sou · GSB349 · 2005-01-01 00:00:00 — Även om partierna utåt, i kongresstal och officiella deklarationer, må tala om att integrationsfrågan gäller hela det svenska samhället, inte enbart invandrare, så är det flera av de intervjuade som vittnar om att det först och främst är förtroendevalda med utländsk bakgrund som själva får driva integrationsfrågan. Kapitel 3 En av 1,8 miljoner! : Röster från ett monokulturellt partiliv 69 Det är klart att det inte är så självklart att invandrare måste repre- sentera invandrare, poängterar kommunpolitikern , utan även svenskar kan tala i de frågor som gäller invandrare. Därmed inte sagt att tillhörighet helt skulle sakna betydelse i partipolitiskt arbete. Det är fråga om association, fortsätter han. Jag som invandrare kan lättare associera, åtminstone som jag känner , med frågor som berör till exempel många invandrare. Det är nära frågor för mig. Vad menar han med nära? Jag har stött på de här hindren, förtydligar han, jag har stött på de här frågorna, jag känner att jag måste göra någonting för att förändra det här. Men det betyder, slår han fast, fortfarande inte att andra inte kan känna samma känsla av samhörighet eller association. Det är klart att en svensk kan känna likadant. Företrädare med utländsk bakgrund står nu inte passiva och hand- fallna inför de tendenser som finns till att i olika sammanhang defini- era och behandla dem som främmande inslag i ett normalt svenskt partiliv. I tidningsartiklar kan vi till exempel se dem öppet motverka tendenser till att bli inplacerade i ett bestämt invandrarfack eller att omtalas som invandrarpolitiker. Åtskilliga av de förtroendevalda som intervjuats distanserar sig också vid samtalen från den roll som invandrarpolitiker som tillskrivits dem. De betraktar snarare sig själva som representanter för en större del av befolkningen, framför allt för det egna partiet, men även för boende i storstädernas perifera förortsmiljöer eller för arbetare. Enskilda representanter kan dock dra nytta av en situa- tion där invandrarskap och integrationsperspektiv är något av ett politiskt reservat dit förtroendevalda med annorlunda bakgrund hänvisas, endera för sin egen del eller för sin etniska grupps del. Det kan exempelvis finnas utrymme för enskilda representanter att okrit- iskt tillämpa de stereotypa tudelningar och föreställningar om identitet och gemenskap som florerar runtom i samhället, för att exempelvis i samband med valrörelser framställa sig själva som legitima uttolkare för verkliga erfarenheter och synpunkter hos sin grupp. Utrymmet för sådant identitetspolitiskt karriärsökande har successivt ökat i , inte minst i och med införandet av personval. Valet 1998 var det första personvalet i . Det personliga gavs större vikt i relation till politiska doktriner. Detta nya inslag i svensk politik kan ses som ännu ett steg i riktning mot en tilltagande personi- fiering av politiken. Personvalet har betytt större utrymme för livsstils- politik, för mer eller mindre medvetet image- och identitetsskapande, i svensk demokrati. De redan täta relationerna mellan politik och media, mellan politiker och journalister, har ytterligare intensifierats (Economou och Forstorp 1999). valrörelse visade därtill hur etnisk bakgrund bland en rad kandidater blivit del av en politisk profil, liksom i andra euro- peiska länder (Solomos och 1995; Saggar 2000). Det har, efter personvalets införande, funnits en tendens till att vissa företrädare valt att presentera sig som invandrarrepresentanter och poängtera sin bakgrund som avgörande för sin identitet/lojalitet som politiker. Detta sätt att positionera sig som politiskt subjekt kan ses som en slags identitetspolitik. valrörelse gavs åtskilliga exempel på hur de politiska partierna aktivt arbetade med att föra upp frågor om integration och levnadsvillkoren i mångetniska förorter på dagordningen, på ett sätt som skiljer sig från vad som varit förhärskande inom svenskt politik.10 Både i riksdags-, landstings- och kommunalvalet