sou · GSB3112d3 · 2005-01-01 00:00:00 — I de synpunkter som framförts från intresseorganisationer för bl.a. funktionshindrade ligger ett önskemål om att förändra 11 kap. 20 § så att det blir enklare att entlediga de ställ- företrädare som inte respekterar den enskildes vilja. Som fram- hållits ovan är det viktigt att samhällets hjälpinsatser bygger på en respekt för den enskilde. Den gode mannen måste således vara ly- hörd för den enskildes önskemål och får inte ignorera dennes syn- punkter. Dessa åligganden får anses rymmas i det portalstadgande som finns i 12 kap. 3 § samt i föreskriften i 12 kap. 7 § om skyldighet för ställföreträdaren att samråda med huvudmannen och dennes anhöriga. Som framgått i avsnitt B 5.3.1 föreslår utredningen vissa ändringar av 12 kap. 3 och 4 §§ föräldra- balken i syfte att ytterligare betona hänsynen till den enskildes in- ställning. Den enskildes vilja är för övrigt i allra högsta grad av betydelse om det rör sig om ett godmanskap, se nuvarande 11 kap. 5 § . Däremot kan det ibland, när samtycke inte krävs, vara ofrånkomligt att ställföreträdaren måste företa åtgärder som inte står helt i överensstämmelse med den hjälpbehövandes vilja. Detta behöver emellertid inte innebära att ställföreträdaren saknar respekt för den enskilde och dennes önskemål. Av utredningens enkätundersökning bland överförmyndare och länsstyrelser framgår att det finns en stor lyhördhet för den hjälp- behövandes önskemål om att få byta god man. Samarbetssvårigheter accepteras av många överförmyndare som skäl för byte, under förutsättning att sådana byten inte sätts i system av den hjälpbehö- vande. Flera överförmyndare uppgav i enkäten att de först försöker förbättra samarbetet mellan den hjälpbehövande och den förordnade ställföreträdaren innan ett byte blir aktuellt. Godmanskap bygger i princip på frivillighet, och det är därför svårt för överförmyndaren att vägra att gå den hjälpbehövande till mötes vid en begäran om byte av god man. En hjälpbehövande som inte får gehör för sin begäran om byte av god man kan nämligen svara med att begära att godmanskapet skall upphöra, se nuvarande 11 kap. 19 och 21 §§ . Om han saknar insikt i sin situation, kan begäran komma att avslås. Bedöms den enskilde vara ur stånd att sköta sina ekonomiska angelägenheter kan överför- myndaren ansöka om förvaltarskap för den enskilde. I annat fall är alternativet att den enskilde står utan hjälp. Restriktiviteten hos vissa överförmyndare mot upprepade byten är dock förståelig med mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning hänsyn till svårigheterna att finna ersättare till den gode man som begärs utbytt. Enligt nuvarande 11 kap. 21 § får ansökan om entledigande av en god man eller förvaltare göras av den som för- ordnandet avser och av hans anhöriga samt av överförmyndaren. Det faktum att framförallt anhöriga till den hjälpbehövande kan väcka frågan om byte av ställföreträdare utgör enligt utredningens mening en viktig garanti för att en enskild som har svårt att uttrycka sig inte hamnar helt i händerna på en ställföreträdare som han är missnöjd med. Vidare har överförmyndaren en skyldighet att på eget initiativ entlediga en olämplig ställföreträdare, om han vid sin tillsyn eller annars uppmärksammas på missförhållanden. För att överförmynda- ren skall kunna ingripa är det med andra ord viktigt att han upp- märksammas på brister i ställföreträdarens utförande av sitt uppdrag, jfr vad som sagts i avsnitt A 3.4 i ämnet. Utredningen finner med hänsyn till vad som anförts ovan att nuvarande lagstiftning bygger på att den enskildes vilja så långt möj- ligt skall respekteras av en god man eller förvaltare. Misshälligheter av sådant slag som anförs till stöd för en förändring av nuvarande ordning torde, med de förtydliganden som gjorts ovan, kunna ligga till grund för ett entledigande av en god man eller förval- tare. Med hänsyn härtill och till de skäl som trots allt kan åberopas till stöd för att byte av ställföreträdare inte bör komma till stånd utan vidare föreslår inte utredningen någon förändring av inne- hållet i nuvarande 11 kap. 20 § . 