sou · GSB312d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Efter sammanslagningar inom försäkringsbranschen finns det i dags- läget, dvs. , sju bolag som meddelar patientförsäkring; (), Svenska Kon- sumentförsäkringar AB, , , If Skade- försäkring AB, och Försäkringsbolaget . LÖF är försäkringsgivare för merparten av den hälso- och sjuk- vård, inklusive folktandvård, som bedrivs i landet. Den landstings- anknutna vården omfattar av sjukvårdsutbudet. För övriga försäkringsbolag gäller för följande. har tecknat avtal med privatpraktise- rande läkare och sjuksköterskor. försäkrar tandläkare genom ett gruppavtal med . Bolaget har emellertid också avtal med andra yrkesgrupper, bl.a. sjukgym- naster, läkare, naprapater och kiropraktorer. för- säkrar företrädesvis den kommunala äldreomsorgen, sjukgymnaster, läkare och sjuksköterskor. har avtal med företrädesvis privattandläkare genom . försäkrar genom gruppförsäkringar naprapater, vårdhem och företagshälsovård. Försäkringsbolaget har patientförsäkringsavtal med för s.k. medicinerings- skador och med för läkare. , då patientförsäkringen grundades, och t.o.m. har 146 885 skador anmälts. Utvecklingen framgår av nedanstående diagram (tabell 1). Åren 1990–1994 avser skador be- dömda enligt den frivilliga patientförsäkringen och som anmälts till det konsortium av försäkringsbolag som ursprungligen hanterade patientförsäkringen (se avsnitt 2.2). Statistiken –2002 avser skador anmälda till LÖF. Anmälningarna till LÖF avser ersätt- ningar enligt både den frivilliga patientförsäkringen och patientska- delagen. Cirka en tredjedel av anmälda skador under ett visst år av- ser skador som inträffat . Följaktligen är nästan alla eller de flesta anmälningarna –2002 att bedöma enligt patientskadelagen. (Statistiken –2002 omfattar inte de hepatit C-fall som ersatts ex enligt ett särskilt åtagande, se avsnitt 6.1.3). Antalet anmälda skador till LÖF enligt den frivilliga patientförsäkringen och enligt patientskadelagen Källa: Ur LÖF:s årsredovisning Någon mer detaljerad statistik som belyser utvecklingen sedan patientskadelagens tillkomst finns endast att tillgå hos LÖF. Övriga bolag – för vilka patientförsäkringen är en mycket liten del av verk- samheten – särredovisar inte statistik beträffande denna. Sedan patientskadelagens ikraftträdande och har cirka 8 000–9 000 ärenden kommit in till LÖF. Motsvarande siffror gäller . Antalet av LÖF reglerade skador uppgick –2001 till i snitt knappt 8 000 . Denna siffra har liksom antalet anmälda skador successivt ökat 2002 uppgå till drygt 9 300 skador (tabell 2). Av dessa har 4 063 skador ersatts och 5 239 avböjts. I genomsnitt för åren uppgår andelen ärenden som bedöms ersättningsbara till . I statistiken för ersatta skador ingår också ett mindre antal ärenden där ersättningsbeloppet anges till . –2002 uppgår dessa till 243, 242 respektive 332 stycken. De hänför sig till ärenden där annan försäkring varit aktuell, anspråket återkallats eller bestämmelsen om självrisk varit tillämplig. (Statistiken omfattar inte de ex gratiaersatta hepatit C- fallen, se avsnitt 6.1.3). Beslut om ersatta respektive avböjda skador 1997–2002 hos LÖF Källa: Ur LÖF:s årsredovisning Av LÖF:s statistik framgår också orsaken till de anmälda och ersatta skadorna. Sålunda visar statistik för åren 2000–2002 att tandvård, kirurgiska ingrepp, klinisk diagnostik och intubationsskador vid narkos svarade för de flesta skadorna. Av det totala antalet skade- ärenden där ersättning lämnats för , cirka 4 000, var drygt 1 800 relaterade till kirurgiska ingrepp, 500 till tandvården, knappt 400 till klinisk diagnostik och knappt 200 till narkos med intubation. Beträffande övriga bolag som tecknar avtal om patientför- säkring har följande uppgifter inhämtats om antalet årliga skade- ärenden. (tidigare genom ) handlägger som mest cirka 200 ärenden. har drygt 300 à 400 ärenden, varav nästan alla avser tandvårds- ärenden. handlägger ungefär 300 ärenden, vilket innebär en stor ökning jämfört