sou · GSB3112d3 · 2005-01-01 00:00:00 — Ett annat viktigt ämne är att klargöra vilka åtgärder som en förordnad ställföreträdare förväntas utföra och där- med dra en gräns mot andra hjälpinsatser från samhällets sida, t.ex. insatser enligt socialtjänstlagen, samt mot sjukvården. Specialutbildningen bör ses som en form av påbyggnadsutbildning eller fortbildning av de förordnade ställföreträdarna. Denna form av utbildning är avsedd att öka kunskaperna och förståelsen hos ställ- företrädarna inom ett visst område. Som antytts ovan kan det handla om närmare information rörande en viss form av ställföreträdarupp- drag, t.ex. ställföreträdarskap för utvecklingsstörda personer eller för ensamkommande flyktingbarn. Utredningens förslag om utökade möjligheter att anlita gode män på bl.a. hälso- och sjukvårdens område innebär ett behov av personer som med ganska kort varsel kan ställa upp för sjuka utan annan ställföreträdare. För dessa per- soner fordras det orienterande utbildning i medicinska angelägen- heter och omhändertagande av människor i olika krissituationer, t.ex. i livets slutskede. Bl.a. behöver den gode mannen kännedom om hur livsslutsdirektiv fungerar. Specialutbildningen kan också ta sikte på viktigare förändringar i familjerättslig eller socialrättslig lag- stiftning. Grundutbildningen för förordnade ställföreträdare kan göras mycket omfattande. Det är därför viktigt, inte minst av kostnadsskäl, att utbildningen hålls inom rimliga ramar. För grundutbildningen bör finnas någon form av kursplan som anger hur många timmar som totalt skall anslås och vilka moment som skall rymmas . Som kommer att framgå nedan föreslår utredningen att länsstyrelserna får till uppgift att ta fram en förteckning över de moment som bör finnas med i grundutbildningen. Överförmynda- ren kan sedan med ledning av denna förteckning utarbeta en läro- plan för kommunens gode män och förvaltare. Hur många timmar som totalt bör anslås till grundutbildning bör vara kommunens sak att bestämma. Likaså bör kommunen själv besluta huruvida utbild- ningen skall bedrivas under kvällstid, eller som internat. Vad gäller specialutbildningarna bör länsstyrelserna dels se över vilka områden som lämpar sig för denna form av vidareutbildning, dels beskriva vilka moment som bör tas upp i utbildningen. mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning Grundutbildningen av gode män och förvaltare bör åtminstone del- vis ske i föreläsnings- och seminarieform för att det skall finnas till- fälle till diskussion och frågor. Inför dessa föreläsningar och semina- rieövningar är det lämpligt att ställföreträdarna erhåller någon form av inläsningsmaterial. finns t.ex. flera böcker som ur ett prak- tiskt perspektiv behandlar godmanskap och förvaltarskap. Överför- myndaren kan naturligtvis själv ta fram lämpligt undervisnings- material om han finner det lämpligare. Som nämnts ovan är det inte nödvändigtvis överförmyndaren som skall hålla i utbildningen av gode män och förvaltare. Överförmyn- daren kan t.ex. låta en kommunjurist handha utbildningen eller anlita något studieförbund. Beträffande specialutbildningen kan det vara lämpligt att vidtala någon frivilligorganisation eller en god man med särskild kunskap inom det aktuella området. Samarbete med olika intresseorganisationer och mellan kommuner Överförmyndarens utbildningsinsatser är inte avsedda att ersätta det arbete som sker inom godmansföreningarna och frivilligorganisatio- ner, t.ex. FUB. Det erfarenhetsutbyte som sker inom dessa samman- slutningar är ett mycket viktigt komplement till grundutbildningen. Oerfarna ställföreträdare kan i en godmansförening under informella former utveckla ett kontaktnät och få goda råd. Som framgått ovan kan godmansföreningarna och frivilligorganisationerna vara en viktig avlastning för överförmyndaren då mycket av erfarenhetsutbytet kan ersätta den rådgivning som överförmyndaren annars måste tillhan- dahålla. Medlemmar i ovan nämnda sammanslutningar kan även