sou · GSB3110 · 2005-01-01 00:00:00 — Straffprocessuella tvångsmedel används i ett brottsutredande syfte eller för att man skall kunna genomföra en rättegång med anled- ning av misstanke om brott. I princip kan man säga att straff- processuella tvångsmedel får användas, när det föreligger en miss- tankegrad som når upp till tröskeln för att inleda förundersökning (se vidare nedan). De straffprocessuella tvångsmedlen regleras främst i men även i vissa andra författningar. Exempel på straffprocessuella tvångsmedel är husrannsakan, kropps- visitation, kroppsbesiktning, gripande, anhållande, häktning; åtgärder som har det gemensamt att de innebär ett intrång i en persons rätt- sfär och att de kan genomföras med tvång. Som nämnts ovan är hemlig telefonavlyssning, som inte innefattar tvång, också ett straff- processuellt tvångsmedel. En husrannsakan och en kroppsvisitation kan även vara ett administrativt tvångsmedel (se nedan). Också att ta fingeravtryck på en person kan vara såväl ett straffprocessuellt som ett administrativt tvångsmedel.14 Det är ibland svårt att avgöra om en åtgärd faktiskt är ett tvångs- medelsanvändande eller inte. Som framgår kan det också vara svårt att avgöra när det rör sig om ett straffprocessuellt tvångsmedel eller ett administrativt tvångsmedel. Att kroppsvisitera en person med stöd av 5 kap. 2 § utlänningslagen innebär användande av tvångs- medel men är inte ett straffprocessuellt sådant, eftersom syftet inte är att utreda brott. En kroppsvisitation med stöd av 6 kap. 26 § utlänningslagen, dvs. en undersökning för att utröna om utlän- ningen innehar narkotika eller alkohol, skulle däremot kunna upp- fattas som ett straffprocessuellt tvångsmedel, eftersom innehav av narkotika är straffbart. Om misstanken om narkotikabrott nått upp Anonymitet Integritet, SOU 1984:54 och 1, del 2 (cit. 14 Se 28 kap. 14 § och 5 kap. 5 § utlänningslagen. Nuvarande förhållanden och reformarbeten till gränsen för att inleda förundersökning, tar emellertid bestäm- melserna i över, varför ett beslut om kroppsvisi- tation skall fattas med stöd av 28 kap. 11 och 13 §§ rättegångs- balken. Särskilt svår är gränsdragningen i Polisens handlande, eftersom Polisen inte bara har till uppgift att beivra brott – och då agerar i ett brottsutredande syfte – utan också har många andra uppgifter. Polisen har även härvid rätt att använda våld och tvång i samband med ingripanden.15 Det har också betydelse på vems uppdrag en polisman vidtar vissa åtgärder, dvs. om Polisen biträder åklagare eller domstol eller annan myndighet. När en polisman verkställer beslut om att en utlänning skall tas i förvar i avvaktan på avvisning, torde omhänder- tagandet inte vara ett användande av straffprocessuellt tvångsmedel, även om tvång används. När Polisen griper en utlänning som på grund av dom skall utvisas på grund av brott, torde däremot användandet av ett straffprocessuellt tvångsmedel föreligga. Emellertid är en åtgärd Polisen utför på allmän domstols begäran inte alltid att betrakta som ett straffprocessuellt tvångsmedel. När Polisen exempelvis skall hämta en person till rättegång med stöd av 46 kap. 15 § , och i samband därmed utför en kroppsvisitation i skyddssyfte eller identifieringssyfte, grundas rätten till visitationen på bestämmelsen i 19 § första stycket polis- lagen. Därmed utgör kroppsvisitationen användande av ett administ- rativt tvångsmedel och inte ett straffprocessuellt sådant. Om det däremot företas en husrannsakan i den söktes bostad för att kunna verkställa hämtningen, grundas rätten därtill på bestämmelsen i 28 kap. 2 § , varför husrannsakan är ett straff- processuellt tvångsmedel. Även om husrannsakan skulle kunna ske med stöd av 20 § polislagen tar i nämnda situation bestämmelser över. I det första exemplet är syftet med åtgärden att skydda polisen fysiskt i samband med hämtningen och i det andra att en pågående brottmålsprocess skall kunna genomföras. Av dessa exempel framgår att även syftet med åtgärden