bedrev kandidater med utländsk bakgrund personvalskampanjer. Flera lyfte fram sin etniska bakgrund och sina erfarenheter som invandrare. Flera pro- filerade sig, mer eller mindre uttalat, i integrationsfrågor. Jag ska ge några exempel på hur partierna arbetade för att fånga förortsbornas hett eftertraktade röster, hämtade från Stockholms- förorterna , och , veckorna innan valet . , då socialdemokratisk riksdagsledamot, bedrev års valrörelse en till viss del självfinansierad personvalskampanj för att ta sig upp från en femtondeplats på partiets riksdagslista. Han hade etablerat sig som rikskänd poli- tisk profil. Under långa perioder befann han sig i opposition mot och i konfrontation med partiets officiella hållning, ständigt i det svarthåriga namn. petades han från valbar plats på partiets Stockholms- lista. Kontroversen runt rönte stor uppmärksamhet i riks- täckande medier. Jag är fast besluten om att komma in i av egen kraft med stöd främst av de segregerade och fattiga i (), förklarade han vid en pressträff och angav tonen i den kommande person- valskampanjen. I en tidningsintervju val hävdade han: Är man inte polare med dem som har makten hamnar man utan- 10 Länge saknades nämligen mer avgörande skiljaktigheter mellan partierna ifråga om invandrarpolitiken (1999). Kapitel 3 En av 1,8 miljoner! : Röster från ett monokulturellt partiliv 71 Partierna är rädda för att tappa kontrollen. Så länge du är lojal är du välkommen, men de vill inte ha in självtänkande och kritiska indi- vider (). På svartvita affischer stod han själv, på ett torg, iklädd en svart T- shirt med texten: är inte längre sig likt. Jag är en del av skill- naden. Texten bör läsas mot bakgrund av profil under den gångna mandatperioden. I en mindre annons i dagspressen kompletter- ades bilden med texten: Kryssa för tolerans, mångfald och integra- tion samt mot diskriminering. Detta är ett av de tydligaste exemplen på hur personvalet kunde utnyttjas för att bedriva en kampanj som uttalat syftade till att profilera kandidaten ifråga som förkämpe för, som själv uttrycker det, det svarthåriga . En annan socialdemokratisk riksdagskandidat var . Hon fick i valrörelsens slutskede alldeles särskild uppmärksamhet av massmedierna då det visade sig att hon vid ett flertal tillfällen trakasserats och motarbetats av främlingsfientliga grupper i sitt personvalskampanjande. För att ta sig upp från sin trettioandra plats på riksdagslistan profilerade hon sig, på ett sätt som liknade , om än något mera försiktigt, genom att formera en etnisk profil. På en av hennes valaffischer kunde man läsa: Sätt ditt kryss för: –kampen mot diskriminering och förtryck –ett rättvist där alla är lika värda –ett samhälle där solidaritet ingår som en naturlig beståndsdel och där alla tar sitt ansvar, oavsett ursprung, hudfärg eller kön –att alla ska ha råd med bra sjukvård, skola och äldreomsorg –att alla ska ha rätt till arbete och bostad Förutom profilfrågor som kampen mot diskriminering och förtryck, för ett rättvist och för solidaritet figurerade också frågor som sjukvård, skola, äldreomsorg, arbete och bostad. Traditionella vänsterfrågor varvades med frågor med anknytning till situationen i landets mångetniska förorter för att skapa en politisk profil som skulle attrahera väljarna i huvudstadens ytterområden, särskilt dess invand- rarbefolkning. Flera kandidater satte sig själv som person, sin tillhörighet och sina särskilda egenskaper i fokus, snarare än partiet. , miljöpartistisk riksdagsledamot, var en av de som använde strategin att betona sin etniska bakgrund som betydelsefull för hennes poli- En av hennes valaffischer framförde budskapet: Rösta mot rasism! , svensk-palestinier, riksdagskandidat. passade partiet på att profilera sig som ett integra- tionsvänligt parti. Rösta på ett parti som både tar krafttag mot rasismens orsaker och jobbar aktivt mot diskriminering. På en annan av partiets valaffischer visade två av kandidaterna till kommun- fullmäktige upp sig, och , under