sou · GSB31d2 · 2005-01-01 00:00:00 — I första stycket anges de tre grupper som programmet i första hand vänder sig till nämligen bevispersoner, anställda inom rätts- väsendet och närstående till nu nämnda personer. Vad som avses med bevispersoner definieras i 2 §. Med anställda inom rättsväsendet avses personal t.ex. inom polisen, åklagarväsendet, domstolsväsendet, kriminalvården, , kronofogden och tullen. I andra stycket ges en möjlighet att tillämpa programmet även beträffande andra utsatta personer och deras närstående. Det kan handla om politiker, journalister och andra kända personer. också handla om informatörer som tipsar polisen liksom om parter och andra i ett civilmål. En förutsättning för att programmet skall tillämpas är dock att det föreligger särskilda skäl, t.ex. att den en- skilde redan har utsatts för ett angrepp eller att hotbilden är extrem. I bestämmelsen anges den hotbild som måste föreligga för att pro- grammet skall tillämpas. Frågan har behandlats i avsnitt 7.2.1. För att en person skall beviljas inträde i programmet skall det föreligga en påtaglig risk för brottslighet som riktar sig mot dennes eller en närståendes liv, hälsa, frihet eller frid. Med uttrycket påtaglig avses att risken för brottsligt angrepp skall vara konkret och ligga nära till hands. Tidsmässigt behöver detta inte innebära att angreppet förväntas eller veckorna utan det kan röra sig om . Hotet skall vara objektivt konstaterbart. Det räcker alltså inte att den enskilde anser sig hotad eller förföljd. Något krav på att brottsligheten skall vara allvarlig ställs inte upp för programmets tillämpning. Det torde emellertid stå klart att inte vilka brott som helst bör kunna aktualisera ett inträde. Det spelar inte någon roll om risken för brottsligt angrepp avser t.ex. en bevisperson själv eller dennes närstående. Programmet kan tillämpas i båda fallen. Paragrafen anger övriga förutsättningar som måste föreligga för att programmet skall få tillämpas. I första stycket anges vad som skall vara uppfyllt beträffande en bevisperson och i andra stycket anges vad som skall vara uppfyllt beträffande andra personer. Bestäm- melsen har behandlats utförligt i avsnitt 7.2.3. 6 och 7 §§ I dessa paragrafer fastslås ansvaret för programmet. Bestämmelser- na har behandlats i avsnitt 7.1.4 och 7.3.1. Att polisen har huvudansvaret för programmet framgår av 6 §. Hur polisens arbete närmare skall organiseras regleras dock inte i lagen utan detta bör ankomma på RPS att bestämma. Vi har emeller- tid förutsatt att särskilda personsäkerhetsenheter skall inrättas. Även kriminalvården har ett visst ansvar för programmet. Det ansvaret omfattar enligt 7 § dem som undergår verkställighet av fängelse. Detta innebär att kriminalvården ansvarar för programmet från det att verkställigheten inleds. Detta gäller oavsett om den in- ledande verkställigheten sker på häkte eller anstalt. Kriminalvårdens ansvar omfattar inte bara intagna i anstalt utan även verkställighet som sker genom intensivövervakning med elektronisk kontroll. Kriminalvårdens ansvar sträcker sig fram till den villkorliga fri- givningen och innefattar permissioner och frigång. Polisen har dock ansvar för intagen som vistas utanför anstalten med stöd av 34 § KvaL. Kvarstår hotbilden efter den villkorliga frigivningen, övergår ansvaret för programmets fortsatta handläggning på polisen. Har den dömde anhöriga och är de också intagna i programmet, ligger ansvaret för dem på polisen . Vid verkställighet av andra påföljder än fängelse ansvarar polisen för programmet. Detta gäller t.ex. vid villkorlig dom och skydds- tillsyn liksom vid rättspsykiatrisk vård och sluten ungdomsvård. I sådana fall bör naturligtvis samråd ske mellan polisen och andra berörda myndigheter, t.ex. sjukvården. Paragrafen reglerar samarbetet mellan polisen och kriminalvården och andra samhällsorgan i ett ärende enligt personsäkerhetslagen. Bestämmelsen har behandlats utförligt i avsnitt 7.3.2. I bestämmelsen anges hur frågan om programmets