har betydelse vid bedömningen om åtgärden är ett straffprocessuellt eller administra- tivt tvångsmedel. Motsvarande gränsdragningsproblem mellan administrativa och straffprocessuella tvångsmedel finns även i verk- samhet som avser löpande kontroll och tillsyn respektive brotts- 15 Se bl.a. 2, 8 och 10 §§ polislagen. Nuvarande förhållanden och reformarbeten bekämpning; gränsdragning som för övrigt finns även för Tull- verkets verksamhet, t.ex. i form av tullkontroll med stöd av tullagen alternativt straffprocessuella ingripanden med stöd av smugglings- lagen. I vilken omfattning uppgifter får användas, vilka har kommit till Polisens kännedom i samband med en tvångsåtgärd som saknat laga stöd, s.k. överskottsinformation, behandlas nedan i avsnitt 4.8.1. 4.3.2När får tvångsmedel användas? Ett tvångsmedel innebär ett ingrepp i integriteten, personligt, rums- ligt och materiellt. Möjligheten att använda tvångsmedel måste där- för alltid ställas mot den enskildes rätt till integritet. Härvid gäller fyra principer: Denna princip finns direkt uttryckt i 2 kap. 12 § regeringsformen och innebär att vissa tvångsåtgärder, t.ex. frihetsberövanden och husrannsakan, inte får företas utan att det föreligger uttryckligt stöd i lag. 2.Ändamålsprincipen innebär att en myndighets befogenhet att använda tvångsmedel skall vara bunden till det ändamål för vilket tvångsmedlet har beslutats. 3.Behovsprincipen innebär att en tvångsåtgärd inte bör företas, om det inte är nödvändigt med hänsyn till syftet med åtgärden. Om flera alternativ står till buds, skall man använda det som innebär minst intrång i den enskildes frihet. 4.Proportionalitetsprincipen innebär att ett tvångsmedel får till- gripas, endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men som åtgärden innebär för den enskilde. Tvångsåtgärden skall i fråga om art, styrka, räckvidd och varaktighet stå i rimlig proportion till vad som är att vinna med åtgärden.16 För att använda såväl administrativa som straffprocessuella tvångsmedel krävs således både att det finns lagstöd och att det finns särskilda skäl att vidta åtgärden. 16 Se bl.a. 28 kap. 3 a § , 6 kap. 1 § tullagen och 8 § polislagen. Nuvarande förhållanden och reformarbeten För att tillgripa straffprocessuella tvångsmedel krävs att en för- undersökning inletts eller att en rättegång pågår.17 Bestämmelser om förundersökning finns i 23 kap. , med kompletterande bestämmelser i förundersökningskungörelsen (1947:948). Så snart det finns anledning att anta, att ett brott som hör under allmänt åtal skall förundersökning inledas.18 Ett beslut om tvångs- medel innebär också att en förundersökning inleds.19 Anledning att anta är den lägsta misstankenivån. Sådan misstanke kan t.ex. föreligga på grund av en angivelse eller annan anmälan av brott. Det behöver inte finnas någon utpekad misstänkt person för att inleda undersökningen. Endast i undantagsfall, exempelvis om åtal kan väckas på föreliggande material, kan man underlåta att inleda för- undersökning. När förundersökning inleds skall det dokumenteras, och det skall av beslutet också framgå vem som fattat det. Vad som förekommer under utredningen skall också dokumenteras. Beslut om förundersökning fattas enligt huvudregeln av åklagare eller polismyndighet. När åklagare är förundersökningsledare får biträde begäras av Polisen. Åklagaren får också uppdra åt en polis- man att företa vissa förundersökningsåtgärder. Innan en för- undersökning har inletts får också en polisman företa förberedande förundersökningsåtgärder. Enligt särskild författning får också och inleda förundersökning, och när åklagare är förundersökningsledare får biträde också begäras av dessa myndigheter och deras tjänstemän får också företa vissa för- undersökningsåtgärder.20 Under en förundersökning skall utredas vem som skäligen kan misstänkas för brottet och om tillräckliga skäl för åtal föreligger och bevisuppgifter inhämtas. Under en förundersökning får förhör hållas med dem som kan antas kunna lämna uppgifter av betydelse. Den som skall höras får föreläggas att vid vite komma till förhör och även hämtas, med eller utan föregående kallelse. En person som är kan hållas kvar för förhör , en 17Se bl.a. Fitger under 23 kap. 1 och 16 §§ . 