sou · GSB330 · 2005-01-01 00:00:00 — Beträffande fritidsgårdar och annan öppen verksamhet i kommu- nerna har i en enkät till 137 kommuner redo- visat fördelningen av olika aktiviteter i sådana lokaler. Studiecirklar utgjorde av dessa. noterade i rapporten på Dalhall (2001) att det reguljära anslaget till studieförbunden minskade , vilket i kombination med omfattande kommunala ned- skärningar har medfört förändrade villkor för studieförbunden. Vid sidan av detta upplevde studieförbunden, enligt rapporten, att de mer och mer blivit en bricka i kommunernas omorganisationer och serviceinskränkningar. I många kommuner erbjöds förbunden att ta över verksamhet som hotades av nedläggning och förväntades då svara för driften till betydligt lägre kostnader än vad kommunen haft. En annan konsekvens av bidragsminskningarna är sammanslag- ningar av studieförbundens lokalavdelningar och kraftiga personal- reduceringar. Det har inneburit att många människor i glesbygden har kommit att få långt till närmaste studiecirkelorganisatör, konstaterades i rapporten. Både staten och kommunerna ser, enligt rapporten, i stor ut- sträckning folkbildningsorganisationerna som samhälleliga redskap för utbildningspolitiken. Det finns en risk att organisationerna i ambitionen att vara breda utbildningsleverantörer utanför sina egna rörelser förlorar sin historiska legitimitet. Vid sidan av folk- bildningens organisationer har en mängd alternativa utbildnings- anordnare uppstått, både offentliga och privata. Vidare sades i rapporten att proportionerna mellan stat, lands- ting och kommuner när det gäller stöd till folkbildningen avviker från andra kulturområden. Studieförbundens uppdrag är av lokal natur. Trots det svarar kommunerna för en betydligt mindre andel av samhällsstödet än staten. Många kommuner upplevde tydligen studieförbundens verksamhet som mindre angelägen än t.ex. folk- bibliotek och kulturskola. En orsak är uppenbar, sägs det i rappor- ten: det lokala politiska stödet har minskat till följd av att många politiker med folkrörelsebakgrund lämnat kommunalpolitiken. En annan orsak kan vara att vissa kommuner ser studieförbunden som konkurrenter till den egna utbildningsverksamheten inom t.ex. den kommunala vuxenutbildningen. De stora nedskärningarna har skett i kommuner i storstadsområdena där ideologiska motiv kan ligga bakom, sägs det i rapporten. Den försämrade ekonomin framstår även i FBR:s och vår egen undersökning som det största problemet. Lägre bidrag leder till höjda avgifter för deltagarna, vilket i sin tur leder till att verk- samheten inte blir tillgänglig för alla. Enligt vår studie varierar kostnaden för dem som deltar i kulturcirklar (deltagaravgift och materialkostnad) generellt för en cirkel mellan och beroende på ämne. Till detta kommer som regel kostnader för studiematerial, råmaterial etc. Kostnaderna har ökat mer än inflationen. Många aktörer anser att man nu nått gränsen för vad som är möjligt att ta ut. En del studieförbund subventionerar kulturcirklarna, flera av förbun- den tar inte ut någon avgift alls. Flera förbund vittnar om att andelen studiecirklar med avgift minskar, allt färre deltagare är beredda att betala de ofta ganska höga avgifterna. s.k. kamratcirklar som är gratis eller nästan gratis. I en kamratcirkel får ledaren inget betalt. När det gäller kulturprogrammen finns en stor variation inom och mellan studieförbunden när det gäller det ekonomiska stödet till verksamheten. Några förbund gör en kalkyl för varje program, andra har olika nyckeltal för beräkning av bidraget, åter andra har ett fast belopp som tilldelas varje arrangemang. Lokal kulturpolitik behöver en helhetssyn Hur skulle en kulturpolitik med en samlad kultursyn kunna se ut? Finns det andra synsätt på kulturpolitiken än den sektorsindelning som den statliga kulturpolitiken är ett uttryck för? har i rapporten i samspel. Om lokal kultur- och fritidspolitik (2001) lämnat idéer för framtiden. Enligt rapporten