parollen: Mångfald och jämställdhet. De slog inte mynt av sin etniska bak- grund, utan lyfte istället fram partiets profil i integrations- och dis- krimineringsfrågor: de gröna är det parti som arbetat hårdast mot alla former av diskriminering. Därför har vi både den bästa kvinnorepresentationen och den bästa invandrarrepresentationen i de parlamentariska församlingarna i . Mönstret återkom på en valaffisch för Hatam , centerpartist och kandidat i samtliga tre val, vars övergripande budskap var: Du har ditt ansvar i detta land! Det framgår av affischen hur stor vikt kandidaten lade vid sig själv som person och sin levnadshistoria. Affischen följdes av en lång beskrivning av personen , med följ- ande inkörsport: Mitt namn är Hatam , född i och kurd från . Återigen hamnar personens bakgrund i fokus. När jag veckorna års val gjorde fältarbete i olika miljöer i var det tydligt att partiernas budskap formats av och paketerats i enlighet med specifika lokala förutsättningar. På mötte jag en viss uppsättning valaffischer och politiska profiler. I en annan. Här och i andra mångetniska förorter syntes företrädare för mångfaldens på partiernas val- affischer. Kandidater profilerade sig i frågor gällande rasism, diskriminering, integration och mångfald. På var bilden en helt annan. Där syntes, åtminstone såvitt jag kunde se, i princip inget av detta. Ett exempel på detta mönster är en av de moderata valaffischer som fanns uppsatta lite varstans i huvudstaden. En av partiets huvud- paroller i valrörelsen var gör det möjligt. Det fanns flera varianter på temat, men ingenstans hade jag sett just den affisch som satts upp på , norr om . På en stor färg- plansch syntes fyra moderata kandidater i helfigur. Två av dem hade utländsk bakgrund. Den ena var , partiets första kandidat till , den andra , partiets femte kandidat till kommunfullmäktige. Valet av politiska profiler hade troligen styrts utifrån lokala för- hållanden och särskilt utifrån förortens etniska sammansättning. Den moderata parollen gör det möjligt i mångetniska förorter hade dess- utom kompletterats med undertexten för alla. Kapitel 3 En av 1,8 miljoner! : Röster från ett monokulturellt partiliv 73 föregående val haft påfallande lågt stöd för sin politik i mångetniska förorter.11 Partiet såg det därför sannolikt som angeläget att års val särskilt profilera sig i dessa områden, bland annat genom att föra fram kandidater med utländsk bakgrund och genom att markera att partiet gör det möjligt för alla. Denna profilskapande strategi är inte unik för . Tvärtom kan det ses som del av en politisk trend, där partier och en- skilda kandidater utnyttjar den möjlighet som personvalet erbjuder när det gäller att skapa en bestämd politisk profil, som kan vinna både röster och förtroende. Trenden att kandidater profilerar sig genom sitt annorlundaskap fortsatte valrörelse. hamnade socialdemokraten på den lista över misstänkta terrorister som upprättade efter terror- attacken mot . Innan han avfördes från listan hade han misstänkts för samröre med bin Ladins terroristnätverk . kandiderade val till . I sin personvalskampanj betonade han sitt annorlundaskap som särskilt betydelsefullt för sin politiska profil. På en valaffisch poserade han framför , tillsammans med en kamel. I en intervju i () berätt- ade han: Det var så mitt liv började hemma i . Min familj levde nomadliv tills jag var . Vi hade cirka 15 kameler. Texten på valaffischen löd: Från kamelpojke till riksdagsman och Med olika erfarenheter blir rikare. I en annan intervju beskrev han sina politiska ambitioner i följande ordalag: Jag kanske inte kan för- ändra livet i förorten. Men jag vill vara en röst för människorna här (). Enskilda företrädares strategier när det gäller att i samband med valrörelser skapa sig en bestämd politisk image är ett exempel på var- för kommunikativ gestaltning är en viktig dimension av frågan om representation av invandrare. Personvalskampanjer ger utrymme för enskilda företrädare att skapa en