komma i fråga som lärare i samband med de utbildningsinsatser som överförmyndaren tar initiativ till. Även om det är överförmyndaren som ansvarar för utbildningen av de gode männen och förvaltarna i sin kommun finns det inget som hindrar att flera kommuner går samman och utarbetar en gemensam läroplan och anordnar utbildning för kommunernas för- ordnade ställföreträdare. Ett sådant samarbete över kommungrän- serna kan vara nödvändigt för mindre kommuner med ett för litet underlag av ställföreträdare. Hanteringen av utbildningsfrågor kan vara ett skäl för kommunerna att inrätta gemensamma nämnder eller kommunalförbund, se avsnitt A 6.2, men även där sådana samman- mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning slutningar inte förekommer innebär samarbetet över kommungrän- serna effektivitetsvinster och kostnadsbesparingar. Utbildningsinsatser för förordnade ställföreträdare utgör naturligt- vis en kostnad för kommunerna. Det skall dock framhållas att fler- talet kommuner anslår medel till utbildning av sina gode män och förvaltare. Det handlar således inte om en kostnad som kommunerna tidigare inte har haft eller inte bort ha budgeterat för. Hur stora kostnaderna blir beror på kommunens ambitionsnivå och möjligheterna till samarbete med frivilligorganisationer och andra kommuner. Utredningens förhoppning är att kommunerna inte skall drabbas av större utgifter än till följd av de förslag som läggs fram i fråga om utbildning av förordnade ställföreträdare. Samarbete mellan flera kommuner i den ena eller andra formen innebär stordriftsfördelar, dvs. kostnaderna för föreläsare och in- köp/framtagning av utbildningsmaterial kan delas på flera över- förmyndare. Genom att man anlitar t.ex. en jurist på överförmyn- darens kansli behöver inte nödvändigtvis extern personal användas. Det undervisningsarbete som går åt av kommunjuristens arbetstid kan sannolikt åtminstone delvis sparas in genom att överförmynda- rens kansli inte behöver stå till tjänst med rådgivning i lika stor ut- sträckning som . Aktörer som kommer i kontakt med gode män och förvaltare i olika sammanhang kan ha ett intresse av att nå ut med information till dessa ställföreträdare. Det kan sålunda vara idé för överförmyn- daren att höra efter om t.ex. frivilligorganisationer och banker har intresse av att erbjuda information/utbildning inom ramen för över- förmyndarens utbildningsverksamhet. 13.3.3Länsstyrelsens roll i utbildningsfrågor Förslag: I förslaget till 19 kap. 18 § andra stycket införs en bestämmelse om att länsstyrelserna skall tillse att ut- bildningen av överförmyndare är tillfredsställande. Länsstyrel- serna bör utarbeta riktlinjer för vilka moment som utbildningen av gode män och förvaltare bör innehålla. mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning Vad gäller länsstyrelsernas framtida roll har denna behandlats i av- snitt A 7. Nedan följer en närmare utveckling av tankarna om läns- styrelsernas uppgifter i utbildningsfrågor. skall enligt förslaget till 19 kap. 18 § utöva tillsyn över överförmyndarnas och överförmyndarnämndernas tillämpning av . skall dessutom bl.a. se till att utbildningen av överförmyndarna, ledamöterna i överförmyn- darnämnderna och ersättare är tillfredsställande. I tillsynen bör ingå granskning av överförmyndarens utbildningsinsatser för de förord- nade ställföreträdarna. Vid utövandet av tillsynen bör bl.a. ta del av den läroplan som kommunen har upprättat och vid behov komma med synpunkter på hur denna kan förbättras eller förändras. Som framhållits ovan bör länsstyrelserna utöver sin tillsynsverk- samhet lämna rådgivande synpunkter på vilka moment som lämpli- gen kan ingå i utbildningen av gode män och förvaltare. Dessa syn- punkter bör sedan vara vägledande för överförmyndarna i samband med att de utformar de kommunala kursplanerna. Formellt ansvarar varje länsstyrelse (om regional samordning mellan länsstyrelserna, se avsnitt A 7.4) inom respektive geograf- iska område för att riktlinjer