har kulturpolitiken i alltför hög grad blivit slav under de konstnärliga institutionernas professionella intressen. Mötet med en ny publik och ett folkligt kulturintresse har ofta satts på undantag. Studieförbundens och de folkliga organisationernas roll i kulturpolitiken, främst , tonades ner både av staten och av förbunden själva. I större kommuner finns tillgång till ett professionellt kultur- utbud och egna kulturinstitutioner. Där finns också en kultursyn som ligger närmare den statliga, sägs det i rapporten. I de små kommunerna har biblioteken, och studieförbunden varit kulturpolitikens grundpelare. Ideella föreningar har haft stor betydelse som arrangörer av kulturevenemang liksom för att orga- nisera amatörverksamheter av olika slag. En lokal kulturpolitik behöver utgå från en helhetssyn på livs- villkor och miljö, betonas i rapporten. Det kräver andra angrepps- sätt än det som präglat den statliga starkt sektorsorienterade kulturpolitiken. Ett kulturellt perspektiv är viktigt inte endast för förståelsen utan även för det politiska handlandet. Uppgiften i praktisk politik och förvaltning borde vara att tillämpa en samlad kultursyn inom de olika områden som den egna nämnden och för- valtningen ansvarar för. Kulturpolitik måste, enligt rapporten, inne- bära att man anlägger ett kulturellt perspektiv på all verksamhet i kommunen. Slutsatsen i rapporten är att en sådan politik förutsätter att kommunstyrelsen ser kultur- och fritidsområdet som strategiskt i skapandet av det goda samhället, att kulturaspekter ska genomsyra all verksamhet, att alla resurser i den lokala miljön sam- verkar och bidrar till utvecklingen, att sektorsstrukturen bryts upp till förmån för ett gränsöverskridande samarbete, samt att förtro- endevalda och anställda omprövar invanda roller. Begreppet amatörism användes i offentliga texter först inom 1944 års folkbildningsutredning. I ett delbetänkande om estetiskt folkbildningsarbete noterades att amatörers verksamhet inom musik, teater och konst inte var utan komplikationer, eftersom amatörer inte alltid insåg att det främst syftet med den estetiska verksam- heten i studieförbunden var att öka intresset och förståelsen av konst. Det kunde hända att amatörer såg sig själva som utövande konstnärer och betraktade sina övningsprodukter som färdiga konstverk (, 2003). En annan syn på amatörism kom till uttryck i betänkandet Ny kulturpolitik 1972. Utredningen ansåg att amatörismens pedagog- iska tankar kunde tillämpas inom alla konstarter. Tanken var att cirklarna skulle öka deltagarnas intresse för konst och konsthant- verk genom att man själv arbetade med tekniker och material som yrkesverksamma konstnärer använde. Med fanns också en tanke, säger , att cirklarna i förlängningen skulle gynna de yrkes- verksamma konstnärernas ekonomi. folkbildningsutredning ansåg att en ökad integrering borde ske mellan cirkelverksamhet och annan bildningsverksamhet och att bidragsformerna borde gör samverkan möjlig och under- lätta insatser som främjade en amatörkulturell verksamhet och eget skapande. Detta kom inte att återspeglas i propositionen 1980 (, 2003). Folkbildningens betydelse för amatörernas kulturverksamhet berördes också proposition. I den framhölls att studie- förbunden och folkhögskolorna har ett särskilt ansvar för utveck- lingen av den folkliga kulturen, inte minst för att höja kvaliteten i den amatörkulturella verksamheten. Folkbildningen borde verka för en ökad samverkan mellan amatörer och yrkesverksamma och mellan amatörer och kulturinstitutioner/-organisationer. växelverkan mellan folkbildningens amatörkulturella aktiviteter, kulturarbetarna och kulturinstitutionerna ansågs angelägen. I propositionen 1998 framhölls huvudsakligen att studieför- bundens kulturprogram är en betydelsefull kontaktmöjlighet för kulturarbetare med både amatörer och allmänhet. Vidare sades att ett samspel mellan professionella kulturutövare och amatörer inom cirkelverksamheten är