sou · GSB3120 · 2005-01-01 00:00:00 — Den naturvetenskapliga kunskapsbasen för slutförva- ringen av det använda kärnbränslet är signifikativt för KASAM:s syn på etikens roll. Seminariet sågs som en uppföljning av etikseminariet . Grundtanken bakom planeringen var en enkel modell för beslutsfattande: Värderingar och fakta ingår som nödvändigt underlag för beslut i t.ex. politiska frågor – och kärnavfallsfrågan är som framgått en sådan fråga. Den utmärks dessutom, på grund av det långa tidsperspektivet, av en högre grad av osäkerhet än många andra frågor. Detta gör det än viktigare att redovisa och granska kunskapsbasen och vilken grad av säkerhet vi kan kräva att vetenskapen skall ge. Uppgiften för det tredje seminariet med temat Osäkerhet och beslut var att belysa hur vi i beslutsprocessen skall kunna väga samman värderingar och fakta. Som en uppföljning av de två första seminarierna visade detta seminarium inte minst beslutsteoriernas betydelse för att ge oss verktyg att beskriva hur vi faktiskt resonerar och genomlyser argumenten, när vi fattar Beslutsunderlaget blir tydligt även i den del, där fakta med nödvändighet präglas av ofullständig kunskap och beslutet måste fattas under osäkerhet. Etikens roll blir inte att upphäva osäkerheten – den får inte träda in på kunskapens plats. Dess roll är och förblir att tydliggöra de etiska värden som måste vägas mot varandra i beslutssituationen – i kärnavfallsfrågan så uppenbart präglad av osäkerhet. Återstår att nämna det fjärde seminariet , nu med temat Acceptans, tolerans, delaktighet. I rapporten om detta i redovisningen av kunskapsläget på kärnavfallsområdet 1995 karakteriseras ämnet som en slutsats av de tre tidigare seminari- erna. Dessa hade bekräftat att de för kärnavfallsfrågan relevanta frågeställningarna rymmer så många samhälleliga och etiska dimensioner, att den inte kan uppfattas som enbart en teknisk fråga. Seminariets tre nyckelord markerar övergången till ett nytt synsätt. Acceptans, eventuell tolerans, har länge stått i fokus som målsättning för beslutsprocessen. Termen är ett tydligt uttryck för synsättet enbart en teknisk fråga. Begreppet delaktighet markerar vidgningen till en också samhällelig och etisk fråga. Därmed var det naturligt att med detta seminarium inleda en fördjupad diskussion om kärnavfallsfrågan som en utmaning till det demokratiska beslutsfattandet. Först med detta seminarium kan vi skönja grundmönstret för det samspel mellan olika kun- skaper, kompetenser och erfarenheter, som är förutsättningen för att etiken inte längre betraktas som en icke-fråga. Nyckeln till denna utveckling är enligt min mening just samspelet. När KASAM 1986–87 lade fram sina då långt ifrån accepterade slut- satser var det nya inte den etisk-filosofiska tankegrundvalen. Det nya var tillämpningen på kärnavfallsfrågan och insikten att denna tillämpning kunde utvecklas endast i samverkan med företrädare för relevanta kunskapsområden och i en demokratisk besluts- process. Om jag tar ett steg framåt i tiden och ser på den fort- satta processen, blir det tydligt hur den etiska diskussionen för- djupats och breddats i samspel med vetenskaplig-teknisk utveck- ling och sociala processer. Växelverkan är så stark att det sällan går att avgöra vad som var först i tiden. Så har naturligtvis t.ex. frågan om möjligheten till återtag aktualiserats under trycket av dels erfarenheterna av den fortsatta forsknings- och tekniska utvecklingsprocessen, dels den internationella etiska diskussion, i vilken kommande generationer allt tydligare framträder som part i vårt ansvarsmål. För att ta ännu ett exempel ledde en huvudsakligen etisk analys av ansvarets innebörd, bl.a. mot bakgrund av kravet på trovärdighet i den demokratiska beslutsprocessen, till att nya frågor aktualiserades. Både inom KASAM och i det internationella samarbetet hade vi kommit till ökad insikt om att de särskilda krav, som ställs i samband med långsiktiga projekt med konsekvenser långt in , inte bara gäller den