om utbildning utfärdas till överförmyn- darna. Vid utarbetandet av riktlinjer för utbildningen av gode män och förvaltare bör emellertid länsstyrelserna samlas under ledning av en länsstyrelse, enligt vad som förut har förordats i , där det förslagsvis kan skapas en särskild kommitté med representanter från de övriga länsstyrelserna som ansvarar för utbildningsfrågorna. Utarbetandet av dessa riktlinjer innebär initialt vissa ansträngningar för länsstyrelserna. Därefter torde arbetet främst bestå i revision av riktlinjerna samt bevakning och samord- ning av information rörande bl.a. ny lagstiftning, resultat av länssty- relsernas egen tillsynsverksamhet och uttalanden av t.ex. Denna information bör på lämpligt sätt distribueras till landets överförmyn- dare och andra intressenter, t.ex. godmansföreningar. En anknytande fråga är om länsstyrelserna skall ha någon sär- skild roll vid utbildningen av överförmyndare. Enligt utredningens uppfattning bör i förslaget till 19 kap. 18 § andra stycket föräldra- balken framgå att länsstyrelserna skall se till att kunskapsnivån hos överförmyndarna är tillfredsställande, men inte att länsstyrelserna har huvudansvaret för utbildningen av överförmyndare på samma sätt som överförmyndarna har utbildningsansvaret för sina gode män och förvaltare. I stället bör det, som , vara överförmyn- mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning darens eller överförmyndarnämndens ansvar att sörja för att berörd personal erhåller nödvändig utbildning och fortbildning. Däremot bör länsstyrelserna bistå med råd om uppläggning och samarbete, gärna tillsammans med . Kontroll bör ske av att utbildning kommer till stånd, där det behövs. Redan nu förutsätts i 19 kap. 9 § att länssty- relserna skall kontrollera överförmyndarens kompetens och i värsta fall starta ett förfarande för entledigande. Frågan om lagreglering av kompetenskraven på överförmyndare har behandlats i avsnitt A 6. Den omständigheten att länsstyrelserna inte har det direkta ansva- ret för utbildningen av överförmyndare hindrar naturligtvis inte att personal från länsstyrelserna aktivt deltar i undervisningen av över- förmyndare. Det kan antas att kommunerna, liksom , i stor utsträckning anlitar och dess länsavdel- ningar i utbildningen. Det finns naturligtvis inget som hindrar att utbildningen av överförmyndare utförs av studieförbund eller hög- skola. I sammanhanget kan nämnas att avser att ge en kurs om 20 poäng i överförmyndarjuridik. Utbildningen riktar sig till personal inom överförmyndarorganisa- tionen. 13.3.4Rekrytering av gode män och förvaltare En allt större befolkningsandel med äldre människor kommer, som förut har framhållits, att innebära en ökad ansträngning för den medicinska och sociala äldrevården och för överförmyndarverksamheten. Vad gäller den senare verksamheten kommer det sannolikt att uppstå ett behov av i vart fall fler gode män framöver. Som framgått tidigare föreslår utredningen flera alter- nativ till gode män och förvaltare, nämligen framtidsfullmäktige, vårdombud och inte minst anhöriga. Genom dessa nya aktörer är förhoppningen att parera ökningen av behov av förordnade ställföre- trädare eller rentav minska detta, jämfört med nuläget. Likväl måste rekryteringen av gode män och förvaltare uppmärksammas. Som framgått ovan upplever flera överförmyndare att det är svårt att rekrytera tillräckligt många kompetenta ställföre- trädare. Det är därför angeläget att undersöka vad som kan göras för att kunna säkra tillgången på förordnade ställföreträdare. Enligt utredningens mening måste lösningen på problematiken sökas i en kombination av flera åtgärder. För det första måste insti- mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning tuten god man och förvaltare utnyttjas på ett optimalt sätt. För det andra måste man se hur uppdrag som förordnad ställföreträdare kan göras mer attraktiva för att locka fler personer att bli god man eller förvaltare Ett optimalt utnyttjande av instituten god