sou · GSB381d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Om gäldenären har tillgångar i form av en pensionsförsäkring eller till- godohavanden på ett pensionssparkonto är dock möjligheterna små för gäldenären att förfoga över dessa tillgångar. Anledningen härtill är det syfte som sparandet har till uppgift, att möjliggöra ett lång- siktigt sparande för pensionen och därmed bidra till en tryggare ålderdom. I fråga om pensionsförsäkringar beror inskränkningen i rätten att förfoga över medlen också på intresset av att livförsäk- ringsföretagens kapitalplaceringar inte rubbas. Begränsningarna i förfoganderätten tar sig uttryck i att det med vissa undantag krävs synnerliga skäl för att återköpa en pensions- försäkring eller att avsluta ett pensionssparkonto . Som en följd av den begränsade förfoganderätten anses vissa gäldenärer inte uppfylla skuldsaneringslagens skälighetskrav och är därmed på grund av sitt låsta pensionskapital utestängda från möj- ligheten att beviljas skuldsanering. Det låsta pensionskapitalet kan dessutom ge upphov till gränsdragningsproblem vid den allmänna skälighetsbedömningen. De problem som därmed kan uppstå är dels frågan om betydelsen av pensionskapitalets storlek, dels hur tidsintervallet fram till dess att utbetalning tidigast kan ske skall på- verka bedömningen. Givetvis uppstår det inte alltid gränsdragningsproblem. I de fall gäldenären har möjlighet att återköpa sin pensionsförsäkring eller avsluta sitt pensionssparkonto uppkommer inte några problem. För att det då skall anses skäligt att bevilja gäldenären skuldsanering skall tillgångarna enligt grundprincipen tas i anspråk för betalning till borgenärerna. Det uppstår normalt inte heller några gränsdragningsproblem i de fall utbetalning från pensionsför- säkringen eller pensionssparkontot kommer att ske under skuld- saneringen. Utfallande belopp skall då räknas som gäldenärens in- komst och härigenom komma borgenärerna tillgodo efter avdrag för gäldenärens försörjning. Det är framförallt i de fall gäldenären inte kan återköpa sin pensionsförsäkring eller inte kan avsluta sitt pensionssparkonto som det kan uppstå problem. 11.4.1Den civil- och skatterättsliga definitionen Inom civilrätten görs vad gäller livförsäkringar en uppdelning mellan kapitalförsäkringar och livränteförsäkringar. Inom skatterätten sker däremot en uppdelning efter andra grunder. Här talas om pensions- försäkringar och kapitalförsäkringar. För att en försäkring skall vara en pensionsförsäkring måste de villkor som anges i 58 kap. IL vara uppfyllda, dvs. en försäkring som har meddelats i en här i landet bedriven försäkringsrörelse och från vilken inga andra försäkringsbelopp kan falla ut än ålders-, efter- levande- eller invalidpension. En pensionsförsäkring kan antingen vara privat pensionsförsäkring eller tjänstepensionsförsäkring. Med tjänstepensionsförsäkring avses enligt 58 kap. 7 § IL en pensions- försäkring som har samband med tjänst och som den försäkrades arbetsgivare åtagit sig att betala samtliga för. En egen före- tagare eller en delägare i ett handelsbolag kan således inte ha en Pensionsförsäkringar och pensionssparkonton SOU 2004:81 Vissa arbetstagare kan heller inte få någon tjänstepension. Enligt 102 § FAL kan försäkringstagaren genom ett förmånstagar- förordande bestämma vem han vill att försäkringsbolaget skall betala ut försäkringssumman till när försäkringsfallet inträffar, t.ex. maka/make eller barn. Rättsverkningarna av ett förmånstagarför- ordnande inträder oftast vid försäkringstagarens eller den försäkra- des död. Ett förmånstagarförordnande kan antingen vara återkalleligt eller oåterkalleligt. Ett återkalleligt förordnande innebär att försäkrings- tagaren när som helst kan återkalla förordandet. Ett oåterkalleligt förordnande innebär däremot att försäkringstagaren förbundit sig mot förmånstagaren att inte återkalla förordnandet. Av 108 § FAL framgår att ett återkalleligt förmånstagarförord- nande inte hindar försäkringstagaren från att bestämma