sou · GSB3117 · 2005-01-01 00:00:00 — Därför föreslog man att regeringen skulle verka för inrättandet av ett nationellt institut där kunskaperna från kvinnofridsarbetet kunde utvecklas och spridas. Kvinnojourernas historia och arbete Den svenska kvinnojoursrörelsen har varit en viktig och drivande kraft när det gäller att skapa opinion och synliggöra mäns våld mot kvinnor. De två första kvinnojourerna öppnades – Alla Kvinnors Hus i och Kvinnohuset i . De bildades som en reaktion på samhällets oförmåga att skydda kvinnor som utsattes för våld och övergrepp från när- stående män. Tanken var också att kvinnor skulle möta kvinnor, inte bara experter. Verksamheten växte snabbt och 1984 bildades för Kvinnojourer och tjejjourer i (ROKS). valde 16 kvinnojourer att lämna ROKS och bilda (). bedrivs kvinnojoursverksamhet i cirka 150 kommuner. Jourerna gör ett viktigt och betydelsefullt arbete för att skydda, stödja och hjälpa våldsutsatta kvinnor och deras barn. Verksamheten på de lokala kvinnojourerna varierar. En del kvinnojourer har anställd personal, kontor och telefontider dygnet runt, medan andra har avgränsade telefontider och enbart ideellt arbetande jourkvinnor. Kvinnojourerna kan oftast erbjuda stöd- samtal, rådgivning, skyddat boende och stöd i kontakterna med bland annat polisen, , familjerätten och rättsväsendet. All rådgivning är gratis men en del jourer tar betalt för boende- 3 Råd för Kvinnofrid till regeringen – Slutrapport från Nationellt Råd för Kvinnofrid . Kvinnorna som söker hjälp får vara anonyma och de blir inte registrerade hos någon myndighet. En stor del av kvinnojoursverksamheten vilar på de enskilda medlemmarnas frivilliga, ideella och oavlönade arbete. Jour- kvinnorna har ofta stor kunskap om mäns våld mot kvinnor och lång erfarenhet av att hjälpa kvinnor i kris. har ratificerat de FN-dokument som nämnts i detta kapitel, och man har genom Kvinnofridspropositionen startat en process för att motverka mäns våld mot kvinnor. Åtgärder har vidtagits inom lagstiftning, förebyggande arbete samt utbildning, utvärdering och forskning så att våldsutsatta kvinnor skall få ett bra bemötande. fokuserade på kvinnors erfarenheter av våld och pekade på brister i samhället. Man lyfte därmed frågan från en privatsak till en samhällsfråga samt föreslog en rad åtgärder för förändring. Nationellt råd för Kvinnofrid fungerade som rådgivande organ för regeringen och som forum för forskare och praktiker. Rådet granskade särskilt brottsoffrens situation och påtalade olika gruppers olika utsatthet och behov. Rådet konstaterade dock att det trots regeringens satsningar för kvinnofrid fanns brist på kun- skap och resurser hos myndigheter på central och lokal nivå samt att allmänhetens kunskaper om mäns våld mot kvinnor var ringa. Ideella kvinnojourer är fortfarande den instans i samhället som står för den största andelen skyddat boende och rådgivning för våldutsatta kvinnor. 2Rikskvinnocentrum (RKC) – Bakgrund och nuvarande verksamhet (En utförligare redovisning av Rikskvinnocentrums bakgrund, upp- drag och arbetssätt återfinns i bilaga 2.) tillsatte regeringen en kvinnovåldskommission. Denna kommission var ett svar på FN:s och WHO:s uppmaningar till sina medlemsländer att uppmärksamma frågan om mäns våld mot kvinnor. Kommissionen skulle utifrån ett kvinnoperspektiv lämna förslag i syfte att förebygga våld mot kvinnor. Ett av kommissionens förslag var att inrätta ett nationellt resurs- och inom hälso- och sjukvården för att nå de kvinnor som söker hjälp där men som sällan kommer till rätts- väsendets kännedom (SOU 1994:56). Man föreslog att centrumet skulle placeras på i . Rikskvinnocentrum (RKC) inrättades 1994 och har finansierats med medel från