sou · GSB3103d3 · 2005-01-01 00:00:00 — Tillämpningen av 23 § LSS har diskuterats vid ett sammanträde med utredningens LSS-grupp då representanter från i närvarade. Vid mötet framfördes att det fanns behov av kvalitetsbestämmelser i . Den kommunala verksamheten tillståndsprövas inte med stöd av 23 § LSS. Detta innebär att inte kan ställa motsvarande krav på loka- lernas utformning vid drift som vid privat drift. Exem- pelvis ställs vid tillståndsgivningen i normalfallet krav på att en gruppbostad skall vara avsedd för högst fem personer. I verksamhet är det däremot inte ovanligt att man planerar och byg- ger för sex personer. Det förekommer även undantagsvis att bostä- derna är dimensionerade för ännu fler personer. Detta innebär att de lokaler som kommunen tillhandahåller en entreprenör kan vara av lägre kvalitet än när enskild verksamhet bedrivs i egna lokaler. Ett annat kvalitetsproblem som påtalades vid mötet var att det förekommer att föreståndarna för entreprenadverksamheter har bristfällig kompetens. Områdescheferna har dessutom ofta ansvar Enskild verksamhet enligt LSS för ett alltför stort antal enheter, vilket gör att föreståndarna inte får den arbetsledning som krävs. och Svenska Kommunförbundets representanter har i en skrivelse från av anfört att det är olämpligt att ta bort tillståndskravet vid entre- prenader om inte LSS förstärks med bestämmelser som garanterar kvaliteten i verksamheten. Tar man enbart bort till- ståndskravet kan det inte ses som något annat än en försämring av samhällets kontroll och garanti för att möjliggöra och upprätthålla goda levnadsvillkor för vissa funktionshindrade. har i departementspromemorian Kvalitets- och dokumentations-bestämmelser samt anmälningsplikt vid missförhållanden inom verksamheter enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade föreslagit vissa ändringar i LSS. Förslaget innebär att de krav på förbättringar av LSS som framförts till utredningen bland annat i fråga om kvalitet, handläggning och dokumentation kommer att tillgodoses. 9.6Överväganden, bedömning och förslag Enligt min mening ligger det närmast till hands att tolka bestäm- melsen om tillståndsplikt i 23 § första stycket LSS på det sätt som har gjort. Om en kommun, såvitt avser en bostad med särskild service för vuxna enligt LSS (till exempel en grupp- bostad) själv står för bostäder och eventuellt gemensamma lokaler men – med stöd av 17 § LSS – överlåter driften i övrigt till ett privaträttsligt subjekt, krävs följaktligen tillstånd för det privaträttsliga subjektet. Sedan JO meddelat sitt beslut och länsstyrel- serna antagit riktlinjer för tillstånd att bedriva enskild verksamhet enligt 23 § LSS råder en enhetlig tillämpning i fråga om tillståndskravet. Samtliga länsstyrelser tillståndsprövar alltså enskilt bedriven entreprenadverksamhet avseende 9 § 8 och 9 LSS. JO:s och uppfattning i frågan synes således vara allmänt accepterad. Detsamma lär även gälla ståndpunkten att en avvikelse beträffande entreprenadverksamhet från tillståndskravet i 23 § LSS förutsätter en direkt undantagsbestämmelse i lagen. Jag delar den uppfattning som framförts av och i om att kvalitetskrav bör införas i LSS. Såsom ovan redovisats har utarbetat ett Enskild verksamhet enligt LSS förslag till förbättringar av LSS bland annat genom att i lagen reglera frågor rörande kvalitet. Den frågeställning som återstår för mig att ta ställning till är om tillståndskravet enligt 23 § LSS bör behållas i fråga om entreprena- der även om kvalitetsbestämmelser införs i LSS. LSS är en rättig- hetslag och speciallag. Det finns därför inget som hindrar att regel- systemet avviker från den uppbyggnad som finns i SoL, förutsatt att skillnaderna är till de gruppers förmån som ingår i lagens per- sonkrets. Min uppfattning är att tillståndsprövningen enligt 23 § LSS fyller en funktion i fråga om entreprenadverksamhet, även om kvalitetsregler införs. Då lagens syfte är att värna om de gruppers behov som omfattas av lagen anser jag att skäl saknas att föreslå en inskränkning i tillståndkravet enligt 23 § LSS avseende entre- prenadverksamhet. Bestämmelsen föreslås bibehållas oförändrad. 10Kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar i bostad med särskild service enligt LSS Även om det kan anses klarlagt att det varit lagstiftarens avsikt att bostad med särskild service enligt LSS skall omfattas av det kommunala hälso- och sjukvårdsansvaret anser jag att det är angeläget att i detta sammanhang belysa innehållet i detta kom- munala ansvar. Personer som tillhör LSS personkrets har rätt till stöd från experter med särskild kompetens som bygger på kun- skap om svåra funktionshinder och dess konsekvenser. Den enskildes tillgång till sådan kompetens kan försämras genom oklarheter i ansvarsfördelningen mellan kommuner och lands- ting. Det finns enligt min mening en risk att kommunerna – i syn- nerhet de mindre – saknar möjligheter att utveckla denna sär- skilda kompetens inom habilitering och rehabilitering. Det kommunala hälso- och sjukvårdsansvaret för boende i bostäder med särskild service enligt LSS bör därför kompletteras med särskild kompetens från de speciella habiliteringsteam eller mot- svarande som byggts upp inom landstingen. Kommunerna skall enligt 18 § HSL erbjuda hälso- och sjukvård till dem som bor i särskilda boendeformer enligt SoL. Detta kommunala ansvar skall även omfatta de personer som beviljats insatsen bostad med särskild service enligt 9 § 8 eller 9 LSS. Kommunernas ansvar omfattar inte sådan hälso- och sjukvård som meddelas av läkare. Beträffande de som bor i bostad med särskild service enligt 9 § 8 eller 9 LSS skall inte heller kommu- nens ansvar omfatta sådan vård som kräver sjukhusens medi- cinska och tekniska resurser eller annan särskild kompetens. Med begreppet annan särskild kompetens åsyftas expertstöd som bland annat innefattar kunskap om omfattande och var- aktiga funktionshinder och levnadsförhållandena för personer Kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar i bostad med särskild service med dessa funktionshinder. Denna särskilda kompetens åter- finns vanligtvis i landstingens barn- och ungdoms- samt vuxenhabiliteringsverksamhet. Enligt direktiven skall utredningen förtydliga kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar för personer som bor i bostad med särskild service för barn och ungdomar, bostad med särskild service eller annan särskilt anpassad bostad för vuxna. Bakgrunden är att det av 18 § HSL framgår att kommunerna skall erbjuda hälso- och sjuk- vård till dem som bor i sådan boendeform eller bostad som avses i 5 kap. 5 § andra stycket eller 5 kap. 7 § tredje stycket. Bostad med särskild service beviljad med stöd av LSS nämns inte i lagtexten. Det görs olika tolkningar ifråga om kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar för boende i bostäder med särskild service enligt LSS. har i en skrivelse till regeringen fram- hållit behovet av ett klargörande. Det är inte klart uttalat i direktiven vad som avses med upp- draget att förtydliga det kommunala hälso- och sjukvårdsansvaret i boende med särskild service enligt LSS. Utredningen har dock erfa- rit att det förekommer gränsdragningsproblem mellan sjukvårds- huvudmännen som negativt påverkar tillhandahållande av och kva- litet i hälso- och sjukvården för de målgrupper som avses. Av det skälet har utredningen funnit det motiverat att kommentera även dessa frågor. 10.2Gällande lagstiftning angående ansvaret för hälso- och sjukvården Ansvaret för hälso- och sjukvården i olika boendeformer mm. regleras i HSL. SoL och LSS reglerar ansvaret för olika boende- former. I 18 § Hälso- och sjukvårdslagen (HSL) beskrivs kommunens ansvar: Varje kommun skall erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som bor i en sådan boendeform eller bostad som avses i 5 kap. 5 § andra stycket eller 5 kap. 7 § tredje stycket socialtjänstlagen (2001:453) (tidigare 20 och 21 §§ SoL) eller som efter beslut av kommunen bor i SOU 2004:103 Kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar i bostad med särskild