tekniska konstruktionen. De aktualiserar också frågor om tillit, tillförlitlighet, förtroende och uthållighet i mål- sättning under föränderliga yttre villkor. Eller med en formule- ring i det aktuella avsnittet om ansvarets innebörd i KASAM:s kunskapslägesrapport : En helt annan uppmärksamhet än vad tidigare skett måste ägnas frå- gorna om stabiliserande faktorer i samhället i form av institutioner, överföring från generation till generation av kunskap, värderingar och ansvarsförpliktelser. Temat för det tvärvetenskapliga seminariet där denna slutsats utgjorde en av utgångspunkterna blev också Stabilitet i demokratiska institutioner och värdegemenskap över generationer under huvudrubriken och kommande generationers frihet. Den senare formuleringen för tankarna tillbaka till den tidiga etiska ansatsen 1986–87, men kontexten är nu en helt annan och pockar på nya tillämpningar. Till allra sist ett försök till ett slags sammanfattning. Vid sitt inledningsanförande vid seminariet Finns det säkra svar? 1989 konstaterade bl.a. KASAM är kanske lite gammaldags i sin lust till vetande och vetenskap. Hon fortsatte med en plädering för att denna kunskap måste relateras till frågeställningar om vad som är rätt och orätt att lämna över till kommande generationer att fatta beslut om... och hur vi över- huvudtaget kan fatta beslut under osäkerhet. Det är denna dub- belhet i syftet som gjort KASAM till vad jag i min inledning till seminariet 2001 kallade en humanekologisk biotop för tankens växt och förgrening. Nyckeln till att etiken kunnat finna sin roll i KASAM:s brottning med kärnavfallsfrågans alla komplexiteter är att den aldrig förväntats fungera som ställföreträdande problemlösare eller utfyllare av kunskapsluckor och osäkerheter. Den har fått växa och utvecklas i ett dynamiskt samspel mellan olika kunskapsområden, erfarenheter och kompetenser. Det är först i en sådan process som värderingarna kan vidareutvecklas till sin konkreta innebörd. Etiken kräver helt enkelt ett rum, där lusten till vetande och vetenskap är stor. I ordet vetande inne- fattar jag då också de erfarenheter och kompetenser som tillförs av de i den demokratiska processen berörda och ansvariga. KASAM och Baltiska skölden När jag kom in i KASAM möttes jag – förutom av naturvetare och tekniker – av humanister och samhällsvetare. Det förvånade mig, fastän jag naturligtvis hade hört talas om det i förväg. Jag trodde då att kärnavfallets slutförvaring var ett rent naturvetenskapligt och tekniskt problem, så jag undrade lite ängsligt vad de andra gjorde här. Men har jag lärt mig att naturvetenskap och teknik bara är halva verkligheten. i KASAM har jag förstått att geologin är viktig men bara en del av det kunskapsområde som behövs för att lösa kärn- avfallsproblemet. Det är mitt huvudbudskap här . Vad gäller de geologiska förutsättningarna i , så tänker jag: Tack för att vi har Baltiska skölden! Jordskorpan (krustan) består av kontinenter och oceanbott- nar. Vi vet en del om kontinenterna men inte särskilt mycket, och vi vet än mindre om oceankrustan. På kontinenterna har vi olika typer av geologi (figur 1). Något förenklat kan man säga att vi har fyra olika geologiska miljöer på jordklotet. För att börja med kontinenterna så ser vi i figuren de s.k. prekambriska sköldarna (rödbruna i figuren). Där ligger och klart och tydligt i Baltiska skölden. Det finns också veckade bergskedjor, t.ex. de gröna områdena som syns framförallt runt och vidare upp mot . Den tredje typen av geologi på kontinenterna är yngre berg, som är horisontellt KASAM och Baltiska skölden liggande sediment ovanpå sköldområdena. I har vi Kanadensiska skölden i öster. Det rosa området väster därom är det berömda Vilda västern-landskapet, där alla sedimenten ligger helt och hållet horisontellt. Längst ut i väster kommer den veck- ade bergskedjan. Den fjärde miljön är oceankrustan under havet. Prekambriska sköldområden, bergskedjor och yngre odeformerade sedimentära bergarters utbredning på