sou · GSB3112 · 2005-01-01 00:00:00 — Egendom av nu nämnt slag genererar kapitalinkomster i form av räntor, utdelningar och kapitalvinster vid försäljning av egen- domen. Dessa kapitalinkomster är skattepliktiga, och vid underlå- tenhet att betala in sådan skatt kan barnet komma att restföras för dessa skulder. Preliminär skatt på barnets ränteinkomster och utdelningar dras av automatiskt av den som betalar ut räntan respektive utdelningen, dvs. vanligtvis banken respektive Värdepapperscentralen (VPC), se 4 kap. 3 § och 5 kap. 1 § skattebetalningslagen (1997:483). När det gäller skatt på kapitalvinster vid försäljning av aktier, fastigheter eller fondandelar finns inte någon motsvarande skyldighet för utbetala- ren att göra skatteavdrag. Det ankommer i stället på den enskilde att redovisa denna vinst i sin deklaration och betala in kapitalvinst- skatten. För ett barn som har försålt sådan egendom ankommer det sålunda på dess förmyndare att upprätta deklaration och sköta even- tuell inbetalning av sådan skatt. Enligt 44 kap. 26 § inkomstskatte- lagen (1999:1229) skall kapitalvinster tas upp som intäkt det beskatt- ningsår då tillgången avyttras. En försäljning av fondandelar skall således deklareras senast . Kapitalvinstskatten skall därefter betalas senast eller eller , beroende på när under taxeringsåret den enskilde har Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... erhållit besked om slutlig skatt (augusti, september eller ). Vid försäljning av en fastighet som tillhör ett barn måste över- förmyndaren tillfrågas, vilket innebär en viss garanti för att barnets förmyndare uppmärksammas på sin skyldighet att på barnets vägnar betala in skatt på eventuell kapitalvinst. Föräldrar kan som regel fritt använda barnets medel för att köpa bl.a. andelar i värdepappersfonder. Föräldrarna kan också fritt sälja fondandelarna de tycker är lämplig. Har barnet aktier kan föräldrarna sälja dessa utan överförmyndarens samtycke, men däremot inte alltid köpa nya aktier utan sådant samtycke, se 13 kap. 6 § . Som framgått ovan är det dessvärre inte ovanligt att ett barns föräldrar underlåter att betala in skatt på barnets kapitalvinst vid försäljning av fondandelar. Detta leder till att barnet restförs för skatten och hamnar i kronofogdemyndighe- tens register. Åtgärder för att förhindra att barn skuldsätts på grund av skatt på kapitalvinster och andra skatter och avgifter Det är angeläget att förhindra att barns debiterade skatter överläm- nas till kronofogdemyndigheten för indrivning. och anser att man bör utreda förutsättningarna för att införa ett preliminärskatteavdrag på kapitalvinst vid värde- pappersförsäljning. Bankerna har nämligen uppgifter om både an- skaffningsvärde och försäljningsvärde. Vidare har bankerna väl fungerande system och rutiner för att hantera innehållande och redovisning av preliminär skatt på ränteinkomster. En ordning där banken åläggs en skyldighet att göra avdrag för preliminär skatt vid försäljning av bl.a. fondandelar skulle enligt utredningens uppfattning kunna bidra till att antalet skuldsatta barn minskar. Frågan är emellertid om lösningen är lämplig ur ett större perspektiv. Preliminär skatt beträffande ränta på innestående medel hos t.ex. en bank är förhållandevis enkel att beräkna. Samma sak gäller utdelningar på aktieinnehav. Vad gäller kapitalvinster är förhållandena mer komplicerade. Det är nämligen under vissa för- hållanden möjligt att kvitta kapitalvinster mot kapitalförluster vid kapitalvinstbeskattningen. En ägare av fondandelar kan sålunda göra en vinst vid försäljning av vissa andelar och en förlust vid försälj- ning av andra andelar. Vill det sig riktigt illa kan den enskilde till Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... och med göra en slutlig förlust. Under sådana förhållanden ter det sig mindre lämpligt att ålägga den som ombesörjer försäljning av fondandelar en skyldighet att göra avdrag för preliminär skatt på kapitalvinsten. Den preliminära skatten