18Om anledning att anta se, bl.a. Fitger, under kap 23, och T. m.fl. Förundersökning, 1999. 19Se JO:s ämbetsberättelse 2001/02 s. 96. 20Se bl.a. smugglingslagen, lagen om medverkan vid polisiär övervakning och lagen (1980:424) om åtgärder mot föroreningar från fartyg. Nuvarande förhållanden och reformarbeten tidsfrist som kan förlängas med om den som hörs är misstänkt för brottet. Den som är misstänkt för brottet får också tas i förvar . För personer gäller en tidsfrist , med förlängning med . När det av förundersökningen står klart att en person skäligen kan misstänkas för brottet skall han eller hon underrättas därom. När förundersökningen är avslutat skall beslut i åtalsfrågan fattas. I 23 kap. och förundersökningskungörelsen finns vidare bestämmelser om offentlig försvarare och målsägandebiträden, samt närmare föreskrifter om hur för- undersökningen skall bedrivas. 4.3.4Mer om straffprocessuella tvångsmedel Bestämmelserna om straffprocessuella tvångsmedel under för- undersökning regleras i 24–28 kap. . För att tillämpa reglerna om tvångsmedel i brottmål förutsätts i många fall att det brott en misstanke gäller är av viss svårighetsgrad. I vissa fall skall för brottet vara föreskrivet en visst straff, dvs. att det i straff- skalan för brottet finns ett visst ministraff eller att det för brottet förekommande maximistraffet måste överskrida viss nivå. Man skall i vissa fall se till varje brott för sig och inte till vad man med stöd av bestämmelserna om straffmätning – vid sidan av själva straffbudet – kan komma att bestämma påföljden till. I andra fall är föreskrivet att tvångsmedel kan tillgripas om visst straff skall kunna följa. I dessa fall skall man se till alla de bestämmelser som är tillämp- liga vid straffets bestämmande, dvs. både de som skärper straffet som de som lindrar. En tredje variant är att tillämplig regel ställs i direkt relation till den påföljd som i det enskilda fallet kan tänkas bli utdömd. Enligt huvudregeln beslutar förundersökningsledaren, åklagaren eller domstol om dessa straffprocessuella tvångsmedel, men i brådskande fall får en polisman vidta en åtgärd utan föregående beslut. Beslut om tvångsmedel, liksom resultatet därav skall doku- menteras. I 24 kap. finns bestämmelser om anhållan och häktning. Häktning beslutas på framställan av åklagare av allmän domstol. En person som på sannolika skäl är misstänkt för brott får häktas, om det finns risk för att han eller hon avviker, undanröjer Nuvarande förhållanden och reformarbeten bevis eller fortsätter sin brottsliga verksamhet, om brottet är av all- varligare slag. Är det för brottet inte är stadgat lägre straff än fäng- else är häktning obligatorisk. Även den som endast skäligen är misstänkt för brott, får under en viss vara häktad, s.k. utredningshäktning. Häktning kan underlåtas i vissa fall, t.ex. av hälsoskäl. Om det finns skäl för häktning, får åklagaren i avvaktan på häkt- ningsförhandling anhålla den misstänkte. Om det finns skäl för an- hållan, får en polisman i brådskande fall gripa den misstänkte, utan att beslut om anhållan fattats. Varje enskild person har också rätt att gripa den som har begått brott varå fängelse kan följa, om denne påträffas på bar gärningen eller är på flyende fot. Det samma gäller för den som är efterlyst för brott.21 Den nu redovisade en vars rätt att ingripa är en rättighet och inte en skyldighet. I stället för att fatta beslut om häktning kan åklagare eller dom- stol fatta beslut om att den misstänkte inte får lämna den honom eller henne anvisade platsen, reseförbud, eller att den misstänkte anmäler sig hos anvisad polismyndighet på bestämda tider, anmäl- ningsskyldighet.22 Beslutet kan kombineras med en skyldighet för den misstänkte