kontinenterna (från Earth – portrait of a planet av Marshak, , 1955; W.W. Kunskapen om geologiska processer och hur samspelet i geo- login fungerar har kommit väldigt sent. Biologerna hade sin revolution med ganska . Jag läste geologi på 1960- talet. Frågade man då hur en bergskedja bildas, så fick man svaret att det samlas en massa sediment som sjunker ner och sedan veckas det. Om man då ställde följdfrågan: Om man belastar, veckas det då? så fick man svaret: Tyst, nu går vi vidare! Det är alltså en ganska ny kunskap som man har börjat få. uppmärksammades dessa frågor av KASAM och Baltiska skölden som införde begreppet kontinentaldrift. I figur 2 ser man att kontinenterna en gång i jordens historia legat samlade i en enda jättestor kontinent (Pangea) och sedan flyttat sig ut till sina nuvarande positioner. När redovisade sitt arbete om detta, så var det en intressant idé, men man kände då inte till någon process som kunde förklara hur kontinenter verkligen kan röra sig i horisontalled. förslag till en superkontinent, Pangea. En superkontinent som senare sprack upp och skapade de nuvarande kontinenterna (från The origin of Continents and Oceans av , A., [; , 1966 ; översatt ] i Earth – portrait of a planet av Marshak, , 1955; W.W. KASAM och Baltiska skölden och började man få kunskap om hur det ser ut på oceanbottnarna. Då hittade man bl.a. vad man kallar Mid-ocean ridges (figur 3). Mittatlantiska ryggen, som är en av dessa, går t.ex. rätt igenom , via och vidare norrut. Man hittade alltså en stor höjdrygg mitt ute i som reser sig över de lägsta områdena på sidorna. Man började också få grepp om bildningar som Japan-graven, Marianergraven m.fl. Man började få en total överblick över höjder och stora gravsänkor på jordklotet. Då kom den berömda teorin att vi har oceankrusta/oceanbotten som skapas i de mittoceaniska ryggarna. Där det står sea-floor spreading i figur 4 sprids alltså ny oceankrusta ut åt sidorna och flyttar på så sätt kontinenterna horisontellt. Mittoceaniska ryggar, djupgravar och transforma för- kastningars utbredning relaterade till kontinenterna (från Earth – portrait of a planet av Marshak, , 1955; W.W. KASAM och Baltiska skölden Modell över mittoceaniska ryggar (mid-ocean ridges) och havsbottenspridning (sea-floor spreading) med stigande magma och djupgravar där gammal oceankrusta (oceanskorpa) sjunker ner mot manteln (från Earth – portrait of a planet av Marshak, , 1955; W.W. På andra ställen, som t.ex. vid Filippinergraven och Marianer- graven, kunde man se att det finns epicentra för jordskalv, dvs. ursprungsplatser för jordskalv, grunda intermediära eller djupa skalv med (figur 5). Då började man ana att oceankrusta försvinner ner i de här djupgravarna (figur 4) och man började förstå en konvektionsrörelse i det här. På det sättet kunde man komma ett steg vidare i tankegångar. Men det räcker inte med bara konvektion som förklaring. Gravitation spelar också en viktig roll. Det framgår av de senaste forskningsrönen. I princip kan man säga att de uppgifter som förde fram – att kontinenterna flyttar sig, att man börjar få grepp om att nya oceanbottnar bildas och att man har en aktiv geologi i vissa områden på jordklotet – leder oss fram till att i de röda områdena i figur 5 bör man inte placera djupförvar. Dessa bör i stället placeras inne i själva sköldarna, långt ifrån gränsområdena, med aktiv geologi. KASAM och Baltiska skölden Djupa, intermediära och grunda jordskalvs utbredning. Dessa jordskalv är helt centrerade till de plattektoniska gränserna (från Earth – portrait of a planet av Marshak, , 1955; W.W. Kunskapsutvecklingen ledde till att man kunde identifiera ett antal stora plattor på jordklotet (figur 6). Av figuren kan vi se att vi själva tillhör den euroasiska plattan, alltså en stor enhet som har den atlantiska ryggen i väster samt en kollisionszon i söder och längre mot öster. Så kom begreppet plattektonik där man började se samspelet mellan kontinenter och oceanbottnar och vi fick en