riskerar med andra ord att stå mycket långt ifrån den slutliga skatten, vilket kan leda till att den enskildes medel binds i onödan hos skattemyndigheten. Utredningen ser det inte som uteslutet att man väljer en lösning motsvarande den som föreslagits av och . bör emellertid effekterna av lös- ningen granskas med avseende på hela marknaden för värdepapper. Det framstår inte som motiverat att skapa särregleringar för barn på detta område. En granskning av nämnt slag är inte möjlig att genomföra inom ramen för denna utredning. En annan lösning skulle kunna vara att i större utsträckning än kräva överförmyndarens samtycke vid köp och försäljning av egendom som kan generera en skatteskuld i slutänden. Ett krav på samtycke innebär visserligen att det blir svårare för en förälder att underlåta att betala skatt på realisationsvinster, men det sker till priset av en stark inskränkning av den fria föräldraförvaltningen och en ökad arbetsbörda för överförmyndarna. torde nämligen fondsparande vara en mycket vanlig form av sparande för barn. Med hänsyn till det sannolikt mycket stora antalet transaktioner med barns fondmedel som görs och kravet på snabbt besked från överförmyndaren framstår det som orimligt att en sådan ord- ning skulle kunna fungera i praktiken. Som framhållits under avsnitt A 3.4 måste risker för barnets ekonomi alltid i någon mån vägas mot de komplikationer och det merarbete som framförallt föräldrar men också överförmyndare ställs inför vid regeländringar i skärpande syfte. Ett alternativ till att införa regler om obligatoriska avdrag för kapitalvinstskatt kan vara att uppmärksamma överförmyndaren på de fall där barn har gjort kapitalvinster, men inte betalat skatt för dessa. En sådan lösning har skapats genom en ändring i ut- sökningsförordningen (1981:981) varigenom kronofogdemyndig- heten har blivit skyldig att underrätta överförmyndaren, om det an- hängiggörs ett indrivningsärende mot ett barn hos kronofogdemyn- digheten. Om kapitalvinstskatten inte betalas senast på förfallodagen, över- lämnas nämligen ärendet från skattemyndigheten till kronofogde- myndigheten för indrivning. skickar då ut en betalningsanmaning på vilken en sista betalningsdag finns angiven. Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... Gäldenären ges vanligen på sig att betala skatteskulden. Genom att betala skatteskulden senast den sista betalningsdagen kan gäldenären undgå att få en betalningsanmärkning, om den obetalda kapitalvinstskatten avser en enstaka restföring. Som framgått finns det alltså en möjlighet att under vissa för- hållanden undvika att ett barn får en betalningsanmärkning för en obetald skatteskuld, om åtgärder vidtas relativt omgående. Under förutsättning att överförmyndaren får kännedom om problemet kan han ta kontakt med barnets förmyndare och uppmana dem att se till att skatteskulden blir betald. Skulle detta inte ha någon effekt kan överförmyndaren vidta åtgärder för att få en medförmyndare för- ordnad eller till och med ta initiativ till entledigande av en olämplig förmyndare. 3.6.5.4Skulder för konsumtion m.m. Bedömning: Det bör inte införas regler som ålägger kronofogde- myndigheten att bedöma giltigheten av det avtal som ligger till grund för en underårigs skuldsättning. Av den under avsnitt A 3.6.5.1 gjorda genomgången framgår att barn trots sin bristande rättshandlingsförmåga sätter sig i skuld genom att ingå avtal om köp av varor eller tjänster. Barns samlade registrerade skulder för konsumtion m.m. är förhållandevis små. Som framgått ovan finns dock sannolikt ett betydande mörkertal, eftersom många fordringsägare kan antas vänta med att ge in ansökan om betalnings- föreläggande tills barnet fyller . betalar många sina skulder, eventuellt efter påminnelse. För den fortsatta framställningen är det viktigt att skilja på å ena sidan situationer då transaktioner har företagits genom förmynda- ren eller med hans uttryckliga eller underförstådda godkännande, och å andra sidan transaktioner som barnet företagit helt utan för- myndarens medverkan. Den förstnämnda gruppen av transaktioner är vanligtvis giltiga och kan göras gällande mot barnet, medan trans- aktioner i den sistnämnda gruppen är ogiltiga. För en näringsidkare är det således av intresse att känna till hur gammal en kund är. Risken är annars att avtalet inte kan göras gällande, se 9 kap. 6 och 7 §§ . Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... Transaktioner med förmyndarens samtycke Som framgått ovan kan en förmyndares samtycke ta sig olika ut- tryck beroende på vad det är för transaktion som avses. Genom att ge barnet fickpengar får förmyndaren anses ha samtyckt till alldag- liga inköp av t.ex. godis, serietidningar, leksaker och biobiljetter. Rör det sig om avtal som innebär inköp av dyrare saker, t.ex. hem- elektronik, torde den omständigheten att barnet ingår avtal i för- myndarens sällskap vara tillräckligt för att ett samtycke skall anses vara för handen. I vissa situationer kan man tänka sig att en förälder ger ett generellt samtycke för framtida rättshandlingar. Så kan vara fallet om barnet i förmyndarens sällskap tillåts få ett kundnummer i en videouthyrningsbutik. Härigenom får förmyndaren anses ha gett sitt samtycke till att barnet också får utnyttja kundnumret vid hyrandet av videofilmer. Skulle videofilmen förkomma eller ska- das kan barnet sålunda göras betalningsskyldigt enligt föreskrifterna i uthyrningsavtalet. Beträffande upptagande av lån och köp på kredit, se avsnitt satt om förmyndaren kan binda ett barn vid ett avtal rörande en nyttighet som uteslutande är till nytta för förmyndaren, t.ex. en se- mesterresa för sig själv, eller som faller under förälderns underhålls- skyldighet enligt 7 kap. , t.ex. inköp av kläder till barnet. När det gäller inköp av saker till nytta för barnet torde avtalet kunna göras gällande mot barnet, trots att det rör sig om saker eller tjänster som barnet kan förvänta sig att förmyndaren står för i egen- skap av förälder. Förmyndaren har nämligen en långtgående rätt att besluta hur barnets medel skall förvaltas, och det skulle leda till mycket svåra gränsdragningsproblem att skapa regler om vilka avtal som kan göras gällande mot barnet och vilka som inte kan det. Härtill kommer att en förmyndare enligt regleringen i 7 kap. 1 § första stycket under vissa förhållanden kan använda barnets egna medel till dess underhåll. En förälder som systematiskt skuldsätter ett barn måste under alla förhållanden betraktas som olämplig oavsett vad skulden hänför sig till, och det kan finnas an- ledning för överförmyndaren att närmare granska den felande för- myndaren. När det gäller förmyndarens användning av barnets medel för inköp av en vara eller tjänst som uteslutande är till förmyndarens Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... nytta uppkommer komplicerade frågeställningar. Förmyndaren är i princip att betrakta som en representant för barnet och äger som sådan företa rättshandlingar på barnets vägnar. En rättshandling som en representant företar med en tredje man utanför sin behörighet blir inte gällande mot huvudmannen, dvs. En rättshandling med tredje man som har företagits inom behörigheten men utanför befogenheten blir däremot giltig mot huvudmannen under förut- sättning att tredje man var i god tro. När det gäller föräldrar som handlar för sina barns räkning är det emellertid mycket svårt att uttala sig om när föräldern överskrider sin behörighet respektive be- fogenhet. Om en förälder tar ut pengar från sitt barns bankkonto och köper en vara eller tjänst till sig själv, kan man kanske tala om en gåva från barnet till föräldern som vanligtvis blir ogiltig enligt 13 kap. 11 § , men annars torde transaktioner av nu aktuellt slag vara att betrakta som missbruk av förtroendeställning, dvs. Barnet kan under sådana förhållanden ofta vara hänvisat till att kräva förmyndaren på skadestånd. Som antytts ovan torde dock tredje man kunna bli skyldig att betala tillbaka pengar till barnet