man och förvaltare bygger på att de förordnade ställföreträdarna vet vad som förväntas av dem, dvs. att de känner till vad de skall och inte skall göra. Det är bl.a. angeläget att se till att gode män och förvaltare inte behöver utföra uppgifter som ankommer på t.ex. personliga assistenter eller kontaktpersoner, se avsnitt B 1.2. Den tid som läggs ner på sysslor som inte omfattas av godmanskapet kan i stället användas till ytter- ligare ställföreträdaruppdrag. En förutsättning för att detta skall fun- gera är att samtliga gode män och förvaltare genom en grundutbild- ning får undervisning i vad det innebär att vara god man eller för- valtare. När det gäller möjligheterna att öka attraktionskraften hos upp- drag som god man och förvaltare måste uppdragens ideella karaktär betonas. Drivkraften hos den som vill bli förordnad ställföreträdare måste till stor del bygga på en vilja att göra en insats för en be- hövande medmänniska. Genom att överförmyndaren tillhandahåller organiserad utbildning kan ställföreträdaruppdrag sannolikt göras mer lockande och även innebära ett mervärde för ställföreträdaren personligen. Ett utvecklat samarbete mellan överförmyndarna och olika frivilligorganisationer kan skapa en viktig rekryteringsbas för gode män och förvaltare. En höjning av ställföreträdararvodena eller förmånligare skatteregler innebär naturligtvis att fler personer lockas till uppdrag som god man eller förvaltare, men medför ökade kostnader för såväl den hjälpbehövande som kommunerna. När det gäller ersättning till förordnade ställföreträdare och över- väganden i detta avseende hänvisas till kapitel B 14. Sammanfattningsvis är det utredningens uppfattning att organise- rade utbildningsinsatser är väsentligt för att man skall kunna garantera kvalificerade ställföreträdare . Utbildningen i sig kan vi- dare vara en viktig faktor för att attrahera fler personer till uppdrag som god man eller förvaltare. För att locka fler personer till ställföre- trädaruppdrag fordras sannolikt också ett aktivt marknadsförande av uppdragen, t.ex. genom kontakter med frivilligorganisationer och genom annonsering i massmedia. Inrättandet av förvaltarenheter samt utredningens förslag om nya former av ställföreträdarskap kan innebära en viss lindring av trycket på överförmyndaren att sörja för rekryteringen av förordnade ställföreträdare. mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning 13.4Huvudmannens möjlighet att komma till tals och utöva inflytande vid anordnande av ställföreträdar- skap och vid val och byte av god man eller förvaltare Enligt nuvarande 11 kap. 4 § första stycket fordras en beslutskompetent huvudmans samtycke till att en god man utses för honom. Det finns dock inget uttryckligt krav på att den hjälpbe- hövande också skall samtycka till vem som förordnas till god man. I nuvarande 11 kap. 16 § första stycket föreskrivs emellertid att i ett ärende om förordnande av god man eller förvaltare för någon som har fyllt skall rätten eller överförmyndaren ge denna person tillfälle att yttra sig, om det kan ske. På så sätt ges den enskilde möjlighet att också avge synpunkter på vem som utses till ställföreträdare. Enligt 11 kap. 16 § andra stycket kan det även bli aktuellt att höra den enskilde muntligen. I nuvarande 11 kap. 20 § första stycket föreskrivs att en god man eller förvaltare, som gör sig skyldig till missbruk eller försummelse vid utövandet av sitt uppdrag eller som kommer på ekonomiskt obestånd och på grund av detta är olämplig för upp- draget eller som av någon annan orsak är lämplig att inneha uppdraget, skall entledigas. Beslut om entledigande fattas av överförmyndaren. Enligt paragrafens andra stycke får överförmyn- daren interimistiskt entlediga en god man eller förvaltare som avses i första stycket, om dröjsmål skulle medföra fara för den hjälp- behövande. I nuvarande 11 kap. 21 § anges genom en hänvis- ning till 11 kap. 15 § vem som kan ansöka om ent- ledigande av en god man eller förvaltare, nämligen