över för- säkringen. Förmånstagaren har således genom förordandet inte getts någon möjlighet att förfoga över försäkringen. Försäkringstagaren kan därmed i enlighet med försäkringsavtalet förfoga över sin för- säkring genom att överlåta den, begära att den skall återköpas eller på annat sätt förfoga över den. Vad som gäller för oåterkalleliga förmånstagarförordanden regle- ras i 108 § andra stycket FAL. Där framgår att försäkringstagaren inte har möjlighet att självständigt disponera över försäkringen. Denne får inte utan förmånstagarens samtycke vidta åtgärder som inskränker förmånstagarens rätt, t.ex. genom att belåna, pantsätta eller återköpa försäkringen. Även om överlåtelse sker av försäkringen består enligt 111 § FAL förmånstagarförordandet. 11.4.3Tjänstepensionsförsäkring och privat pensionsförsäkring För en tjänstepensionsförsäkring är antingen arbetsgivaren eller arbetstagaren försäkringstagare. Normalt äger arbetsgivaren försäk- ringen. En tjänstepensionsförsäkring tas på arbetstagarens liv men kan också avse en pensionsförsäkring som tagits av arbetsgivaren till förmån för den anställdes efterlevande. I den mån tjänstepen- sionen avser ålderspension och arbetsgivaren är försäkringstagare, skall den anställde, som var den försäkrade när försäkringsavtalet tecknades, vara insatt som förmånstagare. Detta förmånstagarför- ordnande är oåterkalleligt. En tjänstepensionsförsäkring kan under den försäkrades livstid överlåtas på honom (se 58 kap. 17 § IL). En privat pensionsförsäkring ägs normalt av försäkringstagaren. Den kan vara förenad med ett förmånstagarförordnande som kan vara återkalleligt eller oåterkalleligt. En privat pensionsförsäkring kan under den försäkrades livstid endast överlåtas till följd av ändra- de anställningsförhållanden, på grund av utmätning, ackord eller konkurs eller genom bodelning (se 58 kap. 17 IL). Pensionsförsäkringen är som framgått ovan en form av livränteför- säkring. Den består av en försäkringsdel och en spardel. Den traditionella pensionsförsäkringen utmärks av att försäk- ringsbolaget åtar sig att utbetala vissa periodiska belopp, vilka förutsätter att sparkapitalet minst kan förräntas med en på förhand bestämd räntesats. Kapitalet förvaltas i försäkringsbolagets rörelse inom vissa i lag fastställda placeringsregler. Den enskilde försäk- ringstagaren har inget inflytande över sparkapitalets placering och avkastning. Livförsäkring med fondanknytning (s.k. unit link) tecknas i särskilda försäkringsbolag. Försäkringsformen utmärks av att för- säkringstagaren själv kan påverka förvaltningen av sitt sparkapital. Detta möjliggörs genom att spardelen placeras som andelar i sär- skilda värdepappersfonder, s.k. försäkringspremiefonder, förvaltade av fondbolag. Spararna kan välja i vilken eller vilka fonder medlen skall placeras. Detta betyder att spararen själv bestämmer över den finansiella risken i sitt sparkapital. Några utfästelser på förhand om storleken på kommande utbetalningar kan således normalt inte lämnas. Ett avtal om pensionsförsäkring innebär vanligen att försäkrings- tagaren eller månatligen eller med annat intervall betalar en viss individuell premie. Erlagda för en privat pensionsför- säkring är avdragsgilla upp till vissa belopp vid inkomsttaxeringen. Premierna för en tjänstepensionsförsäkring är en kostnad för arbetsgivaren och är avdragsgill för denne upp till vissa belopp. Utbetalning av ålderspension får med några undantag inte ske innan den försäkrade fyllt . Under den försäkrades livstid skall pensionen enligt huvudregeln utgå under . Utfallande belopp från en pensionsförsäkring är skattepliktig. I FAL och utsökningsbalken (UB) finns bestämmelser om att vissa livränteförsäkringar är utmätningsfria. Att en försäkring är utmät- ningsfri innebär att den inte kan tas i anspråk av försäkringstagarens borgenärer. Bestämmelserna i och UB kompletterar varandra. En för- säkring som är utmätningsbar enligt FAL kan således vara utmät- ningsfri enligt UB. En försäkring som är