13.4.3Den enskildes möjlighet att komma till tals vid anordnande av godmanskap och förvaltarskap Förslag: I förslaget till 11 kap. 26 § första stycket behandlas rättens och överförmyndarens skyldighet att låta den enskilde yttra sig. I det aktuella lagrummet, som delvis motsvarar nuvarande 11 kap. 16 § första stycket klargörs att bestämmelsen är avsedd att tillämpas både vid anordnande av ställföreträdarskap och vid förordnande av ställföreträdare. Rätten eller överförmyn- daren skall låta den enskilde yttra sig, om det kan ske. Den en- skildes ålder har härvid, till skillnad från vad som gäller , ingen självständig betydelse. I förslaget till 11 kap. 27 § andra stycket införs en regel som föreskriver att rätten alltid skall hålla muntlig för- mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning handling i ärenden om anordnande av godmanskap enligt förslag- et till 11 kap. 2 § eller förvaltarskap, om den en- skilde begär det. Regleringen i 20 kap. 2 § andra stycket och 20 kap. 2 a § flyttas till 11 kap. och återfinns där i 11 kap. 40 respektive 41 §§. I förslaget till 11 kap. 40 § första stycket före- skrivs att om det inte är obehövligt skall en god man förordnas för den enskilde i ärende om anordnande eller utvidgning av god- manskap enligt (förslaget till) 11 kap. 2 § då den enskilde uppen- barligen inte förstår vad saken gäller. Den enskildes rätt att yttra sig Enligt nuvarande 11 kap. 16 § första stycket skall rätten eller överförmyndaren i ärenden om förordnande av god man eller förvaltare för någon som har fyllt ge denna person möjlighet att yttra sig, om det kan ske. Enligt utredningens mening synes begreppet förordnande av god man eller förvaltare i detta sammanhang också innefattar begreppet anordnande av godmanskap eller förvaltarskap. Kommunikationsskyldigheten måste ju under alla förhållanden gälla både behovet av ställföreträdare och inte endast vem som bör komma i fråga för ett sådant uppdrag. För att undvika missförstånd bör det i förslaget till 11 kap. 26 § första stycket för- äldrabalken göras en distinktion mellan förordnande av ställföreträ- dare respektive anordnande av ställföreträdarskap. Skyldigheten att låta den enskilde yttra sig begränsas till att avse personer som har fyllt . Enligt utredningens uppfattning synes en sådan avgränsning vara mindre lämplig. Barn som är kan mycket väl ha synpunkter som bör inhämtas, t.ex. på vem som bör utses till god man för det. Utredningen föreslår mot bakgrund härav att 16-årsgränsen avskaffas. Därmed är inte sagt att alla barn skall höras i frågor rörande ställföreträdarskap. Detta får i stället avgöras utifrån frågans komplexitet och barnets mognad. Ut- trycket om det kan ske tar således sikte också på situationer där det med hänsyn till barnets låga ålder eller bristande mognad inte framstår som meningsfullt att låta det yttra sig. mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning I artikel 12 i rekommendation om det rättsliga skyddet för hjälpbehövande vuxna anges att det i samband med hjälpinsatser för den enskilde bör finnas erforderliga tillvägagångs- sätt för att efterforska och bedöma den enskildes (mentala) förmåga. Vidare föreskrivs att hjälpinsatser som inskränker den enskildes rättshandlingsförmåga inte bör vidtas med mindre den som beslutar om åtgärden har träffat den enskilde eller anser sig ha en god uppfattning om den enskildes tillstånd. Därutöver bör det finnas ut- redning (om den enskildes tillstånd) som är aktuell från åtminstone en person som är sakkunnig på området. I artikel 13 föreskrivs att den enskilde alltid bör ha rätt att bli hörd muntligen i alla ärenden som kan påverka hans rättshandlingsförmåga. Utredningen har genomfört en undersök- ning bland tjugo utvalda tingsrätter för att undersöka bl.a. hur van- ligt det är att tingsrätterna håller muntlig förhandling i ärenden om anordnande