med tidigare. Länsförsäk- ringar hanterar cirka 15 à 20 ärenden, cirka tio och Försäkringsbolaget cirka 30 à 40. gift hur fördelningen är mellan ersatta respektive avböjda ersätt- ningsanspråk finns inte. Under den frivilliga patientförsäkringens tid hade utbetalats i ersättning. Den totala kostnaden, dvs. den slutliga kostnaden när samtliga skador slutreglerats, beräknas till . De administrativa kostnader- na uppgick till av den utbetalda ersättningen och 13–av den totala kostnaden (SOU 1994:75 s. 47). Enligt LÖF:s årsredovisning uppgår den totala skade- kostnaden för åren 1975–2002 (varvid perioden –1994 avser kon- sortiet samt 1995–2002 LÖF) till exklusive kostnad för , dvs. Avsättningen för oreglerade skador beräknas till vid utgången av 2002. Till detta kommer en avsättning om avseende beräknade kostnader för ex gratiaersättningar till hepatit C-fall. Denna ex gratiaersättning omfattar patienter som smittats med hepatit C via blodtransfusion vid svensk sjukvårdsinrättning och som inte haft möjlighet att söka ersättning inom den i den frivilliga patientförsäkringen föreskrivna yttersta preskriptionstiden . Av de ovan angivna skadekostnaderna för åren 1975–2002 beräknas belöpa , och . Av den totalt utbetalda ersättningen för , , exklusive hepatit C-fallen, hänför sig till, dvs. till ersättning för ideell skada och , dvs. till i ersättning för ekonomisk skada. Som framgår av tabell 3 utgör ersättning för inkomstförlust genomgående den jäm- förelsevis största kostnadsposten följt av ersättningar för lyte och men. Utbetalda ersättningar fördelade efter skadetyp hos LÖF 1997–2002 Utbetalda ersättningar fördelade efter skadetyp Utbetalda ersättningar (exkl Hepatit C-fall som ersätts ex ) fördelade efter skadetyp: Källa: Statistik –1999 från LÖF och –2002 ur LÖF:s årsredovisning Premieintäkterna för LÖF sedan patientskadelagens tillkomst framgår av tabell 4 nedan. De har ökat efterhand. Premien för LÖF:s försäkringstagare, dvs. vårdgivarna inom landstingen, regionerna och , var per invånare för patientförsäkringen. Därutöver har en extra premie tagits ut detta år om för ex gratiaåtagandet avseende hepatit C-skadorna. kommer kostnaden för skade- regleringsorganisationen, som tidigare fakturerats landstingen sepa- rat, att ingå i premien, som då blir totalt per invånare. Premien för försäkringen är i huvudsak avsedd för de utbetal- ningar LÖF gör till patienter . För framtida utbetalningar avseende redan inträffade skador bokför landstingen en skuld till LÖF i sina bokslut. LÖF har därför utestående fordringar på landstingen vilka, som tidigare nämnts, för uppgick till . Premieintäkter för LÖF 1997–2002 Källa: LÖF:s årsredovisning samt () Premieintäkterna för de bolag som, förutom LÖF, tecknar eller har tecknat patientförsäkring kan redovisas endast i en klumpsumma (tabell 5). Premieintäkter för övriga bolag 1997–2002 Källa: () har, som tidigare nämnts (se avsnitt 3.7.1), till uppgift att avge rådgivande yttranden i ersättningsärenden som hänskjutits till nämnden av patient eller annan skadelidande, vård- givare, försäkringsgivare eller domstol. Tillströmningen av ärenden till nämnden har ständigt ökat, markant, och denna utveckling förväntas fortgå. Antalet in- komna ärenden framgår av följande. Statistiken nedan omfattar ärenden som prövas enligt både den frivilliga patientförsäkringen och patientskadelagen. Källa: [PFF] årsredovisning samt PFF behandlades 847 ärenden. Av totalt 824 avslutade ärenden det året avsåg 760 sådana där LÖF var försäkringsgivare. I av LÖF:s ärenden ändrades bolagets beslut till patien- tens fördel. Någon motsvarande uppgift för övriga bolag föreligger inte. Kostnaden för hanteringen i nämnden fördelas på de försäkrings- bolag som får sina ärenden prövade. Av LÖF:s årsredovisning framgår vidare följande. Elva skiljedomar (enligt villkoren för patientförsäkringen som gällde före patientskadelagens tillkomst) avkunnades. I två av dessa fall bifölls patientens yrkande. Sju domar avkunnades i allmän