att på vissa särskilda tider hålla sig tillgänglig i sin bostad eller på sin arbetsplats, eller andra åtgärder som behövs för övervakningen. Ett reseförbud får också kombineras med anmälnings- skyldighet. Reseförbud och anmälningsskyldighet får bara medde- las, om det med hänsyn till den misstänktes förhållanden finns anledning att anta att den misstänkte avviker eller på annat sätt håller sig undan lagföring. Om den misstänkte bryter mot reseförbudet eller anmälnings- skyldigheten eller därmed förenade villkor, skall den misstänkte anhållas eller häktas, såvida det inte är uppenbart att skäl därtill saknas. I 26 kap. finns bestämmelser om kvarstad. Bestämmelser om beslag och hemliga tvångsmedel, såsom teleav- lyssning och teleövervakning finns i 27 kap. Polisen har rätt att ta föremål i beslag om det skäligen kan vara av betydelse för brotts- undersökningen, om föremålet skäligen kan vara avhänt annan genom brott eller på grund av brott förverkat. Normalt fattas ett sådant beslut av åklagare eller undersökningsledaren men vid fara i dröjsmål får en polisman fatta beslutet. Även den som med laga rätt skall gripa eller anhålla en person eller den som verkställer häktning 2127 kap. 7 § andra stycket . Nuvarande förhållanden och reformarbeten kroppsvisitation, kroppsbesiktning eller husrannsakan får ta före- mål i beslag.23 Detta innebär att, när och medverkar vid en kontroll enligt utlänningslagen och då utför en kroppsvisitation eller husrannsakan, eller på annat sätt med laga rätt ingriper, har de samma befogenheter som Polisen att ta föremål i beslag. På samma sätt har rätt att ta föremål i beslag när de utför en kroppsvisitation med stöd av 6 kap. 26 § utlänningslagen. Även föremål som skäligen antagas vara förverkade enligt 36 kap. 3 § får tas i beslag, dvs. föremål som befaras användas vid brott, är ägnade att användas som vapen vid brott mot liv och hälsa eller som hjälpmedel vid brott.24 För beslag av brev eller annan skriftlig handling gäller särskilda regler, och normalt krävs att det misstänkta brottet är av allvarligare slag. Vid förundersökning angående brott för vilket är föreskrivet fängelse lägst , eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, får domstol besluta om hemlig teleavlyssning. Vid misstanke om brott för vilket inte är föreskrivet lindringare straff än , om narkotika brott och brott mot smugglingslagen samt försök, förberedelse och stämpling till sådana brott får dom- stol fatta beslut om hemlig teleövervakning. Dessa tvångsmedel får endast tillgripas, om någon är skäligen misstänkt för brottet och åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. Uppgifter som erhålles på detta sätt skall förstöras när förundersökning läggs ned eller annars avslutats och, om åtal, väckts när målet slutligen avgjorts. I 27 kap. 18 § och 2 § lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning har införts en s.k. straffvärdesventil, innebärande, att tvångsmedel såsom hemlig telefonavlyssning och hemlig kameraövervakning får användas även för brott vilka är föreskrivet lindrigare minimistraff än fängelse än , om det kan antas att brottets straffvärde överstiger fängelse . Bestämmelser om husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbe- siktning finns i 28 kap. . Med husrannsakan avses ett eftersökande i hus, rum eller slutet förvaringsställe. Däri anges bl.a. att med hus avses inte bara bostadshus utan även andra byggnader, såsom fabriker och maga- sin, och med rum avses också kontors- och lagerlokaler, hytter och rum på fartyg, samt med slutet förvaringsställe exempelvis låst bil 2327 kap. 1–4 §§ . 