service sådan särskild boendeform som avses i 7 kap. 1 § första stycket 2 samma lag (tidigare 69 § första stycket 2 SoL). Kommunen skall i samband med denna hälso- och sjukvård även erbjuda habilitering, rehabilitering och hjälpmedel för funktions- hindrade (18 § b HSL). Utredningens direktiv hänvisar till specialmotiveringen till 9 § LSS (prop. 1992/93:159 Bilaga 1 s.182) där det sägs: Enligt 18 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) skall varje kommun erbjuda en god hälso- och sjukvård, bland annat åt dem som bor i en sådan bostad med särskild service som avses i 21 § tredje stycket soci- altjänstlagen. Varje kommun skall även i samband med dagverksam- heter, som omfattas av 10 § socialtjänstlagen, erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som vistas där. Kommunens ansvar omfattar dock inte sådan hälso- och sjukvård som meddelas av läkare. Insatserna bostad med särskild service för barn och ungdomar, bostad med sär- skild service för vuxna samt daglig verksamhet är också sådana bostä- der resp. sådan verksamhet som avses i 21 och 10 §§ socialtjänstlagen. Kommunerna har därför ett hälso- och sjukvårdsansvar (exkl. läkar- insatser) enligt hälso- och sjukvårdslagen för personer som bor i bostad med särskild service resp. vistas i dagverksamhet. Vad gäller medicinska omvårdnadsinsatser i övriga boende- eller vistelseformer (till exempel familjehem eller korttidsvistelse i form av sommarläger) samt läkarinsatser och olika expertstöd som förfogar över, så kan det vara nödvändigt för kommunen att samverka med . I socialtjänstlagen beskrivs sambandet mellan ansvar för inrättande och drift och hälso- och sjukvårdsansvar för kommunen. Detta styrker uppfattningen att motsvarande bostäder med särskild ser- vice enligt 9 § 8 och 9 LSS avses i 18 § HSL. Det tydliga ställnings- tagandet i förarbetena till LSS styrker också denna tolkning. 10.3Huvudmännens syn på ansvarsfördelningen och har gett utryck för en gemensam syn att det kommunala hälso- och sjuk- vårdsansvaret också omfattar bostad med särskild service enligt 9 § 8 och 9 § 9 LSS. I en gemensam PM, 20000125, Hälso- och sjuk- vårdsansvaret i olika former av särskilda boenden ges en beskrivning hur ansvaret skall fördelas i olika verksamheter: Om kommunen har inrättat boende enligt 21 § 3 st. SoL avsett för LSS personkrets och driver det i egen regi med egen personal, då har kom- Kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar i bostad med särskild service munen det hälso- och sjukvårdsansvar som framgår av 18–18 c §§ HSL. Innehållet i det kommunala hälso- och sjukvårdsansvaret berörs endast summariskt i denna PM. har dock under utredningsarbetet påtalat att det förekommer diskus- sioner mellan enskilda kommuner och landsting kring tolkningen av vad det kommunala hälso- och sjukvårdsansvaret skall innehålla i förhållande till landstingens specialistresurser för habilitering och rehabilitering samt råd och stöd. 10.4Socialstyrelsens syn på ansvaret i olika boendeformer skriver i rättssammanställningen Bostad med särskild service för vuxna enligt LSS, () (s. 51): Enligt 18 § HSL skall varje kommun erbjuda en god hälso- och sjuk- vård åt dem som bor i en bostad med särskild service enligt 5 kap. 7 § tredje stycket SoL. Enligt förarbetena till LSS skall bostad med särskild service enligt socialtjänstlagen och motsvarande boende enligt LSS jämställas i detta sammanhang. Kommunens ansvar för hälso- och sjukvård enligt 18 § HSL anses därför även gälla de personer som bor i bostad med särskild service för vuxna enligt 9 § 9 LSS. Kommunernas ansvar gäller öppen hälso- och sjukvård, men inte sådan hälso- och sjukvård som meddelas av läkare. anser däremot att det råder oklarhet och förvirring kring insatsen annan särskilt anpassad bostad och hur den förhåller sig till lägenhet med bostadsanpassning. I en skrivelse till reger- ingen 20030217 framför bland annat att om denna boendeform skall finnas med som insats i LSS bör skillnaden till insatsen bostad med särskild service för vuxna