tillämpning kan initieras. Den har behandlats i avsnitt 7.4.1. Den vanligaste situationen torde vara att behovet kommer fram i samband med en brottsutredning hos polisen. Frågan om inträde får därför enligt den aktuella bestämmelsen tas upp självmant av polisen. Den enhet som utreder brottet gör en preliminär hotbilds- bedömning och aktualiserar sedan frågan om inträde i programmet. Leds förundersökningen av en åklagare, bör självklart samråd först ske med denne. Detta är betydelsefullt t.ex. för bedömningen av värdet av de uppgifter en bevisperson lämnar. Själva beslutet om inträde fattas sedan hos en sådan särskild enhet inom polisen som vi förutsätter kommer att inrättas. Motsvarande situation kan uppstå också i samband med brotts- utredningar hos andra myndigheter t.ex. och tullen. Dessa myndigheter har därför enligt paragrafen rätt att ansöka om inträde för en hotad person. Uppstår behov av att tillämpa programmet beträffande en person som verkställer ett fängelsestraff, har vidare kriminalvården rätt att ansöka om inträde. Även om ansvaret för handläggningen av pro- grammet i ett sådant fall normalt ankommer på kriminalvården, är det polisen som fattar beslut om inträde. En ansökan om inträde i programmet får göras också av den som önskar skydd i programmet. Detta kan bli aktuellt bl.a. i de fall hotet inte har koppling till en pågående förundersökning. Som framgått ovan ankommer det på RPS att närmare besluta om polisens organisation rörande programmet, t.ex. vilka polismyndig- heter som skall handlägga personsäkerhetsärenden. I första stycket sägs därför endast att ansökan om inträde skall göras hos en polis- myndighet. I andra stycket föreskrivs att ansökan skall innehålla uppgifter om den enskilde i de hänseenden som avses i 3–5 §§, dvs. personkrets, hotbild och övriga förutsättningar för programmets tillämpning. Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.4.2. I första stycket sägs att en ansökan om inträde skall prövas skynd- samt. Det kan dock ta för polisen att få fram ett ordentligt beslutsunderlag, innefattande t.ex. hotbildsbedömning och psykolog- bedömning. bör den hotade bli föremål för erforderliga skyddsåtgärder från polisens sida. Är förutsättningarna i 3–5 §§ uppfyllda, skall enligt andra stycket inträde beviljas. I bestämmelsen föreskrivs att polisen får ställa upp villkor för programmets genomförande som den enskilde är skyldig att följa. Paragrafen har behandlats närmare i avsnitt 7.4.3. Paragrafen reglerar innehållet i programmet. Den som beviljats inträde skall enligt första stycket få hjälp med de säkerhetsåtgärder som bedöms nödvändiga och möjliga att genomföra. Detta innebär att polisen eller kriminalvården i varje särskilt fall skall skräddarsy säkerhetsarbetet beroende på omständig- heterna. Det torde regelmässigt bli aktuellt att vidta en rad olika åtgärder. Basutbudet av åtgärder har ingående beskrivits i avsnitt 7.5.2. Också vår berättelse i kapitel 2 innehåller flera exempel på vanliga säkerhetsåtgärder. För att programmet skall lyckas krävs ofta insatser också från andra myndigheter och samhällsorgan. I andra stycket fastslås därför att den enskilde skall få hjälp även med myndighetskontakter och annat som krävs för att genomföra programmet. För en närmare redogörelse och exempel i denna del se avsnitten 7.3.2 och 7.5.2 samt kapitel 2. Bestämmelsen reglerar utträde ur programmet. Beslut om utträde får fattas om någon av förutsättningarna för att tillämpa det inte längre föreligger. Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.6. Som framgått ovan ankommer det på RPS att närmare besluta om polisens organisation rörande programmet, t.ex. vilka polismyndig- heter som skall handlägga personsäkerhetsärenden. I bestämmelsen sägs därför endast att beslut om utträde får fattas av en polis- myndighet. I paragrafen regleras möjligheterna att överklaga ett avslagsbeslut på en ansökan om inträde i programmet eller ett beslut om utträde ur programmet. Lagrummet har behandlats i avsnitt 7.7. I avvaktan på ett slutligt beslut från RPS kan det av säkerhetsskäl vara lämpligt att polisen vidtar någon form av skyddsåtgärd. I bestämmelsen föreskrivs att regeringen eller den myndighet som regeringen beslutar får meddela närmare föreskrifter om vilka polis- myndigheter som skall ansvara för programmet och lagens tillämp- ning i övrigt. 