om förmyndaren har handlat utanför den tillåtna ramen. Blotta uttaget av pengar från barnets konto för förmyndarens egna ändamål torde emellertid knappast kunna föranleda någon skyldig- het för banken att återbära pengarna till barnets konto. Sannolikt torde det för sådant ansvar krävas att banken i samband med uttaget från barnets konto haft befogad anledning att misstänka att peng- arna skulle användas till något som uppenbarligen inte är till nytta för barnet. Transaktioner utan förmyndarens samtycke Med undantag för de situationer som anges i 9 kap. 2 a–5 §§ för- äldrabalken får en omyndig inte ingå avtal utan förmyndarens sam- tycke. Saknas sådant samtycke och erhålls inte heller i efterhand samtycke blir rättshandlingen ogiltig. En försäljare som tillåter en omyndig person att köpa dyrare hem- elektronik utan förmyndarens närvaro tar en risk, eftersom köpet inte kan göras gällande mot barnet för det fall förmyndaren vägrar att samtycka till avtalet. Det hjälper inte att näringsidkaren trodde att han träffade avtal med en myndig person. Inte heller blir avtalet giltigt för att den omyndige oriktigt uppger att hans förmyndare har Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... samtyckt till avtalet. I det senare fallet kan dock barnet bli skade- ståndsskyldigt för den förlust som näringsidkaren lider, se 9 kap. 7 § andra stycket . På samma sätt tar näringsidkare som sänder varor via postorder en risk, om de inte i samband med beställningen kontrollerar kundens ålder. Reglerna i 9 kap. innebär sålunda ett gott skydd mot att ett barn inte på egen hand kan ingå avtal som inte är till ute- slutande nytta för det. Åtgärder för att förhindra att barn skuldsätts för konsumtionsskulder m.m. och har föreslagit att kronofogdemyndigheten skall underrätta överförmyndaren när en ansökan om betalningsföreläggande ges in till myndigheten. Vidare föreslås att kronofogdemyndigheten skall utreda huruvida det avtal som ligger bakom skuldsättningen är giltigt. Utredningen delar och Konsumentombuds- mannens uppfattning att kronofogdemyndigheten bör vara skyldig att underrätta överförmyndaren när en ansökan om betalningsföre- läggande mot ett barn ges in till myndigheten och när ett mål om indrivning anhängiggörs där. En sådan skyldighet har också införts genom ändringar i utsökningsförordningen (1981:981) och förordningen (1991:1339) om betalningsföreläggande och handräck- ning. Däremot är det en uppgift för domstol och inte för kronofogde- myndigheten att inom ramen för vanliga processregler utreda huru- vida det bakomliggande avtalet är giltigt. Genom att överförmyn- daren får vetskap om den påstådda skulden kan han vidta lämpliga åtgärder. Misstänker överförmyndaren att det bakomliggande avtalet är ogiltigt till följd av bristande förmyndarsamtycke kan han ta kon- takt med barnets förmyndare och höra hur det förhåller sig med saken. Finns samtycke kan överförmyndaren uppmana föräldern att se till att skulden betalas. I annat fall kan han rekommendera att för- myndaren bestrider betalningsföreläggandet och begär att målet skall överlämnas till domstol. Beträffande föräldrars möjlighet att på barnets vägnar ingå avtal som innebär skuldsättning, se avsnitt A 3.6.5.6. Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... Förslag: I lagen (2001:558) om vägtrafikregister föreskrivs att be- stämmelserna om ägare i nämnda lag tillämpas på förmyndaren när en omyndig person äger eller innehar ett fordon på grund av kredit- köp med förbehåll om återtaganderätt eller med nyttjanderätt för en bestämd tid om . Denna konstruktion införs också i andra trafikförfattningar där straffansvar och skyldighet att stå för vissa kostnader kopplas till ägandet eller innehavet av ett fordon. Detta får till följd att förmyndaren svarar för trafikförsäkrings- avgifter, fordonsskatt och avgifter för oriktig parkering m.m. i den omyndiges ställe. Enligt 12 § lagen (2001:558) om vägtrafikregister är huvudregeln att motorfordon måste vara registrerade