sou · GSB3112d5 · 2005-01-01 00:00:00 — Utvärderingen skall inrikta sig på hur länsstyrelserna har axlat detta ansvar och om förbätt- ringar bör göras. Frågor om god man och förvaltare står inför en ändring av befolkningsstrukturen som kom- mer att innebära att en allt större del av befolkningen är . Det är rimligt att anta att det kommer att finnas fler äldre personer som behöver någon av de stödformer som erbjuder. Detta ställer krav på att såväl godmans- som förvaltarinstitutet täcker de behov som personer med sjukdom, psykisk störning, för- svagat hälsotillstånd eller liknande kan ha. Utredaren skall se över de stödformer som erbjuds i och inventera reformbehovet. Arbetet skall bedrivas med beaktan- de av de andra stödformer en hjälpbehövande kan få tillgång till, så- som befullmäktigade ombud, kontaktperson enligt socialtjänstlagen (2001:453) och kontaktperson enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. rekommendation om hjälpbehövande vuxna Utredaren skall ta ställning till om några ändringar i regelsystemet bör göras mot bakgrund av rekommendation om det legala skyddet för hjälpbehövande vuxna. Utseende av och behörighet för god man och förvaltare Enligt 11 kap. 4 § kan en god man utses för den som behöver hjälp med att bevaka sin rätt, förvalta sin egendom eller sörja för sin person. Om någon som befinner sig i en sådan situation som avses i 11 kap. 4 § är ur stånd att vårda sig eller sin egendom, får domstolen besluta att anordna förvaltarskap för honom eller henne. En förutsättning är dock att det inte är tillräckligt att god- manskap anordnas eller att den enskilde får hjälp på något annat mindre ingripande sätt. En rättshandling som företagits av en god man utan den enskildes samtycke men inom den angivna ramen är inte bindande för den enskilde, om inte denne på grund av sitt till- stånd varit ur stånd att ge uttryck för sin mening eller denna av annan orsak inte har kunnat inhämtas. Sedvanliga rättshandlingar inom uppdragets ram kan dock ofta anses omfattade av den enskil- des samtycke (11 kap. 5 §). En förvaltare har inom ramen för för- valtaruppdraget ensam rådighet över den enskildes egendom och företräder denne i alla angelägenheter som omfattas av uppdraget (11 kap. 9 §). En enskild skall inte fråntas sin rättshandlingsförmåga i vidare mån än vad som är befogat i det enskilda fallet. I enlighet med vad som gäller bör utgångspunkten vara att förvaltarskap skall an- ordnas bara när det inte är tillräckligt med godmanskap. kan problem uppkomma i de situationer där någon är ur stånd att uttrycka sin mening eller där denna av någon annan orsak inte kan inhämtas. Frågan är om en god man då utgör ett tillfredsställande skydd för den enskilde. Mot denna bakgrund skall det utredas om reglerna för när förvaltarskap respektive godmanskap skall anord- nas fungerar väl i praktiken. Utredaren skall överväga om det finns skäl att vidga möjligheten att anordna förvaltarskap i sådana situa- tioner. God mans eller förvaltares behörighet är inte heltäckande i för- hållande till de situationer som kan uppstå. Stödpersonerna kan ställas inför val då det framstår som oklart huruvida de får eller bör agera för den enskildes räkning, särskilt om den enskildes samtycke till en viss åtgärd inte kan inhämtas. Närliggande problem har upp- märksammats i de ovan nämnda lagstiftningsärendena om biobanker inom hälso- och sjukvården och etikprövning av forskning som av- ser människor. Exempel kan även hittas när det gäller god mans agerande i ekonomiska angelägenheter. Härvid kan erinras om att det i konvention om mänskliga rättigheter och biomedicin finns särskilda skyddsbestäm- melser för vuxna som inte kan ge sitt samtycke till forskning; i de fall en vuxen enligt lag saknar förmåga att lämna samtycke till forskning, på grund av psykiskt handikapp, sjukdom eller liknande orsak, får forskningen bara utföras med bemyndigande av hans eller hennes ställföreträdare eller av en myndighet, person eller instans som lagen