sou · GSB398d2 · 2005-01-01 00:00:00 — För invandrare i mål- gruppen innebär det bland annat svårigheter att kombinera sfi och särvux. anger i sina jämförelsetal att antalet studerande i särvux har ökat med , vilket motsvarar 105 studerande, under det senaste läsåret.2 /93 har det totala anta- let studerande i särvux ökat . Ökningen har skett från en mycket låg nivå. Särvux omfattade således 4 500 studerande till en total kostnad om ca 132,6 milj. kronor. Den senaste statistiken gäller /04 och då fanns 4 700 studerande i särvux. De genomsnittliga kostnaderna låg på ca per elev. Ca 3 000 av de studerande i särvux går på grundsärskolenivå () och träningsskolenivå (). Ett antal kommuner har inga elever i särvux, det gäller dels för- ortskommuner, kommuner i kategorin industrikommuner, gles- och landsbygdskommuner samt övriga mindre kommuner. De flesta kommuner utan särvuxelever återfinns i glesbygd, där bara drygt en tredjedel av kommunerna har några särvuxelever. De förslag vi lägger i detta kapitel om att rätten till grundläg- gande utbildning ska omfatta även vuxna med utvecklingsstörning kan medföra ökade kostnader för kommunerna. Det är emellertid omöjligt att med någon säkerhet beräkna hur många studerande som faktiskt skulle efterfråga utbildning och hur stor en eventuell ökning av antalet studerande skulle bli. De stora skillnaderna i sär- vux utbyggnad i olika kommuner bidrar till osäkerheten i beräk- ningarna. Med jämförelsetal som utgångspunkt skulle en ökning av antalet studerande på grundsärskolenivå och tränings- skolenivå (sammanlagt 3 000 studerande) till en genomsnittlig kostnad av per elev innebära en ökad kost- nad på ca 8,7 milj. kronor. Antagandet om en tioprocentig ökning är inte ett helt orimligt med hänsyn till att de senaste årens sats- ningar i och med resulterat i en tvåprocentig ökning av det totala antalet studerande i särvux. En fördubbling av elevantalet skulle ge en ökad kostnad på ca . Vi förordar också en utökning av antalet timmar i utbildningen för vuxna med utvecklingsstörning. Nuvarande genomsnittliga timantal på är en mycket låg nivå. Om vuxna med utvecklingsstörning får rätt till grundläggande utbildning kan det naturligtvis också innebära krav på fler timmar. En nivå på tio till har t.ex. framförts på konferenser med företrädare för särvux som en mer rimlig nivå. Det finns emellertid en rad faktorer som påverkar kostnaderna, ett ökat studerandeantal som resulterar i större gruppstorlekar sän- ker de genomsnittliga elevkostnaderna. En ökad samverkan med andra utbildningar och/eller verksamheter kan sänka kostnaderna. Samverkan mellan kommuner kan också påverka kostnadsbilden. Slutligen kan en ökad satsning på utbildning för personer med utvecklingsstörning innebära minskade kostnader för andra sam- hällsinsatser t.ex. socialtjänst och daglig verksamhet. Särvux har under budgetåren 2002 till 2005 tilldelats 7,5 miljoner för att utveckla verksamheten. Vi är medvetna om att dessa medel efter 2005 avses ingå i statsbidraget till kommunerna. Men efter- som medlen är projektmedel, är de inte uppbundna i reguljär verksamhet. Vi menar därför att de efter 2005 bör kunna utnyttjas för att täcka eventuellt ökade kostnader för grundläg- gande utbildning för personer med utvecklingsstörning. Övriga eventuella kostnadsökningar bör kunna täckas genom priorite- ringar inom den totala ramen för kommunernas vuxenutbildning som ligger på . Med tanke på hur svårt det är att göra kostnadsberäkningar med många osäkra faktorer, kan det dock finnas anledning att fastställa, att en uppfölj- ning av den föreslagna reformen ska göras senast efter genomförandet och att finansieringsfrågan då ska kunna aktualise- ras på nytt. föreslog i sitt slutbetänkande dels att vuxna med utvecklingsstörning skulle få en lagstadgad rätt till grundläggande vuxenutbildning, dels att folkbildningens aktörer genom en tilldelning av utbildningsplatser via skulle ges en betydande roll inom framtidens