2427 kap. 14 a § . Nuvarande förhållanden och reformarbeten och kassafack i bank.25 Husrannsakan får företas, om det före- kommer anledning att anta, att ett brott som det kan följa fängelse på har begåtts, för att söka efter föremål för beslag eller annars för att undersöka omständigheter som kan ha betydelse för utredningen om brottet.26 Förekommer anledning är ett lägre beviskrav än de som gäller för de flesta andra tvångsmedel. Det förutsätts inte att brott har konstaterats utan endast om det finns anledning till misstanke därom, dvs. detsamma som gäller för att inleda förundersökning. Härav följer emellertid, att husrannsakan inte får användas i syfte att upptäcka brott. Inte heller får husrannsakan användas som en kon- trollåtgärd för att se om den som är misstänkt för brott har gjort sig skyldig till ytterligare eller mer omfattande brottslighet, än den som föranlett åtgärden. (Jfr dock om överskottsinformation i avsnitt 4.8). Husrannsakan hos annan än den som är skäligen misstänkt för brottet får endast företas i vissa undantagssituationer, bl.a. om den misstänkte gripits där. Med stöd av 28 kap. 2 § kan husrannsakan användas för att söka efter en person som skall gripas, anhållas eller häktas såsom misstänkt för brott, samt söka efter en person som skall hämtas till förhör eller inställa sig i rätten (eller delges kallelse). Husrannsakan får också göras för att söka efter en person som skall underkastas kroppsvisitation eller kroppsbesiktning. Husrannsakan får i nu nämnda syften också utföras hos annan än den sökte, men bara om det finns synnerlig anledning att anta att den sökte befinner sig där. Husrannsakan får också företas i transportmedel på viss plats för att söka efter någon som skall gripas, anhållas eller häktas som miss- tänkt för brott.27 Denna bestämmelse är särskilt intressant, när det gäller kontroller vid gränsstationer eller andra platser nära gränsen. Med transportmedel avses i detta sammanhang – liksom i 20 § polislagen – inte bara fordon enligt vägtrafikkungörelsen utan också tåg, fartyg, båtar och flygplan. I samband med att ett transportmedel undersöks får även lådor och andra förvaringsutrymmen som kan dölja en människa undersökas. För att företa husrannsakan i ett fordon i syfte att söka efter någon som skall gripas, krävs att den eftersökte skall vara misstänkt för ett brott, för vilket inte är före- skrivet lindrigare straff än fängelse , och att det finns sär- skild anledning att anta, att personen kan komma att passera platsen. 25NJA II 1943. sida 369 f. 2628 kap. 1 § första stycket . 2728 kap. 2 a § . Nuvarande förhållanden och reformarbeten Alltså kan man inte med stöd av den bestämmelsen göra en husrann- sakan, när den eftersökte är misstänkt för organiserande av männi- skosmuggling enligt 10 kap. 5 § utlänningslagen, eftersom det för normalbrottet är stadgat fängelse högst , och för grovt brott fängelse i lägst och högst . Straffet för människo- smuggling enligt 10 kap. 2 a § är fängelse i högst och för grovt brott fängelse lägst och högst . Såsom beskrivits ovan saknas det härvid betydelse att påföljden kan komma att bestämmelse till fängelse . Däremot kan bestämmel- sen tillämpas för att söka efter person som är misstänkt för männi- skorov enligt 4 kap. 1 § , ett brott för vilket är stagat fängelse lägst , men inte för människohandel för sexuella ändamål enligt 1 a §, där det lägst föreskrivna straffet är fängelse två år.28 Husrannsakan får enligt 28 kap. 3 § första stycket rättegångs- balken också ske i en lokal som är tillgänglig för allmänheten, såsom butiker, restauranger, biografer och teatersalonger, för att eftersöka en person eller ett föremål, dvs. för ändamål som sägs i 28 kap. 1 och 2 §§ . Enligt paragrafens andra och tredje stycken får husrannsakan i vissa fall genomföras i lokaler som brukar användas gemensamt av personer, om de kan antas ägna sig åt brottslig verksamhet, och i utrymmen och fordon som finns i omedelbar anslutning till en sådan lokal. Det krävs att det före- kommer anledning anta, att brott har förövats, för vilket det är före- skrivet fängelse eller däröver, och att det finns särskild anled- ning att anta, att ändamålet, dvs. de ändamål som anges i 1 och 2 §§, med husrannsakan kommer att uppfyllas. Lokalen får inte huvud- sakligen utgöra bostad. Inte heller i denna situation får