sou · GSB353d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Pågående modifiering och testning av ljudbandspelare, främst 1/4- tums rullbandspelare, inriktas nu mot en ytterligare höjning av avspelningshastigheten. Sönderfallet hos bärarna utgör en definitiv begränsning. I vissa fall är det möjligt att förbättra avläsningsbarheten hos annars oläs- bara bärare genom t.ex. bakning eller polering. I andra fall går det inte att avläsa delar av eller i värsta fall hela bäraren. Bandbredd, lagring, arbetsflöden etc. kan också utgöra begräns- ningar men dessa är inte av teknisk natur längre. Tidsfaktorn kan vara avgörande för uppfyllande av dessa behov, men i övrigt tende- rar begränsningarna att vara av finansiell eller administrativ karak- tär. Kvalitetsnivåerna bör väljas baserade på förväntad framtida använd- ning och inte på den vanliga missuppfattningen att högre kvalitet automatiskt innebär högre totalkostnader. Att välja en kvalitetsnivå med tillräcklig marginal kommer att öka det kulturella värdet hos materialet och bidra till en både enklare och billigare framtida migrering genom att möjliggöra förändring av det logiska formatet utan märkbara kvalitetsförluster. En låg kvalitet på källmaterial (t.ex. VHS) innebär inte automa- tiskt val av en låg kvalitet på den digitala kopian. Mycket av kodningseffektiviteten slösas bort på brusreducering och slutresultatet kan bli ännu sämre än originalet om bithastig- heten är för låg. Kodningseffektiviteten är beroende av program- innehållet, vilket inkluderar rörelse, redundans, brusnivå och upp- lösning. När originalkopian är av låg kvalitet innebär det paradoxalt nog att högre bithastighet krävs eftersom kompressionen blir mindre effektiv.3 Att definiera kvalitet är naturligtvis avhängigt av vad man beskriver. I det här fallet är korrekt audiovisuell återgivning av största vikt eftersom kvalitetsnivåerna måste sättas under själva digitaliserings- processen och på en nivå som inte kan höjas i efterhand. Andra faktorer, som t.ex. tillgänglighet, kan utarbetas i efterhand. Kvalitetsmätning av avkodat ljud eller video kan göras subjektivt eller objektivt. Problemet med objektiva kvalitetsmätningar är att kvantifierings- och komprimeringseffekter kanske inte påverkar mätningarna. Detta beror på att bandbredd vanligtvis är den huvud- sakliga måttstocken. Subjektiv kvalitetsmätning lämpar sig gene- rellt bättre för hårt komprimerat material eftersom de digitala bieffekterna vanligtvis är höga. Med låg- eller okomprimerat mate- rial rekommenderas en kombination av de två. 3 PRESTO dokument: PRESTO-WP3-INA-001218. karna har gett sig i kast med dessa problem genom att utveckla automatiska subjektiva mätmetoder som är kvantifierbara. Komprimering är ett brett begrepp som innebär minskning av mängd i någon form. Det är möjligt att komprimera både i analog och digital miljö. Analog komprimering har använts både i ljud- och videosammanhang introduktion. En annan benäm- ning för digital komprimering är bitreduktion. Det finns två anledningar till att man komprimerar; endera för att spara utrymme i form av bandbredd eller lagringskapacitet, eller också för att göra något tekniskt möjligt som annars vore omöjligt. Ett exempel på det senare är att utnyttja en existerande kanal som har mindre bandbredd än de data man önskar överföra. Ett annat exempel är ett lagringsmedium som har mindre kapacitet än den mängd data man önskar lagra. Utifrån ett långsiktigt perspektiv är komprimering inte önsk- värd. Den komplicerar bevarandeprocessen och tar ofta bort unik information. Det finns emellertid milda former av komprimering som är icke-destruktiv och tillåter total rekonstruktion av ursprungsdata. Tyvärr reducerar dessa metoder datamängden bara obetydligt, som de utgör en komplikationsfaktor. Detta innebär att de små utrymmesbesparingar de erbjuder sker till priset av ökad komplexitet och att de i slutänden troligen inte visar sig vara värda besväret. Med de enorma mängder material som SLBA hanterar kommer