domstol sedan patienten väckt talan mot LÖF eller vårdgivaren. I två av dessa fick patienten bifall. Enligt LÖF har talan väckts vid allmän domstol mot LÖF eller vårdgivaren i 18 fall, varav sju avser talan enligt patientskadelagen. (t.o.m. mitten av november) har meddelats tolv skiljedomar enligt den frivilliga patientförsäk- ringen, fem domar meddelats av allmän domstol och elva stäm- ningsansökningar väckts mot LÖF/vårdgivare. Endast ett avgör- ande från tingsrätt har prövats enligt patientskadelagen. Något avgörande från finns inte. Läkemedelsförsäkringen administreras av det schweiziska försäk- ringsbolaget . Försäkringen täcker av omsatta läkemedel. –2002 har endast sex skadeanmäl- ningar avböjts på grund av att berört läkemedelsföretag inte varit anslutet till läkemedelsförsäkringen. Antalet anmälda skador –2002 framgår av nedan- stående sammanställning. Källa: [LFF] Av de totalt 5 110 skadeanmälningar som handlagts av har 1 704, dvs. omkring en tredjedel, fått ersättning. 126 miljo- ner kr har utbetalats, varav . Totalt har sedan läkemedelsförsäkringens tillkomst 1978 utbetalats . De vanligaste orsakerna till att ersättningsan- språken avböjs är – sinsemellan ungefär lika vanliga – att läkemedlet inte bedöms vara orsak till skadan (§ 3 åtagandet) eller att skadan, med hänsyn till patientens grundsjukdom eller av andra orsaker, skäligen har måst godtas (§ 5 åtagandet). En kraftig ökning har således skett . Detsamma gäller antalet ärenden som prövas hos . –2002 prövades respektive 60, 56, 87 och 103 ärenden i nämnden. I genomsnitt har lett till ändring. Endast ett fåtal ärenden har gått till skiljenämnd. I finns en patientförsäkringslag, lov om patientforsikring (patientforsikringsloven). Den omfattade ursprung- ligen endast patienter på offentliga sjukhus i eller privata sjukhus i landet som det offentliga hade driftsöverenskommelse med. utvidgades lagens tillämpningsområde till att omfatta även skador som uppkommit vid behandling på privata sjukhus och hos privata specialistläkare i eller i utlandet om behandlingen utförts efter remiss från ett offentligt sjukhus och finansierats av den offentliga vården. Ytterligare ändringar har införts med ikraftträdande . Från gäller att även behandling av auktori- serad hälso- och sjukvårdspersonal, och landstingskom- munal vård samt vård vid privata sjukhus och tandläkarhögskolor skall innefattas i lagen oavsett om den är offentligt finansierad eller inte. Genom ändringen 2004 (se L 225, 2002–2003, Forslag til lov om ændring af lov om patientforsikring og lov om erstatning for lægemiddelskader) har lagen även kommit att om- fatta psykiska skador. kunde ersättning lämnas endast för fysiska sådana (1 §). Förutsättningarna för att ersättning skall lämnas är enligt 2 § att skadan med övervägande sannolikhet har orsakats på sätt anges under fyra punkter. Enligt den första punkten utges ersättning om det kan antas att en erfaren specialist skulle ha handlat annorlunda vid undersökning, behandling eller liknande och att skadan där- igenom skulle ha undvikits. Om så inte är fallet kan eventuellt någon av de andra punkterna bli tillämpliga. Punkt 2 avser skador som förorsakats av fel eller brister i apparatur eller liknande. Punkt 3 motsvarar 6 § punkt 1 i den svenska lagen och stadgar att ersättning kan tillerkännas om skadan utifrån en efterföljande värdering hade kunnat undvikas med hjälp av en annan till buds stående behand- lingsteknik eller behandlingsmetod som utifrån medicinsk synpunkt hade varit lika effektiv. Punkt 4 har en utformning som liknar 6 § punkt 4 i den svenska lagen, men den tar sikte på även andra kompli- kationer än infektion på grund av smitta. Ersättning enligt denna punkt kan lämnas om det till följd av undersökning, inbegripet diagnostik, inträffar skador i form av infektioner eller andra kompli- kationer som är mera omfattande än vad patienten rimligen må tåla. I 3 § föreskrivs en begränsning i ersättningsskyldigheten såtillvida att skada på grund av att