i län, samt regeringen. insats har gällt den kliniska verksamheten medan anslagen från staten och universi- tetet har gått till RKC:s utbildning och forskning. fattade beslut om ett långsiktigt stöd till RKC (). fungerade RKC som en enhet inom kvinno- kliniken på i men blev RKC en egen fristående klinik. RKC:s chef är överläkare, specialist i gynekologi och professor i kvinnomedicin med inriktning på våld i nära relationer. På centrumet arbetar läkare, kuratorer, barn- Rikskvinnocentrums (RKC bakgrund och nuvarande verksamhet morskor, en informatör samt utbildningspersonal och administrativ personal. Fram har RKC tagit emot över 10 000 besök av kvinnor som sökt och fått medicinsk och psykosocial hjälp. RKC har tre huvuduppdrag: Utveckla metoder för att ta hand om våldsutsatta kvinnor i en patientverksamhet som är tillgänglig dygnet runt. Detta har skett genom: medicinsk undersökning, spårsäkring och dokumentation vid akuta eller tidsbeställda besök psykosocialt behandlingsarbete i form av motiverings- och stödsamtal, kristerapi och förändringsarbete en jourtelefon för rådgivning, främst till våldsutsatta kvinnor men även till organisationer; denna telefon är bemannad dygnet runt samverkan med andra kliniker och vårdinrättningar samt de instanser i samhället som möter våldsutsatta kvinnor. Utbilda olika personalkategorier samt informera och bilda opinion i samhället. Detta har skett genom: en omfattande utbildningsverksamhet regionalt och nationellt i form av kurser och efterutbildningstillfällen för studenter, sjukvårdspersonal, rättsväsende och socialtjänst en årlig tvärdisciplinär fempoängskurs vid universitets medicinska fakultet för studenter och yrkesverksamma framställning av utbildningsmaterial för hälso- och sjukvårds- personal i samband med uppdrag att genomföra myndighetsgemensam fortbildning produktion av läroboken kvinnor – samhällets ansvar medverkan med affischer och föreläsningar vid vetenskapliga symposier skriftlig och muntlig information till beslutsfattare och allmän- het i form av artiklar, bokkapitel, webbsida, externa föredrag samt nationella och internationella studiebesök. Rikskvinnocentrums (RKC bakgrund och nuvarande verksamhet Bedriva forskning inom framför allt den medicinska sfären men också tvärdisciplinärt om orsaker till och förekomst av våld mot kvinnor. Exempel på sådan verksamhet är: studier om våld i samband med graviditet, vilket lett till en doktorsavhandling i ämnet med titeln against Women – a Challenge in Antenatal Care. Studier i form av statistiksammanställningar, studier i utfall av våldtäktsdomar, skadebild och dokumentation av misshandel och våldtäkt samt, studier av rättsintygens betydelse kvalitativa studier i primärvården och psykiatrin. gjorde en utvärdering av RKC:s verksam- het. Av den framgick dels att RKC:s modeller, patientomhänder- tagandet nått ut i landets hälso- och sjukvård och dels att sats- ningarna på utbildning av olika personalkategorier gett resultat. Modeller för kvalitetssäkring och utvärdering efterlystes dock, och sådana har därefter utvecklats vid RKC. RKC:s nuvarande placering och organisation RKC har en väl fungerande verksamhet i samarbete med läns landsting och . RKC är en egen klinik direkt underställd sjukhusdirektören på Akademiska sjuk- huset. Verksamheten har finansierats av läns landsting, staten samt . Under utredningens gång har jag talat med samtliga aktörer som har varit involverade i RKC:s verksamhet i . Alla tillfrågade har varit överens om att RKC är en tillgång för och uni- versitetet och att samarbetet parterna emellan fungerat bra. RKC:s etablering i är väl grundad och att verksamheten har ett upparbetat och väl fungerade samarbete. anser att RKC