lärande för vuxna. har i sin slutrapport bland annat lyft fram folkbildningens roll inom både Framtidens lärande och Folkbildningen i utbildningssamhället. Inga köer till särvux När vi har talat med kommunföreträdare i de kommuner som anordnar särvux, uppger de att det inte finns några egentliga köer till utbildningen. Man gör också bedömningen att det inte finns någon stor latent efterfrågan, även om det säkert finns brister i information och rekrytering. Mot denna bakgrund gör vi bedöm- ningen att kostnaderna om vuxna med utvecklingsstörning får samma rättighet till grundläggande utbildning som övriga vuxna inte skulle bli särskilt stora. Däremot kan efterfrågan på utbildning för vuxna med utveck- lingsstörning och därmed kostnaderna för denna utbildning öka om man förändrar förutsättningarna för utbildningen och höjer dess kvalitet. Men då handlar det om att inrymma också vuxna med utvecklingsstörning i de kommunala utbildningssatsningarna och låta gruppen ingå i de diskussioner om bedömningar och priorite- ringar man alltid måste göra i en kommun. tror vi således att eventuellt ökade kostnader delvis kan balanseras av sänkta kostnader på grund av större gruppstorle- kar och samordningsvinster. Vi har i det föregående hävdat att det är pedagogiskt och socialt mindre lämpligt med enskild undervis- ning eller undervisning i mycket små grupper. Att organisera en individualiserad undervisning i grupper med något fler deltagare bör kunna leda till kostnadsbesparingar. Personaltätheten är den stora kostnaden i all utbildning och en minskad lärartäthet bör kunna minska kostnaderna per elev väsentligt. En ökad samverkan med de sociala myndigheterna kring utbildningstillfällen för perso- ner i daglig verksamhet eller annan social omsorg borde också kunna innebära kostnadsbesparingar för kommunen, även om besparingen kanske inte faller ut på vuxenutbildningsbudgeten. Vi har testat våra ställningstaganden i underhandskontakter med ett relativt stort antal kommuner av varierande storlek och flertalet delar vår bedömning att en utvidgad rättighet till grundläggande vuxenutbildning för vuxna med utvecklingsstörning inte skulle behöva innebära några stora kostnadsökningar i kommunerna. Många kommuner tar emot alla sökande. Vi konstaterade i vårt delbetänkande att en allvarlig kritik mot sär- vux är att utbildningen ges i för liten omfattning, med för få under- visningstimmar och i för små undervisningsgrupper. jämförelsetal visar att verksamheten är i växande och de förändringar som vi nu föreslår bör innebära ytterligare förbättrade förutsättningar för en utbyggd verksamhet. Det bör finnas utrymme för ökade insatser, speciellt i kombination med ett förbättrat innehåll i kurserna. Men vi har också erfarit att efterfrågan på ett ökat timantal kanske inte är så stor i praktiken. Det finns precis som när det gäller andra vuxna många olika skäl till att vuxna med utvecklingsstörning inte efterfrågar utbildning. Bland andra Särvuxpedagogerna vittnar om svårigheter att rekrytera deltagare, som kanske inte orkar med studier vid sidan av ett arbete, som inte anser det mödan värt att ta sig till och från någon kurslokal eller som helt enkelt inte vill gå någon kurs. utgör orsakerna till att vuxna inte efterfrågar utbildning i sig ett skäl att förbättra rekryteringsinsatserna, men framförallt utbudet både när det gäller lokalisering, form och innehåll. De små undervisningsgrupperna är ett större problem. förekommer i relativt hög utsträckning undervisning i mycket små grupper eller t.o.m. enskilt. Såväl av pedagogiska som av sociala skäl bör man undvika enskild undervisning, om inte detta av alldeles bestämda skäl är det mest lämpliga för en enskild person. Istället är det viktigt ta vara på det stora värde som ligger i att ge kursdel- tagarna möjligheter att berika varandra genom att dela med sig av varandras erfarenheter och att få social träning i umgänget med andra. Erfarna pedagoger inom särvux vittnar om att det finns stora möjligheter att samla elever i undervisningsgrupper även om de har olika förutsättningar. Eleverna inom gruppen kan mycket väl arbeta med olika individuella lärprojekt, men ändå utgöra en social gemen- skap. I små kommuner kan det naturligtvis vara svårt att samla grupper med flera deltagare och här får man kanske söka andra lösningar. Sådana lösningar kan ligga i samverkan med annan utbildning, t.ex. gymnasiesärskolan, annan vuxenutbildning eller folk- bildning eller med andra verksamheter, t.ex. daglig verksamhet. 