det inte ställts riktig diagnos bara ersätts i de fall som anges i 2 § punkterna 1 och 2. I 3 § sägs också att olycksfall som inte omfattas av punkten 2 bara ersätts om den skade- lidande är under behandling på sjukhuset och olyckan har inträffat inom dess område under sådana omständigheter att sjukhuset måste antas vara ersättningsskyldigt enligt vanliga skadeståndsregler. Ersättningens storlek bestäms enligt vanliga skadeståndsrättsliga regler. Ersättning lämnas emellertid inte om beloppet understiger . (Före ). Skyldig att utge ersättning enligt 9 § lagen är driftsansvarig för offentligt sjukhus, den landstingskommun där patienten är bosatt eller, om patienten inte är bosatt i landet, den landstingskommun där han vistas, för skador som uppkommit vid medgiven utlandsvård, driftsansvarig för länssjukvård och sjukvård, driftsansvarig för universitetens tandläkarhögskolor, samt den landstingskommun eller vissa större primärkommuner där en privatpraktiserande har sin praktik eller där ett privat sjukhus är beläget. Indenrigs- och sundhedsministeren kan emellertid besluta att handläggning och ersättningsskyldighet skall överföras till en privat institution. Denna bestämmelse tar närmast sikte på privattandläkare som har ett etablerat försäkringssystem. Om en kommun har utgett ersättning för skador som har vållats av privatpraktiserande auktoriserad hälso- eller sjukvårdspersonal skall detta anmälas till . Den som är ersättningsskyldig är också skyldig att ha en försäk- ring. Stat och kommuner är undantagna från denna plikt (10–11 §§). Åtskilliga kommuner har emellertid valt att teckna försäkring. Underlåtenhet att teckna försäkring där det föreligger försäkrings- plikt är straffbelagd med böter (20 §), även för juridiska personer. Genom ett tillägg till lagen, 4 a §, stadgas skyldighet för envar auktoriserad hälso- och sjukvårdspersonal, som i sin verk- samhet får vetskap om skador, vilka kan antas medföra ersättning enligt lagen att informera den skadelidande om detta samt att bistå honom med anmälan. Den danska lagen skiljer sig beträffande finansieringen från den svenska, finska och isländska såtillvida att försäkringen bekostas av det allmänna även beträffande privatsjukvården. Bakgrunden till detta är enligt förarbetena att det rör sig om ett no fault- system. Vidare har man ansett att det kommer att vara resurssparande och enkelt från administrativ synpunkt. Några EU-rättsliga perspektiv har man däremot inte anlagt. Merkostnaderna har beräknats till för och därefter med ökan- de belopp till för . Patientförsäkringen administreras av en förening bestående av representanter för de bolag som meddelar patientförsäkring samt representanter för de självförsäkrande myndigheterna (12 §). Före- ningen handlägger även ersättningskrav mot stat och kommun. Bolag som har tecknat patientförsäkring skall underrätta Sundhets- ministern om detta. Denne fastställer arbetsordning för föreningen och utser en ledamot av föreningens styrelse. Övriga utses av för- säkringsgivarna och de självförsäkrande myndigheterna. Om en vårdansvarig inte har försäkring betalas ersättning solidariskt av de till föreningen anslutna bolagen (10 §). Föreningen är en privat organisation men omfattas av förvaltningslagens regler. Ersättningsbeslut kan överklagas till en patientskadenämnd (patientskadeankenævn) (14–15 §§). Ordföranden och vice ord- föranden skall vara domare och tillsätts av indenrigs- och sundheds- ministern. Övriga utses av , företrädare för kom- munerna, , samt handikapp- och konsumentorganisa- tionerna. Nämndens beslut är bindande från administrativ synpunkt men kan överklagas till landsretten (16 §). Preskriptionstiden är från det den ersättningsberättade fått eller borde ha fått kännedom om skadan, dock senast från skadans inträffande (19 §). Antalet anmälningar enligt lagen uppgick till 3 414, vilket var en ökning med 589 i förhållande till föregående år. 3 174 ärenden avgjordes. utgavs i ersättning. Cirka 845 ärenden överklagades till