har haft stor betydelse för att förbättra bemötande och vård av våldsutsatta kvinnor i län. Man anser att verksamheten har status och att den har fungerat som ett slags skyltfönsterverksamhet för . Rikskvinnocentrums (RKC bakgrund och nuvarande verksamhet Vidare menar man att RKC:s arbete skapat en plattform med stor trovärdighet även nationellt, tack vare att det är baserat på kliniskt kunnande och teoretisk kunskap. har ett tydligt intresse av att behålla RKC:s kliniska verksamhet vid sjukhuset. Det finns dock en önskan att utveckla RKC:s funktion. Behovet av kunskap inom vården om mäns våld mot kvinnor är fortfarande mycket stort. Representanter för läns landsting anser att tiden är mogen för RKC att sprida sina kunskaper nationellt och att lägga större fokus på utbildning och forskning. är vidare positiva till att härbärgera ett nationellt centrum i länet, gärna i samarbete med , med villkoret att staten bidrar med adekvata medel för en nationell verksamhet. Medicinska fakulteten på är nöjda med sam- arbetet med RKC och ser stora möjligheter för RKC att utvecklas i samverkan med . Medicinska fakulteten har bidragit med medel till RKC:s forskning och man vill gärna stödja och stärka denna forskning även fortsättningsvis. Det finns ömsesidiga fördelar för RKC och med att samverka. Den kliniska forskningen och metodutvecklingen inom området mäns våld mot kvinnor behövs och är viktig för universi- tetet att ha tillgång till. bidrar i sin tur med ett ansett namn och kvalitetsstämpel på RKC:s ut- bildningar. Universitet ser gärna en utveckling där man kan arbeta över fakultetsgränser med utbildning och forskning. Av landets universitet och högskolor har störst andel studenter från övriga landet vilket kan innebära att kunskaperna får stor spridning. Rektor för har bidragit med utvecklingspengar till RKC och har visat stort intresse för utbildningsverksamheten. Man anser från universitets sida att RKC bidragit med en unik verksamhet som kommer till godo och man vill därför fortsätta att utveckla samarbetet. 3 Begrepp och benämningar I detta kapitel redogör jag för ett antal begrepp och benämningar som förekommer i detta betänkande. Begreppen mäns våld mot kvinnor och könsmaktsordning används i regeringens skrifter om våld mot kvinnor. För att förklara dessa begrepp krävs en ingående definition och analys av en rad besläk- tade begrepp, exempelvis kön, genus, genusordning, våld och för- tryck. Inom ramen för denna utredning finns dock inte utrymme för en sådan ingående analys. Jag redogör därför endast kortfattat för betydelsen av de begrepp som förekommer i betänkandet. I direktiven för denna utredning nämns tre grupper som det ny- bildade centrumet skall uppmärksamma: kvinnor som misshandlats och våldtagits barn som bevittnar våld män som misshandlar och våldtar. Jag ger här även en kortfattad redogörelse för dessa gruppbenäm- ningar. Jag kommer dock inte att djupare analysera eller redogöra för teorier om våldets mekanismer. Könsmaktsordning och mäns våld mot kvinnor I Jämt och ständigt – Regeringens jämställdhetspolitik med handlings- plan för mandatperioden (2002/03:140) skriver regeringen följande: Mäns våld mot kvinnor utgör ett allvarligt samhällsproblem och är det mest extrema exemplet på den obalans som råder i maktförhållandet mellan kvinnor och män i samhället. Ovanstående mening säger tre saker – att våldet är könsspecifikt, att det beror på en könsmaktsordning och att detta är ett samhälls- problem. Begreppet mäns våld mot kvinnor används just för att det indike- rar att våldet är könsspecifikt och att det framför allt är män som utövar makt, kontroll och våld mot kvinnor.1 Ordet könsmakt beskriver en genusordning där kvinnor är