markeras – till exempel genom att insatsen preciseras i en egen punkt i 9 § LSS. I rättssammanställningen s. 37, skriver : Med annan särskilt anpassad bostad för vuxna avses en bostad med viss grundanpassning till funktionshindrade personers behov men utan fast bemanning. Behövligt stöd och service i anslutning till boendet bör ges inom ramen för de insatser som finns att tillgå enligt LSS t. ex. personlig assistans samt ledsagarservice. Stöd kan även ges i form av hemtjänst enligt socialtjänstlagen. Kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar i bostad med särskild service Vidare skriver att annan särskild anpassad bostad för vuxna inte är att betrakta som en bostad med särskild service och kommunen kan därför inte anses ha ansvar för hälso- och sjuk- vården för de personer som bor i denna boendeform. Även om det kan anses klarlagt att det varit lagstiftarens avsikt att bostad med särskild service enligt LSS skall omfattas av det kom- munala hälso- och sjukvårdsansvaret anser jag att det är angeläget att belysa innehållet i detta kommunala ansvar. Under arbetet med förtydligande av innehållet i 9 § 1 LSS, råd- givning och annat personligt stöd, har sambandet med habilitering och rehabilitering varit en central frågeställning. Det har då fram- kommit att det finns oklarheter när det gäller fördelningen av ansvaret mellan landstingens särskilda kompetens knuten till speci- alistresurser till exempel i habiliteringsteam och den kommunala hemsjukvården. Personer som tillhör LSS personkrets har rätt till stöd från experter med särskild kompetens som bygger på kunskap om omfattande funktionshinder och konsekvenserna av dessa funk- tionshinder. Tillgången till sådan kompetens kan försämras genom oklarheter i ansvarsfördelningen mellan kommuner och landsting. Som en jämförelse kan konstateras att det kommunala hälso- och sjukvårdsansvaret i särskilda boenden enlig SoL eller inom hem- sjukvården inte omfattar läkarinsatser. Undantagna är även resurser av specialistkaraktär till exempel inom kvalificerad hemsjukvård, där landstingen vanligtvis har ansvaret. Den största delen av den kommunala hälso- och sjukvården är oftast organiserad för att motsvara ett behov av sjukvårdsuppgifter för långtidssjuka och äldre. Den kommunala sjukvården kompletteras vid behov med läkarinsatser och specialistinsatser från samt vissa resurser knutna till sjukhus och specialenheter inom primärvården. Det finns enligt min mening en risk att kommunerna – i synner- het de mindre – saknar möjligheter att utveckla den särskilda kom- petens inom habilitering och rehabilitering som personer till- hörande LSS personkrets är i behov av. Denna kompetens skall bygga på kunskap om omfattande funktionshinder och konsekven- serna för den enskilde av dessa funktionshinder. Den omfattar också god insikt om villkoren för personer med omfattande och Kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar i bostad med särskild service varaktiga funktionshinder att skapa goda levnadsförhållanden. Tra- dition och upparbetad kompetens finns i de flesta fall inom lands- tingen. För att underhålla och utveckla denna särskilda kompetens krävs ofta ett större upptagningsområde än vad den enskilda kom- munen kan erbjuda. Detta gäller i synnerhet för stödet till de grup- per som har ovanliga funktionshinder. Jag har konstaterat att det är logiskt att det kommunala hälso- och sjukvårdsansvaret också skall omfatta bostad med särskild ser- vice enligt LSS. Jag anser dock att ett klargörande av detta kommu- nala hälso- och sjukvårdsansvar skall slå fast att har ansvar för de hälso- och sjukvårdsinsatser som kräver särskild kompetens. Det kommunala hälso- och sjukvårdsansvaret för boende i bostäder med särskild service enligt LSS bör kompletteras med särskild kompetens från de speciella habiliteringsteam eller motsvarande som byggts upp inom landstingen. Först då kan, enligt min mening, behovet av särskilt expertstöd säkras för perso- ner som tillhör LSS personkrets. Samma förhållande bör gälla även