anger. Utredaren skall redovisa var gränserna går för gode mäns och förvaltares behörighet enligt gällande rätt och hur reglerna tilläm- pas. Utredaren skall undersöka om det finns behov av att förtydliga och eventuellt revidera godmans- och förvaltarinstituten i fråga om behörigheten. Utredaren skall därvid ta ställning till om det är möj- ligt att låta godmans- och förvaltarinstituten innefatta en vidare be- hörighet än vad som är fallet i fråga om t.ex. vård- och omsorgs- insatser och forskningsmedverkan när den enskildes samtycke på grund av sjukdom, psykisk störning eller liknande förhållande inte kan inhämtas. I utredarens uppdrag ingår även att föreslå alternativ till utvidgning av de stödformer som ges i när det gäller frågor om samtycke i dessa sammanhang, t.ex. en ny form av legala ställföreträdare, för det fall godmans- och förvaltarinstituten inte bedöms kunna inrymma sådana uppgifter. En särskild fråga är vilken roll anhöriga kan spela i detta sammanhang. är om, och i så fall hur, s.k. livstestamenten kan utgöra ett komple- ment till en legal ställföreträdare vid vård i livets slutskede. mäns och förvaltares lämplighet och kvalifikationer Bestämmelser om de krav som kan ställas på gode män och förval- tare ges i 11 kap. 12 § . Till god man eller förvaltare skall utses en rättrådig, erfaren och i övrigt lämplig man eller kvinna. I bl.a. brev till och massmedia har kritik riktats mot gode män och förvaltare som inte utför sina sysslor på ett korrekt sätt. Man menar att gode män och förvaltare i vissa fall visar bristande engagemang i de hjälpbehövandes situation, ibland för att de har en större mängd uppdrag, eller att den hjälpbehövan- des utsatta ställning missbrukas av just den person som är utsedd att hjälpa honom eller henne. I många sammanhang har gode män och förvaltare själva pekat på att de saknar den kunskap och utbild- ning som krävs för att kunna ge den hjälp som stödformerna syftar till. För att godmans- och förvaltarinstituten skall betraktas som tillförlitliga alternativ för att bereda stöd åt hjälpbehövande måste tillgången på kvalificerade gode män och förvaltare säkras. Även om det är naturligt att många av dem som utses för uppdraget kommer i fråga i egenskap av anhöriga till den enskilde, finns det anledning att särskilt se över rekryterings- och tillsättningsförfarandet. Utre- daren skall i denna del undersöka vilka åtgärder som är möjliga att vidta för att garantera tillgången på kvalificerade och lämpliga gode män och förvaltare. Bland de frågor som utredaren skall ta ställning till hör om samordning bör ske av de utbildningsinsatser som ges och vilket organ som i så fall bör ansvara för detta. En annan fråga är om de gode männen och förvaltarna har det stöd som be- hövs för att utföra uppdraget på ett sätt som gagnar den hjälpbe- hövande. Utredaren skall vidare undersöka vilka möjligheter den hjälp- behövande har att påverka valet av god man eller förvaltare samt vilka möjligheter den hjälpbehövande har att ta initiativ till byte om han eller hon inte är nöjd med eller har förtroende för sin gode man eller förvaltare. Om den hjälpbehövandes möjligheter till inflytande bedöms vara otillräckliga, skall förslag till förbättringar läggas fram. I detta sammanhang bör uppmärksamhet även riktas mot överför- myndarnas möjligheter att ta initiativ till att entlediga en god man eller förvaltare som inte är lämplig att inneha uppdraget. utredas om den skyldighet som finns för myndigheter att lämna överförmyndaren upplysningar om missförhållanden och andra om- ständigheter som kan vara av betydelse i tillsynsverksamheten är till- räcklig eller om underrättelseskyldigheten bör utvidgas (jfr 16 kap. 10 § ). Arvode och ersättning för utgifter Även frågor om arvode och ersättning för utgifter skall utredas. Enligt 12 kap. 16 § har gode män och förvaltare rätt till ett skäligt arvode för uppdraget och ersättning för de utgifter som varit skäligen påkallade för uppdragets fullgörande. Om den enskildes beräknade