förmyndare, den hjälpbehövande själv, om han har fyllt , samt hans eller hennes make eller sambo och närmaste släktingar. Utöver den personkrets som anges i 11 kap. 15 § får en ansökan om entledi- gande göras av den gode mannen eller förvaltaren. mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning 13.4.1Den enskildes inflytande vid valet av gode män och förvaltare Förslag: I förslaget till 11 kap. 21 § första stycket föreskrivs att den person som den enskilde föreslår som god man eller förvaltare skall utses till ställföreträdare under förutsättning att denne uppfyller lämplighetskraven och är villig att åta sig upp- draget. Från vissa intresseorganisationer för hjälpbehövande har framförts synpunkter på att den enskildes inflytande vid bl.a. utseendet och entledigandet av en god man eller förvaltare bör stärkas. Det fram- hålls i samband härmed att det bör vara en utgångspunkt att sam- hällets hjälpinsatser bygger på respekt för den enskildes självbestäm- manderätt och integritet samt att han eller hon i största möjliga utsträckning skall ges inflytande och medbestämmande. Det finns sålunda regler om att den hjälpbehövande skall samtycka till att en god man förordnas för honom, om den förres tillstånd tillåter det, men inte något motsvarande krav på samtycke till vem som utses till god man eller förvaltare. När det gäller frågor om entledigande av gode män eller förvaltare har en del intresseorganisationer den upp- fattningen att det krävs mycket starka skäl för att få en ställ- företrädare entledigad. Det finns emellertid, hävdas det, vardagliga situationer som kan leda till att den enskilde blir missnöjd med sin gode man eller förvaltare för att denne inte respekterar den enskildes självbestämmanderätt eller önskemål. Som exempel nämns rätten att välja tidning, att köpa en viss sorts kläder och att få åka på semester. Andra fall där hjälpbehövande känner sig överkörda av sin ställföre- trädare kan röra rätten att få flytta till en annan bostad eller bo till- sammans med sin make/sambo. Oenigheter av ovan nämnda slag mellan den enskilde och hans ställföreträdare leder sällan till att en god man eller förvaltare entledigas trots att misshälligheterna ofta får förödande konsekvenser för den enskildes förtroende för ställ- företrädaren. Det är därför, menar man, angeläget att vikten av ställ- företrädarnas respekt för den enskilde lyfts fram i lagstiftningen. Det kan måhända uppfattas som ologiskt att en beslutsför huvud- man skall samtycka till att ett godmanskap anordnas enligt nuva- rande 11 kap. 4 § , men inte till vem som utses till god man. Som framgått ovan är det emellertid lagstiftarens intention att den enskildes rätt till medbestämmande i frågan om vem som utses till god man skall tas tillvara genom den föreskrift om kommu- mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning nikation som framgår av nuvarande 11 kap. 16 § . Mot detta kan invändas att en möjlighet för den enskilde att yttra sig inte väger lika tungt som det inflytande ett krav på samtycke inne- bär. Det är en grundläggande tanke att samhällets hjälpinsatser skall grunda sig på respekten för den enskilde. Kravet på samtycke i nu- varande 11 kap. 4 § till att godmanskap anordnas bygger på uppfattningen att ett godmanskap innebär en viss in- skränkning av den enskildes integritet och självbestämmande. Efter- som den enskilde har kvar sin rättsliga handlingsförmåga synes det självklart att han, om hans tillstånd tillåter det, skall lämna sitt sam- tycke till åtgärden. Även om det i nämnda paragraf inte upp- ställs något krav på samtycke i frågan om vem som utses till god man, är det utredningens uppfattning att kravet på kommunikation i nuvarande 11 kap. 16 § innebär goda möjligheter för den enskilde att motsätta sig att en viss person förordnas till god man. Kommunikationsskyldigheten omfattar förutom den hjälpbe- hövande också hans anhöriga, vilket innebär ytterligare möjlighet att få in synpunkter på den som föreslås