av godmanskap eller förvaltarskap. Av svaren framgår att det är mycket ovanligt att muntlig förhandling hålls i ärenden om anordnande av godmanskap, medan det däremot synes vara regel att så sker då det är fråga om förvaltarskap. Anledningen till att muntlig förhandling inte hålls vid anordnande av godmanskap är att den hjälpbehövande som regel själv är sökande eller har medgett en ansökan om godmanskap. En annan orsak till att muntlig förhand- ling inte hålls är att den hjälpbehövandes tillstånd är sådant att han eller hon uppenbarligen inte förstår vad saken gäller. Flera tingsrätter framhåller att godmanskap bygger på frivillighet, vilket innebär att det inte blir aktuellt att ansöka om sådant ställföreträdarskap för det fall den enskilde motsätter sig att god man förordnas för honom och hans tillstånd inte är sådant att han uppenbarligen inte förstår vad saken gäller. Några tingsrätter uppger att muntlig förhandling alltid hålls när det finns anledning att betvivla att den enskilde verk- ligen har samtyckt till godmanskap eller i de sällsynta fall då den enskilde har bestritt en ansökan om godmanskap och hans tillstånd inte hindrar att han hörs inför rätten. När det gäller ärenden om förvaltarskap synes praxis i stå i överensstämmelse med rekommendationer. Vad gäller ärenden om godmanskap synes den vanligaste handläggningsformen vara skriftlig. Det kan därför hävdas att denna ordning skulle stå mindre väl i överensstämmelse med rekommendationer. Utredningen är emellertid av uppfattningen att så inte är fallet. mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning godmanskap inkräktar visserligen på huvudmannens personliga sfär på så sätt att en utomstående person träder in och utför rättshand- lingar på den enskildes vägnar. En person med god man kan emeller- tid företa vilka handlingar som helst trots godmanskapet. Det är alltså inte fråga om att inskränka den enskildes rättshandlingsför- måga; att denna kan vara begränsad beror på faktiskt föreliggande funktionsnedsättning av psykisk art. Vidare synes de flesta god- manskap anordnas med den hjälpbehövandes samtycke. Det kan naturligtvis hävdas att ett samtycke kan vara framtvingat och att en muntlig förhandling skulle kunna avslöja sådana situationer. Efter- som godmanskap bygger på frivillighet kan emellertid en person som anser att ett godmanskap har anordnats mot hans eller hennes vilja begära att detta skall upphöra, varvid det naturligtvis kan bli aktuellt att i stället anordna förvaltarskap för den enskilde. Skulle domstolen betvivla att ett samtycke är äkta, hålls det med all sannolikhet en muntlig förhandling för att klarlägga förhållandena. skall framhållas att domstolen har en skyldighet att se till att ärenden om ställföreträdarskap blir ordentligt utredda. Det torde sålunda aldrig förekomma att en domstol anordnar ställföreträdar- skap utan den enskildes samtycke med mindre det finns tillfreds- ställande utredning om den enskildes tillstånd, som regel alltid ett läkarintyg. Med hänsyn till vad som anförts anser utredningen att regleringen i nuvarande 11 kap. 16 § andra stycket föräldra- balken torde stå i överensstämmelse med rekommendationer om behandling av icke beslutsföra. Även om regleringen i 11 kap. 16 § andra stycket i sin nuvarande utformning uppfyller rekommendation finns det anledning att överväga om regleringen kan göras ännu bättre i syfte att stärka den enskildes möjlighet att komma till tals i frågor om anordnande av ställföreträdarskap och förordnande av för- valtare eller god man enligt förslaget till 11 kap. 2 § . Som framgått ovan är huvudregeln i nuvarande 11 kap. 16 § andra stycket att rätten skall höra den enskilde muntligen i ett ärende om anordnande av förvaltarskap eller godmanskap enligt nuvarande 11 kap. 4 § . De undantag som görs från denna huvudregel motiveras av att det inte tjänar något till eller är skadligt för den enskilde att det hålls muntlig förhandling eller av att det med hänsyn till omständigheterna