11.2Förslaget till lag om personsäkerhetsersättning Paragrafen reglerar den personkrets som kan få den nya statliga ersättningen, personsäkerhetsersättning. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.4.2. I första stycket fastslås att den som är föremål för åtgärder enligt bestämmelserna i personsäkerhetslagen (200x:xx) har rätt till per- sonsäkerhetsersättning. Ett inträde i programmet kommer som regel att medföra stora förändringar i den hotades liv och få ekonomiska konsekvenser. Den nya ersättningen underlättar för den enskilde att genomföra de flyttningar och andra åtgärder som polisen anser nödvändiga för att erforderlig säkerhet skall uppnås. Enligt andra stycket kan ersättning utgå även till personer utanför programmet som riskerar att utsättas för brottslighet som riktar sig mot liv, hälsa, frihet eller frid. Det kan finnas situationer där pro- grammet av någon anledning inte är tillämpligt men där hotbilden kräver lika långtgående säkerhetsåtgärder med höjda levnadskostnader som följd, t.ex. mycket allvarliga fall av våld i nära relationer. Något krav på att den hotade har bytt identitet ställas inte upp utan möjlig- heten står öppen också för t.ex. kvarskrivna personer. Det måste dock föreligga synnerliga skäl för att ersättning skall utgå. Härmed avses att situationen vid en samlad bedömning framstår som lika allvarlig som ett ärende i programmet. I bestämmelsen regleras de poster som är ersättningsgilla. Dessa har behandlats utförligt i avsnitt 8.4.3. De brottsförebyggande åtgärder som avses i bestämmelsen skall ta sikte på brottslighet som riktar sig mot liv, hälsa, frihet eller frid. Det måste vidare finnas ett samband mellan en aktuell brotts- förebyggande åtgärd och en utgift eller förlust. En flyttkostnad ersätts t.ex. endast om flyttningen genomförs på grund av det hot som den enskilde är utsatt för. Ersättning skall enligt bestämmelsen lämnas i skälig utsträckning. Häri ligger att de vidtagna åtgärderna som orsakat kostnaderna måste stå i proportion till det faktiska skyddsbehovet för att ersättning skall utgå. Den nämnda flyttningen måste med andra ord framstå som en nödvändig säkerhetsåtgärd för att den enskilde skall få ersättning för flyttkostnaden. När personsäkerhetsersättning bestäms skall andra möjligheter till ersättning beaktas. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.4.3. Personsäkerhetsersättning fastställs i form av engångsbelopp. Ersätt- ningen är vidare maximerad. Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.4.3. Ärende om personsäkerhetsersättning prövas av Brottsoffermyndig- heten. Bakgrunden till bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.4.4. 6 och 7 §§ Beträffande prövningen av ärende om personsäkerhetsersättning gäller vad som sägs om ärende om brottsskadeersättning i 12–15 §§ brottsskadelagen (1978:413) i tillämpliga delar. att muntlig förhandling kan hållas och att beslut inte får överklagas. En särskild bestämmelse om ansökningstid rörande person- säkerhetsersättning har bedömts nödvändig (jfr 14 § brottsskade- lagen ang ansökningstid rörande brottsskadeersättning). En sådan har tagits in i 6 §. Ansökan om personsäkerhetsersättning skall göras från det att utgiften eller förlusten uppstod. En motsvarande bestämmelse gäller för brottsskadeersättning, se 16 § brottsskadelagen. Regeln skall förhindra att den enskilde över- låter sitt anspråk på ersättning till underpris. Bakgrunden till bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.4.5. En liknande bestämmelse gäller för brottsskadeersättning, se 17 § brottsskadelagen. 