10.4Sfi och utbildning för vuxna med utvecklingsstörning Vuxna med utvecklingsstörning har rätt att delta i sfi-utbildning på samma villkor som alla andra och har därvid vid behov rätt till sär- skilt stöd enligt förordningen (1994:895) om svenskundervisning för invandrare. Förordningen föreskriver också att nödvändiga avvikelser från sfi:s kursplan får göras för studerande med utvecklingsstörning. Vuxna med utvecklingsstörning kan också läsa svenska som andraspråk och få studiehandledning på sitt modersmål. Frågor om sfi och svenska som andraspråk behandlas av Sfi- utredningen i betänkandet Vidare vägar och vägen vidare (SOU 2003:77). Utredningen konstaterar att frågan om utbildning för personer med utländsk bakgrund som har en utvecklingsstör- ning och rätt till sfi-studier – och kanske dessutom till studier på grundläggande nivå – är komplex. Bland annat tar utredningen upp frågan om hur kommunerna stödjer och informerar denna grupp om möjligheter till studier och hur utredningar om rätten till utbildning för vuxna med utvecklingsstörning ska göras och vem som ansvarar för dessa. Det finns i vuxenutbildningen också invandrare som behöver utbildning på analfabetiseringsnivå. Beräkningar ger vid handen att många i denna grupp läser sfi på halvtid och grundläggande vuxen- utbildning på halvtid. Vi har inga synpunkter på den pedagogiska lämpligheten av det ena eller andra alternativet. Var en person stu- derar är beroende av den lokala organisationen, tillgången på lärare etc. Den komplikation som finns genom att vuxna med invandrarbakgrund har rätt till sfi, men inte till grundläggande vuxenutbildning, om de har en utvecklingsstörning, försvinner om vårt förslag om rätt till grundläggande vuxenutbildning för alla vuxna går igenom. Då öppnas också möjligheterna att kombinera olika utbildningsformer. När det gäller utredningar om rätten att ta del av utbildning specifikt avsedd för vuxna med utvecklingsstörning tror vi inte att det behöver vara något stort problem. De flesta vuxna med utveck- lingsstörning har gått i grundsärskola och/eller gymnasiesärskola och det finns således redan en utredning. När det gäller vuxna invandrare kan problemen bli större. Det kan vara svårt att avgöra om en invandrare med såväl bristande kunskaper i att läsa och skriva som i svenska språket eventuellt också har en utvecklings- Undervisningen ska dock läggas upp så att den passar den enskilde individen och med vårt förslag har alla samma rätt till utbildning på grundläggande nivå. I övrigt kan vi bara instämma i synpunkter att det är viktigt att skapa förutsättningar för en ökad samverkan och flexibilitet mellan skolformerna. Våra förslag i detta betänkande syftar bland annat till att undanröja hinder för en sådan samverkan på alla nivåer i utbildningssystemet genom en så likformad lagstift- ning för olika skolformer som möjligt. Studerande i särvux har oftast inte tillgång till det vanliga studiesociala stödet. Sådana kostnader kan istället täckas av aktivitetsersättningar, sjukersättningar eller andra sociala förmåner. Ett särskilt bidrag finns tillgängligt genom Utvecklingsstöd (SISUS). De vuxenstuderande med utvecklingsstörning har inte sällan svå- righeter att få tillräckligt ekonomiskt stöd för att kunna klara längre utbildningar. Särskilt de utbildningar som innebär att man måste bo på en annan ort eller får långa resor blir ofta dyra. Även behovet av assistans är av stor