komprimering av video att vara motiverad under åtminstone framåt. Dagens komprimeringsalgoritmer tillåter en bitreduktion på upp till 10 gånger utan märkbara subjektiva kvali- tetsförluster. Detta betyder naturligtvis en motsvarande minskning av lagringskostnaderna (systemkostnadsbesparingar ej inräknade). Av förenklingsskäl rekommenderar SLBA emellertid att ljud inte komprimeras. De ekonomiska vinsterna är alltför små för att moti- vera att man gör sig av med unik information, och icke-destruktiv komprimering ger inte mer än 10 %:s besparing vid datalagring. MPEG-ljud kommer fortfarande att finnas som en rekommenderat alternativ eftersom SLBAs kunder ofta levererar filer i MPEG-for- mat och det vore meningslöst att transkodera dessa till ett okom- primerat format. Ljudfiler som SLBA själva producerar skall dock inte vara kom- primerade. Det bör noteras att när en lågkvalitativ, brusig input-signal kom- primeras, så reduceras kodningseffektiviteten på grund av att stora mängder bitar ödslas på brus. En sådan programkälla kräver van- ligtvis en högre bithastighet om man vill uppnå samma slutresultat som med en input-signal av högre kvalitet. Bortsett från brusredu- cering är det dock inte möjligt att förbättra bild- och ljudkvaliteten utöver den som finns i originalmaterialet. Begreppen standard och format används ibland på ett utbytbart sätt, trots att de betyder två helt olika saker. Ett format är en struktur, ett mönster eller ett sätt att organisera någonting som kan utar- betas av egentligen vem som helst. Ett format kan eventuellt bli en standard. En standard är avsedd att fungera som en modell och en norm som måste accepteras av instanser som t.ex. de organisationer som listas här nedan. Det finns emellertid också något som kallas de facto standard, något som inte tagits fram av standardsättande organisationer, men som har blivit så allmänt accepterat och använt att det blivit en informell standard. Microsofts Wave-format är ett exempel på detta. Standarder är viktiga därför att pålitlig avspelning och program- utbyte är beroende av att hård- och mjukvaror skall kunna prata samma språk. Detta är standardernas grundsyfte och när de väl blivit allmänt accepterade förenklar de hanteringen betydligt. De kan fungera på många olika nivåer, t.ex. från datablock till system- nivå. SLBA har traditionellt sett bara engagerat sig i audiovisuella standarder. Konvergensen mellan ljud, video och IT kräver numera inte bara vaksamhet vad beträffar audiovisuell standardutveckling utan också för IT-standarder på alla nivåer. Open Archival Information Standard (OAIS) är en mycket vik- tig modell som kan utvecklas till en standard. Mer om detta i kapitlet om modeller. Här nedan följer en förteckning över de mest inflytelserika stan- dardiseringsorganen som ägnar sig åt ljud-, video- och metadata- frågor: () – () – () – International Asssociation of Sound Archives (IASA) Society of Broadcast Engineers – Society of Motion Picture and Television Engineers (SMPTE) – Society of () – Advanced Authoring Format (AAF) Association – The – International /IFTA – () Forum – Det råder en generell brist på standarder och format på arkiv- området. Det är en liten och trög marknad som inte har tillräcklig potential för att väcka tillverkningsindustrins intresse. Det är i huvudsak broadcast-företag och statliga institutioner som har tagit initiativ till de framsteg som har skett. De har nämligen båda ett stort intresse av att utbyta och bevara information. Aeronautics and () och deras Open Archival Information Standard (OAIS) är ett bra exempel på detta. Med undantag för Broadcast är standarderna i sektion 7.6 i realiteten strömmade (gränssnitts) standarder. Detta beror på bristen på användbara lagrings- och filformatsstandarder. Standar- diseringsarbetet har fram till fokuserats på strömsyntax. SMPTE 360Ms Format (GXF) kan komma att fylla det tomrummet, men alla indikationer från broadcast- och arkivsektorerna pekar mot Format (MXF) när det väl formaliserats av SMPTE. MXF är ett format för fildelning i form av ett paket, en s.k. wrapper. Det är kompressions-, nätverks- och operativsystems- oberoende och kan hantera metadata. okomprimerad video, MPEG (SDTI-CP), DV- och DVC-PRO- strömmar. Även om MXF tillför komplexitet, kommer det att bli en filformatsstandard (liksom Broadcast Wave-formatet är på ljud- området). 