11.3Förslaget till lag om behörig domstol vid sekretess för personuppgifter Lagen har behandlats i avsnitt 9.2.7. Den innehåller en subsidiär forumregel för fall där en forumregel om hemvistort eller folkbok- föringsort egentligen är tillämplig. Sådana bestämmelser finns i flera olika lagar beträffande både tvistemål och domstolsärenden (se avsnitt 9.2.2. Lagen kan tillämpas om en kärande vill väcka talan mot en sva- rande vid dennes hemvistforum men sekretess gäller för svarandens personuppgifter hos eller RPS. Orsaken kan vara att svaranden har sekretessmarkering eller fingerad identitet. Käranden kan då med stöd av den nya lagen i stället väcka talan vid en annan tingsrätt. Lagen är tillämplig även om det är käranden själv som har skyddade uppgifter och talan egentligen skulle väckas vid kärandens eget forum, t.ex. då ett barn väcker talan mot en man i ett mål om fast- ställande av faderskap. För att undvika att kärandens bostadsort avslöjas kan annat forum i en sådan situation väljas enligt den nya lagen. Situationen är densamma i de familjemål där barnets hemvist är avgörande men barnet inte är part, t.ex. vårdnadsmål. Den nya lagen är tillämplig också i en sådan situation. Har barnet skyddade uppgifter, kan målet alltså handläggs på annan ort än barnets bostadsort. Vilken eller vilka tingsrätter som skall vara behöriga att pröva mål och ärenden enligt den nya lagen bestäms av regeringen. Det ankommer på den som väcker talan med stöd av den nya lagen att ange skälen för detta. En kärande som inte fått fram upp- gift om svarandens adress måste också redogöra för sina ansträng- ningar (se 33 kap. 1 och 10 §§). Angående domstolens utredningsansvar för att få fram skyddade adressuppgifter för delgivningsändamål, se avsnitt 9.2.3. 11.4Förslaget till lag om ändring i 36 kap. 6 § Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.9. En person som skyddas i programmet eller arbetar med det skall inte behöva avslöja uppgifter om programmet under ett förhör i samband med en rättegång. Därför införs en möjlighet för den som hörs som vittne att vägra yttra sig om omständigheter som hänför sig till programmet. Enligt gällande lydelse av 36 kap. 6 § RB har ett vittne rätt att vägra yttra sig om omständigheter som skulle innebära att en yrkes- hemlighet uppenbaras, om inte synnerlig anledning förekommer att vittnet hörs därom. Ett motsvarande undantag görs även vad gäller rätten att vägra yttra sig om programmet. Vid bedömningen av om det föreligger synnerlig anledning får domstolen, för det fall uppgiften bedöms ha relevans i målet, göra en avvägning mellan vikten av en fullständig utredning och andra omständligheter, t.ex. säkerheten för en hotad person. 11.5Förslaget till lag om ändring i 21 kap. 1 § Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 9.2.7. Ansökan om verkställighet rörande vårdnad, boende och umgänge söks normalt hos länsrätten i det län där den som har hand om barnet är bosatt. Den nya bestämmelsen i fjärde stycket innebär att, om sekretess gäller för motpartens eller barnets personuppgifter, verkställighet får sökas hos annan länsrätt. Vilken eller vilka läns- rätter som är behöriga bestäms av regeringen. 11.6Förslaget till lag om ändring i lagen om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. 5 och 8 §§ Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 7.10.2. Ändringarna innebär att det blir möjligt att verkställa ett frihetsstraff i ett annat nordiskt land, om det finns en hotbild mot den dömde. 