inkomst eller tillgångar överstiger två gånger prisbasbeloppet enligt lagen om allmän försäkring under det år uppdraget utfördes, skall enligt huvudregeln arvodet eller ersätt- ningen betalas med den enskildes medel. I annat fall skall arvodet och ersättningen betalas av kommunen. Kritik har riktats mot att gode män och förvaltare av olika an- ledningar inte ersätts i tillräcklig utsträckning för det arbete de lägger ned på uppdraget, som många uppbär ersättning från ett så stort antal enskilda att det kan ifrågasättas om inte deras arbete skall betraktas som yrkesutövning. Därutöver har det fram- förts kritik mot att hjälpbehövande kan drabbas onödigt hårt i eko- nomiskt hänseende på grund av sitt stödbehov. Utredaren skall se över principerna för ersättningssystemet och ta ställning till om ändringar bör göras av hänsyn till dels de hjälp- behövandes situation, dels de gode männens och förvaltarnas an- språk på ersättning för nedlagd tid och utfört arbete. Utredarens utgångspunkt skall vara att uppdragen, liksom , skall präglas av ett betydande mått av ideell verksamhet. Utredaren skall också överväga om en annan ordning än den nu- varande bör införas när det gäller utbetalningar av arvoden till gode män och förvaltare (jfr 2000/01:LU15 s. 27 f.). Rättsskydd för personer med nedsatt beslutsförmåga Innan domstolen anordnar godmanskap eller förvaltarskap har det ofta ställts en diagnos över den sjukdom eller det tillstånd som gör att den enskilde är i behov av hjälp. Detta gäller inte minst personer med någon form av demenssjukdom. Personer med demenssjuk- domar kan ibland i den tidiga sjukdomsfasen till det yttre uppvisa bibehållen handlingskraft och ett beteende som inte antyder någon nedsatt beslutsförmåga trots att de har problem att inse innebörden av sina handlingar. Uppmärksamhet har riktats mot att personer utan tydlig diagnos företar rättshandlingar som är till men för per- sonen eller dennes anhöriga. Inte så sällan ifrågasätts avtal och testa- menten i efterhand, dvs. sedan diagnos ställts. I lagstiftningen finns bestämmelser som syftar till att begränsa konsekvenserna av att personer med bristande rättshandlingsför- måga ingår avtal. Enligt lagen (1924:323) om verkan av avtal, som slutits under påverkan av en psykisk störning är ett avtal som någon har ingått under påverkan av en psykisk störning ogiltigt. Även andra bestämmelser kan vara tillämpliga, t.ex. 33 § avtalslagen. Vidare kan nämnas att ett testamente inte gäller om det har upprättats under påverkan av en psykisk störning (13 kap. 2 § ). Sannolikt fyller lagstiftningen sin funktion väl. Utredaren skall dock se över de bestämmelser som finns på området. Om det finns oklarheter eller brister, skall utredaren överväga i vad mån lag- ändringar bör göras för att svara mot behovet att värna dessa per- soners rättsskydd utan att det för den skull går ut över motpartens berättigade intressen. Äldre, funktionshindrade och sjuka personer, särskilt de med nedsatt beslutsförmåga, kan ha svårt att hävda sin rätt även i andra sammanhang än när de företar rättshandlingar. Detta gäller bl.a. i samband med anmälningar om våld och övergrepp. För att brott riktade mot denna grupp skall kunna uppdagas krävs ofta en sär- skild lyhördhet hos närstående eller vårdpersonal. Inte minst är det av betydelse att kommunikationen mellan berörda myndigheter fungerar väl så att den enskilde kan få hjälp att göra en anmälan och åstadkomma en prövning av denna. Utredaren skall undersöka om det, för att förbättra den hjälpbehövandes möjligheter att komma till rätta med våld och övergrepp, finns behov av ändrade bestäm- melser i fråga om t.ex. myndigheters skyldighet att lämna uppgifter till andra myndigheter. Även reglerna om rätt till åtal i 20 kap. 14 § kan behöva justeras. En särskild fråga är vilken roll en god man eller förvaltare kan eller bör spela i dessa situationer. Alternativ till god man och förvaltare Om en hjälpbehövande enskild förstår sin situation men inte klarar av