 stora integrerade bolagen genom sammanslagningar reducerats till 4 bolag, , , och EnBW. har kommit att bli en stor aktör genom köp av VEAG, Bewag och HEW. Strukturförändringarna när det gäller de regionala och lokala distributörerna har varit av begränsad omfattning. finns det cirka 900 lokala elverk. Samarbetet mellan de olika lokala aktörerna har dock ökat. Enligt uppgift kommer det tyska kon- kurrensverket att rekommendera att RWE och E.ON ej förvärvar av aktierna i något av de 900 elverk som finns i . Efter avregleringen har det tillkommit många nya aktörer. Flera av bolagen har utländska ägare, framför allt gäller detta bolag som sysslar med trading. Små och medelstora elhandelsföretag har gått samman och bildat strategiska allianser i syfta att stärka sin mark- nadsposition. De nya aktörerna har tvingat de etablerade bolagen att bli mer konkurrenskraftiga. Förutom att erbjuda konkurrens- kraftigare priser har fokus i ökad grad inriktats på ökad kund- lojalitet genom förbättrad service. Många bolag har infört kundkort som kan användas för att erhålla förmåner från bolag med vilka elhandelsbolagen samarbetar. Kundrörligheten har ökat och inom hushållssegmentet har bytt leverantör. När det gäller företagssegmentet är kundrörligheten ännu högre. av småföretagen har bytt leverantör och i det närmaste alla av de större industrikunderna. Landet har överkapacitet när det gäller elproduktion, men importerar trots detta en mindre del. Framförallt är det frågan om kunder som till följd av geografisk närhet köper el från utländska leverantör (EDF m.fl.) Beslut har fattats att gradvis avveckla kärn- kraften och ersätta denna med bl.a. gaskraft, kolkraft och för- nyelsebara energikällor. De fyra stora integrerade bolagen svarar för av elproduktion. Andel av tysk elproduktion 2003 Impo rterad kra ft Källa: ÖPwC analys. SOU 2004:129 Rapport 2 Marknadsandel av tysk elproduktion Källa: ÖPwC analys. avreglering och privatisering pågår Den polska elmarknaden omfattar ca 14 miljoner hushåll och mindre företag. El till slutkunder har traditionellt sålts genom 29 regionala distributionsföretag. 27 av bolagen ägs av staten, medan två bolag har som ägare och tyska RWE. Utländ- ska aktörer har i stort varit utestängda från marknaden. Den polska elmarknaden är avreglerad för de största förbrukarna och förväntas vara helt avreglerad för samtliga kunder. Som ett led i avregleringen har den polska staten bjudit ut två av de regionala bolagen till försäljning. elproduktion uppgick till . Elproduk- tionen är till kolbaserad. av den producerade kraften kommer från kraftvärmeverk. Delar av den polska elmarknaden är privatiserad och ett flertal utländska aktörer bedriver verksamhet inom olika delar av den polska marknaden. hade av produktionskapaciteten privatiserats och de stora aktörerna på marknaden är Elektrim, EDF/EnBW, Electrabel och PSEG. Den polska regeringen har uttryckt att vattenkraften samt de tre största kraftverken utgör en nationell strategisk reserv. har förvärvat andelar i Elektrocieplownie Warsawskie (69,) som är den största kraftvärmeproducenten i samt GZE () som är ett distributionsbolag med cirka 1 miljon kunder. Andel av marknaden som är Peak Demand 23,207 MW PPs>0,5 MW (169) - 2,638 MW Ips (130) - 2,125 MW (72) - 30,121 MW PPs (565) - 125 MW Tariffs (URE) 33 distribution / supply companies Households (13,5m) Other , incl. Industrial (2m) Installerad kapacitet (MW) Produktion (GWh) Kraftverk och kraftvärmeverk: Källa: ÖPwC analys. Den estniska elmarknaden omfattar ca 0,5 miljoner hushåll och mindre företag. Marknaden är endast avreglerad till 10 pro- cent. saknade länge en fullständig lagstiftning inom energi- området, men infördes en marknadsorienterad energilag. beräknas större kunder kunna välja leverantör mot- svarande en marknadsandel på . ska av marknaden vara avreglerad och ska alla kunder fritt kunna välja leverantör. elproduktion uppgår till . Eesti Energia är den helt dominerande aktören. Bolaget svarar för av elproduktionen som till stor del baseras på oljeskiffer. El distri- bueras till stor del genom lokala distributionsföretag, varav något har blivit privatiserat. Ingen ytterligare privatisering planeras . Viss export av el sker. Eesti Energia äger oljeskifferutvinningsbolag, elproduktion, stamnät och lokal eldistributionen i . Det estländska avser enligt uppgift framgent att vertikalt bryta upp bolaget i flera självständiga bolag, men inga konkreta planer eller beslut har presenterats . Fortum bedriver verksamhet inom olja, kraftvärme och eldistri- bution genom . Den lettiska elmarknaden omfattar ca 0,8 miljoner hushåll och mindre