sou · GSB3121d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Kapitel 5 När våldet är verklighetarbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå I vårt uppdrag ligger inte att explicit fokusera på kommunala myndigheter och verksamheter. Vi menar dock att det konkreta arbete som kommunerna står för ger oss värdefulla insikter som kan kopplas till de centrala myndigheterna och det nationella arbetet med mäns våld mot kvinnor. För att få en bild av hur och var eventuella hinder och problem i detta arbete kan uppstå, är det nödvändigt att även analysera praktiska lokala verksamheter utifrån en könsmaktsförståelse. Vårt primära syfte med detta kapitel är alltså att utreda huruvida den våldsförståelse som dominerar kvinnofridsreformen fått kon- kret genomslag på nivå. Vi utvärderar inte verksam- heterna i den bemärkelsen att vi försöker utröna eventuell fram- gång när det gäller behandling för män eller stöd till kvinnor och barn, utan vi är mer intresserade av att till exempel se hur det lokala arbetet organiserats inom och mellan verksamheter, hur tillsätt- ningen av särskilda tjänster skett och vilken teoretisk förståelse som legat till grund för det praktiska arbetet. De verksamheter vi studerat har existerat , och de har lyfts fram som förebilder av utomstående när det gäller arbetet med mäns våld mot kvinnor, till exempel av andra kom- muner, länsstyrelser eller lokala och centrala myndigheter. Många fler intressanta projekt och verksamheter pågår runtom i landet, både på och på regional nivå. I den mån detta är relevant lyfter vi fram dessa i relation till de två större verksamheter som utgör basen för analysen. Det bör i sammanhanget påpekas att otaliga är de kommuner där liknande verksamheter inte existerar, exempelvis kommuner där frågan om mäns våld mot kvinnor antingen bortprioriteras eller ses som en icke-fråga.1 1 2001, Nationellt råd för Kvinnofrid 2001. När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå Vi har valt att fördjupa oss i två relativt omfattande och väl- etablerade verksamheter länet med fokus på verk- samheterna , och kommunen med fokus på Polis- område . En beröringspunkt mellan de valda verksam- heterna är den helhetssyn man arbetar utifrån här i betydelsen insatser riktade till kvinnan, mannen och barnen. Kapitlet grundar sig på följande: intervjuer med samordnare för män, kvinnor respektive barn, verksamhetens huvudmän och representanter för kvinnojourer i ifrågavarande kommun i Frideborgsverksamheterna i Öster- götland intervjuer med representanter för polisens familjevåldsenhet och Kriminalvårdens behandlingsprogram, kommunens pro- jektsamordnare och en av kvinnojourerna i Vi har också tagit del av verksamhetsrapporter och övriga rappor- ter, utvärderingar, uppsatser, mötesprotokoll, minnesanteckningar, brev, informationsmaterial och tidningsartiklar. Samverkan lyfts oftast fram som ett nyckelelement när det gäller bekämpning av mäns våld mot kvinnor. Det är också myndig- heterna som explicit står i fokus när samverkan kommer på tal. I Brottsförebyggande rådets rapport om lokalt brottsförebyggande arbete används både Frideborgsverksamhet och som exempel på god myndighetssamverkan.2 På lokal nivå är det kommunerna och som bär huvudansvaret för arbetet med våldsutsatta kvinnor. Ändå är det alltjämt kvinnojourerna som är den viktigaste aktören.3 De fri- villiga, ideellt drivna kvinnojourerna har genom sitt arbete och sin blotta existens påmint landets kommuner om det utbredda våld som män utövar mot kvinnor och barn. Det finns dock mer än 60 kommuner som varken ger bidrag till kvinnojouren i sin egen kommun eller till jouren i grannkommunen.4 Utöver det finns över 130 kommuner som saknar kvinnojour.5 Hur samverkan med 2Brottsförebyggande rådet 2002a. 3Nationellt råd för Kvinnofrid 2001. 