att genomföra de uppgifter han eller hon har föresatt sig, kan utfärdande av fullmakt i vissa avseenden vara ett alternativ till anordnande av godmanskap eller förvaltarskap. Detta gäller särskilt för personer som noga har valt fullmaktstagare och klargjort deras uppdrag. Utfärdande av fullmakter av generell karaktär skulle möjligen kunna ses som ett alternativ till godmans- eller förvaltarinstitutet. Fullmaktsgivaren skulle i en sådan fullmakt kunna ge till känna hur han eller hon önskar att vederbörandes angelägenheter eller person skall tas om hand då han eller hon på grund av t.ex. sjukdom inte klarar av detta längre och kanske inte ens är kapabel att utfärda en fullmakt. En fördel kan vara att fullmakts- givaren därmed själv pekar ut den person som skall utöva full- maktsförordnandet – kanske en familjemedlem eller en utanför- stående, neutral person – när sjukdomstillståndet inträder. Ut- färdande av fullmakter för framtiden är förknippat med risker. Den enskildes möjligheter att återkalla fullmakten är av natur- liga skäl inskränkta. Vidare kan insynen i den enskildes förhållan- den bli lidande. I flera anglosaxiska länder finns lagstiftning på området, som där går under begreppen "continuing powers of attorney", "durable powers of attorney" eller "enduring powers of attorney". Även i om det internationella skyddet för vuxna (Convention of 13 January 2000 on the International Protection of Adults, se särskilt artikel 15) finns regler om fullmakter av detta slag. Utredaren skall ta ställning till om fullmakter av detta slag kan vara ett gångbart komplement till stödformerna i . Om utfallet i denna del blir positivt, skall utredaren överväga om ett sådant institut bör formaliseras och ge förslag till nödvändig lagstiftning på området. har situationen för barn som kommer till utan sina föräldrar eller andra vårdnadshavare uppmärksammats. Regeringen har uppdragit åt och Social- styrelsen att gemensamt och i samråd med och förbättra mottagandet av barn i sådana situa- tioner. I syfte att förbättra det rättsliga skyddet för i första hand ensam- kommande barn utvidgades möjligheten att förordna god man för utomnordiska barn. Utredaren skall följa upp lagändring- arna och överväga om ytterligare åtgärder behöver vidtas för att stärka skyddet för de ensamkommande barnen. Ett flertal skrivelser och brev har kommit in till Justitiedeparte- mentet med synpunkter på nuvarande lagstiftning på området. De ärenden som sålunda finns i departementet skall i den mån det bedöms lämpligt och i samråd med utredaren över- lämnas till denne. Utredaren får även ta upp andra frågor om för- myndare, god man och förvaltare som aktualiseras under utred- ningsarbetet om det bedöms motiverat. Arbetsmetoder och redovisning av uppdraget Utredaren skall redovisa och beakta gällande rätt och lagstiftnings- arbete i , , och på förmynderskaps- lagstiftningens område. Vidare skall utredaren i den mån det anses lämpligt samverka med den arbetsgrupp, tillsatt av regeringen, som har getts i uppdrag att kartlägga förhållanden i samhället för perso- ner med demenssjukdom och deras anhöriga. Utredaren skall även följa och beakta arbetet och redovisningen av det uppdrag som regeringen gav till och Social- styrelsen om att förbättra mottagandet av barn från annat land som kommer till utan någon vårdnadshavare. Utredaren skall föreslå de författningsändringar som bedöms behövliga. Om förslagen påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting eller enskilda, skall en beräkning av dessa kostnader redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäkts- minskningar för staten, kommuner eller landsting, skall utredaren föreslå en finansiering. Om förslagen innebär ändrade åtaganden eller ambitioner för kommunsektorn, skall en reglering ske enligt finansieringsprincipen (se prop. 1993/94:150, bilaga 7, avsnitt 2.5.1). Uppdraget skall redovisas . Om utredaren anser det lämpligt, kan någon eller några delar av uppdraget redo- visas i ett eller flera