förklaring till hur bergskedjor bildas. Det är alltså kollisioner mellan plattor som ger upphov till bergskedjor. Tittar man t.ex. på var jordskalven inträffar på jordklotet (figur 5), så ser man att både djupa, intermediära och grunda skalv ligger i gränsområdena mellan de olika plattorna. KASAM och Baltiska skölden Oceanbottnarnas åldersförhållande från Juratid (160–) till nutid (5–) (Modifierad från Sloss, NOAA i Earth – portrait of a planet av Marshak, , 1955; W.W. Av figur 6 framgår vilken skillnad i ålder det är mellan olika oceanbottnar, från noll till . Kontinenter som och är miljarder år gamla och vi har alltså ett antal kontinenter som helt enkelt flyter omkring på en tyngre ocean- krusta, som korkar på vattnet. Kontinenterna är passiva i det här spelet. Det är i oceankrustan som det händer något. Bergarterna i det baltiska sköldområdet är generellt mellan en och två miljarder år gamla. Ett sådant sköldområde består natur- ligtvis av en mängd olika bergarter och ibland retar det en geo- log, när man hör materialforskare som säger att berg är ett mate- rial. Det finns allt ifrån det mjukaste till det hårdaste och det KASAM och Baltiska skölden finns otroligt många olika variabler. Vi har olika bergarter, som är uppbyggda av olika mineraler. Mineralerna är bergarternas byggstenar och i figur 7 kan man t.ex. i det blå fältet läsa granit, diorit, gabbro och peridotit. Det är också olika kemi hos dessa bergarter, allt ifrån väldigt sura bergarter i toppen till mera basiska i botten av diagrammet. Längst ut i kanten kan vi se att en ultrabasisk bergart består av mineralet olivin till . Går vi till graniten däremot, så hittar vi kalifältspat, kvarts, plagioklas (kalknatronfältspat), amfibol och biotit, dvs. flera olika beståndsdelar. Vi har alltså en mängd olika material i vår baltiska sköld men dem skall vi inte gå in på i detalj här. Figur 7 (på nästa sida). Bergarternas mineralsammansättning och kristallisationsföljd relaterat till magmans kemiska sammansättning (sur, intermediär eller basisk). I ultrabasiska/ ultramafiska och basiska/mafiska magmor kristalliserar mine- ralen olivin, pyroxen och Ca-plagioklas. Resultatet blir för dessa magmor en finkornig bergart, komatit och en grovkornig berg- art, peridotit. För de basiska/mafiska magmorna blir resultatet en finkornig basalt och en grovkornig gabbro. I en intermediär magma finns mineralen plagioklas, amfibol, lite pyroxen, kvarts, biotit och kalifältspat och bergarterna blir en finkornig andesit och en grovkornig diorit. I de sura magmorna kristalliserar kvarts, Na-plagioklas, kalifältspat, amfibol och biotit. Den finkorniga bergarten kallas ryolit och den grovkorniga granit (mineralsammansättning efter Hamblin och i Earth – portrait of a planet av Marshak, , 1955; W.W. KASAM och Baltiska skölden I figur 8 ser vi de västsvenska gnejserna, som utgör ett stort område med bandade bergarter, som har omvandlats genom tryck- och temperaturförändringar. Sedan kommer granitområ- den, det transskandinaviska magmatiska bältet. Här finner vi Smålands-Värmlands-graniterna, som består av sura bergarter. Sedan har vi det bruna fältet, ett jätteområde med den KASAM och Baltiska skölden svekofenniska äldre berggrunden. När vi nått det gröna i kanten är vi inne i själva fjällkedjan, som är förhållandevis ung. Baltiska skölden (från geologi från urtid till nutid. , M., , J. & , T., 1991. Vad betyder då berggrunden för djupförvaret för använt kärn- bränsle? Berggrunden skall ge den mekaniska stabiliteten för KASAM och Baltiska skölden Den skall svara för den långsiktiga säkerheten under 100 . Det är av den anledningen som jag säger för att vi har Baltiska skölden! Jämfört med Baltiska sköldens ålder är 100 en oerhört liten tidsrymd. Vad gäller bergarterna i denna sköld har det inte hänt någonting på mycket . Rörelsezoner, jordbävningar och liknande som ofta diskuteras kan i och för sig hända även här, men det är inte här som det är eller kan förmodas vara som mest aktivitet . Det