husrannsakan företas i rent spaningssyfte utan det krävs att det förekommer anledning att anta att brott har begåtts. Beredningen för rättsväsen- det utveckling (BRU) har dock föreslagit att en ny bestämmelse införs i polislagen, som gör det möjligt att utföra en husrannsakan i nämnda lokaler i ett brottsförebyggande syfte, dvs. när det av särskilda skäl kan anses föreligga risk för att något brott, för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver, kommer att förövas.29 Med kroppsvisitation avses undersökning av en persons kläder och föremål som någon bär på sig och för med sig. Det spelar inte någon roll om föremålet är öppet, stängt utan att vara låst eller låst och inte 28Se ovan om den s.k. straffvärdesventilen. 29Ökad effektivitet och rättssäkerhet i brottsbekämpningen, SOU 2003: 74. Förslaget bereds f.n. inom . Nuvarande förhållanden och reformarbeten heller på vilket sätt det medförs. Det innebär att väskor, paket och plånböcker kan undersökas. Det krävs dock att man kan peka ut en bestämd person som innehavare av föremålet. Större föremål, som exempelvis bilar och andra fordon, kan inte undersökas med stöd av bestämmelsen om kroppsvisitation, utan det faller under bestämmel- serna om husrannsakan. Kroppsbesiktning innebär en undersökning av en persons kropp, såväl inre som yttre, samt provtagningar från människokroppen och undersökning av sådana prover. Kroppsvisitation och kroppsbesiktning får göras av den som är skäligen misstänkt för brott på vilket fängelse kan följa. Misstanke- nivån skäligen misstänkt motsvarar anledning att anta. Åtgär- derna får vidtas för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utred- ningen. Kroppsvisitation får också göras av en person som inte är misstänkt för brott, om det finns synnerlig anledning att anta, att det kan anträffas föremål som kan tas i beslag eller annars kan ha betydelse för utredningen. I 28 kap. regleras också att fotografi och fingeravtryck får tas av den som är anhållen eller häktad. I förundersökning angående vissa allmänfarliga brott, högmåls- brott, brott mot rikets säkerhet och terroristbrott skall bestäm- melserna i lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångs- medel i vissa brottmål tillämpas. I lagen anges bl.a. att en person kan omhäktas också såsom skäligen misstänkt för brott.30 Vidare får beslut om beslag av skriftligt meddelande fattas trots att det för brottet är stadgat lindrigare straff fängelse två år.31 Beslut om hem- liga tvångsmedel får också fattas i större omfattning än vad som annars gäller. 4.3.5Mer om administrativa tvångsmedel Även om det inte ställs något krav om misstanke för brott för att använda administrativa tvångsmedel gäller de fyra ovan beskriva principerna (avsnitt 4.3.2). Som redovisas mer utförligt i avsnitt 4.6, krävs alltid något särskilt skäl för att få vidta de i polislagen och utlänningslagen reglerade tvångsmedel. 3024 kap. 19 § jfr 3 § . 31Se 27 kap 2 § . Nuvarande förhållanden och reformarbeten Någon misstanke om brott krävs alltså inte när Polisen exempelvis utför en kroppsvisitation i syfte att leta efter vapen (skydds- visitation), fastställa en persons identitet eller en kroppsvisitation i mer brottsförebyggande syfte.32 För att kroppsvisitera en person i syfte att leta efter vapen eller andra tillhyggen förutsätts dock en situation, där risken typiskt sett framstår som stor att de skall komma till användning vid våldsbrott. I det senare krävs också att föremålet skall kunna förverkas enligt 36 kap. 3 § . Inte heller krävs att det föreligger någon misstanke om brott för att utföra en kroppsvisitation i samband med inresa över yttre gräns enligt 5 kap. 2 § utlänningslagen. Eftersom syftet med visitationen är att leta efter pass eller andra identitetshandlingar samt biljetter och andra handlingar som visar utlänningens identitet och väg hit, måste det emellertid finnas någon anledning att anta att utlänningen under- låter att uppvisa medförda handlingar.