värdefull för både folkbildningens och kultu- rens utveckling och att denna samverkan borde utvecklas ytter- ligare. kulturutredning ägnade inte amatörkulturens betydelse, omfattning, organisation och arbetsförutsättningar någon samlad beskrivning. Det konstaterades att studieförbunden organiserar, eller medverkar till, en mycket stor del av den samlade amatör- verksamheten på kulturområdet. inriktade sig på kulturen i föreningslivet och på de lokala kulturföreningarnas arbete. Kulturföreningarnas roll i det lokala kulturlivet liknades vid studieförbundens. Föreningarnas verksamhet beskrevs som att svara för arrangemang och organisera kurser och andra studier, i regel i samverkan med något studie- förbund. Föreningarna svarade, beroende på inriktning, för att erbjuda arrangemang i form av konserter, uppvisningar och före- ställningar, samt att organisera och stimulera eget utövande. Hem- bygdsföreningar inriktades på lokalhistorien och bedrev verksam- het som kunde liknas vid museernas. uppgav att kulturföreningarna, enligt SCB:s levnadsvaneundersökningar 1994, anslöt av befolkning- en och att de flesta var medlemmar i bara en typ av kulturförening. Det var vanligast att man var medlem i en konstförening eller en hembygdsförening. I SCB:s rapport om föreningsdeltagandet i perioden –2000 (SCB, 2003) anges antalet medlemmar i kultur-, musik-, dans- och teaterföreningar till 750 000 varav 380 000 är aktiva och 180 000 har förtroendeuppdrag. av kulturföreningar är närmast omöjlig att överblicka. Ett besök på Kulturnät () visar ett myller av föreningar. Om man begränsar sig till rikstäckande amatörkultur- organisationer blir antalet mer hanterligt, med det ger ändå inte någon uppfattning av hur många föreningar de tillsammans repre- ger ett bidrag på totalt 7,2 mnkr till 20 centrala amatörkulturorganisationer (2004). Utöver dessa 20 finns åtminstone ett tiotal centrala amatörorganisationer, som inte får bidrag från KUR. Flera av amatörkulturorganisationerna har både professionella och amatörer i sin verksamhet, medan andra i stort sett bedriver enbart amatörverksamhet. Några föreningar är ren- odlade arrangörsföreningar. Flertalet är sannolikt främst inriktade mot utövande verksamhet, men det finns också blandformer. Flertalet av amatörkulturorganisationerna är inte anslutna till eller har formaliserat samarbete med något studieförbund. En del av studieförbunden är medlemmar i någon organisation för amatörer. Huvudsakligen finns det organiserade föreningslivet på kultur- området inom musik, dans, teater och konst. Inom konsthant- verksområdet är amatörverksamheten organiserad i mindre ut- sträckning. Där finns dock lokala hemslöjdsföreningar som samlar både professionella och amatörer. Det stora flertalet av deltagarna i studieförbundens skapande eller utövande kulturverksamhet står sannolikt utanför kultur- föreningarna. Den största enskilda aktören på det amatörkulturella området torde vara som 2001 redovisade 112 000 sångare i någon av körer. Mer än 3 000 personer spelade i någon form av instrumentalensemble i regi (Kyrkan mitt i musiklivet, 2003). Antalet anlitade amatörinstru- mentalister uppgick till närmare 14 000 och amatörsångarna till drygt 5 000. I en kommentar säger kyrkans utredning om den svenska kyrkomusiken att amatörerna kan antas vara rekryterade från närområdet och risken för dubbelräkning är därmed mindre. Man noterar också att amatörkrafterna inte tas tillvara i lika hög grad i storstadsförsamlingarna som på landsbygden. I likhet med många andra organisationer är medlem i ett studieförbund. Samarbetsformerna torde påminna om dem som andra studieförbund har med sina medlemmar. En stor del av musikverksamheten i sker i samverkan med . I utredningen beskrivs samarbetet så att de stora kostnaderna för konserter och andra evenemang och det sam- lade ansvaret för genomförandet i huvudsak bärs av församlingarna även när Sensus står som medarrangör. framhålls att Sensus står för