betydelse. Lagen om assistansersätt- ning ger under vissa givna förutsättningar personer med funktions- hinder rätt att genom få bidrag till assistans i det vardagliga livet. Rätten till assistans under utbildning på hemorten eller på annan ort kan förbättras genom att lagstiftningen kom- pletteras på denna punkt. Grundläggande vuxenutbildning borde betraktas som en självklar del av det dagliga livet och därmed ingår i underlaget för beslut om rätt till assistans. Personer med funktionshinder kan också få handikappersättning om kostnader för eller behovet av tillsyn är särskilt stort. Kostnader som uppkommer med anledning av att en person med funktionshinder genomgår någon form av utbildning borde kunna ingår i beredningsunderlaget för beslut om handikappersättning. Vi har inte haft i uppdrag att föreslå förändringar i olika ersätt- ningssystem. Frågor om ersättningar är emellertid av avgörande betydelse för en persons möjligheter att ta del av utbildningsutbud. Vi anser därför att regeringen bör uppmärksamma dessa frågor i något annat sammanhang. I vårt delbetänkande redogör vi kortfattat för folkhögskolornas och studieförbundens verksamhet för vuxna med utvecklingsstör- ning.3 Vi konstaterar att det inom det fria och frivilliga folkbild- ningsarbetet finns ett viktigt komplement till den kommunala vuxenutbildningen när det gäller studiemöjligheter för vuxna. Såväl folkhögskolor som studieförbund har unika möjligheter att anpassa sin verksamhet efter de behov och önskemål som vuxna med funk- tionshinder kan ha. Utvärdering visar god måluppfyllelse har SUFO 2, Statens utvärdering av folkbildningen, överlämnat betänkandet Folkbildning i brytningstid – en utvärdering av studieförbund och folkhögskolor (SOU 2004:30). Utvärderingen understryker folkbildningens betydelse för personer med funk- tionshinder och hävdar att den intar en särställning när det gäller att bereda möjligheter till studier och delaktighet för vuxna med funktionshinder. Verksamheten är, menar utvärderarna, värdefull ur flera perspektiv och bidrar till ett ökat självförtroende för indi- viden, en ökad delaktighet i samhällslivet och är en viktig faktor i fråga om det begreppet empowerment. Empowerment kan sägas handla om människans psykologiska upplevelse av sig själv, t.ex. i termer av självförtroende, självkänsla, grad av oberoende och upp- levda möjligheter av att kunna påverka sitt eget liv, men också om den omgivande strukturella miljön. Utvärderingarna visar också att deltagarna är påfallande nöjda med de kurser de har deltagit i antingen det gäller folkhögskolekurser eller studiecirklar. En ytter- ligare förstärkning av bidraget till för denna verksamhet skulle kunna ge ett ökat utrymme för grundläggande utbildning för personer med utvecklingsstörning. Såväl folkhögskolor som studieförbund har ett tydligt uppdrag att nå ut till och anordna utbildning för grupper som av olika skäl har begränsade möjligheter att delta i utbildning eller kulturverk- samhet. Människor med funktionshinder tillhör således de priorite- rade målgrupperna och särskilda bidrag utgår för verksamhet som vänder sig till dessa målgrupper. Omfattande verksamhet för personer med funktionshinder Av utvärderingarna framgår att av totalt 316 843 studiecirklar redovisades 28 303 cirklar eller som verksamhet riktad till målgruppen personer med funktionshinder. De flesta cirklarna hade deltagare med blandade funktionshinder. De enskilda typer av funktionshinder som dominerade i verksamheten 2002 var utveck- lingsstörning samt psykiska och medicinska funktionshinder. Dessa cirklar hade 17–20 000 deltagare eller tillsammans drygt hälften av deltagarna inom målgruppen. skolan och ABF har den klart mest omfattande verksamheten för denna grupp. Inom folkhögskolorna bedrivs en omfattande verksamhet för funktionshindrade. hade folkhögskolorna sammanlagt närmare 218 000 deltagare i långa kurser, korta kurser och studie- cirklar samt särskilda insatser för