utmätningsfri enligt FAL kan dock aldrig utmätas enligt UB. Enligt 116 § FAL är en livränteförsäkring utmätningsfri under för- säkringstiden om försäkringen är tagen på försäkringstagarens eller dennes makes liv och premiebetalningen enligt avtalet inte skall vara fullgjord understigande samt det inte erlagts som uppgår till mer än en femtedel av det sammanlagda beloppet av de som skulle ha erlagts om premiebetalningarna fördelats lika från avtalsslut. Enligt ordalydelsen i bestämmelsen är det de förhållanden som gällde vid försäkringsavtalets ingående som är avgörande för om utmätnings- frihet föreligger. Lagstiftaren har således inte tagit hänsyn till att avtalets föreskrifter om premieinbetalning under kan brytas och förändras till att avse ett s.k. fribrev med lägre försäk- ringsbelopp (se RH 1992:34). Reglerna i 116 § FAL om utmätningsfrihet har sin bakgrund i att man vid införandet av lagen ville skydda försäkringstagaren från att hans borgenärer skulle kunna utnyttja den tillgång som var avsedd för att trygga försäkringstagarens och hans familjs uppehälle i en mer eller mindre avlägsen framtid. De fyller således en utpräglat social funktion. Reglerna i FAL om utmätningsfrihet för vissa livränteförsäk- ringar innebär att en privat traditionell pensionsförsäkring i princip aldrig går att utmäta. Förbud mot utmätning enligt UB Utmätning av lös egendom får enligt 4 kap. 17 § UB endast ske om det framgår att egendomen tillhör gäldenären eller om han under vissa förutsättningar skall anses vara ägare. Bestämmelsen innebär således att en tjänstepensionsförsäkring för vilken arbetsgivaren är försäkringstagare inte går att utmäta för arbetstagarens fordrings- ägare. I 5 kap. 5 § UB föreskrivs vidare att utmätning inte får ske av egendom som till följd av sin beskaffenhet enligt föreskrift vid gåva eller vid testamente eller på annan grund som gäller mot envar ej får överlåtas. Detta förbud gäller inte om annat följer av annan särskild föreskrift. En livränteförsäkring med ett oåterkalleligt förmånstagar- förordnande går således inte att mäta ut för försäkringstagarens fordringsägare. Dessutom föreskrivs i 5 kap. 8 § UB att utmätning inte får ske av rätt till pension eller livränta, som utgår på annan grund än skade- stånd, om gäldenären för sin försörjning är beroende av rättigheten eller om det fordras för att denne skall kunna fullgöra sin under- hållsskyldighet. Skyddet mot utmätning gäller såväl innan pensionen har börjat utgå som därefter. Det är dock endast gällande under förutsättning att gäldenären vid förvärvet av rättigheten inte har åsidosatt tillbörlig hänsyn mot borgenärerna. Avslutningsvis kan nämnas att utfallande belopp från en pensions- försäkring, efter avdrag för vad gäldenären och dennes familj skall få förbehålla sig för sin försörjning, alltid kan tas i anspråk vid löneutmätning. Ett återköp innebär att försäkringsbolaget frigörs från sina för- pliktelser mot försäkringstagaren genom utbetalning av det aktuella återköpsvärdet på den avslutade livränteförsäkringen. För- säkringstagaren är skattskyldig för det belopp som betalas ut. Sparandet i en pensionsförsäkring är ett långsiktigt skattemässigt gynnat sparande. Långsiktigheten markeras genom inskränkningar i rätten att förfoga över medlen. Huvudregeln är att pensionsförsäkringar inte får återköpas. I vissa undantagsfall är det dock möjligt med ett återköp. Regler härom finns i 58 kap. 18 § IL. En pensionsförsäkring får återköpas om det tekniska återköps- värdet uppgår till högst av prisbasbeloppet. Återköp får också ske om det tekniska återköpsvärdet uppgår till högst ett prisbasbelopp om försäkringen inte är förenad med ett oåterkalle- ligt förmånstagarförordande och för försäkringen inte har betalats . I övriga fall krävs för återköp att meddelar dispens på grund av synnerliga skäl. Innan verket prövar möjligheten till dispens skall besked finnas från för- säkringsgivaren huruvida återköp medges enligt försäkringstekniska riktlinjer och avtalsvillkor. Om