politisk plattform. De kan emellanåt, på förhållandevis okritiskt manér, tillämpa stereotypa tudelningar och föreställningar om identitet och gemenskap för att framställa sig själva 11 Vid val var exempelvis andelen som röstade på i , i och i . Motsvarande siffror för Socialdemokraterna i samma områden var , respektive . Siffrorna för hela staden var för och för Socialdemokraterna (1994). såsom självklara och legitima uttolkare för verkliga erfarenheter och synpunkter hos sin grupp. Sverige-specifik politisk kompetens? (1991) hävdar att politiska partier är del av ett politiskt fält. Fältet är, menar han, genomkorsat av relations- och konfliktmönster mellan en rad krafter och aktörer som har bestämda positioner på fältet. Han understryker särskilt att aktörer, för att över- huvudtaget kunna ingå i spelet, behöver en speciell träning i de principer som reglerar såväl tänkandet som handlandet på fältet. Aktörerna ingår i en kamp om såväl utrymmet på fältet som om väljar- kårens stöd. Deras handlande regleras av fältets strukturella betingel- ser och specifika spelregler. Den ständigt pågående kampen på fältet rymmer dock även en rad symboliska dimensioner. Logiken består till stor del av produktion och distribution av världsbilder (ideologier, visioner, slogans), för att band mellan väljare och valda ska kunna knytas. (2002:36) betonar att det för enskilda företrädare i detta sammanhang är angeläget att inte verka fjärma sig från dem, vilkas identitet och intressen de påstår sig representera. Det är sannerligen en kreativ politisk akt. handlar det, preciserar Daloz, om att bevisa att man som represen- tant befinner sig tillräckligt nära väljarna för att känna dem, deras pro- blem och krav. handlar det istället om att på ett symboliskt sätt avlägsna sig från dem. Vad som i realiteten kommer att accepte- ras som rätt sätt att tala eller som korrekt handlande bland aktörer på det politiska fältet är inte odiskutabelt och en gång för alla givet, utan det avgörs genom processer av bedömning och klassificering. En majoritet av de företrädare jag samtalat med har på ett eller annat sätt talat om betydelsen av att som aktör på det svenska (parti)politiska fältet besitta en bestämd politisk kompetens. Liksom åtskilliga av de företrädare som intervjuades av Mirjaliisa Lukkarinen (2001), poängterade företrädare för olika partier vikten av att kunna föra sig i den svenska möteskulturen – att ha goda kunskaper i det svenska språket, ha en förmåga att tala rätt och känna till de rätta koderna. Enskilda företrädare har, ur en sådan synvinkel, i mångt och mycket att tillägna sig, eller anpassa sig till, en viss polit- isk kompetens för att på allvar kunna göra sig gällande i svensk parti- politik. De krav som ställs på en viss typ av kompetens bland aktörer på ett bestämt fält är alltid resultatet av processer av klassificering, Kapitel 3 En av 1,8 miljoner! : Röster från ett monokulturellt partiliv 75 bedömning och, därmed, maktutövning. Vissa aktörer tycks alltid ha tolkningsföreträde, möjlighet att göra just sina utgångspunkter och sin jargong normerande inom en viss organisation. Organisationer är därför inga neutrala fält, där enskilda aktörer möts på (jäm)lika villkor, utan de är strukturerade enligt principer som ger dem o(jäm)lika utgångslägen när de möts (de los 2001). Det polit- iska systemet innefattar därvidlag en viss mobilisering av partisk- het.12 Det finns, konstaterar och (1989:47), en tendens till att stora och mäktiga aktörer har makt att forma sin omgivning och därmed att tvinga andra aktörer att anpassa sig till dem. Dessa ojämlika relationsmönster tenderar, noterar de, att bland annat ha en etnisk dimension, eftersom organisationer formas av närvarande (överordnade) etniska grupper.13 I arbetsmarknadsforskning har ett återkommande argument varit att invandrares ställning på arbetsmarknaden delvis kan förklaras uti- från invandrares begränsade språkkunskaper eller relativa avsaknad av Sverige-specifik social kompetens. Ett