arbetslösa. Antalet deltagare med funktionsnedsättning uppgick till ca 19 000 personer, dvs. av det totala antalet deltagare. På de långa kurserna var motsvarande siffra av det totala antalet deltagare eller knappt 9 000. Deltagare med funktionshinder fanns på av folkhögskolorna. Personer med ett psykiskt funktionshinder är den dominerande gruppen följt av deltagare med dyslexi. av deltagarna i långa folkhögskolekurser hade en utvecklingsstörning. Riktade kurser till personer med utvecklings- störning erbjöds 2003 av 23 skolor. Utvärderarna konstaterar att folkbildningen står inför stora ekonomiska utmaningar. För studieförbunden har de stora ned- skärningarna av det kommunala stödet medfört påfrestningar. Kommunerna har inte, enligt rapporten, fullt ut tagit sin del av det nationella ansvar för folkbildningen som regering och riksdag uttrycker. Ekonomiska problem kan naturligtvis leda till att verk- samheten för de prioriterade grupper, som kräver extra stora resur- ser, kommer att minska. Vi ser detta som ett allvarligt problem. Mot bakgrund av det stora behov vi ser av utbildningsmöjligheter för vuxna med utvecklingsstörning och av de många positiva effekter av folkbildning som så tydligt framgår såväl av ovan refere- rade utvärderingar som av andra rapporter och av kommitténs egna erfarenheter, bedömer vi verksamheten som ytterst väsentlig när det gäller att förbättra levnadsnivå och livskvalitet för personer med funktionshinder. 11 Kompetens och utbildning Vi konstaterar att kvaliteten i utbildningen för barn, unga och vuxna med utvecklingsstörning är beroende av en mängd samverkande fak- torer. En viktig faktor handlar om personalens kompetens och utbild- ning. I vårt delbetänkande För den jag är – Om utvecklingsstörning och utbildning (SOU 2003:35) redogjorde vi för lärarutbildningen . I syfte att diskutera kompetens- och utbildningsfrågor har vi varit i kontakt med lärarnas fackliga organisationer, Skolledarnas riks- förbund, den statliga rektorsutbildningen och . Vi har också skickat ut en enkät till de tjugosex lärosäten som har lärarutbildning i syfte att kartlägga i vilken utsträckning och hur kunskap om elever med utvecklingsstörning tas upp i utbildningen. specialpedagogiska perspektiv ska tydliggöras inom det all- männa utbildningsområdet (AUO) i lärarutbildningen, särskolans och särvux verksamhetsområde ska ingå i den verksamhetsförlagda utbildningen inom det allmänna utbild- ningsområdet, regeringen ger i uppdrag att följa upp och ta fram goda exempel på hur specialpedagogiska perspektiv belyses inom AUO. Detta för att ge blivande lärare den kompetens som beskrivs i den första punktsatsen i examens- beskrivningen för lärarutbildningen; omsätta goda och rele- vanta kunskaper i ämnen eller ämnesområden så att alla elever lär och utvecklas, den statliga rektorsutbildningen ska stärkas med tydligare specialpedagogiska perspektiv, regeringen ger berörd/berörda myndigheter i uppdrag att stödja och stimulera den lokala skolutvecklingen i avseende att öka samverkan mellan skolformerna. lärarutbildningar i samverkan bör utveckla specialiserings- kurser om flerfunktionshinder, kommunikation och alter- kommunikationsformer, etc., skolhuvudmannen bör erbjuda verksamma lärare som undervisar elever med utvecklingsstörning kompetens- utveckling inom det specialpedagogiska området om detta saknas, skolhuvudmännen bör erbjuda utbildning för lärare i grund- /gymnasiesärskola och grund-/gymnasieskola och vuxen- utbildning i syfte att utveckla samverkan mellan skol- formerna, att skolhuvudmännen bör erbjuda skolans elevassistenter en adekvat utbildning för sitt uppdrag. Vi konstaterar i vårt delbetänkande att för att kunna realisera en alltmer inkluderande skola behöver alla lärare en grundkompetens som innebär att kunna organisera undervisningen för alla elever oavsett förmåga, förutsättningar och behov. Den stora utmaningen är att kunna forma lärandemiljöer där den pedagogiska differentie- ringen i