är onödigt att höra den enskilde muntligen. Risken för att den enskilde skulle lida någon rättsförlust till följd av att han inte blir hörd muntligen i ett ärende om anordnande av ställföreträdarskap är med nuvarande utformning mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning Den enskildes möjlighet att komma till tals skulle emellertid kunna stärkas ytterligare genom att det i 11 kap. in- förs en föreskrift om att den enskilde alltid har rätt till muntlig för- handling, om han begär det. torde en domstol alltid be- vilja den enskildes begäran om muntlig förhandling, inte minst med hänsyn till den enskildes rätt till en rättvis rättegång enligt artikel 6 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättig- heterna. En regel som ger den enskilde en absolut rätt att på begä- ran bli hörd muntligen inför rätten i nu aktuella frågor utgör emeller- tid en viktig garanti för att den enskilde inte blir åsidosatt i en – sanno- likt sällsynt förekommande – situation där rätten och den enskilde har olika uppfattning om nödvändigheten av en muntlig förhandling. Utredningen föreslår att regleringen i nuvarande 11 kap. 16 § för- äldrabalken delas upp på flera paragrafer. Skyldigheten enligt 11 kap. 16 § första stycket för rätten eller överförmyndaren att kommuni- cera en ansökan om godmanskap enligt förslaget till 11 kap. 2 § eller förvaltarskap kommer härvid att framgå av förslaget till 11 kap. 26 § första stycket. I förslaget till 11 kap. 27 § andra stycket, som delvis motsvarar nuvarande 11 kap. 16 § andra stycket, införs en ny regel som innebär att den enskilde alltid har rätt till muntlig förhandling, om han begär det. Har den enskilde inte framfört någon synpunkt i frågan om muntlig förhandling, gäller som huvudregel att han skall höras muntligen, om det kan ske utan skada för honom och det inte är uppenbart att han inte förstår vad saken gäller. Rätten kan dock avstå från att höra den enskilde muntligen, om han själv har gjort ansökan eller medgett förordnandet eller det annars finns särskilda skäl. Rättsligt biträde i frågor om anordnande av ställföreträdarskap Det ligger i sakens natur att den som ifrågasätts vara i behov av en stödperson kan ha svårt att hävda sin mening i ett rättsligt förfar- ande, även om han har tillfälle att lägga fram sin sak. Detta har be- träffande förvaltarskap föranlett särskilda regler i nuvarande 20 kap. 2 och 2 a §§ . Enligt 20 kap. 2 § andra stycket föräldra- balken skall rätten i ett ärende om anordnande av förvaltarskap eller utvidgning av ett förvaltarskaps omfattning, där den enskilde uppen- barligen inte förstår vad saken gäller eller skulle lida skada av att få del av handlingarna i ärendet, förordna en god man enligt 11 kap. att företräda den enskilde i ärendet och bevaka hans mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning I bl.a. ett ärende om anordnande av förvaltarskap eller utvidg- ning av förvaltarskapets omfattning, där det inte förordnats god man enligt 20 kap. 2 § andra stycket , skall rätten enligt 20 kap. 2 a § förordna ett biträde att bevaka den en- skildes rätt. Ett rättegångsbiträde skall dock inte förordnas, om det är uppenbart att ett biträde inte behövs. När det gäller regleringen i 20 kap. 2 § andra stycket och 2 a § för- äldrabalken tar denna som framgått uteslutande sikte på fall som regleras i 11 kap. . Med hänsyn härtill bör nämnda bestämmelser flyttas från 20 kap. till 11 kap. för att där återfinnas i 11 kap. 40 § respektive 41 §. Beträffande regleringen i den föreslagna 11 kap. 40 § föräldrabal- ken, som delvis motsvarar nuvarande 20 kap. 2 § , är att märka att utredningen föreslår att förvaltarskap skall ta sikte endast på den enskildes ekonomiska förhållanden. Om nå- gon på grund av psykisk störning, sjukdom, skada, försvagat hälso- tillstånd eller liknande förhållanden behöver hjälp att helt eller del- vis ha hand om sina personliga förhållanden, får en god man enligt förslaget till 11 kap. 2 § förordnas. Som framgått ovan