för att få användas. Ansökan om registrering skall enligt 6 kap. 4 § förordningen (2001:650) om vägtrafikregister göras av fordonets ägare. Byter fordonet ägare skall enligt 10 kap. 1 § i nämnda förordning den registrerade ägaren och den som har förvärvat fordonet anmäla ägarbytet till . Är fordonet föremål för kreditköp eller leasing skall detta anges i en anmälan om ägarbyte, se nämnda förordning 10 kap. 7–10 §§. Enligt uppgift från var så många som 4 167 barn födda registrerade ägare till sammanlagt 4 918 fordon. De flesta barn som är registrerade som ägare till motorfordon är sannolikt inte de verkliga ägarna till for- donet i fråga. I stället handlar det om ett bulvanförhållande där barnet utåt är den som drabbas av ansvaret för skulder som har an- knytning till fordonet. På så sätt undgår den verklige ägaren ansvar för fordonsskatt, avgift för trafikförsäkring och avgifter för oriktig parkering. En annan anledning till att den verklige ägaren inte vill stå som registrerad ägare kan vara att han önskar undgå utmätning av fordonet. Vidare finns det personer som bedriver handel med bilar, men som av skatteskäl vill dölja detta genom att sprida ut sitt fordonsinnehav på bl.a. sina barn. Den omständigheten att någon är registrerad ägare till ett fordon har ingen sakrättslig verkan, utan utgör endast ett indicium på att någon är ägare till ett fordon, se avsnitt A 3.6.6. Betalningsansvaret för parkeringsanmärkningar åvilar däremot som regel fordonets regi- strerade ägare. Enligt 4 § lagen (1976:206) om felparkeringsavgift och 7 § lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering avses med ägare den person som står registrerad som ägare i väg- Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... trafikregistret eller den som vid kreditköp med återtagandeförbehåll eller leasing innehar fordonet. På samma sätt är normalt den registre- rade ägaren ansvarig för fordonsskatt och trafikförsäkring enligt 10 § tredje stycket fordonsskattelagen (1988:327) respektive 2 § trafikskadelagen (1975:1410). Som regel skall en anmälan om ägarbyte undertecknas av såväl överlåtare som förvärvare. Om endast en av parterna har under- tecknat anmälan, får dock ett ägarbyte registreras under förutsätt- ning att den andra parten getts tillfälle att yttra sig och inte inkom- mit med några invändningar, se 10 kap. 1 § förordningen om väg- trafikregister. I förordningen om vägtrafikregister har införts en bestämmelse som innebär att när någon som inte har fyllt registreras som ägare till ett motorfordon skall omedel- bart underrätta överförmyndaren om detta. Härigenom får överför- myndaren reda på vilka barn som löper risk att få stå för de kost- nader som är förknippade med ett fordonsinnehav. Tänkbara åtgärder för att förhindra att barn drabbas av fordons- relaterade skulder Barn är förhållandevis oskyddade mot förmyndare som registrerar sina fordon på dem och därefter inte tar ansvar för de kostnader det innebär att äga ett motorfordon. Det är angeläget att i största möj- liga utsträckning förhindra att barn drabbas av skulder hänförliga till ett fordon som de i själva verket inte är ägare till eller i vart fall inte har någon nytta av. Den omständigheten att fordonet vanligen ägs av någon annan än barnet hindrar ofta åtgärder från såväl kronofogdemyndighetens som överförmyndarens sida. Först i en situation där det är utrett att fordonet verkligen tillhör barnet kan nämligen kronofogdemyndig- heten verkställa utmätning i fordonet för upplupna skulder. Vidare kan överförmyndaren gripa in med stöd av 13 kap. 19 § jämförd med 13 kap. 4 § och besluta att fordonet skall säljas. Det finns olika vägar att komma till rätta med problematiken kring barn och fordonsinnehav. En möjlighet är att införa förbud mot att personer registreras som ägare till motorfordon. En annan lösning är att ställa upp krav på överförmyndarens sam- tycke för att ett barn skall bli eller i vart fall få registreras som ägare till ett motorfordon. En tredje