7.5Överensstämmelsekontroll (s.k. compliance testing) Traditionell ljud och video har ofta standardiserats i både lagrings- och gränssnittsformat. Kassett-, band- och diskformaten är regle- rade, liksom själva inspelningsmönstret och in- och utgående signaler. Det betyder att det alltid har funnits ett bra utbud av testutrustning och okomplicerade testmetoder att välja mellan. Så är emellertid inte fallet med valda digitala AV-filer (med undantag för Broadcast ). Som tidigare nämnts är det endast strömsyn- taxen som standardiserats, vilket innebär att överensstämmelse- kontroll endast kan göras efter avkodning av filen och tolkning av utgående signal. Ett typiskt exempel är European Telecommunica- tions () ETR290s riktlinjer för mätning av DVB-system, i vilka den kodade signalen konverteras till en seri- ell digital bitström. Det är en användbar standard, men kan tyvärr inte appliceras på det SLBA vill göra. Det vore önskvärt att kunna köra ett testprogram på ett stort antal filer för att testa överensstämmelse. Även om det vore tekniskt möjligt att konstruera ett sådant program, har SLBA inte lyckats hitta något sådant på marknaden. De program och den utrustning för tester av överensstämmelse har endera varit för digital sändning eller inriktade på kvalitativa aspekter. Detta gäller speciellt MPEG där huvuddelen av uppmärksam- heten koncentrerats på systemspecifikationen ISO/IEC 13818–1, vilket gör det svårt att genomföra övergripande tester av överens- stämmelse och standarduppfyllelse. Följande faktorer har beaktats vid val av logiskt lagringsformat: Acceptans och utbreddhet inom industrin Kvaliteten hos den audiovisuella återgivningen Påseendekopior har oftast kort livslängd och tjänar speciella syften. De betraktas därför allmänt som ersättningsbara. Eftersom arkive- rings- och inte påseendeformatet här är föremål för intresse, blir viktningen av ovannämnda kriterier enbart beroende av hur viktigt originalmaterialet anses vara. Visst material anses kanske ha ett högre kulturellt värde och rättfärdigar därför en högre bithastighet. Den huvudsakliga variabeln är lagringseffektiviteten, vilken natur- ligtvis kan översättas till kostnader. För att öka flexibiliteten beskrivs varje formats egenskaper så generellt som möjligt. Broadcast Format (BWF) enligt dokument Tech 3285 Lineär pulskodmodulering (PCM) MPEG–1 enligt ISO/IEC 11172–standarden Layer 3 (MP3) Video med ljud, okomprimerat Digital Video enligt ITU-R BT.601/ITU-R BT.656-standarden Rekommendation ITU-R BT.601 beskriver de digitala video- signalerna 4:2:2 och 4:4:4 och Rekommendation ITU-R BT.656 de gränssnitt, både seriella och parallella, som används för att förflytta videosignalen ITU-R BT.601 4:2:2 mellan olika typer av videoappa- ratur. Resultatet blir vanligtvis en .avi-fil, som är Microsoft-specifik och icke standardiserad. Video med ljud, komprimerat MPEG-2 enligt ISO/IEC 13818-standarden. 2 – /s 15 – /s DVC-PRO enligt SMPTE 314M-1999 Television – Datastruktur för DV-baserad ljud, data och komprimerad video – 25 och /s 4:1:1 Image Sampling Structure 4:2:2 Image Sampling Structure Denna SMPTE 314M-1999-standard definierar den DV-baserade strukturen för gränssnitten för digitalt ljud, subkoddata och komprimerad video. Resultatet blir vanligtvis en .dif-fil, som inte är standardiserad. Det bör noteras att DVC-PRO 25s 4:1:1 samplingsstruktur inte är helt kompatibel med MPEG-2 ML@MPs 4:2:0 som tillämpas i DTV-standarden. Med reservation för interpolering blir slutresul- tatet 4:1:0 och en avsevärd förlust av färginformation. MPEG-1 enligt ISO/IEC 11172-standarden 1 – 2 Mb/s Så som påpekades i avsnitt 7.1 anses