nämnden. Av dessa ledde till ändring. Landsretten med- delade 31 domar i patientskadeärenden. Av dessa ändrades sex fall i förhållande till patientskadeankenævnets bedömning. Højesteret meddelade fyra domar, varav en innebar ändring. Vad gäller läkemedelsskador har man i valt en annan väg än och . Sedan man misslyckats med att åstad- komma en försäkringslösning genom frivilliga åtaganden tillkom 1995 en lag, lov om erstatning for lægemiddelskader. Enligt denna tillerkänns den som drabbats av läkemedelsskada under vissa förut- sättningar ersättning av statliga medel. Att lagstiftningsvägen ålägga läkemedelsbolagen försäkringsplikt eller ersättningsskyldighet i motsvarande omfattning ansågs stridande mot EG-direktivet om produktansvar. Ersättning enligt lagen lämnas endast för fysiska skador. Ersätt- ning för psykisk skada kan emellertid utgå till tidigare friska perso- ner som drabbas av skada som en följd av att de deltagit i biomedi- cinska försök eller donerat organ eller vävnad (1 §). Ersättningsgill skada skall med övervägande sannolikhet ha förorsakats av läkeme- del (7 §). Det skall yrkesmässigt ha utlämnats i samt vara godkänt för marknadsföring där (utom om det gäller produkter som använts vid klinisk prövning). Läkemedlet skall ha utlämnats genom apotek, sjukhus läkare eller tandläkare (2–3 §§). Naturläke- medel, homeopatiska medel och vitamin- och mineralpreparat om- fattas inte av lagen (3 §). Som läkemedelsskada anses inte sjukdom eller annan skada på grund av utebliven effekt av läkemedlet eller fel som begåtts i samband med ordination eller utlämnande (5 §). I sistnämnda fall kan i stället patientforsikringsloven bli aktuell. Ersättning för biverkningar ges endast om dessa är värre än vad man rimligen bör acceptera i förhållande till sjukdomens allvar, patientens hälsotillstånd och möjligheten att förutse skadan (6 §). Ersättning lämnas enligt vanliga skadeståndsrättsliga regler under förutsättning att skadan överstiger (9 §). Även läkemedelsskadeförsäkringen handläggs av patientför- säkringsföreningen. Om det gäller läkemedel som utlämnats från offentligt sjukhus bedömer nämnden först om skadan kan omfattas av patientförsäkringslagen. inkom 132 anmälningar om läkemedelsskada. , då lagen trädde i kraft, och har totalt 564 anmälningar gjorts. 471 ärenden har avgjorts. Av dessa har lett till bifall. har utbetalts i ersättning, varav 2002. Patientför- säkringsföreningens avgöranden kan överklagas till en läkemedels- skadenämnd, Lægemiddelsskadeankenævn (19–20 §§). Denna tillsätts av sundhedsministeren och skall bestå av en domare som ordfö- rande, ytterligare två personer som utses av ministern, två per- soner med medicinsk och farmaceutisk kunskap, två personer som utses av landsting och kommun, en person som utses av handi- kapporganisationerna samt en medlem av konsumentrådet. Nämn- dens beslut kan överklagas till landsretten. Preskriptionstiden är från det den ersättningsberättigade har fått eller borde ha fått kännedom om skadan och senast från det läkemedlet utlämnats till den skadelidande (22 §). Från gäller även en informationsplikt av sam- ma innebörd som den som införts i patientförsäkringslagen (7 a §). har en patientskadelag. Den har ändrats genom lagstiftning 1999, då framför allt kriterierna för ersättning förtyd- ligades, och 2000, då vissa ändringar infördes rörande patientskade- nämnden. Den finska lagen liknar mycket den svenska. Den omfattar såväl offentlig som privat sjukvård som bedrivs i , d.v.s. dels verk- samhet som utövas av yrkesutbildade personer inom hälso- och sjukvården och dels verksamhet vid hälso- och sjukvårdsinrätt- ningar. I vissa fall kan lagen även bli tillämplig i andra fall, t.ex. vid sjuktransporter även om de inte utförs av yrkesutbildad personal. Lagen omfattar också uttryckligen distribution av receptförskriven medicin. Begreppet patient skall enligt förarbetena tolkas vidsträckt. Enligt vad som direkt sägs i lagen anses som patient också den som donerar blod, vävnader