lösning är att införa regler som inne- Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... bär att någon annan än barnet automatiskt blir ansvarig för de kost- nader som är hänförliga till fordonsinnehavet. Ett förbud mot att registrera personer som ägare till motorfordon är enligt utredningens mening mindre lyckat. Det kan nämligen finnas situationer då det är befogat att barn äger ett motorfordon. Så kan vara fallet om barnet t.ex. ärver en bil eller förvärvar en lätt motorcykel som han har rätt att föra. Krav på överförmyndarens samtycke till att ett barn förvärvar ett motorfordon är i och för sig en tänkbar lösning. En fördel med denna är att överförmyndaren kan försäkra sig om att fordonet verk- ligen blir barnets egendom, med ett verksamt skydd mot en givares eller säljares borgenärer, se avsnitt A 3.6.6. En civilrättslig ogiltig- hetspåföljd är emellertid förenad med olika komplikationer som bör undvikas, om påtalade olägenheter kan elimineras med mindre ingripande åtgärder. Beroende på vilka motiv som skulle väga tyngst för ett krav på en förvärvsprövning kan också hävdas att en sådan prövning från överförmyndarens sida i konsekvensens namn borde utsträckas till vissa andra kapitalvaror, vars innehav av ett barn ter sig främmande, för att inte säga misstänkt. En sådan utvidgad pröv- ning skulle emellertid innebära ett steg bakåt i riktning mot det kontrollsystem som lagstiftaren ville lämna genom reform av föräldraförvaltningen. För övrigt löser kravet på tillstånd för för- värv och registrering inte i sig problemet med att barnet skuldsätts genom bilinnehavet sedan samtycke väl har lämnats. Som framgått ovan är det sannolikt mycket få barn som i själva verket är ägare till de fordon som är registrerade i deras namn. I stället handlar det i de allra flesta fall om föräldrar som av en eller annan anledning vill undgå de kostnader som är förknippade med fordonsinnehavet. Att detta är möjligt beror på att den som är registrerad ägare inte nödvändigtvis behöver vara den civilrättslige ägaren. När ett fordon registreras i en viss persons namn görs näm- ligen inte någon kontroll att vederbörande verkligen har förvärvat fordonet i fråga. Eftersom registreringen trots allt har en presum- tionsverkan vid bedömningen av vem som är civilrättslig ägare till ett fordon, torde de flesta visserligen dra sig för att låta t.ex. en vuxen bekant stå som registrerad ägare till detta. Risken är ju att den regi- strerade ägaren gör anspråk på fordonet. Med barn förhåller det sig emellertid inte så. Det är tämligen riskfritt att registrera ett fordon i barnets namn och fortfarande behålla rådigheten över detta. I själva verket har fordonet aldrig blivit barnets egendom och kan således som regel inte utmätas för barnets skulder. Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... barnet dock att betrakta som ägare, vilket innebär att barnet drabbas av de avgifter och andra pålagor som hänför sig till fordonsinneha- vet, eftersom dessa avgifter vanligen påförs den som är registrerad ägare. Den omständigheten att barnet är registrerat som ägare hind- rar inte att förmyndaren t.ex. säljer fordonet. Detta kan han nämli- gen göra i sin egenskap av förmyndare. Bl.a. , , och Konsu- mentombudsmannen har påtalat att något måste göras åt den nu- varande ordningen. De har i samband härmed ställt sig bakom ett system där någon annan än barnet ansvarar för de kostnader som uppkommer till följd av fordonsinnehavet, under beteckningen brukaransvar. Utredningen delar uppfattningen att åtgärder måste vidtas för att undvika att barn sätts i skuld på grund av ett fordon som de i prak- tiken inte är ägare till eller i vart fall inte har någon nytta av. Den mest effektiva lösningen synes vara att barnets förmyndare blir an- svariga för de kostnader m.m. som är hänförliga till fordonsinneha- vet. En sådan lösning är högst rimlig, eftersom det i det absoluta flertalet fall är föräldrarna som äger det fordon som är registrerat på ett barn.