termerna format och standard vara utbytbara, trots att de betyder olika saker. En standard avses fungera som en modell, en norm och måste ratificeras av ett allmänt ansett standardiseringsorgan. Ett format är en struktur, ett mönster eller organiserandet av något som kan formas av i princip vem som helst. Ett format kan vara, men behöver inte vara en stan- dard. När man pratar om audiovisuella format är det vanligast att man pratar om lagringsformat i form av bärar- eller filformat. Då inkluderar man också vanligtvis avspelningsapparaturen (tillsam- mans med bäraren) i sin inre bild. En av digitaliseringens konse- kvenser är emellertid separerandet av fysiskt och logiskt format. De är inte längre sammanlänkade i ett fixerat, fast system. Fysiska system innefattar: hanterar SLBA mer än 50 olika audiovisuella format. Varje enskilt format kräver lagring, dokumentation och operativ kunskap om avspelningsapparatur och mjukvara. En av digitalise- ringens målsättningar är att begränsa antalet format. Om det lyckas skulle det innebära avsevärda förenklingar. Logiska format innefattar bl.a.: Ytterligare komprimering i lagringsmediet Av ovanstående lista framgår tydligt att logiska format innebär en betydligt högre grad av komplexitet i form av antalet variabler. De är variabler just nu på grund av särskiljandet av fysiska och logiska format. Det bevarandearbete som går ut på att följa olika formats livscykler förändras i samband med digitalisering. Logiska format kräver betydligt mer uppmärksamhet än fysiska format. 8.2Bristen på lämpliga arkiverings format Det finns egentligen ett överflöd av format, dock inga givna arkive- ringsformat. Som nämnts tidigare, är det en liten och trög marknad som saknar potential för att väcka tillverkningsindustrins intresse. Försök att etablera arkiveringsformat har gjorts av bl.a. Internatio- nal (), Inter- national (/IFTA) och (), dock utan större framgång. Metadata beskrivs ofta som data om data. Varje funktionellt arkiv har alltid varit i behov av basinformation om sina samlingar för att kunna beskriva och hitta ett specificerat innehåll. Det har kanske också funnits teknisk information om bäraren och det tekniska system som krävs för att kunna avläsa innehållet, kanske också administrativ information om versioner, ägarskap, bevarande- information etc. Följande typ av information kan betraktas som metadata: En jämförelse är en burk soppa. Innehållet är soppa, och metadata är det som står på burkens etikett. Beskrivande metadata beskriver det som finns inuti; namn, innehållsbeskrivning etc. Tekniska metadata beskriver vad som måste göras för att kunna använda innehållet; öppna burken, tillsätt vatten, värm upp och låt sjuda, etc. Administrativa metadata berättar innehållets historia; var det tillverkades, batch-nummer, tillverkningsdatum, etc. Den tekniska och administrativa informationen har blivit allt vikti- gare i digitalåldern. Detta beror främst på att innehåll numera för- flyttas, kopieras, förändras och används mycket oftare . I likhet med andra arkiv har SLBA traditionellt koncentrerat sig på beskrivande metadata i form av kataloger. Dessa måste nu kom- pletteras med omfattande tekniska och administrativa metadata. Digitaliseringen innebär bl.a. att innehåll numera kan bli intimt integrerat med metadata. Detta skapar en situation där innehållet och den beskrivande informationen kan komma att bli betraktade som en integrerad enhet ett informationspaket, som tillhandahåller allt vi behöver för att kunna använda det, nu och . Häri ligger en av grundprinciperna för National Aeronautics and () Open Archival Information Standard (OAIS) som nämnts här i avsnitten om standarder och modeller. Detta representerar ett helt nytt sätt att tänka för de flesta a/v arkivanställda, ett sätt som måste bli mer utbrett för både bevarandearbetets och effektiva arbetsflödens skull. Under migreringsprocessen bör utvinning av metadata opti- meras, vilket betyder att alla existerande, betydelsefulla metadata skall behållas