delbetänkanden. Tilläggsdirektiv till Utredningen om för- myndare, gode män och förvaltare (Ju 2002:04) Beslut vid regeringssammanträde . Utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare skall med förtur behandla frågan om det rättsliga skyddet för s.k. ensam- kommande barn. Utredningen skall i ett delbetänkande redovisa resultatet av sitt arbete i denna del. Med stöd av regeringens bemyndigande (dir. 2002:55) tillkallade chefen för en särskild utredare med uppdrag att bl.a. utvärdera förmynderskapsreform. I upp- draget ingick även att överväga frågan om det rättsliga skyddet be- höver stärkas för sådana barn som kommer till utan sina föräldrar eller andra vårdnadshavare (ensamkommande barn). Ut- redningen skall enligt direktiven redovisa resultatet av arbetet . Utredningen skall redovisa den del av uppdraget som gäller frågan om ensamkommande barn. Tilläggsdirektiv till Utredningen om för- myndare, gode män och förvaltare (Ju 2002:04) Beslut vid regeringssammanträde . Förlängd tid för uppdraget Med stöd av regeringens bemyndigande (dir. 2002:55) tillkallade chefen för en särskild utredare med uppdrag att bl.a. utvärdera förmynderskapsreform. Utred- ningen, som har antagit namnet Utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare, skulle enligt direktiven redovisa resultatet av arbetet . I enlighet med därefter beslutade tilläggsdirektiv (dir. 2003:23) har utredningen redovisat vissa delar av uppdraget i delbetänkandet God man för ensamkommande flyktingbarn (SOU 2003:51). Tiden för redovisning av uppdraget i övrigt förlängs, vilket inne- bär att utredningen skall redovisa resultatet av sitt arbete . Fremtidsfuldmagter – et nyt retsinstitut1 Af adj. professor, dr. jur. , . Senil demente og andre handicappedes retsstilling er et vigtigt aktuelt emne i de nordiske lande. Befolkningen bliver stadig ældre, og dermed øges antallet af dem, der ikke længere er i stand til at varetage egne anliggender. Et nyt juridisk emne ældre- eller handicap- ret er ved at udvikle sig med personretlige grundelementer, men med betydelige grænseflader til social- og sundhedsretten. Der er nylige privatretlige love i og , henholdsvis værge- målsloven fra 1995 og lagen fra 1999 om förmynderverksamhet. Et norsk vergemålsutvalg er ved at afslutte sit arbejde, og det samme er f.d. hovrättspresident , som i er udpeget som utredare om förmyndare, gode män og förvaltare til at vurdere reformen fra 1995. Jeg er blevet bedt om at bistå svenskerne som ekspert. er baggrunden for denne redegørelse, som beskæftiger sig med en ny fuldmagtsmulighed. Begrebet fremtidsfuldmagter er Bo Broomés forslag. Jeg har selv tidligere forsøgt mig med ordene vedvarende fuldmagter, som er anvendt i direktiverne til det norske vergemålsutvalg. De dækker det, der i kaldes Continuing , 1 Bidrag til de lege, Familjerättslige studier, till professor , i , 2003 – lettere omskrevet og udvidet i , navnlig som følge af et nyt engelsk lovforslag og et oplæg til overvejelser om ændring af en amerikansk modellov. forkortet CPA, eller Enduring , forkortet EPA, og i benævnes Durable . I den australske enkeltstat anvendes betegnelsen Protected . I er nylig yderligere indført Welfare , forkortet WPA, og i et engelsk lovforslag fra sommeren 2003 findes et nyt udtryk Lasting , forkortet LPA, som begge skal dække person- lige anliggender. I er begrebet Vorsorgevollmacht. Det er fuldmagter, som skal have virkning, efter at udstederen varigt er blevet ude af stand til at handle fornuftmæssigt og dermed er afskåret fra selv varetage sine anliggender. Navnlig i en række engelsktalende lande findes lovregler om sådanne fuldmagter. De er et alternativ til offentligt udpegede repræsentanter svarende til danske og norske værger samt de svenske förvaltare og gode män. I de senere år har jeg i flere artikler beskæftiget mig med emnet, herunder efter studier af engelsk ret, se litteraturlisten nedenfor. Baggrunden for at tage emnet op igen er, at jeg senere har samlet skotsk, australsk og