finns möjlighet att utse en god man eller ett biträde för en person som är aktuell för förvaltarskap. För att personer som inte klarar av att sköta sina personliga angelägenheter inte skall försättas i en sämre situation när hjälpen tillhandahålls genom god- manskap i stället för förvaltarskap bör i ärenden om anordnande eller utvidgning av godmanskap enligt förslaget till 11 kap. 2 § föräldra- balken en god man kunna utses för den enskilde, om han uppenbar- ligen inte förstår vad saken gäller. Det är emellertid inte utredning- ens avsikt att god man enligt 11 kap. 40 § skall behöva förordnas i alla sådana fall. De fall som kan bli aktuella är främst de då den enskilde bestrider godmanskapet som det görs gällande att han är beslutsoförmögen. Däremot är det inte säkert att god man enligt 11 kap. 40 § skall förordnas i situationer då t.ex. den enskilde är djupt dement och detta klart framgår av en läkarutredning. Observera att biträde som avses i förslaget till 11 kap. 41 § för- äldrabalken inte kan förordnas för en person som behöver hjälp av en god man med att ha hand om sina personliga angelägenheter. Uppkommer behov av ett rättegångsbiträde när godmanskap enligt förslaget till 11 kap. 2 § skall anordnas för en sådan person, kan ett rättshjälpsbiträde förordnas för den hjälpbehövande. 14Frågor om ersättning till för- ordnade förmyndare, gode män, förvaltare och särskilt förordnade vårdnadshavare, m.fl. Utredningen skall se över principerna för ersättningssystemet och ta ställning till om ändringar bör göras av hänsyn till dels de hjälp- behövandes situation, dels de förordnade förmyndarnas, de gode männens och förvaltarnas anspråk på ersättning för nedlagd tid och utfört arbete. Utredningens utgångspunkt är att uppdragen som förordnad förmyndare, god man, förvaltare och särskilt förordnad vårdnadshavare, liksom , skall präglas av ett betydande mått av ideell verksamhet. Vad gäller utbetalningar av arvoden till gode män m.fl. skall utredningen överväga om en annan ordning än den nu- varande bör införas. De huvudproblem som utredningen har identifierat rör a)ersättningens bestämmande och storlek, b)huvudmannens ställning som arbetsgivare för företrädaren, c)beloppsgränsen i 12 kap. 16 § tredje stycket , d)ersättning till särskilt förordnade vårdnadshavare, e)maximering av antalet företrädaruppdrag, f)tidpunkten för ingivande av årsräkning, samt g)uppskattning av kostnaden för ställföreträdarskapet. Inom dessa huvudområden kommer en del anknytande problem- ställningar att behandlas. Ersättningens bestämmande och storlek Förordnade förmyndare, gode män och förvaltare har enligt 12 kap. 16 § första stycket rätt till skäligt arvode för uppdraget och ersättning för de utgifter som varit skäligen påkallade för upp- Frågor om ersättning till förordnade förmyndare, gode män Av paragrafens andra stycke framgår att det är överförmyndaren som beslutar om arvode och ersättning. har i sitt cirkulär 1990:120 Underlag för kommunala beslut om ersättning till förordnade förmyndare, gode män och förvaltare tagit fram förslag på lämpliga ersättnings- nivåer för arvodet till förordnade ställföreträdare. De föreslagna nivå- erna utgör delar av basbeloppet och avser årlig ersättning. Underlaget är inte bindande för överförmyndaren, men utgör ändå för många kommuner en utgångspunkt vid arvoderingen av förordnade ställ- företrädare. I cirkulär 1990:120 delas de förordnade ställföreträdarna in i olika kategorier beroende på uppdragets omfattning. Inom området eko- nomisk förvaltning finns det fyra kategorier, och beträffande den personliga omvårdnaden finns det tre kategorier. Vad först gäller den ekonomiska förvaltningen avser kategori 1 de ställföreträdarskap där skötseln av den enskildes ekonomi inte kräver särskilt stora insatser från ställföreträdarens sida. Denne förutsätts endast utöva kontroll över den ekonomiska förvaltning- en och ha hand om något bankkonto samt ansöka om pension och ekonomiska förmåner. För dessa åtgärder