för motsvarande boendeformer som omfattas av 23 § LSS. Social- styrelsen och representanter för huvudmännen gör också denna bedömning. anser att det råder förvirring och oklarhet kring insatsen annan särskilt anpassad bostad och efterlyser en precise- ring i en egen punkt i 9 § LSS. Jag anser inte att det ingår i utred- ningens uppdrag att utveckla och precisera formen för eller inne- hållet i denna insats. Genom att i lagtext tydligt markera att det kommunala hälso- och sjukvårdsansvaret omfattar bostad med sär- skild service är det enligt min mening klarlagt att annan särskilt anpassad bostad inte omfattas av detta ansvar. Utredningen har haft samråd med (SOU 2003:04) vars arbete tar upp frågor kring ansvarsfördelningen inom hemsjukvården. Frågor som berör kommunernas hälso- och sjuk- vård relaterat till bland annat boendeformer enligt SoL uppmärk- sammas i den utredningen. ställnings- tagande kan direkt – eller indirekt – också påverka ansvarsfördel- ningen avseende hälso- och sjukvårdsansvaret i bostad med särskild service enligt LSS. Enligt min mening är det viktigt att de särskilda behov som personer som tillhör LSS personkrets har, beaktas i detta sammanhang. I slutskedet av utredningsarbetet har Svenska Kommunförbun- det väckt frågan huruvida utredningens förslag inte också borde relateras till hälso- och sjukvårdsansvaret för personer som deltar i Kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar i bostad med särskild service Enligt min bedömning ingår inte denna fråge- ställning i utredningens direktiv. Den har således inte närmre berörts och kan därför inte bli föremål för något förslag från utredningens sida. Enligt min mening är det dock även i denna fråga viktigt att bevaka behovet av särskild kom- petens för personer som tillhör LSS personkrets oavsett var och av vem hälso- och sjukvårdsinsatsen tillhandahålls. Med tanke på att dagverksamhet omnämns i 18 § HSL bör regeringen överväga om förslaget till förändrad skrivning angående hälso- och sjukvårds- ansvaret i särskilt boende kan medföra behov av översyn vad avser hälso- och sjukvårdsansvaret i dagverksamhet som omfattas av 3 kap. 6 § SoL. Kommunerna skall enligt 18 § HSL erbjuda hälso- och sjukvård till dem som bor i särskilda boendeformer enligt SoL. Detta kommu- nala ansvar skall även omfatta de personer som beviljats insatsen bostad med särskild service enligt 9 § 8 eller 9 LSS. Kommunernas ansvar omfattar inte sådan hälso- och sjukvård som meddelas av läkare. Beträffande de som bor i bostad med särskild service enligt 9 § 8 eller 9 LSS skall inte heller kommunens ansvar omfatta sådan vård som kräver sjukhusens medicinska och tekniska resurser eller annan särskild kompetens. Med begreppet annan särskild kompe- tens åsyftas expertstöd som bl.a. innefattar kunskap om stora och bestående funktionshinder och levnadsförhållandena för personer med dessa funktionshinder. Denna särskilda kompetens återfinns vanligtvis i landstingens barn- och ungdoms- samt vuxen- habiliteringsverksamhet. Insatser från särskilda expertteam med habiliterings- och rehabiliteringsresurser för både barn, ungdomar och vuxna skall vara ett landstingskommunalt ansvar. Dessa team skall i samarbete med den enskilde komplettera den kommunala hälso- och sjukvården. Förslaget till klargörande av ett kommunalt hälso- och sjuk- vårdsansvar omfattar endast bostad med särskild service för barn och ungdomar som behöver bo utanför föräldrahemmet enligt 9 § 8 LSS och bostad med särskild service för vuxna enligt 9 § 9 LSS. Ansvaret för hälso- och sjukvård för boende i familjehem enligt 9 § 8 LSS eller boende i annan särskild anpassad bostad för vuxna enligt 9 § 9 Kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar i bostad med särskild service LSS åvilar enligt min mening den huvudman som ansvarar för hem- sjukvården. Det finns oklarheter inom vissa delar i landet beträffande ansvar- fördelningen av hälso- och sjukvårdsinsatserna i bostad med sär- skild service enligt LSS. Oklarheterna kan bland annat gälla ansvarsfördelningen avseende habiliteringsteamens insatser. Genom förslaget till förtydligande klargörs nu ansvarsfördel- ningen avseende hälso- och sjukvård inklusive olika nivåer i habili- tering och rehabilitering. Förslaget innebär totalt sett inte några kostandsökningar, men kan i några fall leda till behov av resurs- omfördelning mellan huvudmännen. 