problem med ett sådant argument är dock att det upphöjer en vardaglig förståelse av språk och svenskhet till vetenskapliga fakta (jfr 2001; de los 2001). Resonemanget kan överföras till frågan om representa- tion av invandrare. Det är angeläget att uppmärksamma och kritiskt granska de processer som skapar bedömningsmönster som urskiljer och definierar (alltså representerar i vidare mening) vad exempelvis god svenska eller kännedom i den svenska koden skulle bestå av. Tanken om en bestämd politisk kompetens som förtroendevalda bör leva upp till kan sortera ut människor utifrån föreställningar om likhet och skillnad, närhet och distans, i relation till en föreställd svensk normalitet. (1999:17) har varit inne på samma tankegång. Den bild som existerar och reproduceras i partiets medvetande är avgörande för vem som kan betraktas som en medlem, säger han och fortsätter: Så länge invandraren strider mot denna bild, utseende- mässigt, språkligt, religiöst och kulturellt, kommer invandraren inte bli fullständigt inkluderad och nomineras till valbara platser i samma grad som svenskar. 12Uttrycket myntades ursprungligen av Schattschneider (1960). 13Under senare år har dessutom feministiska forskare pekat på hur organisationer av olika slag präglas av (köns)bestämda tanke- och handlingsmönster som begränsar kvinnors handlingsutrymme. Maktutövningen i partier både anspelar på och legitimeras av de myter om Främlingen som cirkulerar runtom i samhället. Jag har utifrån intervjuer med politiska företrädare med utländsk bakgrund uppmärk- sammat några av de utestängningsmekanismer som verkar i svenskt partiliv. Ett av utestängningens ansikten rör de spelregler och konven- tioner som reglerar själva partilivet. Ett annat ansikte är tillgång till olika slags kontakter och nätverk inom partierna. Ett tredje, slutligen, rör den uppsättning av utpekande, stereotypa bilder av de Andra, som vid olika tillfällen kan tjäna till att legitimera utestängning och särbehandling. Om personer med utländsk bakgrund fortsätter att representeras som Främlingar i partilivet och andra delar av svensk offentlighet, så kommer andelen företrädare med utländsk bakgrund sannolikt att för- bli avsevärt lägre än andelen av den totala befolkningen. Det tvingar dessutom, högst sannolikt, fortsatt företrädare med utländsk bakgrund att på olika sätt förhålla sig till en föreskriven roll som just Främling. Partiernas interna normeringslogik gäller förstås inte bara etnicitet som sorteringsprincip, utan också andra grunder för kategorisering som klass, kön, sexualitet och generation. Vad vi i svenskt partiliv har att göra med är en komplex samhällelig logik av kategorisering och bedömning av normalitet och avvikelse (jfr Fraser, 2002). Det bör dock understrykas att partilivet inte är statiskt. Det bedrivs i partierna snarare en ständig kamp om det politiska utrymmet. Förtro- endevalda med utländsk bakgrund är inga passiva offer utan för- måga till självständigt handlande. De medverkar aktivt till att såväl etablera som bryta mot tanke- och handlingsmönster som pekar ut och placerar vid sidan av. Jag har bland annat berört feno- menet identitetspolitik som i sig belyser partilivets dubbelhet. Den är dels ett svar på, dels ett led i själva utestängningens dynamik. Även om det i intervjuerna finns berättelser som tar fasta på omgivningens skepsis, misstro och särbehandling är det uppenbart att de allra flesta av de som intervjuats bedriver ett enträget arbete för att förhandla med rådande maktordningar och att i någon mening destabilisera eller omdefiniera det politiska fältet. Också denna iakttagelse överensstämmer med iakttagelser av invandrade inom svensk föreningsrörelse. Även om invandrade möter en rad hinder i det fackliga arbetet, så är det ändå kampvilja och engagemang snarare än resignation och passivitet som Kapitel 3 En av 1,8 miljoner! : Röster från ett monokulturellt partiliv 77 dominerar de fackligt aktivas berättelser. Detta visades inte minst , när en