11.7Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen 5 kap. 8 § och 7 kap. 15 § Paragraferna har behandlats i avsnitt 7.8.2. Bestämmelsen i 5 kap. 8 § avser framför allt uppgifter om polisens arbete med programmet såsom metoder och rutiner, skyddade boenden, handläggarnas namn osv. Regeln i 7 kap. 15 § tredje stycket avser uppgifter om enskilds per- sonliga förhållanden som hänför sig till ärende enligt personsäkerhets- lagen eller lagen om personsäkerhetsersättning, t.ex. uppgift om att en viss person har beviljats inträde i programmet eller var han eller hon hålls gömd. Reglerna är tillämpliga inom hela den offentliga förvaltningen. På så sätt är uppgifterna skyddade i all myndighetsverksamhet där de förekommer oavsett hur de har hamnat där, t.ex. om den enskilde själv har lämnat uppgifter till en myndighet. Det ligger ett ansvar både på polisen och den enskilde att vid kontakter med andra myndig- heter upplysa om att de nya sekretessbestämmelserna är tillämpliga. Skaderekvisitet i bestämmelserna är omvänt, dvs. det föreligger presumtion för sekretess. Endast om det står klart att uppgiften kan röjas utan fara för att verksamheten skadas eller utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men, får uppgiften lämnas ut. Med hänsyn till programverksamhetens art har sekretessen inte tidsbegränsats. 7 kap. 21 § Ändringen är en följd av att det införs en möjlighet för hotade per- soner att verkställa ett frihetsstraff i ett annat nordiskt land (se avsnitt 7.10.2). Den nya sekretessbestämmelsen avser beslut i ärende enligt 5 § lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. 11.8Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen 8 kap. 30 a § Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.4.5. Skydd av bevispersoner m.fl. Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare skall utforma ramen för ett program till skydd för bevispersoner m.fl. och föreslå den lagstiftning som behövs. Förslaget skall utformas med utgångspunkt i Nationellt handlingsprogram för skydd av bevispersoner. Utredaren skall överväga hur den personkrets som kan komma att omfattas av ett skyddsprogram skall avgränsas. Utredaren skall vidare överväga frågan om ersättning skall kunna lämnas till bevis- personer m.fl. Dessutom skall utredaren undersöka behovet av att lagreglera berörda huvudmäns samarbete och ansvarsfördelning i fall då en person omfattas av ett skyddsprogram. Utredaren skall också undersöka om det finns behov av att förändra sekretesslagstiftningen för att berörda myndigheter skall kunna utbyta den information som är nödvändig. Vidare skall utredaren göra en översyn av de mål- och ärende- typer där reglerna om vilken domstol som är behörig att pröva ett mål eller ärende kan vara av betydelse för personer med skyddade personuppgifter. Översynen skall även omfatta reglerna i rätte- gångsbalken om parts skyldighet att uppge namn m.m. samt dom- stols möjlighet att hemlighålla uppgifter i samband med kallelser, förhandling och delgivning med svaranden. I det sammanhanget skall övervägas om det finns behov av motsvarande ändringar när det gäller de allmänna förvaltningsdomstolarna. Utredaren skall därut- över föreslå åtgärder som kan förhindra att en bevisperson, på grund av rädsla, vid huvudförhandling ändrar en tidigare lämnad uppgift eller avstår från att lämna en sådan. Utredaren skall lämna förslag på den lagstiftning som bedöms nödvändig. I har man sett mycket allvarligt på försök att sabotera brottsutredningar eller rättegångar genom att påverka bevispersoner genom våld eller hot. Att vittnen och målsägande kan känna sig trygga och därigenom vågar berätta vad de har iakt- tagit är en förutsättning för att brottsbekämpningen skall kunna bedrivas effektivt. Detta gäller inte minst kampen mot den grova eller organiserade brottsligheten. Flera myndigheter inom rättsväsendet bedriver ett arbete som syftar till att skydda bevispersoner. Ett antal metoder för att skydda hotade personer finns att tillgå, allt från kvarskriv- ning, sekretessmarkering i folkbokföringsregistren och användning av fingerade personuppgifter till fysiska skyddsåtgärder som trygg- hetspaket och livvaktsskydd. Inom det europeiska samarbetet pågår också arbete på vittnes- skyddsområdet. Rådet antog en resolution om skydd av vittnen inom ramen för kampen mot den organiserade internationella brottsligheten (EGT C 327,7.12.1995, s. 5). EU:s sektorsövergripande arbetsgrupp för frågor om organiserad brottslig- het arbetar med frågor som berör skydd för enskilda som samarbetar med rättsväsendet i kampen mot den organiserade