försäkringsgivaren inte medger återköp skall avslå dispensansökan utan någon vidare prövning i sak. Det finns ingen särreglering avseende återköp av tjänstepensions- försäkringar. Av förarbetena framgår dock att en tjänstepensionsför- säkring enligt allmän pensionsplan eller motsvarande pensionsskydd inte skall vara möjlig att återköpa.1 Som skäl för detta anges att ett sådant ingrepp i den anställdes normala pensionsskydd inte vore godtagbart. Det anförda innebär således att försäkringstagarens möjligheter att få dispens för återköp av pensionsförsäkringar är starkt begrän- sade. När det gäller försäkringsavtal som träffats ligger dis- pensprövningen på branschföreningen . 1 Se prop. 1993/94:85 s. 53 och 60 Försäkringsvillkor och försäkringstekniska riktlinjer Det går inte att utläsa direkt av försäkringsvillkoren om det är för- säkringstekniskt möjligt eller inte att återköpa en pensionsförsäk- ring. En försäkring som är förenad med ett oåterkalleligt förmånstagar- förordande är inte möjlig att återköpa såvida inte förmånstagaren godkänner återköp. Om en försäkring är förenad med ett åter- kalleligt förmånstagarförordande medför förordandet inget hinder för återköp. Försäkringsbolagen gör den försäkringstekniska bedömningen utifrån den ekonomiska risk som varje enskild försäkring innebär för bolaget. Man resonerar i termen av risksumma. Med positiv risksumma menas att försäkringsbolaget räknar med att få betala ut mer pengar till försäkringstagaren än vad bolaget kommer att få in via inbetalda . Exempel på försäkringar med positiv risk- summa är ålderspensionsförsäkringar med starkt efterlevandeskydd. Med negativ risksumma menas att försäkringsbolaget räknar med att bolaget inte kommer att behöva betala ut så mycket pengar till försäkringstagaren som bolaget räknar med att få in via inbetalda . Om en enskild försäkring har en positiv risksumma är det oftast försäkringstekniskt möjligt att återköpa den. Sammanfattningsvis kan sägas att en pensionsförsäkring som inte är förenad med ett oåterkalleligt förmånstagarförordande och som har en positiv risksumma vanligtvis är försäkringstekniskt möjlig att återköpa. I de fall försäkringsgivaren medger återköp skall pröva om synnerliga skäl föreligger att bevilja dispens. I förarbetena uttalas att rekvisitet synnerliga skäl innebär att dis- pensprövningen skall vara starkt restriktiv.2 Vidare uttalas att dispens- regeln är avsedd att tillämpas när en utebliven utbetalning närmast framstår som stötande. Det framhålls att det inte är tillräckligt för dispens att den skatteskyldige har hamnat i allvarliga ekonomiska svårigheter och förhållandena är ömmande. Som exempel på förut- sättningar för dispens anges att försäkringstagaren kan visa att han 2 Se prop. 1993/94:85 s. 52 f. är på obestånd och att ett återköp är helt avgörande för möjligheten att undvika konkurs. Sparandet enligt lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande är ett alternativ till pensionsförsäkring. Sparandet innehåller till skill- nad från pensionsförsäkringssparandet inte något försäkringsinslag. I skattehänseende är båda sparformerna i princip likställda. Pensionssparandet grundas på ett avtal mellan den enskilde och ett pensionssparinstitut. I avtalet, som skall vara skriftligt, skall bl.a. anges spartidens längd, när utbetalningarna skall börja och det antal år de skall pågå. Det är inte möjligt för pensionsspararen att utan vidare förfoga över sitt tillgodohavande genom att ta ut det. Dessa inskränk- ningar motsvarar i princip de som gäller för pensionsförsäkringar. var det skattemyndigheten som prövande ansökningar om dispens avseende återköp av pensionsförsäkringar och förtida ut- betalning av behållning på pensionssparkonton. Myndighetens beslut kunde överklagas till . avveck- lades landets tio skattemyndigheter och . Myndig- heterna slogs samman till en ny för landet gemensam skattemyndig- het, Skatteverket3. Det nya , som är regionindelad, har lokala skattekontor. Det är således numera som prövar dispensärendena. De besluten kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol (se 58 kap. 34 § IL). 