5Bender & 2001. När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå kvinnojouren ser ut varierar kraftigt på olika håll i landet, och detta är en viktig del i vår analys av hur samverkan fungerar i de olika verksamheterna. I de verksamheter vi fördjupat oss i genomförs samverkan på två olika nivåer dels samverkar man på ett övergripande plan om verksamhetens planering, mål och syfte, metodutveckling och eko- nomin, dels samverkar man på den operativa nivån, där handlägg- ningen sker. På den operativa nivån blir samverkan mer konkret. En ständig interaktion mellan ledning och den personal som möter och arbetar med de utsatta kvinnorna och barnen samt de vålds- utövande männen är nödvändig för att arbetet ska utvecklas på ett konsekvent sätt. Samverkan kring frågor om mäns våld mot kvinnor är en central del av kvinnofridsuppdragen (se kapitel 4). Även om en del verk- samheter (bland annat de vi fokuserar här) hade påbörjat och utvecklat former och metoder för samverkan när det gäller mäns våld mot kvinnor redan innan uppdragen kom, är det inte ett konfliktfritt eller okontroversiellt arbetsområde. Inte ens de verk- samheter som betecknas som framgångsrika har självklara eller garanterade positioner hos de samverkande aktörerna eller i sam- hället i övrigt, vilket vi kommer att belysa närmare. De samverkande verksamheter vi har med i vårt material har sällan preventiv inriktning. De insatser som görs sätts i stället in efter att mannen redan utövat våld mot kvinnan eller barnen (undantaget Kriscentrum för män i ). Många inblandade i de enskilda verksamheterna påtalar dock vikten av att också arbeta med attityder och värderingar ett arbete som betecknas som ännu svårare att ta itu med än stöd- och hjälparbetet, och som måste ske på ett långsiktigt sätt. Frideborgsmodellens främsta syfte är att motverka mäns våld mot kvinnor. amerikanska förebild bygger på tanken att inkludera alla personer som står i direkt och nära relation till den våldsutövande mannen. En återkommande term är helhetssyn och med detta underförstås att kvinnan, barnet och mannen ska få hjälp, stöd och behandling. Arbetet kan vara allt från stödsamtal enskilt eller i grupp, skyddat boende eller praktisk hjälp till behandling, beroende på vilken Frideborgsverksamhet som åsyftas. När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå SOU 2004:121 Man riktar sig inte till familjen som enhet utan till familjemed- lemmarna separat, det vill säga till kvinnan, mannen och barnen var för sig. startades i som ett projekt , efter satsning på myndighetssamverkan . Det är alltså inte ett resultat av Kvinnofridspropo- sitionen. De två övriga östgötska projekt som tagit avstamp i Frideborgskonceptet har dock tillkommit efter propositionen, var- för det är intressant att lyfta fram hela omfattningen av Frideborgs- verksamheterna. är en av de mest välrenommerade verksamheterna när det gäller myndighetssamverkan i . Redan i Kvinnofrids- betänkandet lyftes i fram i positiva ordalag.6 är en permanent verksamhet, och i bildade Länsgruppen för Kvinnofrid, som lyfter fram Frideborgsmodellen som ett efter- strävansvärt koncept. Ett av målen med länsgruppen var att försöka införa länsenhetliga rutiner för behandling av mäns våld mot kvinnor och också att införa en samverkansmodell liknande Fride- borg i övriga delar av länet, för att kvinnor som utsätts för våld ska få samma bemötande oavsett var i länet de bor. Frideborgsmodellen har även anammats i Linköpings- och Mjölbyområdena, fast i något annorlunda form. Upptagningsområdena för respektive Frideborgsverksamhet sträcker sig till de omkringliggande kommunerna.7 , med baskommun i , startade 2003 som ett tvåårsprojekt, vilket ännu inte är permanentat. Ett beslut om att ska fortsätta togs dock . , som hade sin baskommun i , tillkom 2001 förberedelse och lades ner 2003. Verksamheten bygger på samverkan mellan , polisen, kriminalvården och frivården, , Åklagarkammaren i östra länsdelen samt ideella organisationer, såsom brottsoffer- och kvinnojour och i även den privata Eleonora- 7Frideborg Väster: , , , och . : , , och . : Lin- , , och . När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå gruppen för barn.8 Verksamheternas huvudmän är oftast kommu- nen () och kriminalvården, som också står för kost- naderna. I har även varit medfinansiär 2003. Frideborgverksamheterna består organisatoriskt av en styrgrupp och en arbetsgrupp. Styrgruppens sammansättning skiljer sig åt något mellan de olika verksamheterna men består i de flesta fall av huvudmännen. Syftet med organisationen är densamma i samtliga verksamheter: Styrgruppen har som uppgift att leda och utveckla verksamheten och arbetsgruppen ska utveckla arbetsmetoder och ansvar för praktiska samarbetsfrågor. I arbetsgruppen deltar tjänstemän från kommunernas social- tjänster, , Åklagarkammaren, polisen, de anställda på Frideborgsverksamheten, kvinnojouren och brottsofferjouren. Syftet med arbetsgruppen är att utbyta erfarenheter och få kännedom om och förståelse för respektive myndighets orga- nisation. Det praktiska arbetet inom sköts av en manssamordnare och en kvinnosamordnare. Några Frideborgsverksamheter har även en samordnare för barn och unga. har inte en lika organiserad verksamhet som Norr- . Delvis beror detta på att samordnarna inte delar lokaler. Den dagliga interaktionen och kommunikationen ter sig därför inte lika självklar, vilket får konsekvenser dels för samordnarnas egna arbetsrutiner, dels för helhetsbilden när det gäller praktiska ären- den. En annan skillnad gentemot är att verksamheten för kvinnor i är kopplad till den kommunala enheten för råd och stöd. Kommunerna ansvarar för kvinnosamordnartjänsten och tjänsten som samordnare för barn och unga, medan manssamord- narens tjänst finansieras av . Grupp- verksamheterna bekostas oftast av eller kommunen. 8 Eleonoragruppen är en privat mottagning som startades . Där arbetar socionomer, teologer och alkoholrådgivare med frågor om alkohol- och drogbaserad proble- matik, exempelvis gruppbehandling för barn och ungdomar till alkoholister. Eleonora- gruppen har ett avtal med som innebär att de som bor i kommunen anonymt och kostnadsfritt kan vända sig till gruppen. När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå Frideborgsmodellen bygger på att polisen ska delge kvinnofridsärenden, och bedriver sedan uppsökande verksamhet för kvinnor och män. I används inte automatisk rapportering från polisen när det gäller kvinnorna, så kvinnosamordnarna där arbetar inte uppsökande likt systerverk- samheten i . I stället vill man att kvinnorna själva ska ta kontakt med eller få kontakt genom medgivande vid polisanmälan.9 hade som avsikt att arbeta upp- sökande både när det gällde män och kvinnor, men polisen mot- satte sig förfarandet med att skicka polisanmälningar och hänvisade till frågan om sekretess. Till kan alla män som upplever sig ha aggressions- och våldsproblem i sina relationer till fruar, flickvänner eller sambor söka sig. Merparten av de män som deltar i Frideborgsverksam- heten är emellertid polisanmälda eller kontraktsvårdsdömda för kvinnofridsbrott. En del män kommer även i kontakt med Fride- borg via socialtjänst, psykiatri eller vårdcentraler. De flesta av kvinnorna kommer till kännedom via polisanmälningar. I gäller detta dock endast kvinnor som gett sitt medgivande vid polisanmälningen. I kommer kvinnorna även via socialtjänst eller samt via kvinnans föräldrar, syskon, släktingar eller vänner. Barnen kommer i de allra flesta fall i kontakt med genom kvinnosamordnaren, i enstaka fall genom manssamord- naren. I är kvinnosamordnarna även samordnare för barn, men man har inga resurser att ta hand om barnen utan hän- visar dem direkt till andra instanser (oftast Eleonoragruppen). Många barn söker sig också själva till . När kontakten gått via föräldrarna är det ofta , polisen, , kvinnojouren, skola, barn- och ungdoms- psykiatri eller som rekommenderat . 