av hennes informanter berättade om sin relation till svensk föreningsrörelse: De[t] svenska facket kan inte kämpa. De vet inte hur man kämpar. De har uppnått mycket men kan inte ge några svar i tuffa tider. Vi kan kämpa. Vi vet hur man kämpar. Facket behöver den kunskapen, om inte ska bli som (Mulinari 1999:38). Vi såg motsvarande erfarenhet i den intervjuade berättelse, även om hans besvikelse till slut fick honom att helt lämna partipolitiken. Orsaken till hans val var emellertid inte uppgivenhet, utan en bedöm- ning av var hans engagemang skulle få störst genomslag. Det är en avgörande skillnad. Enligt bedömning skulle hans engagemang troligen få störst genomslag utanför etablerade politiska kanaler, i föreningslivet och andra mer informella sammanhang, varför han valde att fortsätta sitt politiska arbete utanför partilivet. Erfarenheter och förmedlade doktriner Vad betyder då kluvenheten i flera företrädares berättelser om parti- politiskt arbete? En tolkning kan vara att det svenska partilivet genomkorsas av en rad, delvis motstridiga, tendenser, vilket också visas av att berättelserna ger en mångdimensionell bild av partilivet. Det är en rimlig tolkning. Det svenska partilivet är sannerligen komplext. En annan tolkning kan vara att företrädarna i sina berättelser för- medlar dels vissa personliga erfarenheter av att arbeta partipolitiskt, dels en inom partierna förmedlad doktrin. Människors medvetande är i allmänhet uppbyggt av en serie mot- stridiga teman och argument. Vi har till hands en omfattande repertoar av argument och retoriska figurer, som i konkreta samtalssituationer lätt hamnar i konflikt med varandra.14 Det är närmast en sådan typ av konflikt vi har sett exempel på i detta kapitel. Företrädare har i sam- talen försökt få olika diskursiva element att gå ihop, trots att de står i ett uppenbart konfliktförhållande till varandra. Detta skulle betyda att det, å ena sidan, inom partiet råder en doktrin, enligt vilken partiet sägs arbeta aktivt med att inkludera och representera invandrare och enligt vilken det på det hela taget inte 14 Se bland andra Billig m.fl. 1988; Gamson 1992; van Dijk 1998. sägs finna några egentliga integrationsproblem inom partiet. Det är erfarenheter av detta slag som framför allt kunnat skönjas i början av företrädarnas berättelser om svenskt partiliv. De bildar tillsammans partiets egen bild av sakernas tillstånd. Bortom denna bild skymtar, å andra sidan, personliga erfarenheter av partipolitiskt arbete, erfarenheter som delvis strider mot partiets officiella bild. Dessa erfarenheter vittnar exempelvis om att integra- tion inom partiet, konkret, är något som invandrare i allt väsentligt själva får ta hand om, inte sällan som de tenderar att marginaliseras inom partiet. För att förstå bakgrunden till de subtila processer av kategorisering, normalisering och utsortering i svenskt partiliv som jag beskrivit behöver vi återvända till tiden för nationsbyggandet och närmare granska den historiska kopplingen mellan nation och liberal demo- krati (jfr 2001a, 2001b). Liberala demokratier etablerades som ett led i moderniseringen. Där löpte flera processer parallellt med varandra, däribland uppkoms- ten av ett kapitalistiskt produktionssätt, en centraliserad statsapparat och nationsbyggandet. I och med det framskridande nationsbyggandet blev nationen successivt det suveräna politiska subjekt som skulle representeras.15 Den liberala demokratin kom så att säga att befolk- as av nationen som föreställd gemenskap (1993). Under nationsbyggandet var principen om kulturell homogenitet – Ett enat folk! – såväl inåt som utåt, ett överordnat ideal. I etablerades successivt en tudelning mellan Oss svenskar och de Andra, de som inte ansågs höra till. Etniska minoriteter, och då framför allt samer och romer, blev tillsammans med invandrare mytiska Främlingar gentemot vilka svenskarna kunde definiera sig. Komplexa relationsmönster och levnadsvillkor överskreds i tanken om ett kulturellt homogent Folk.