största möjliga utsträckning sker inom klassens ram. I propositionen En förnyad lärarutbildning (prop. 1999/2000:135) lyfter regeringen fram vikten av att alla pedagoger ska ha en grund- läggande kompetens för att undervisa elever med funktions- nedsättningar tillsammans med andra elever. Specialpedagogiska perspektiv dvs. teorier om specialpedagogik ska därför ingå i grundutbildningen. I propositionen förtydligas också att det är angeläget att barn och elever med utvecklingsstörning och andra funktionshinder så långt det är möjligt och lämpligt undervisas tillsammans med övriga barn och elever. I våra kontakter med skol- ledare, lärare, utbildningsledare vid lärarutbildningar och lärarnas fackliga organisationer framkommer att de anser att lärarutbild- ningen behöver lyfta fram specialpedagogiska perspektiv för att de blivande lärarna ska få redskap som gör att de kan undervisa i heterogena klasser. Många lärosäten med lärarutbildning erbjuder inriktningar och specialiseringar som syftar till kompetens om funktionshinder och vad det innebär att t.ex. ha en utvecklingsstörning, men väldigt få lärosäten tar upp särskolans roll och syfte i det allmänna utbild- ningsområdet. I samtliga yttranden över vårt delbetänkande har framkommit synpunkter om att personalens och skolledningens kompetens måste stärkas inom det specialpedagogiska kunskapsområdet. Spe- ciellt angeläget anses vara att det pedagogiska ledarskapet har kom- petens för att kunna utveckla och forma en inkluderande under- visning. Vi bedömer således att det behövs utbildningsinsatser på olika nivåer inom utbildningssystemet för att elever med utvecklings- störning ska få en utbildning med hög kvalitet. Flera av de studier vi har refererat till i vårt delbetänkande betonar att såväl grund- utbildning som skolledarutbildning måste behandla både funk- tionshinder generellt och utvecklingsstörning specifikt och vilka konsekvenser olika funktionshinder kan få för lärandet och den sociala utvecklingen. Vi anser också att kunskap om Barnkonven- tionen och de internationella deklarationerna måste lyftas betydligt på alla nivåer inom utbildningar och inte minst i rektors- utbildningen. Dessutom måste verksamma lärare, arbetslag och assistenter få möjlighet till kompetensutveckling inom området specialpedago- gik. Vi menar också att utvecklingsarbete och forskning på den egna skolan dels kan vara ett led i att utveckla kompetensen för att kunna arbeta med barn och unga med utvecklingsstörning, dels för att utveckla samverkansformer. Till skillnad från tidigare kan lärarstuderande kombinera gedigna kunskaper inom området specialpedagogik med kunskaper inom svenska, engelska, matematik etc. På så sätt kommer skolan att få lärare med dubbla kompetenser mot ett ämnesområde och mot specialpedagogik, vilket t.ex. innebär att de får kompetens att arbeta som lärare i såväl grundskola som grundsärskola. Specialpedagogisk kompetens i en inkluderande skola Vi anser att specialpedagogisk kompetens är nödvändig i all skolut- bildning och bidrar till att stärka arbetet med samspel, delaktighet och samarbete för alla elever. Det kan innebära att stötta lärandet där inte vanlig lärarkompetens räcker till, att anpassa undervis- ningen och stödja en differentiering inom klassens ram. Vi skriver i vårt delbetänkande att inkludering handlar om att utveckla funge- rande samspel mellan miljön och individen. Med denna utgångs- punkt blir specialpedagogiska perspektiv betydelsefulla som red- skap för att kunna analysera och åstadkomma en god lärandemiljö. Om skolan kan bemästra variation, mångfald och olikhet på ett bättre sätt än , skulle detta reducera behovet av speciella grupper, lösningar och traditionell specialundervisning som medför segregering och marginalisering. Specialpedagogik är således ett komplement till skolans allmänpedagogiska verksamhet och i sam- spelet med denna bidrar den till en bättre analys av skolans organi- sation, resursfördelning etc.