9 Med det menas att polisen tillfrågar kvinnan om hon vill ha kontakt med varefter polisanmälan i dessa fall skickas till . När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå Målbeskrivning, syfte och teoretisk grund Det övergripande målet med verksamhet är att man ska bidra till att mäns våld mot kvinnor minskar, genom att man erbjuder individuella samtal och en gruppverksamhet till samtliga inblandade parter. Individens eget ansvar betonas och möjlighet ges till andra handlingsalternativ. På så sätt kan man få en förändring till stånd till ett liv utan våld.10 syfte är praktiskt inriktat. Arbetet går ut på att motivera till förändring samt att ge råd och stöd i olika situationer. De inledande individuella samtalen är en sorts utvärdering av mannen, kvinnan eller barnet. Under dessa försöker samordnaren motivera personen till att delta i gruppverksamheten. definition av våld kan sammanfattas med allt man gör mot någon annan människa som den inte vill att man ska göra. Våldsdefinitionen är hämtad från Alternativ til Vold ett norskt psykodynamiskt behandlingsprogram för män som använder våld mot kvinnor och barn. Alternativ til Vold grundar sig på en bred och sammanhållen våldsförståelse, förankrad i empirisk och teore- tisk kunskap om kön, makt och våld.11 Målsättningen i en Frideborgsverksamhet kan till exempel se ut på följande sätt: att samordna insatserna hos de myndigheter som kommer i kontakt med våld mot kvinnor i förhållande till samtliga parter: kvinna, man och barn att erbjuda berörda kvinnor, män och barn adekvat och professionell hjälp att uppmärksamma barn och ungdomar som upplevt våld i familjen att bygga upp en kunskapsbank i förhållande till övriga berörda instanser i samhället. Som den enda av de tre Frideborgsverksamheterna ger tydligt uttryck för vad de kallar en gemensam värdegrund som samverkande myndigheter delar: Mäns våld mot kvinnor ses som ett samhälleligt problem, sam- tidigt som det är ett individuellt problem och ett relations- problem. 10Norrköpings kommun 2004, s. 3. 11Se Isdal 2001. När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå En helhetssyn som omfattar stöd och hjälp till utsatta kvinnor och där arbetet även inkluderar männen samt barn som finns i familjer där våld förekommer. Respekt för enskildas självbestämmanderätt och integritet. Ett förhållningssättet som präglas av en positiv syn på män- niskans möjligheter till förändring och utveckling.12 Rekrytering, tillsättning och utbildning av samordnare och gruppledare Samtliga samordnartjänster i tillsattes genom extern utlysning. Manssamordnartjänsten är en halvtids- tjänst, något som samordnaren själv anser vara i underkant, de två kvinnosamordnarna delar på en 1,5 tjänst och samordnaren för barn och unga har en heltidstjänst. Tjänsterna i tillsattes genom intern rekry- tering. finns ett avtal om att en halvtidstjänst som kvinnosamordnare ska tillsättas inom enheten Råd och stöd, som annars arbetar med liknande ärenden.13 Ledningen hade inga tankar på att de som skulle arbeta som samordnare måste ha någon speciell kompetens utifrån den särskilda problematiken kring mäns våld mot kvinnor. Eftersom tjänsterna som kvinnosamordnare i inte utlystes innebar det i realiteten att detta arbete var något som lades på det ordinarie arbetet för ifrågavarande socialsekreterare. Det har dock visat sig vara problematiskt att utlova akuthjälp för miss- handlade kvinnor som man anlitar enheten Råd och stöd. Enhetens anställda har nämligen schemalagd tid för att sitta i mottagningen och ta emot samtal, vilket har lett till problem om samordnarna akut måste hjälpa en misshandlad kvinna som de sitter i telefonjouren. Arbetsbördan för samordnarna drabbar alltså också medarbetarna på enheten. Inte heller i utlystes tjänsterna externt. Mans- samordnaren var till en början densamma som i , men efterträddes senare av den nuvarande manssamord- naren i . Kvinnosamordnaren i uppger att hon blev tillfrågad om hon ville delta i projektet. 12Mjölby kommun 2003, s. 4. 