föreslås en årlig ersätt- ning om 2–av basbeloppet (800–). I kategori 2 förutsätts ställföreträdaren ha hand om huvudmannens hela eko- nomiska förvaltning, dvs. förvalta bankkonton, ansöka om pension och utbetala fickpengar. Föreslagen ersättning för denna kategori av ställföreträdare är 6–av basbeloppet (2 400–). I kategori 3 skall ställföreträdaren utöver de uppgifter som anges i kategori 2 även förvalta aktier, obligationer och andra värdepapper. Ställföreträdare i denna kategori föreslås erhålla ersättning med 15–av basbeloppet (6 000–). Ställföreträdare i kategori 4 skall förutom de uppgifter som avses i kategorierna 2 och 3 dessutom ha någon särskilt tung uppgift. Det kan röra sig om att förvalta en hyresfastighet, övervaka en affärsrörelse eller för- valta ett större innehav av aktier och andra värdepapper. Ersätt- ningen för dessa ställföreträdare föreslås vara 25–av bas- beloppet (10 000–). – Om ställföreträdaren har utfört en speciell uppgift som faller utanför det normala upp- draget bör ett särskilt arvode utgå för arbetet. Speciella uppgifter kan vara t.ex. avveckling av huvudmannens bostad i samband med utflyttning eller bevakning av huvudmannens rätt vid en domstols- förhandling. Frågor om ersättning till förordnade förmyndare, gode män Beträffande den personliga omvårdnaden avser kategori 1 de ställ- företrädare som besöker huvudmannen samt därutöver håller telefonkontakt med denne eller den institution som den hjälpbehövande vistas på. För dessa ställföreträdare föreslås en ersättning om 2–av basbeloppet. Kategori 2 avser ställ- företrädare som besöker huvudmannen en till och därutöver har regelbunden telefonkontakt med denne samt bistår vid klädinköp m.m. Ersättningen till ställföreträdare i denna kategori föreslås uppgå till 6–av basbeloppet. Ställföreträdare i kategori 3 förutsätts ha kontakt med huvudmannen genom besök eller telefon en gång . Vidare skall ställföreträdaren följa med huvudmannen vid t.ex. klädinköp och läkarbesök samt göra någon utflykt med denne. I denna kategori föreslås ersättning utgå med 15–av basbeloppet. I cirkuläret anges att den schabloniserade ersättningen inte inne- fattar kostnader för längre resor med bil eller allmänna kommuni- kationsmedel och liknande. Ersättning för sådana utgifter skall i stället tas ut av den enskildes medel i samband med att kostnaden uppkommer. Av cirkuläret framgår således att ersättningen till förordnade ställföreträdare föreslås uppgå till ca 800–. I genom- snitt uppgår en förordnad ställföreträdares årliga ersättning till ca . Ersättningen betalas som regel ut på årlig basis efter det att över- förmyndaren har granskat årsräkningen. I vissa kommuner före- kommer det att överförmyndaren beviljar löpande utbetalningar under det år som uppdraget utförs, dvs. innan överförmyndaren har fattat beslut om slutlig ersättning för ställföreträdaruppdraget. Huvudmannens ställning som arbetsgivare för företrädaren En företrädares ersättning från den enskilde är skattepliktig enligt inkomstskattelagen. Ersättningen utgör som regel inkomst av tjänst eller, i förekommande fall, näringsverksamhet. Enligt 2 kap. 2 § socialavgiftslagen (2000:980) skall den som utger avgiftspliktig er- sättning betala socialavgifter. Dessa avgifter uppgår till 24,26–27,på den utgivna ersättningen. Enligt 2 kap. 14 § i nämnda lag skall någon arbetsgivaravgift inte utgå om ersättningen till en och samma person understiger . I 2 kap. 6 § i samma lag föreskrivs att arbetsgivaravgifter inte heller skall betalas av en fysisk Frågor om ersättning till förordnade förmyndare, gode män person eller ett dödsbo, om det kan antas att den sammanlagda avgiftspliktiga ersättningen till mottagaren kommer att understiga . I dessa sammanhang skall i stället mottagaren enligt 3 kap. 5 § betala egenavgift. Regeln i 2 kap. 6 § inskränks dock av bestämmelsen i 2 kap. 7 § första stycket punkten 2 som gör undantag för ersättning till förmyndare, god man eller förvaltare som avses i 12 kap. 16 § .