bli god man. I praxis torde också överförmyndaren i allmänhet respektera ett önskemål från den enskilde eller dennes anhöriga om att få en särskild person som god man eller förvaltare. Ett krav på den enskildes samtycke också i frågan om vem som skall utses till god man skulle sannolikt inte få någon större bety- delse i praktiken. Ett yttrande från en hjälpbehövande som på goda grunder motsätter sig att en viss person förordnas till god man för honom torde nämligen väga mycket tungt i förordnandefrågan. Vi- dare kan ett krav på samtycke i frågan om vem som skall utses till god man innebära en risk för låsning i ställföreträdarfrågan. Det kan nämligen hända att den hjälpbehövande i och för sig samtycker till att en god man förordnas, men därefter, utan något skäl, motsätter sig de förslag som lämnas av överförmyndaren. Detta skulle i för- längningen kunna leda till att det blir omöjligt att anordna ett god- manskap. torde emellertid en hjälpbehövande som motsätter sig överförmyndarens förslag till god man ha starka önskemål om att få en annan person förordnad till god man för sig. Enligt utredningens mening synes därför ett alternativ till krav på sam- tycke vara att det i 11 kap. 21 § första stycket före- skrivs att den person som den hjälpbehövande föreslår som god man skall utses under förutsättning att denne är villig att åta sig uppdraget och i övrigt uppfyller lämplighetskraven. mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning är att föredra av flera skäl. För det första innebär den en smidigare hantering av frågan om godmanskap än att ett krav på samtycke uppställs. För det andra tvingas en domstol eller en överförmyndare som avser att gå emot den enskildes förslag på god man att redovisa sina skäl härför, något som inte är självklart med nuvarande ut- formning. Anordnande av förvaltarskap förutsätter inte något samtycke från den enskildes sida. Detta hindrar emellertid inte att den enskilde kan ha synpunkter på vem som utses till förvaltare. Kommunikations- skyldigheten i nuvarande 11 kap. 16 § och i förslaget till 11 kap. 26 och 27 §§ omfattar ju för övrigt även den som avses med en ansökan om förvaltarskap. 13.4.2Den enskildes möjlighet att byta god man eller förvaltare Enligt nuvarande 11 kap. 20 § skall en god man eller förvaltare som gör sig skyldig till missbruk eller försummelse vid utövandet av sitt uppdrag eller kommer på ekonomiskt obestånd och på grund härav är olämplig för uppdraget entledigas. En god man eller förvaltare kan även entledigas om han av någon annan orsak är lämplig att inneha uppdraget. En sådan orsak behöver inte hänföras till den gode mannens eller förvaltarens personliga egen- skaper utan kan stå att finna i omständigheter av annan art. Sam- arbetssvårigheter och djupgående meningsskiljaktigheter mellan den gode mannen och huvudmannen kan mycket väl vara ett skäl för att entlediga den gode mannen från uppdraget och utse någon annan i hans ställe. Däremot torde inte enstaka triviala åsiktsskillnader vara ett skäl att entlediga en god man eller förvaltare. Det kan nämligen inte anses vara ett önskvärt scenario att en god man eller förvaltare byts ut annat än i de fall det finns en reell konflikt av någon tyngd. Därmed är inte sagt att en enstaka händelse inte skulle kunna kon- stituera en konflikt som innebär att den enskildes begäran om ent- ledigande är berättigad. Omvänt kan ett långvarigt missnöje från den enskildes sida med den gode mannens arbete innebära att skäl för ett entledigande föreligger, trots att missnöjet inte rör några allvarli- gare saker. Det får i detta sammanhang inte glömmas bort att det i ställföreträdarskapets natur ligger en skyldighet för den gode man- nen eller förvaltaren att se till enskildes bästa och verka för att dennes medel används på bästa sätt. Detta kan leda till att ställföre- mäns och förvaltares lämplighet, kvalifikationer och utbildning trädaren inte delar den enskildes uppfattning om nyttan av att t.ex. köpa en viss sak.