betyder, menar jag, att var man än vill placera ett djup- förvar så är Baltiska skölden den gemensamma nämnaren. Sedan kan vi titta på olika bergarter, som kan vara bättre eller sämre och olika vad gäller sprickighet och deformationszoner. Det gör att man kan fundera på olika modeller beträffande vad som är den optimala lösningen i det här sammanhanget. Jag trodde, när jag började intressera mig för slutförvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall, att man skulle leta efter det bästa stället. Men inser jag att det kanske inte finns något bästa ställe. Det skall vara ett godkänt ställe som klarar det här, och tack vare Baltiska skölden så finns det kanske väldigt många lämpliga ställen. När jag var på , långt innan KASAM-tiden, så satt vi och funderade och diskuterade kring en slags bergart som finns uppe i fjällkedjan. Det är en extremt basisk (ultrabasisk) bergart som fungerar som stora linser (tvålar) omgivna av sediment. De stora linserna har påverkats av den Skandinaviska bergskedjan när den bildades och de har utsatts för enorma krafter. Bergskedjan har inte i något fall lyckats fördärva de här stora linserna därför att deformationen sker runt linsen, inte igenom den. Då var vår grundtanke, att en säker lösning vore att lägga förvaret i en sådan här lins. Hur mycket berget än rör sig så skulle det inte spela någon roll eftersom det är bara runt omkring linsen som det rör sig. är emellertid fjällkedjan av andra skäl inget lämpligt ställe för ett djupförvar, men basiska bergarter tror jag är väldigt intressanta i detta sammanhang. KASAM och Baltiska skölden Slutsatsen är att vi har bra förutsättningar för att lokalisera ett geologiskt slutförvar i , eftersom vi har kristallina berg- arter i ett stabilt sköldområde. Jag finner det också viktigt att påpeka att lokaliseringsproces- sen inte genomförts på bästa sätt, sett ur ett geologiskt perspek- tiv. Urvalsprocessen är inte geologisk, i första hand. Man har tittat på några olika områden och man har skaffat sig informa- tion. Men resultatet är ju att man hamnat på tröskeln till kärn- kraftverken. I princip kunde man ha haft helt andra utgångs- punkter. Man skulle nästan kunna säga att vi lägger förvaret där vi vill ha det – så länge det hamnar i Baltiska skölden samt att det inte är ett omöjligt läge av andra skäl. Det finns nämligen många bra lägen i Baltiska skölden. Hade vi inte haft denna så hade vi haft betydligt större problem. är man hänvisad till att jämföra de olika föreslagna lokali- seringarna. SKB måste sedan visa att den slutligt valda platsen är lämplig samt få den godkänd. KASAM i skärningspunkten mellan teknik och samhällsvetenskap Ledamot i KASAM 1985–1995 1985 kom jag till KASAM – som jag trodde – som expert på matematisk modellering, som används bl.a. när man försöker bedöma säkerheten hos ett slutförvar för använt kärnbränsle. Jag såg det hela som en teknisk uppgift men såg också kopplingen till acceptans. Förhoppningen var att, med hjälp av de modeller som fanns, kunna förklara för dem som skulle bli berörda av förvaret, att det här nog inte var så farligt. Jag hade alltså sett slutförvaret som en rent teknisk fråga, som kunde lösas på en teknisk nivå. skulle jag vilja berätta om det arbete som jag därefter har gjort, när det gäller vilken möjlighet man har att föra över till berörda parter (t.ex. kommuner och intresserade kommuninne- vånare) vad det egentligen är fråga om. När jag talar om snitt- stället eller om skärningspunkten mellan teknik och samhälls- vetenskap så har jag som en underrubrik lagt till: Vad menas egentligen med transparens? Den bästa definitionen av begreppet transparens tror jag man hittar i en kommentar från ett seminarium i som jag deltog efter det att Nirex (vilket grovt uttryckt är SKB:s motsvarighet i ) hade fått avslag på sin ansökan om planeringstillstånd för ett underjordiskt laboratorium (dvs. en form av engelskt Äspö- laboratorium). Där uttrycktes transparensproblemet som så: KASAM i skärningspunkten