och att nya metadata (t.ex. teknisk information från överföringsprocessen) skall skapas och lagras. Det kan också vara värdefullt att använda automatisk fångst av beskrivande metadata i form av tal- och bildigenkänning, vilket kan fungera som ett supplement till den vanliga kataloginformationen. När metadata väl har skapats måste de lagras någonstans. Detta kan ske i en databas, i den aktuella datafilen, eller i en kombination av de två. Generellt sett bör den senare lösningen användas, främst av bevarandeskäl. Databaser kommer självklart att fungera mycket bättre i den vardagliga användningen, med tillgång till index, te- saurer etc. Vad det gäller teknisk metadata bör den om möjligt tillfogas (embed) datafilen för att göra den självbeskrivande i det fall systemsammanbrott sker. Det är fullt möjligt att lägga in underordnad information i de flesta tänkbara datafilsformaten, vilket stödjer tidigare nämnda ambition. Det bör noteras att insat- ser för att hålla information i filen aktuell kan bli både dyr och svår. Det kan därför vara önskvärt att minska kraven vad det gäller aktu- aliteten av denna information. Metadata är ett stort ämnesområde som här bara kan beröras kort. har intresset för metadata ökat kraftigt runt om i världen på grund av de förändringar digitaliseringen medfört. Enligt Library of Congress är det möjligt att kostnader relaterade till metadata i vissa fall kommer att fördubbla migreringskost- naderna. Detta understryker såväl metadatas betydelse som beho- vet av att ha goda insikter om metadatas olika aspekter inom orga- nisationen. De viktigaste standardiseringsinitiativen på metadataområdet är : Format (MXF) från MPEG 7 och MPEG 21 från International Standards Organisa- tion (ISO) SMPTE 335M och Unique Material Indentifier (UMID) från Society of Motion Picture and Television Engineers (SMPTE) Project P-Meta från () The Advanced Authoring Format (AAF) från The AAF Asso- ciation Dessa organisationer finns uppräknade i kapitel 7. The Instituut voor Beeld en Geluid har producerat en text som ger en god insikt i ämnet metadata: Metadata in the Environment, An Introduction by de , 2003. 10 Restaurering, konservering och bevarande Följande definitioner kommer från AMIA ()4: CPR: Definition av termer De engelska termerna conservation, preservation och restora- tion används ofta på ett utbytbart sätt. Det finns ett definitivt släkt- skap men var och en för sig har de distinkt separata betydelser. Det beskriver och omfattar sådana aktiviteter och funktioner som går ut på att skapa en lämplig och trygg miljö som förlänger arkivsa- mlingars användbara liv. Ett bevarandeprogram innefattar miljö- kontroll, kapitalanskaffning samt att garantera samlingarnas säkerhet genom katastrofberedskap och långsiktig planering. Undersökning och dokumentation av arkivets bandinnehav är andra viktiga aktiviteter i en ansvarsfull skötsel av mediamaterial. Bevarande inkluderar också konservering och restaurering. Termen anses allmänt vara en integrerad del av ett generellt bevaran- deprogram. Dess syfte är att stabilisera och förebygga ytterligare skador och förfall, och därmed ge magnetbanden ett längre användbart liv. Sådana åtgärder inkluderar exempelvis rengöring av banden och underhåll av avspelningsapparaturen liksom följandet av korrekta handhavande- och lagringsprocedurer. Att förse användarna med visningskopior av originalmaterialet är ett viktigt sätt att skydda origi- nalen från användningsskador. För magnetiska medier finns två slags restaurering; restaurering av det fysiska mediet och restaurering av den inspelade informationen. Restaurering av det fysiska mediet kan innefatta vidtagandet av nöd- vändiga åtgärder för att det skadade eller åldrade bandet skall återföras så nära sitt ursprungsskick som möjligt. Dessa åtgärder går ut på att ett skadat band vid avspelningen skall ha en kvalitetsnivå som motsvarar originalinspelningen. I vissa fall krävs restaureringsåtgärder för att överhuvudtaget komma åt det inspelade