underordnade och män är överordnande – det är alltså en ordningsstruktur av kön. Ordet makt visar att denna genusordning inte är neutral utan att den har en inbyggd hierarki och maktrelation. Denna ordning bygger på två principer – isärhållandet av manligt och kvinnligt samt mannen som norm och därmed det normala och det allmängiltiga.2 Könsmaktsordningen upprätthålls av föreställningen om manligt och kvinnligt. Dessa föreställningar är djupt rotade och återskapas i vår samhällsstruktur och kultur. Könsmaktsordningen genomsyrar andra sociala, ekonomiska och politiska ordningar i samhället och den är i stort sett universell. Denna struktur är dock inte oförän- derlig utan komplex och dynamisk och kan beskrivas som en process.3 Därför är det viktigt att se att våldet har ett sammanhang; mäns våld mot kvinnor är inte ett fristående fenomen utan det är ett uttryck bland flera för det förtryck som kvinnor utsätts för i en odemokratisk ordningsstruktur av kön. Förtryck handlar om relationer mellan olika grupper i samhället. För varje förtryckt grupp finns en annan grupp som är privilegierad i förhållande till den förtryckta gruppen. Vissa grupper tjänar på förtrycket och har därför ett uppenbart intresse av att upprätthålla det. Män är en sådan grupp i relation till gruppen kvinnor.4 Att leva med hot om våld eller förnedring, om än vagt och undermedvetet, begränsar kvinnors livsutrymme och tar av den energi som kvinnor har rätt att använda till annat.5 Våldet är således inte bara en konsekvens av ojämna maktförhållanden mellan kvinnor och män utan det bidrar också till kvinnors underordning och är ett medel för att upprätthålla detta maktförhållande till mäns fördel.6 Trots att de flesta människor fördömer våld mot kvinnor som primitivt och extremt är det ingen som blir förvånad när de hör 1Män stod för av alla lagförda våldtäkter, av de lagförda grova kvinnofridskränkningarna och av samtliga lagförda fall av misshandel (BRÅ 2002). 2Yvonne formulerade dessa teser i Genussystemet – reflektioner kring kvinnors sociala underordning (Kvinnovetenskaplig tidskrift 3/88). har flera forskare ut- vecklat dessa tankar. 4Iris , Att kasta tjejkast – Texter om feminism och rättvisa. 5Kvinnor känner mer än fyra gånger mer oro för våld än män gör (SCB 2002). 6Maria Wendt presenterar denna tes i Rädslans politik. talas om våldtäkt. Det finns en vetskap om att män våldtar, på samma sätt som man vet att kvinnor blir misshandlade. Det är en del av föreställningen om manligt och kvinnligt. Våldet är således strukturellt, det vill säga inbyggt i våra kulturella föreställningar och följaktligen förutsägbart. Oaktat denna allmänna vetskap om mäns våld mot kvinnor blir kvinnor sällan trodda när de berättar om våld och sexuella över- grepp. Kvinnor lever därför med en paradoxal insikt, nämligen att de kan bli utsatta för godtyckligt och oprovocerat våld av det enda skälet att de är kvinnor, och att de av samma skäl inte kommer att bli tagna på allvar eller trodda när de berättar om detta våld. Mäns tolkningsföreträde genom att de är överordnade och normbärande är så starkt att det i rättsliga sammanhang numera snarare är regel än undantag att den åtalade mannen definierar till- dragelserna för åtalspunkterna.7 Om det ur mannens perspektiv inte har skett något övergrepp mot kvinnan trots att hon hävdar det, så väger mannens utsaga tyngre. Kvinnor och flickor kan därmed svårligen skydda sig från mäns våld eftersom deras beteende inte är orsaken till det. Orsaken är i stället maktobalansen mellan kvinnor och män – en maktobalans som är djupt inbäddad i vår kultur. Våld i nära relationer En stor del av våld mot kvinnor utförs av män som kvinnan har eller har haft en nära