mellan teknik och samhällsvetenskap Hur skall vi kunna dra ut vetenskapen ur den svarta lådan för att göra vetenskapen tillgänglig i den politiska processen? Och om det nu inte går, hur skall vi då hantera frågan? Vi kan alltså konstatera att det första och omedelbara svaret på frågan Vad menas egentligen med transparens?, inte är att transparens betyder att förklara för medborgarna i en kommun eller andra intressenter, hur ett tänkt slutförvar skall fungera. Anledningen är att kärnavfallsfrågan är alltför komplex. Det finns, som har visat, bl.a. en mycket stark koppling till etikfrågorna. Så vad som skedde var att vi – med hjälp av resurser från SKI och SSI och med hjälp av starkt engagerade personer på SKI och SSI (, och ) – började utforma ett antal projekt. Jag tror att man kan säga att alla de projekten är ett resultat av den knuff – vinkelrätt mot vår rörelseriktning – som gav oss, först vid och sedan vid etikseminariet. Den frågan, som vi då ställde, avsåg inte hur man skulle få fram vetenskapen ur sin svarta låda – det tror jag nästan är omöjligt – utan huvudproblemet var hur kan vi göra den tillgänglig på något sätt i den politiska processen? Vi ser att det egentligen är tre typer av frågor som man ställer till förslagsställare, experter, sakkunniga och beslutsfattare. Vi fokuserar väldigt mycket på faktadelen när vi diskuterar kärn- avfallet men, som exempelvis visade, de andra frågorna om autenticitet och legitimitet är också mycket viktiga. Faktadelen gäller: Är det här sant, är det vetenskapligt kor- rekt, det som du kommer med? Man kan ta som exempel den Baltiska skölden och dess förmåga att hantera osäkerhet. Är detta den bästa lösningen? Har SKB verkligen tagit fram den bästa lösningen? Det är frågor som man kanske först tänker på som tekniker. Autenticitetsfrågan gäller: Kan jag lita på dig? Talar du verk- ligen sanning till mig? Vilka är dina värderingar när du kommer till mig? Hur ser relationerna ut inne i det företag, inne i det KASAM i skärningspunkten mellan teknik och samhällsvetenskap projekt som du föreslår att vi skall sätta upp? Det handlar alltså om hur identiteten finns med, hos SKB och exempelvis hos SKI? Sedan vill jag också relatera mig själv till detta, till dina värderingar. Hur förhåller sig ditt förslag till mina värderingar? Vill jag att min kommun skall utvecklas mot en ökad grad av turism, vill jag istället ha ett högtekniskt universitet i kommunen eller vad är det jag vill? Vilka är de djupaste värderingarna och hur stämmer de överens med dem som du påstår dig ha? Legitimitetskravet gäller: Är detta rätt? Stämmer det överens med normerna i samhället och är det rättvist? Hur är det med relationerna med övriga grupper i samhället och med de framtida generationerna? Det här är ett sätt att strukturera de frågor, som vi tror är direkt kopplade till frågan: Hur kan man göra arbetena om säkerheten för ett förvar transparenta och tillgängliga för den vetenskapliga processen? Var och en av oss som har gjort lite filosofiarbete vet att det här är någonting som – i den europeiska filosofin och i europeiska sociala samhällsveten- skapliga studier – i hög grad hör ihop med de arbeten, som har gjort. Vi konstaterar alltså att transparens kräver kommunikativt handlande. Vi måste alltså föra en dialog mellan experterna, beslutsfattarna och alla berörda parter för att klarlägga: Vad är det som är fakta, vad är det som är legitimi- teten, är du normriktig och kan jag verkligen lita på dig? Som ett försök att göra det här lite mindre abstrakt kan man kanske fundera över hur beslutsprocessen skulle se ut. Man kan titta på tre olika typer av beslutsmodeller. Den första är den gamla klassiska modellen, den brukar kallas för decisionistiskt baserad (från engelskans decisions). Den förutsätter en strikt arbetsfördelning mellan experter och politiker. Experten skall leverera sina dokument, han skall stå för faktainsamlingen. Det politiska systemet skall garantera autenti- citet och legitimitet.