bl.a. produktion av studiematerial och cirkelledar- utbildning. Det framgår också av utredningen att en del av kyrko- musikernas ordinarie verksamhet, främst körverksamhet, via Sensus rapporteras som bidragsgrundande studieverksamhet. Kyrkans kör- verksamhet bedöms bedrivas i enlighet med folkbildningens prin- ciper. När det gäller folkbildning och amatörverksamhet bör också folkhögskolornas korta kurser framhållas. Av tabell 5:9 framgår att av de korta kurserna ägnas åt kulturämnen. En stor del av kortkursverksamheten sker . Amatörkulturens samrådsgrupp, Ax bildade ett antal rikstäckande amatörkulturella organisa- tioner Amatörkulturens samrådsgrupp, Ax. Syftet med gruppen är att öka kontakten mellan amatörkulturens olika genrer, stimulera kunskapsutveckling kring amatörkultur, informera forskare och om forskning, verka för utveckling av kvalitet och omfattning och av relationerna till samhällets kulturorgan. I gruppen ingår 14 kultur- organisationer, inom sång, musik, dans och teater (Ax hemsida ). Flera av dem har både professionella och amatörer som medlemmar. 5.5.2Ekonomiskt stöd till kulturföreningarna konstaterade att ekonomiskt stöd till kultur- föreningar ges av staten, landstingen och kommunerna. Stödet ansågs spela en stor roll för den enskildes möjligheter att möta likasinnade, att själv utöva en verksamhet och att odla det egna intresset. Föreningarna utgjorde mötesplatser mellan intresserade och enskilda konstnärer. Utredningen ansåg det rimligt att statens stöd till kulturföreningar stärktes. Stödet skulle syfta till att ge ökade möjligheter att utveckla kvaliteten i verksamheterna. Samrådsgruppen Ax har efterlyst ett samlat samhälleligt ansvar för amatörkulturens utveckling. Varken , eller anser sig ha det ansvaret, menar , och hänvisar till det kulturpolitiska målet om att alla ska få möjlighet till eget skapande. Ax frågar också varför pengar till amatörkulturen måste gå via studieförbunden och inte direkt till amatörorganisationernas verksamhet. I rapporten på Dalhall (2001) konstaterade kultur- råd att ansvaret för stödet till amatörkulturen främst är kommu- nernas enligt den kulturpolitiska ansvarsfördelningen mellan de offentliga organen. De statliga insatserna kanaliseras genom stats- bidraget till folkbildningsorganisationerna och genom KUR:s verk- samhetsbidrag till centrala amatörorganisationer. Projektstöd har också erhållits från bl.a. KUR, Stiftelsen och . I likhet med Ax noterades i KUR:s rapport att det råder en viss oklarhet om var det nationella politiska ansvaret för amatör- kulturen ligger. Studieförbundens försämrade ekonomi och långt gångna autonomi ansågs bidra till att samarbetet är svagt utvecklat på central nivå. Slutsatsen blev bl.a. att statsbidragen till centrala amatörkulturorganisationer borde förstärkas så att organisationerna kan ta ett ökat ansvar för ett pedagogiskt utvecklingsarbete. En översyn borde göras av de statliga stöden till amatörkulturell verk- samhet för att främja åldersintegrering. Av SUFO 2:s kartläggning av folkbildningens roll för kulturlivet i åtta kommuner (SOU 2003:125) framgår att alla medverkande studieförbundsavdelningar stod öppna för att samverka med nya föreningar och grupper. sade att det kommer att arbeta medvetet för att hitta nya samverkanspartner medan andra framhöll att samarbete sker under vissa förutsättningar och att verksamheten ska ligga inom förbundets intresseområde. Samverkan kan alltid utvecklas, ansåg förbunden, men den mot- verkas av brist på resurser, traditioner och gamla hjulspår, liksom avstånden inom geografiskt vidsträckta kommuner. Kulturföreningarna framställde sin samverkan med studieförbund som livlig men den föreföll vara begränsad till fem-sex av för- bunden. I de flesta fall var föreningarna nöjda med hur samarbetet fungerade. Motiven för föreningarna att samverka med studieför- bund var främst ekonomiska, men flera uppskattade också det administrativa stöd som studieförbunden kunde