brottsligheten. antog en rekommendation No. R (97) 13 om hot mot vittnen och den till- talades rätt till försvar. I rekommendationen finns ett antal allmänna principer av vilka bl.a. framgår att i lämplig mån bör särskilda program, som vittnesskyddsprogram, skapas och göras tillgängliga för vittnen och vissa andra som behöver skydd. konstaterade i sitt betänkande Brotts- offer Vad har gjorts? Vad bör göras? (SOU 1998:40) sammanfatt- ningsvis att det är relativt sällan som målsäganden och vittnen utsätts för hot eller andra övergrepp. Enligt utredningens uppfattning är emellertid det förhållandet att sådana hot eller övergrepp över- huvudtaget förekommer tillräckligt allvarligt, eftersom detta utgör ett hinder för en fungerande rättskipning. SOU 2004:1 Bilaga 1 därför att ett nationellt handlingsprogram för skydd av bevis- personer skall utarbetas. fick i uppdrag av regeringen att utarbeta för- slag till ett sådant program. Uppdraget skulle genomföras i samver- kan med Riksåklagaren, , och . har föreslagit att en bevisperson skall kunna omfattas av skyddsprogram om personen på grund av medverkan i förundersökning och rättegång om grov eller organiserad brottslig- het löper allvarlig risk för att bli utsatt för brottsliga angrepp i form av hot, våld, trakasserier eller annan allvarlig kränkning. Med bevispersoner avses alla personer som under förundersökning och rättegång lämnar uppgifter av betydelse för en brottsutredning, dvs. vittnen, målsägande och medmisstänkta. Till dem som enligt förslaget skall kunna omfattas av skyddsprogrammet hör också en bevispersons anhöriga och andra närstående personer. Även anställ- da inom rättsväsendet som utsätts för våld eller hot om våld i anledning av sitt arbete bör kunna omfattas av skyddsprogrammet. I det nationella skyddsprogrammet skall finnas följande fyra skyddsnivåer: 1.omlokalisering och identitetsbyte, 2.omlokalisering utan identitetsbyte och med sekretesskyddande åtgärder i olika grader, 3.tillfällig omlokalisering för senare återgång till bostadsorten, 4.ingen omlokalisering men däremot säkerhetshöjande åtgärder. Vidare skall det finnas följande basutbud av möjliga åtgärder och arbetssätt: a)skyddat boende, b)sekretesskydd, c)tekniska åtgärder, d)fysisk övervakning, e)ekonomiska åtgärder, f)kontaktorganisation. Den myndighet som ansvarar för skyddsprogrammets genom- förande bör ges möjlighet att ställa upp villkor och lämna direktiv till en bevisperson för att programmet skall kunna lyckas. Myn- digheten bör också kunna vägra någon inträde eller utesluta någon ur skyddsprogrammet, om uppsatta villkor eller direktiv inte följs. En särskild organisation bör inrättas med regionala vittnesskydds- enheter. De särskilda vittnesskyddsenheterna skall organisatoriskt tillhöra respektive polismyndighet, företrädesvis storstadsmyndig- heterna. En enhet för nationell samordning placeras vid Rikskrimi- nalpolisen. Inom kriminalvården skall det finnas ett par centralt placerade handläggare. föreslår också att det införs en möjlighet att genomföra bevisupptagning redan under förundersökning. Nu- varande regel i 23 kap. 13 § är inte användbar i det syftet. Behovet av en sådan möjlighet är enligt främst strategisk och bevisupptagningen avser inte att ersätta för- hör direkt inför domstol. Det strategiska ligger framför allt i antagandet att det för motparten framstår som mindre meningsfullt att försöka tysta vittnet sedan uppgifterna väl en gång lämnats inför domstol. Möjligheten till bevisupptagning under förundersök- ningen medger även utökade möjligheter att biträda andra länder med domstolsförhör efter begäran om internationell rättshjälp. Enligt bör ett nationellt handlingsprogram ges stöd i lag. innehåller förslag till sådan särskild lagstiftning. Ersättning till andra personer som är i behov av skydd föreslog att de personer som medges att använda fingerade personuppgifter skall kunna tillerkännas ersätt- ning i skälig omfattning för de kostnader som kan uppkomma i samband med identitetsbytet.