13I går det att få samtalsstöd gratis från de frivilliga organisationerna Stads- missionen och Eleonoragruppen samt från den kommunala enheten för Råd och stöd, så beslutet att kvinnoverksamheten skulle finnas på denna enhet tedde sig självklart. När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå Utbildningskraven vid tjänstetillsättning för samordnarna är oftast socionomutbildning eller motsvarande. Några av samord- narna är dessutom utbildade beteendevetare, förskollärare eller har påbörjat psykoterapiutbildning. Ofta har de även erfarenhet av att arbeta i kommunen eller med frågor som ligger nära området mäns våld mot kvinnor. Samordnarna i har alla deltagit i gemen- samma utbildningar, enstaka konferenser eller längre uppdrags- utbildningar med särskild inriktning på mäns våld mot kvinnor. De uttrycker dock att det ibland varit svårt att motivera deras respektive arbetsgivare att bekosta utbildningarna. Också kvinno- samordnarna i anser att ledningen inte hör- sammat deras krav på ut- och fortbildning, ofta utifrån ekonomiska argument. Den utbildning som exempelvis manssamordnaren gåtten uppdragsutbildning om mäns våld mot kvinnor på 10 poäng finansierades inte för kvinnosamordnarna.14 Samtliga samordnare upplever problem med att inte ha gemensam utbildningsgrund. Samordnarna i och Väster har erhållit specifik handledning för kvinnofridsfrågor, vilket inte är fallet i . Gruppledarna är nästan utan undantag två till antalet, och tjänsten köps oftast in från privata företag eller andra myndigheter. I de Frideborgsverksamheter som har samordnare för barn och unga är samordnaren också en av gruppledarna. I kommer gruppledarna för kvinnor från , medan gruppledarna för män och en av gruppledarna för barn köps in timvis från privat regi. Ansvaret för grupp- verksamhet för män ligger på kommunens enhet för råd och stöd, medan gruppverksamheten för kvinnor sköts av . Verk- samheten för män har ännu inte kommit igång. gruppverksamhet för kvinnor sköttes av , medan grupp- verksamheten för män och gruppverksamheten för barn sköttes av kommunen. Gruppledarna är utbildade psykologer, psykotera- peuter eller psykiatrisjuksköterskor. Vid tillsättning av gruppledare efterfrågas inte specifikt kunskaper inom området mäns våld mot kvinnor. 14 Kvinnosamordnarna i upplever att de haft stor nytta av att kunna kon- sultera varandra, medan manssamordnaren arbetar ensam. Kvinnosamordnarna anser att samarbetet samordnarna emellan fungerat bra även om de inte träffas så ofta, medan mans- samordnaren uttryckte att det fanns vissa problem i början. När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå Mansverksamheten ses som en behandlingsinsats för män som antingen frivilligt söker sig till eller som dömts till fängelse eller kontraktsvård. Totalt sett behandlar upp emot 250 män , varav 20 30 inte kommer via polisanmälningar. Det är värt att nämna att en del av de deltagande männen är återfallsförbrytare. I är oftast två parallella behandlingsgrupper i gång och fördelningen mellan frivilligt deltagande och dömda män är ungefär hälften i vardera grupp. I behandlas däremot mest dömda män. gruppverksamhet för män utgjordes av en grupp med fyra män. Män som inte vill gå vidare med gruppbehandling erbjuds i stället fler enskilda samtal. Dessa genomförs av samordnaren och en av gruppledarna tillsammans. Manssamordnaren för menar att det var svårt att motivera männen till enskilda samtal och gruppbehandling. Han menar också att det fanns ett behov av att erbjuda män som inte ville delta i gruppbehandling en strukturerad samtalsserie, där man riktade in sig på de känslor som föregick våldshändelsen. Den ideologiska basen för mansverksamheten uppges vara en könsmaktsförståelse av problemet mäns våld mot kvinnor. Mans- samordnaren i poängterar att samtalen inte handlar om att tycka synd om männen, utan att det handlar om att få mannen att förstå sitt ansvar för den brottsliga handlingen. Enligt sam- ordnaren i brukar det ta ungefär två gånger innan mannen kan erkänna sin skuld, eftersom