11.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade Ändringen är redaktionell och innebär att ordet funktions- hindrade ersätts med personer med funktionshinder. Ordvalet är en anpassning till dagens språkbruk och ger en bättre beskriv- ning av de personer lagen avser. Personer med funktionshinder är mer än bara funktionshindrade. Ändringarna är redaktionella och innebär att lagtexten görs köns- neutral. Ändringen av paragrafen avser punkt 1. Den tidigare insatsen råd och stöd har i förslaget fått benäm- ningen särskilt personligt stöd. Avsikten med den nya benäm- ningen är att tydligt markera att insatsen avser ett kvalificerat expertstöd som förutsätter särskild kunskap om problem och livs- betingelser för människor med stora och varaktiga funktions- hinder. Härigenom avgränsas insatsen i förhållande till den råd- givning som innefattas i myndigheternas allmänna serviceskyldig- het enligt förvaltningslagen. Insatsen särskilt personligt stöd har beskrivits och förtydligats i kapitel 6. Basen för insatsen utgörs av tre delar: kunskapsstöd, psykosocialt stöd och särskilt kompletterande stöd. I kunskapsstöd ingår bland annat information, kartläggning, planering, vägledning, kontaktstöd, konsultation, kunskapsöverföring och samordning. Med särskilt kompletterande stöd avses sådana åtgärder som utgör ett komplement till andra lagar till exempel SoL och HSL. Inne- hållet i de olika delarna beskrivs utförligt i avsnitt 6.3.1. I lagtexten har gjorts en redaktionell ändring varigenom ordet människor bytts ut mot personer. I punkten har införts en sista mening, som innebär att insatsen föreslås omfatta sådan habilitering och rehabilitering som inte till- godoses genom insatser enligt hälso- och sjukvårdslagen. Änd- ringen innebär ett förtydligande av insatsen på så sätt att den praxis som gällde före Regeringsrättens domar 1997 och enligt omsorgslag återigen skall gälla. Särskilt personligt stöd skall alltså kunna lämnas för alla former av habiliterings- och rehabiliterings- insatser medicinska, psykologiska, sociala och pedagogiska som inte tillgodoses genom insatser enligt hälso- och sjukvårdslagen. Insatserna skall utgöra ett kvalitativt och kvantitativt komplement till annan lagstiftning och syfta till att den enskildes behov blir till- godosedda. Ändringen, som avser första stycket, är redaktionell och innebär att den funktionshindrade byts ut mot personen med funktions- hinder. Förslaget i första stycket innebär att kommunen eller alltid skall erbjuda den enskilde att en individuell plan upprättas när en insats enligt LSS beviljas. har den enskilde haft möjlig- het att begära att en individuell plan skulle upprättas. Syftet med ändringen är att garantera att den enskilde får en individuell plan om han eller hon så önskar. I förslaget har särskilt skrivits in att planen skall följas upp och utvärderas. Individuell plan har behand- lats i kapitel 8. Andra stycket innehåller ett förslag till förtydligande i fråga om underrättelse om individuella planer. Förtydligandet innebär att det skrivs in i lagtexten att den enskildes medgivande krävs för under- rättelse mellan landsting och kommun. Sekretess gäller såväl för den omständigheten att en plan upprättats som för innehållet i denna. Den enskilde har emellertid möjlighet att helt eller delvis efterge sekretessen. Det är viktigt att en sådan eftergift är otvetydig och att den dokumenteras på lämpligt sätt. I paragrafen föreslås att den enskilde skall erbjudas stöd i form av en namngiven samordnare i samband med att insats enligt 9 § 1 beviljas. Rätten till erbjudande om samordnare görs obligatorisk under förutsättning av att särskilt personligt stöd beviljas.