materialet, oavsett kvalitets- nivå. Restaurering av det fysiska mediet (bandet) kan krävas för att kunna producera en masterkopia och en brukskopia av originalinspel- ningen. Restaurering av den inspelade signalen på ett originalmaterial, i avsikt att förbättra ljud- och/eller bildkvaliteten, innebär att man förändrar informationen. Restaurering som inkluderar signalbehandling bör inte genomföras på originalmaterial eftersom manipulation av originalin- formationen är ett brott mot arkiveringens etiska grundregler och för- valtarskap. I de fall där signalförbättring bedöms vara absolut nödvän- dig, bör sådana ingrepp bara ske på kopior av originalmaterialet. har SLBA samlat in och arkiverat nästan fem miljoner timmar audiovisuellt material vilket gör SLBA till det största audi- ovisuella arkivet i . Jämfört med bevarande av andra typer av material, som t.ex. papper och film, är audiovisuellt bevarande en jämförelsevis ny företeelse som därför har liten ackumulerad kun- skap om långsiktigt bevarande. Papper och film har visat sig vara förhållandevis stabila och förutsägbara. Arbetet med att undersöka bevarandeegenskaper hos magnetiska band har, i förhållande till många andra lagringsmedior, inte pågått särskilt . Liknande arbete med inspelningsbara optiska skivor är oftast inte meningsfullt eftersom den snabba tekniska utvecklingen tenderar att göra testresultaten inaktuella som de publi- ceras. Magnetband har (lagrade i en arkivmiljö) en generell livs- längd på 10–, i bästa fall . SLBAs samlingar består till av just magnetband och dessa är i mer akut behov av räddnings- aktioner än andra bärare, möjligen med undantag för inspelnings- bara skivor. Livslängden för optiska skivor är betydligt svårare att avgöra. Pressade skivor är i allmänhet mer stabila än inspelningsbara. Oberoende tester visar en förväntad livslängd på mellan 30 och för pressade skivor, och mellan 1 och för inspelningsbara. Detta skapar naturligtvis en mycket stor osäker- hetsfaktor, speciellt för inspelningsbara skivor. Varför är det då så svårt att förutspå livslängden hos olika audio- visuella bärare? Därför att bärarna inte föråldras i kronologisk ordning, åldringen beror också på fabrikat, typ, behandling och lagrings- historia. Därför att utvecklingen av konstruktionstekniken är så snabb. Därför att de (speciellt magnetbanden) har en mer komplex kemisk sammansättning, vilket skapar snabbare reaktiva pro- cesser. Samtliga bärare hos SLBA lagras i samma arkivmiljö: och RH (relativ fuktighet). Detta är en kompromiss som tillåter snabb och enkel förflyttning ur arkivet utan acklimatisering, men som sker på bekostnad av vissa bärares livslängd. Imation, en av de ledande tillverkarna av lagringsmedia, hävdar att metallpartikelband (vilket är den vanligaste sorten inom SLBA och andra stora a/v- arkiv) som lagras i och RH är säkra 10–samt att det optimala lagringsklimatet för sådana band är och RH. Men det finns en gräns för hur låg temperatur och fuktighet får bli om man vill undvika uttorkning och att smörjmedlet i bindemedlet tränger upp till ytan av bandet (vilket slammar igen videohuvudena). Ytterligare studier måste göras för att förlänga de befintliga (SLBAs) bärarnas liv för att de skall hinna migreras. Basskiktet av polyester är magnetbandets mest stabila del. Det bakre skiktet brukar inte heller vara något problem. Inspelnings- skiktet är däremot bandets mest komplicerade del. av dess volym utgörs av porer som tillåter syre och fukt att tränga in i bindemedlet. Uretaner, som används i bindemedlet är förmodligen det mest instabila och det mest exponerade materialet i bandet. En kombination av hydrolys och oxidering är huvudorsaken till magnetbandens åldrande. 0,2 - 5 µm 6 - 25 µm 0,5 - 2 µm Recording Surface: Magnetic particles (approx ) + usually polyester- polyurethane binder + possibly lubricant and other chemicals. Substrate: PET Polyester Backcoat (Optional): Usually graphite with a polymer based binder. CD-Recordable (CD-R) Label (5 µm) Lacker (10-13 µm)