amerikansk materiale, at jeg ønsker at udbrede kendskabet til ordningen, og at jeg har fundet det hensigtsmæssigt at sammenfatte de udenlandske erfaringer, jeg har læst om, samt mine overvejelser med henblik på norske og svenske reformover- vejelser. I det følgende afholder jeg mig fra at behandle en række materielle dispositioner, som kan træffes med henblik efter, at man har mistet evnen til at træffe beslutninger. Det gælder de såkaldte livstestamenter og organdonation. Heller ikke de legale bemyndi- gelser til familiemedlemmer til at give samtykke, som findes f.eks. i den danske lov om patienters retsstilling, omtales. Når fremtidsfuldmagter efter min opfattelse er interessante i nordiske sammenhænge, er baggrunden, at det forekommer rimeligt at udstrække selvbestemmelsesadgangen eller viljesprincippet til dette vigtige område og dermed i nogen grad at privatisere det. er muligheden knapt lovreguleret i de nordiske lande, og rets- tilstanden er ikke afklaret, se nedenfor under pkt. Meget taler for at give ældre og syge mulighed for og måske en opfordring til selv i private at tilrettelægge, hvad der skal ske, når de ikke længere kan varetage deres anliggender. udnyttes som en forsigtighedsforanstaltning med henblik på uventede sygdomme eller ulykker og dermed være aktuel f.eks. i forbindelse med testamentsoprettelse. Dermed bliver der mulighed for at bestemme over egne anliggender også i denne situation. Navnlig er det betryggende for den, der udpeger en sådan fuld- mægtig, at vide, at det er en person, vedkommende kender, har tillid til, og som må påregnes loyalt at varetage vedkommendes interesser. Der kan udpeges en eller flere blandt de nærpårørende eller en professionel, som måske nu virker som advokat eller revisor for vedkommende. I forbindelse med oprettelsen kan fremtiden drøftes med den kommende fuldmægtig, f.eks. med henblik på at sikre en ægtefælle eller samlever. Samtidig undgås, at formuen skal admini- streres og anbringes efter de særlige regler, som gælder, hvis det offentlige har iværksat en repræsentationsordning. I australsk teori fremhæves som en yderligere fordel, at der er let tilgængelige formularer forsynet med oplysende noter og anvisninger, så ud- pegningen sædvanligvis kan ske uden advokatbistand. Med dokumentet kan fuldmægtigen disponere, straks tilstanden er indtrådt, og når det bliver aktuelt at træffe beslutninger, uden at det er nødvendigt at afvente en sagsbehandling samt en offentlig myndigheds beslutning, herunder af om der er behov for indgriben. Fuldmagten giver udadtil, måske sammen med en lægeerklæring om fuldmagtsgiverens helbred, den fornødne dokumentation, som fuld- mægtigen kan forevise i pengeinstitutter og andetsteds. Udnyttelsen af ordningen giver udstederen større sikkerhed for ikke at blive inddraget under en offentlig ordning, fordi fuldmagten kan og sikkert ofte vil opfylde behovet. De pårørende undgår at skulle tage et måske for dem ubehageligt initiativ over for myndig- hederne og at skulle gennem en sag for at få udpeget en til at dispo- nere. Den potentielle danske målgruppe for den nye type fuldmagter blev vurderet af det danske værgemålsudvalg, som i begyndelsen af 1990-erne skønnede, at der med et indbyggertal på godt 5 mio. var 25–30.000 svært demente, 10–15.000 sindssyge, hovedsageligt skizofrene, og et tilsvarende antal psykisk udviklingshæmmede. Det skønnedes således, at over 40.000 danske opfyldte betingelserne for at få en værge og dermed for, at der kunne gøres brug af en fremtidsfuldmagt. I et engelsk lovforslag fra 2003 antages, at ud af en befolkning på omkring 50 mio. lider mere end 700.000 af demens, og at tallet sandsynligvis vil stige til omkring 840.000 i 2021. Omkring 145.000 voksne har alvorlige og dybe learning disabilites, som er betegnelsen for det, der i kaldes hæmmet psykisk udvikling. På et eller andet tidspunkt i livet vil af den engelske befolkning lide af schizofreni, vil få en manisk depression og have en alvorlig klinisk depression.