företag. Elmarknaden i är avreglerad till . anslöt sig till European Energy Charter, vilken legat till grund för lagar inom energiom- rådet. elproduktion uppgår till . Det statliga bolaget svarar för nästan all produktion () och distribution av el samt kontakter med utländska elproducenter. Latvenergo producerar och distribuerar även fjärrvärme. Den lettiska elproduktionen är främst baserad på vattenkraft, som dock inte räcker för att täcka den inhemska efterfrågan. Efter EU-inträde förväntas landet avreglera elmark- naden på ett liknande sätt som övriga EU-medlemmar. industriella kunder anses vara kvalificerade köpare av energi och har därför redan fått möjlighet att välja andra elleverantör. Latvenergos infrastruktur är i behov av modernisering och den lettiska staten förväntas privatisera Latvenergo. är aktivt i genom ett dotterbolag som utvecklar energisystem. Fortum har ett antal bensinstationer och driver en egen oljeterminal i . Den litauiska elmarknaden omfattar drygt 1 miljon hushåll och mindre företag. har en ambitiös nationell energistrategi och en ny energilag trädde 1995. av marknaden är avreglerad. elproduktion uppgår till . Lietuvos Ener- gija JSC har monopol på överföring och distribution av el. Staten äger av bolaget. Viss export av el sker. Den litauiska elproduktionen består mestadels av kärnkraft från , som ägs av den litauiska staten. exporterar betydande volymer, men en förändring är att vänta då ska stängas . Sammanlagt finns sju registrerade elproducenter i . Rege- ringen avser att omstrukturera och därefter privatisera Lietuvos Energija. Större elförbrukare får ingå avtal med andra publika leverantörer till priser som är godkända av en kommission för reglering av priser och energi. avser att gradvis avreglera elmarknaden fram , då samtliga elkunder ska kunna välja leverantör. E.ON äger av Lietuvos Dujos som är ett vertikalt integrerat naturgasbolag samt andel i Lietuvos Energija som erhölls i bytesaffären HEW/. Få helt avreglerade länder i Enligt EU:s elmarknadsdirektiv ska industrikunder kunna välja leverantör från och hushållskunder från . Även och omfattas av . Endast ett fåtal länder har helt av- reglerade marknader. Andel av respektive lands slutkonsumenter med valfrihet att avälj elleverantör inom och EU per *I har av elmarknaden möjlighet att väljaelleverantör. **Inklusive . Källa: Second Benchmarking Report on the Implementation of the InternalElectricity and Gas Market (updated report incorporating Candidate Countries). Commission staff working paper, SEC (2003) 448, 16/04/2003. För att kunna bilda en gemensam europeisk elmarknad är regionala marknader ett mellansteg. och är exempel på regionala marknader. Avgränsningen styrs av befintliga över- föringsförbindelser, infrastrukturens uppbyggnad m.m. Potentiella framtida regionala elmarknader inom EU Källa: Draft Strategy Paper Medium term vision for the internal electricity market, 2003. Varje land i EU med något undantag en egen elmarknad Elanvändningen inom det utvidgade EU – EU-25 – uppgår till ca (655 GW). Förbrukningen beräknas öka till 203015. Av elproduktionen är baserad på fossila bränslen, på kärnkraft och på vattenkraft. Målet inom EU-15 är att andelen el från förnyelsebara källor skall öka till 2010. Flera länder avser att ställa om elsystemet och ersätta olja och kärnkraft med ökad användning av förnyelsebara källor samt naturgas. har som enda land beslutat att bygga ut kärnkraften. Utvecklingen drivs av miljömål och försörjningstrygghet. Olika förutsättningar för elproduktion mellan EU:s medlems- länder leder till stora skillnader i slutkundspriser. Intresset för att utjämna priserna har varit svagt. Handeln mellan medlems- länderna motsvarar endast 7 av elanvändningen. Ett antal marknadsplatser har etablerats men likviditeten är med undantag av 15 European Commission Directorate-General for Energy and Transport. European Energy and Transport Trends to 2030, January 2003. Ett skäl torde vara att överförings- förbindelserna mellan länderna är otillräckliga. Inom flera länder dominerar dessutom ett eller ett fåtal bolag elproduktionen. Överföringskapacitet (GW) och marknadspriser* (EUR/MWh) mellan regioner i EU * Avser pris baslast 2004 per Källa: PricewaterhouseCoopers och Platts. Motiv till strukturförändringar internationellt Strukturförändringar på energimarknaden uppkommer dels av att säljare önskar avyttra verksamheten, dels av att köpare önskar för- värva verksamhet. De internationella energimarknadsaktörernas motiv till att genomföra förvärv har kartlagts av PricewaterhouseCoopers under . Motiven och deras inbördes rangordning har varierat över åren. 2004 