3 Se närmare prop. Av avgöranden framgår att myndighetens dispens- prövning angående av återköp av pensionsförsäkringar och förtida uttag av behållning på pensionssparkonton har varit mycket restrik- tiv. I beslut dnr. 6237-01/401 anfördes att det i princip förekom två typsituationer i vilka dispens kunde medges. Den ena situationen var fall där en förtida utbetalning verkligen undanröjer ett hot om personlig konkurs. Den andra situationen var att en förtida utbetalning skall underlätta en fördelaktig uppgörelse mellan sökanden och dennes fordringsägare. Därutöver har verket medgett dispens vid mycket speciella personliga förhållanden, exempelvis svår sjukdom. Sedan skuldsaneringslagens ikraftträdande har endast överprövat ett fåtal ärenden i vilka sökanden har åberopat skuldsanering som skäl för att beviljas dispens. Verket har inte i något av dessa ärenden medgett återköp eller förtida uttag och har således ansett att en ansökan om skuldsanering vid kronofogdemyn- digheten inte varit en tillräckligt stark dispensgrund. Av Riksskatte- verkets beslut dnr. 5799-99/401 framgår dessutom att myndighetens ståndpunkt varit densamma även om det varit helt avgörande för sökandens möjlighet att beviljas skuldsanering i steg 2 eller steg 3 att denne kunnat använda pensionskapitalet till betalning av sina skulder. Tabell 8.1 Totalt antal inkomna överklagade dispensärenden –den 31/8 2003. Tabellen visar även i hur många av samtliga ärenden till den 31/8 2003 som sökanden åbero- pat skuldsanering som skäl för att beviljas dispens. 2003 per den 31/8 Vid i har man tillämpat praxis. Tabell 8.2 Totalt antal inkomna dispensansökningar –den 31/8 2003 och i hur många av dessa som sökanden åbero- pat skuldsanering som skäl för att beviljas dispens. 2003 per den 31/8 *i har inte inkommit med uppgift om det exakta antalet ansökningar som var hänförliga till skuldsanering eller den årliga fördelningen. Det angivna totala antalet ansökningar har uppskattats av myndigheten. Vid har man i linje med Riksskatte- verkets praxis ansett att en ansökan om skuldsanering inte har varit ett tillräckligt skäl för att medge dispens. Om en förtida utbetalning har kunnat underlätta en fördelaktig uppgörelse mellan sökanden och dennes fordringsägare – utanför det lagreglerade skuldsaneringsförfarandet – har man i likhet med ansett att det i vissa fall förelegat skäl för dispens. Dispens har normalt medgetts om sökanden varit på obestånd och uppgörelsen medfört en varaktig lösning på dennes ekonomiska svårigheter. Tabell 8.3 Totalt antal inkomna dispensansökningar –den 31/8 2003 och i hur många av dessa som sökanden åbero- pat skuldsanering som skäl för att beviljas dispens. 2003 per den 31/8 cirka 5 –10 *i har inte inkommit med uppgift om det exakta antalet ansökningar eller den årliga fördelningen. Det angivna totala antalet ansökningar har uppskattats av myndigheten. Vid i har man tillämpat Riksskatte- verkets praxis. Tabell 8.4 Totalt antal inkomna dispensansökningar –den 31/8 2003. Tabellen visar även i hur många av dessa som sökanden åberopat skuldsanering som skäl för att beviljas dispens. 2003 per den 31/8 Även vid i har man tillämpat Riksskatte- verkets praxis. Vid myndigheten har man uppgett följande till utred- ningen. I skuldsaneringslagen uppställs inget krav på att gäldenären måste återköpa en pensionsförsäkring eller avsluta ett pensions- sparkonto för att beviljas skuldsanering. Om gäldenären får dispens eller inte påverkar således inte dennes möjlighet att beviljas skuldsanering. uppgift är att tillvarata sökandens intresse så att denne får en så bra situation som möjligt. Ett återköp gagnar inte sökanden utan skulle snarare försämra dennes situation. För att myndigheten skall medge dispens i samband med en skuld- sanering måste det införas en bestämmelse i skuldsaneringslagen om att återköp är ett villkor för skuldsanering. I sådant fall skulle sökanden påverkas negativt om myndigheten inte tillät återköp. Tabell 8.5 Totalt inkomna dispensansökningar –den 31/8 2003. Tabellen visar även i hur många av dessa som sökanden åberopat skuldsanering som skäl för att beviljas dispens. 