problemet enligt mannen själv inte ligger hos honom.15 Vanligtvis är de inledande enskilda samtalen tre eller fyra till antalet. Manssamordnarens arbete går till stor del ut på att männen ska få förtroende för honom och motiveras till gruppbehandling. Samtliga manssamordnare menar dock att det inte leder någon vart att konfrontera mannen redan i de inledande individuella samtalen och att man inte kan motivera männen till behandling om man endast påtalar den strukturella maktaspekten.16 15Även i samtal med andra verksamheter, till exempel Utväg , uppges männen uppfatta sig själva som fria från skuld under de första träffarna. 16Det finns en uppenbar tendens till att reducera könsmaktsperspektivet (speciellt makt- aspekten) till att endast omfatta en strukturell nivå, vilket är genomgående hos samtliga informanter. När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå Mannen tillåts i samtalen berätta sin livshistoria i sin egen takt och utifrån sin egen tolkning av det som hänt. Männen har ofta ett behov att få prata om kvinnans agerande för att förmildra sitt eget handlande och förminska ansvaret för våldsbrottet. Männen ska i samtalen närma sig problemet försiktigt i början, eftersom de ofta har en bild av hur en hustrumisshandlare ser ut och ser inte sig själva i den. Samtliga samordnare ger uttryck för att männens våldsdefinition och våldsförståelse oftast inskränker sig till enbart de fysiska (icke-sexuella) övergreppen, vilket hänger ihop med att männen inte erkänner sin skuld. Gruppbehandlingsmodellen för män i utgörs av kognitiv beteendeterapi med inslag av psykodynamik. Behand- lingens syfte är att fokusera på våldet och övergreppen genom samtal och diskussioner i grupper. Behandlingen utgörs av 20 obli- gatoriska träffar, men många män väljer att fortsätta . Behandlingen fokuserar på att männen ska nå insikt om den egna våldshandlingens konsekvenser och förstå sig själv och sitt handlande, vilket sedan skall leda till en förändring av det aggres- siva beteendet. En typisk målbeskrivning för männens gruppbehandling kan se ut på följande vis: att mannen ska lära sig ta ansvar för sig själv och sina hand- lingar att mannens våldsbeteende ska brytas att förstå det egna och andras beteenden genom insikt att hitta alternativa handlingssätt att mannen ska kunna leva i en jämställd relation. Psykiskt våld finns oftast inte som begrepp för männen, vilket enligt manssamordnaren har sin grund i att män och kvinnor definierar våld och hanterar känslor på olika sätt. Manssamord- naren menar att männen inte har kontakt med sitt känsloliv. Arbetet i gruppverksamheten handlar därför till stor del om att utröna de känslor som föregick våldshändelsen; de vanligaste före- kommande enligt männen själva är ilska, rädsla och vanmakt. Områden som upplevs som svåra i mannens behandling, vid sidan av ansvaret för våldet, berör sexuellt våld och gemensamma barn. När våldet är verklighet arbetet med mäns våld mot kvinnor på lokal nivå De flesta män och kvinnor som varit med i separerar, men generellt sett är detta inget tar ställning till.17 Manssamordnaren i poängterar dock att man inte förespråkar parterapi (något som en extern utvärdering föreslog).18 Manssamordnaren i ser det som väldigt viktigt att påpeka kvinnans brottsofferstatus för mannen, få honom att sätta sig in i kvinnans situation och se hur hennes tillit till honom tagit skada. De fall när mannen lever med den kvinna han har utsatt för våld, upplevs av manssamordnaren som besvärliga. vill kvinnan exempelvis inte ha hjälp inom medan mannen går i gruppterapi. Han menar att det finns fall där mannen och kvinnan vill leva tillsammans och att han då kan hänvisa till en terapeut som är medveten om våldsproblematiken, men han betonar att parterapi inte är något som förespråkar. arbetar inte med så kallat hedersrela- terat våld, eftersom resurser saknas. Enligt manssamordnaren i krävs dessutom en kulturell förståelse för att arbeta med detta våld.