uppges de viktigaste motiven vara att öka kundbasen samt att uppnå skalfördelar, att hantera riskexponeringen. Exempel på det sistnämnda är att kombinera olika typer av produkter (el, värme, gas), eller att kombinera elför- säljning med elproduktion genom vertikal integrering. Bakom drivkrafterna ligger önskemål om dels konsolidering, dels horisontell och vertikal integration över hela värdekedjan. Intressant är dock att expansion på nya marknader uppges vara ett mindre viktig drivkraft . har detta motiv uppgivits vara ett viktigt skäl för strukturaffärer. Källa: PricewaterhouseCoopers, Supply Essentials: Utilities Global Survey 2004. Undersökningen omfattar 177 företagsledare och beslutsfattare i 56 länder i , och , , och . Skala: 1=minst viktig, 5=mest viktig. Hinder för investering internationellt Energimarknadsaktörerna är generellt sett mer försiktiga i investe- ringar jämfört . I har transaktionsvärdet på förvärv inom energiområdet minskat . Enligt undersökningar av PricewaterhouseCoopers framgår att osäkerheter i investeringarnas förutsättningar är det viktigaste skälet till att en aktör avstår från investering eller t.o.m. överväger utträde från en marknad. Aktörerna anger instabila marknadsförutsättningar och bristande transparens (exempelvis förändringar i reglering, beskattning, subventioner, politiska förut- sättningar, legala förutsättningar m.m.) som de viktigaste faktorer- na som negativt kan påverka investeringsbeslut. För är de viktigaste exemplen på politisk osäkerhet och bristande transparans: fördelar för nationella bolag icke transparant tillträde för third-party till elnäten Den nordiska marknaden bedöms i undersökningen som mer av- reglerad och omstrukturerad än andra marknader. Vidare bedöms konkurrensen ha sänkt priserna. Detta leder till att intresset för förvärv är begränsat. Faktorer som skulle kunna leda till att en aktör "avstår från investering eller lämnar en marknad" Politisk osäkerhet & instabil marknad Källa: PricewaterhouseCoopers, Supply Essentials: Utilities Global Survey 2004. Undersökningen omfattar 177 företagsledare och beslutsfattare i 56 länder i , och , , och Skala: 1=minst viktig, 5=mest viktig Sammanfattning Nordiskt och europeiskt perspektiv Enligt EU:s elmarknadsdirektiv ska industrikunder kunna välja leverantör från och hushållskunder från . I de nordiska länderna kan alla kunder fritt välja elleverantör. För att kunna bilda en gemensam europeisk elmarknad är regionala marknader ett mellansteg. och är exempel på regionala marknader. Inom flera länder i dominerar ett eller ett fåtal bolag elproduktionen. Den nordiska elproduktionen domineras av , , och Fortum. Bolagen svarar tillsammans för av den total produktionen i . (Det kan jämföras med , och Fortums andel i som uppgår till ). När det gäller elförsäljning till slutkund i har , och Fortum tillsammans en marknadsandel på . var det land som först avreglerade elmarknaden och var det möjligt för konsumenterna att fritt välja leverantör. Den norska marknaden är mer fragmenterad än den svenska. Detta kan delvis förklaras av att ägandet i är hårt reglerat, t.ex. krävs det omsättningskoncession för att få bedriva elhandel. Pro- duktionen ägs till största delen av kommuner, fylkeskommuner samt staten. I är det möjligt för kunderna att fritt välja leverantör. Omstruktureringen av branschen har inte gått lika långt som i . Ett skäl till detta är att ingen enskild aktör får äga mer av distributionsnäten än vad som motsvarar av samtliga kunder. Största elproducenterna är Fortum och PVO. Den danska elmarknaden avreglerades först . Omstruk- tureringen av marknaden har varit begränsad till följd av , dock har politisk majoritet nåtts för att liberalisera lagen. De största producenterna är Elsam och Energi E2. I har det skett stora strukturförändringar efter avregle- ringen. återstår 4 regionala, helt integrerade bolag (E.ON, RWE, och EnBW). Marknaden är dock fortfarande fragmenterad med ca 900 lokala elverk. De största producenterna är det fyra regionala bolagen (av den totala produktionen). Den polska elmarknaden är avreglerad till . I decem- ber 2005 beräknas marknaden vara helt avreglerad. och är två aktörer som bedriver verksamhet i . hade av produktionen privatiserats. I de baltiska länderna är elmarknaderna endast delvis avreglerade. är den marknad där avregleringen kommit längst (). De statliga elverken äger en stora andel av såväl produktion som distribution. Sammanfattning Nordiskt och europeiskt perspektiv Nedan görs enklare sammanfattning av undersökningen. Mål- gruppen för undersökningen finns inom kundsegmenten villa-, lägenhets-, och företagskunder.