eller organ samt frisk person som undersöks i samband med forskning (1 §). Förutsättning för ersättning är att skadan sannolikt orsakats av undersökning, behandling och vård eller någon annan motsvarande åtgärd. Dit räknas t.ex. vaccination, estetisk kirurgi och sterilisering. Enligt huvudregeln lämnas ersättning om en erfaren yrkesutbildad person skulle ha handlat på något annat sätt och därigenom sanno- likt undvikit skadan. Enligt uttalanden i förarbetena skall bedöm- ningen alltid göras med beaktande av vilka resurser som funnits vid tillfället samt hänsyn tas till patientens självbestämmanderätt och i samband därmed vilken information patienten fått (2 § p. 1, RP 91/1998 rd. s. 24). Beträffande infektioner finns, liksom i den svenska lagen, en specialbestämmelse av innebörd att ersättning kan lämnas om infek- tionen är svårare än vad patienten objektivt sett kan förväntas tåla. Bedömningen skall grundas på svårhetsgraden av infektionen och infektionsrisken (2 § p. Skadans oskälighet är också ett kriterium som kan ge ersättning, men bara vid skador som leder till bestående men eller har dödlig utgång. Faktorer som talar för oskälighet är en betydande dispro- portion mellan skadan och patientens hälsotillstånd i övrigt, skadans sällsynthet över lag och skadans plötsliga tillstötande i ett enskilt fall (RP 91/1998 rd s. 12). Denna bestämmelse överensstämmer i stort med den s.k. katastrofparagrafen i § 2.2. villkoren i den svenska frivilliga försäkringen (2 § p. Utöver de angivna kriterierna finns bestämmelser om rätt till ersättning vid fel hos sjukvårdsinstrument, olycksfall, brand eller annan skada på vårdlokalen och vid tillhandahållande av läkemedel i strid med bestämmelserna (2 § p. 2, 4–6). Ersättningen bestäms i enlighet med reglerna i den finska skade- ståndslagen, i realiteten den finska trafikskadenämndens praxis och anvisningar. Ersättning betalas inte för en obetydlig skada. Vid be- dömning av vad som är obetydlig skada skall man enligt förarbe- tena ta hänsyn till såväl skadans svårhetsgrad som den ekonomiska förlusten (3 §). Varje utövare av hälso- och sjukvård skall vara försäkrad enligt lagen. Den som underlåter att försäkra sig är skyldig att för underlåtenheten betala högst tiodubbel försäkringspremie (4 §). Samtliga försäkringsbolag som bedriver patientförsäkringsrörelse i skall vara medlemmar i (5 §). Centralen handlägger ansökningar om ersättning och kan bevilja för- säkring för medlemsbolagens räkning. Centralen är skyldig att bevilja en patientförsäkring om ett bolag som har rätt att bedriva försäkrings- rörelse vägrar att bevilja sådan (7 §). Centralen betalar ut ersättning i fall då försäkring saknas. Centralen har rätt att av myndigheter, vårdgivare m.fl. få de upplysningar som behövs för att bestämma ersättningsgrunden och omfattningen av ersättningsskyldigheten (5 d §). Preskription inträder efter det att patienten fick känne- dom om skadan eller borde ha känt till den. Av särskilda skäl kan ersättning krävas senare, dock senast efter skadetillfället (10 §). Före lagändringen 1999 var den yttersta preskriptionstiden . inkom 7 085 patientskadeanmälningar. 7 402 ärenden avgjordes. ledde till bifall. utgavs i ersättning. Övriga kostnader uppgick till . Liksom i finns en . I tillsätts den av regeringen (11 §). Den består av åtta personer, varav ordföranden och vice ordföranden skall vara jurister. Nämnden och andra som sköter nämndens uppgifter handlar under tjänsteansvar. Nämndens uppgift är att på begäran ge rekommendationer om hur ett ärende skall avgöras eller ge utlåtande i ett ärende som behandlas i dom- stol. Inhämtande av nämndens yttrande är obligatoriskt innan beslut fattas i ärende om ersättning på grund av bestående arbetsoförmåga eller underhållsbidragsersättning på grund av dödsfall. har rätt att hämta upplysningar från myndigheter m.fl. Medlemmar och andra som arbetar hos nämnden och centralen har tystnadsplikt. Nämnden avgav för lagstiftningen 1999 ca 1 300–1 500 utlåtanden .