ge. Enstaka före- ningar uppgav att man inte hade något samarbete med studieförbund och inte heller hade ansett sig behöva det. Några föreningar ansåg att det är mycket arbete för att få de små bidragen från studie- förbunden, det är för mycket pappersskrivande. I direktiven har två uppgifter getts till utvärderingen: vilken roll och betydelse har folkbildningen för kulturen samt i vilken ut- sträckning bidrar folkbildningen till att de kulturpolitiska målen nås. Sammantaget svarar folkbildningen för en imponerande bred och omfattande verksamhet på kulturområdet, som saknar mot- stycke. Det är vår bedömning att studieförbund och folkhögskolor spelar en mycket viktig roll för ett brett och varierat lokalt kultur- liv. Vi menar också att verksamheten tveklöst bidrar till att de kulturpolitiska målen nås. 5.6.1Staten om folkbildning och kultur Såväl studie som vår egen kartläggning tyder på att studieförbund och folkhögskolor i hög grad bidrar till att de nationella kulturpolitiska målen nås. Verksamhetens utformning och omfattning följer av en lång tradition av att se kulturverksam- het som en given del av folkbildningsarbetet och en ambition att möta lokala behov. Samverkan med föreningsliv, kulturinstitu- tioner och kommun bidrar till att en verksamhet utformas som ytterst bidrar till att främja de nationella kulturpolitiska målen. Beträffande den praktisk-estetiska verksamheten vill vi under- stryka dess värde både i studieförbundens cirklar och i folkhög- skolornas kurser. I då värderingen av kunskap och kompe- tens inriktas på teoretiska studier är det angeläget att folkbild- ningen fortsätter att erbjuda möjligheter till eget skapande i en praktisk-estetisk verksamhet. 5.6.2Kulturverksamheten i studieförbund och folkhögskolor Kulturverksamhet utgör en dominerande del av studieförbundens verksamhet och är en betydande del av folkhögskolans kursutbud. Omfattningen av verksamheten inom kulturområdet har ökat inom både studieförbund och folkhögskolor. Verksamheten torde ha bidragit till att bredda kulturintresset och vidga deltagandet i kulturlivet. Inom studieförbunden har musik- området ytterligare stärkt sin ställning. Slöjd och konsthantverk är alltjämt den näst största gruppen, men har minskat i omfattning, och är nu obetydligt större än Teater och dans. En orsak till minsk- ningen kan vara att cirklar i vävning, keramik och porslinsmålning (-5 000 cirklar totalt) är kostnadskrävande både genom att lokaler- na har en begränsad användning för andra ändamål och att material- kostnaderna är höga, vilket leder till högre avgifter. Denna utveck- ling är oroande både när det gäller kulturarv och bevarande av hantverkskunskaper. Värt att notera är också att antalet deltagare per kulturcirkel har minskat som antalet studietimmar per cirkel har ökat markant. En orsak till detta kan vara studieavdelningarnas ekono- miska situation, vilket utvecklas närmare i kapitel 4. Antalet kulturprogram arrangerade inom studieförbunden har mer än fördubblats . En anledning kan vara att verksamhetsformen har blivit etablerad. En annan anledning kan vara att föreläsningen som förmedlingsform har ökat i popularitet allmänt, vilket också studieförbunden kan ha haft nytta av. Föreläsningarna har ökat sin andel av programmen från en fjärdedel till en tredjedel. Sannolikt finns det anledning att också se ökningen av kulturprogram mot bakgrund av bidragsmodellens effekter och studieförbundens ekonomi. Studieförbundens betydelse som arbetsmarknad för yrkesverk- samma kulturarbetare brukar framhållas. Totalt hade programmen 2002 drygt en miljon medverkande. Hur många av dem som var yrkesverksamma framgår inte av statistiken. Andelen kulturarbetare, som inte var anknutna till rörelser eller studieförbund, utgjorde både 1991/92 och 2002 ungefär lika stor andel av antalet med- verkande. Sammantaget torde studieförbunden alltjämt vara en betydande arbetsgivare för professionella kulturutövare. En allt snävare ekonomi