2003 per den 31/8 Vid i har man också tillämpat Riks- skatteverkets praxis. Tabell 8.6 Totalt inkomna dispensansökningar –den 2/9 2003. Tabellen visar även och i hur många av dessa som sökanden åberopat skuldsanering som skäl för att beviljas dispens. 2003 per den 2/9 Vid i har man medgett dispens om det funnits ett beslut på att kronofogdemyndigheten inlett skuld- sanering. Myndigheten har de senaste två–tre åren inte haft en enda ansökan i vilken sökanden åberopat att förtida tillgång till pensionskapitalet är av avgörande betydelse för att denne skall få till stånd en frivillig överenskommelse med sina fordringsägare utanför det lagreglerade skuldsaneringsförfarandet. Tabell 8.7 Totalt inkomna dispensansökningar –den 31/8 2003. Tabellen visar även i hur många av dessa som sökanden åberopat skuldsanering som skäl för att beviljas dispens. 2003 per den 31/8 cirka 6–7 *i har inte inkommit med uppgift om det exakta antalet ansökningar eller den årliga fördelningen. Det angivna totala antalet ansökningar har uppskattats av myndigheten. Vid i har man ansett att både en skuld- sanering och en frivillig överenskommelse mellan sökanden och dennes samtliga fordringsägare varit ett synnerligt skäl för att medge dispens. Enligt myndigheten har skälet därtill varit att en skuld- sanering eller en frivillig överenskommelse innebär att sökanden har möjlighet att komma ur skuldfällan och undvika personlig kon- kurs. I de fall beslutet att medge dispens fattas innan sökanden har träffat en frivillig överenskommelse med sina fordringsägare eller beslut om skuldsanering inte fattats, har man vid myndigheten vill- korat beslutet. Beslutet har utformats på det sättet att myndigheten bifallit dispensansökan på det villkoret att exempelvis skuldsanering beviljas sökanden. Tabell 8.8 Totalt inkomna dispensansökningar –den 31/8 2003. Tabellen visar även i hur många av dessa som sökanden åberopat skuldsanering som skäl för att beviljas dispens. 2003 per den 31/8 Vid i har man medgett återköp eller av- slutning av pensionssparkonton om detta varit en nödvändig förutsättning för att sökanden skulle beviljas skuldsanering. Skälet härtill har varit att man vid myndigheten ansett att det framstått som direkt stötande med en inlåsning av pensionskapitalet i en sådan situation. I fråga om frivilliga uppgörelser har man vid myndigheten tilläm- pat praxis. Dispens har således medgetts i de fall sökanden varit på obestånd och uppgörelsen medfört en varaktig lösning på sökandens ekonomiska svårigheter. Tabell 8.9 Totalt inkomna dispensansökningar –den 31/8 2003. Tabellen visar även i hur många av dessa som sökanden åberopat skuldsanering som skäl för att beviljas dispens. 2003 per den 31/8 Även vid i har man ansett att skuld- sanering varit ett synnerligt skäl för att medge dispens. Vid myndig- heten har man dock inte tillåtit återköp förrän beslutet om skuld- sanering varit fattat. När en dispensansökan kommit in har man vid myndigheten skickat ett meddelande till sökanden. I meddelandet har man upplyst denne om att myndigheten ställt sig positiv till att medverka till en skuldsanering genom att meddela dispens om det behövts för att möjliggöra en delbetalning till fordringsägarna. Av meddelandet har det även framgått att myndigheten inte fattat beslut i frågan förrän skuldsanering beviljats sökanden och det av betalningsplanen framgått att pensionskapitalet skulle betalas till fordringsägarna. Myndighetens praxis har varit densamma vid en frivillig överens- kommelse mellan sökanden och dennes borgenärer. Innan myndig- heten fattat beslut i ärendet har man velat ha besked från samtliga fordringsägare att de gått med på en frivillig överenskommelse. Tabell 8.10 Totalt inkomna dispensansökningar –den 4/9 2003.