kan dock få en negativ effekt för studieförbunden när det gäller att fortsatt kunna erbjuda sådana möjligheter. Samverkan med kulturinstitutioner har i folkbildningspropo- sitioner framhållits som eftersträvansvärd. Statistiken visar att detta skett i mycket liten utsträckning. Kulturprogram arrangeras till i samverkan med någon medarrangör, men skedde 2002 i samarbete med någon kulturinstitution. Orsakerna till att denna samverkan sker i så ringa utsträckning behöver en närmare belysning. Inom folkhögskolorna är det de särskilda långa kurserna som svarar för den mest omfattande kursverksamheten inom kultur- området. har deras andel av det totala antalet särskilda långa kurser ökat markant, till . Främst är det kurser inom Bild, form och målarkonst samt Musik som anordnas. Folkhögskolornas särskilda kurser är för många en väg att pröva sina förutsättningar för en framtida verksamhet inom kulturområdet. Många studiecirklar fyller samma funktion. För flertalet deltagare uppfylls deras ambitioner av att ha fått pröva på, andra upptäcker att de valt fel och väljer en ny inriktning, ytterligare några upp- täcker att deras anlag och lust räcker längre än så och satsar vidare. Kurserna och cirklarna fyller en viktig funktion genom att erbjuda möjligheten för människor att ägna sig åt skapande verksamhet, men också att upptäcka nya intressen och nya vägar. Kulturverksamheten inom studieförbund och folkhögskolor hade en majoritet av kvinnor som deltagare både 1991/92 och 2002. Bilden av att folkbildningens kulturverksamhet engagerar många kvinnor bekräftas, och visar att verksamheten har ett värde för kvinnor inte bara genom kursens eller cirkelns ämne utan också genom den omväxling och gemenskap som gruppen erbjuder. De deltagarundersökningar vi tagit del av bekräftar den bild som andra undersökningar av kulturvanor visar. För studiecirklarnas del tycks yngre deltagare främst finnas i den estetiska verksamheten. Det kan sannolikt förklaras av att musikcirklarna, som är den dominerande verksamheten, i hög grad har unga manliga deltagare. Den estetiska verksamheten har stor attraktionskraft även på övriga åldersgrupper, en dryg tredjedel i dessa grupper uppgav att de deltagit i sådan verksamhet. Mönstret att hög utbildning leder till hög kulturaktivitet kan anses bekräftat. Deltagare med högre ut- bildning valde estetiska ämnen i högre grad än andra. Att skolelever i så hög grad valde estetiska ämnen torde till stor del kunna förklaras av att den omfattning som musikcirklarna har. Det är uppenbart att ytterligare ansträngningar behöver göras av i den estetiska verksamheten få med del- tagare med kortare utbildning. Intressant att notera är att boende i storstadsområden oftare del- tog i cirklar med estetiska ämnen än boende på landet. Orsaker till detta kan vara geografiskt och/eller ekonomiskt betingade. Det finns anledning att följa denna utveckling. Kvaliteten i såväl kulturcirklar som kulturprogram måste vara hög. Studieförbunden lokalt verkar ha en allmän medvetenhet om varför de anordnar kulturverksamhet och att man insett vikten av kvalitets- arbete, men en del återstår att göra när det gäller att göra verk- samheten synlig i årsberättelserna. Att kännedomen om att det finns centrala policydokument för kulturområdet på sina håll verkar vara bristfällig kan kanske förklaras med att den lokala kultur- verksamheten lever sitt eget liv, men kan också bero på att kultur- verksamheten från studieförbunden centralt inte ses som en priori- terad verksamhet och att sådana dokument därför inte når ut till den lokala verksamheten. En kvalificerad cirkelledarutbildning, goda kunskaper hos orga- nisatörerna om kulturområdets förutsättningar och betydelse samt en hög ambition när det gäller kulturprogrammen måste ständigt eftersträvas. I vilken omfattning och var cirkelledarutbildningen sker kan vi inte uttala oss om. Uppenbarligen är det numera i liten utsträckning i samverkan med folkhögskolorna.