relation till. används begreppet våld i nära relationer för att beskriva det faktum att hemmet ofta är en farlig plats för kvinnor, eftersom mycket av det våld som kvinnor utsätts för sker där.8 Begreppet våld i nära relationer har den fördelen att det även innefattar våld i samkönade relationer. Våldsproblematiken är i stort sätt densamma oberoende av parternas sexuella läggning. Både män och kvinnor socialiseras in i könsmaktsordningen, och förut- sättningarna och bilderna av vad en relation färgas av den patri- arkala synen på familjen. Detta slår igenom hos varje enskild indi- vid – oavsett sexuell läggning – eftersom systemet och dess in- bördes maktfunktioner är desamma. 7Katarina Wennstam, Flickan och skulden – En bok om samhällets syn på våldtäkt. av övergrepp mot kvinnor sker i den egna eller i annans bostad (Slagen 2001). Men begreppet våld i nära relationer döljer problemets kärna – det ojämlika maktförhållandet mellan kvinnor och män. Dessutom osynliggör begreppet allt annat våld och förtryck som kvinnor (oavsett sexuell läggning) utsätts för. Omfångsundersökningen Slagen visade att av kvinnorna hade erfarenheter av våld av en man utanför en sexuell relation. Det är viktigt att använda begrepp som tydligt beskriver före- teelsen. Jag har därför valt att använda begreppet mäns våld mot kvinnor. Detta gör det dock inte mindre viktigt att uppmärksamma våldet i nära relationer. Kvinnor som misshandlats och våldtagits Mäns våld mot kvinnor förekommer i alla samhällsklasser och i alla åldersgrupper. Kvinnor som utsätts för våld är en stor och hetero- gen grupp. Kvinnor är dessutom olika utsatta för mäns våld under skilda skeden i livet. Somliga kvinnor blir särskilt utsatta för våld, eftersom faktorer som till exempel funktionshinder, missbruk eller kvinnans ålder gör att dessa kvinnor blir maktlösa och marginalise- rade och därför särskilt utsatta. Dessa faktorer kan också göra att kvinnan har svårt att söka skydd och hjälp, på grund av att om- givningen inte tar hennes berättelse, i vissa fall hennes anmälan, på allvar. Kvinnor med invandrarbakgrund och lesbiska kan också ha svårigheter att få stöd på grund av omgivningens fördomar eller oförmåga att förstå. Konsekvenserna för en kvinna som utsatts för övergrepp från en främling är inte jämförbara med konsekvenserna av motsvarande övergrepp från hennes partner. Att bli misshandlad av sin partner är mer traumatiserande och sätter djupare emotionella spår. Att leva med upprepat våld har likställts med att utsättas för tortyr, där våldsverkaren växlar mellan våld och värme och där våldet till slut normaliseras.9 som mannen slår, sparkar och hotar kvinnan skadar han henne emotionellt och socialt. I likhet med människor som överlever tortyr drabbas många kvinnor som utsatts för våld i nära relationer av långvariga trauman och de kan även utveckla ett post- traumatiskt stressyndrom (PTSD). Våldet kan också leda till en rad omedelbara och långsiktiga ohälsotillstånd, till exempel fysiska skador, kronisk smärta, depression eller självmord. Våldet påverkar också kvinnans förmåga att tjäna pengar och sköta sitt arbete. Barn som bevittnar våld Barn ser, hör och drabbas av det våld som män utsätter kvinnor för. Mäns våld mot kvinnor är en fråga av direkt betydelse för barnens hälsa och välbefinnande. Barn kan bli direkt vittne till våldet när pappan/partnern hotar eller slår deras mamma, och dessa barn lever därför i en mycket utsatt situation. Barn kan också bli vittne till pappans våld mot kvinnor som inte är deras mamma, som till exempel pappans nya partner. Våld förekommer även i homosexuella förhållanden med barn. Dessa barn riskerar att bli än mer osynliggjorda, eftersom våldet i homosexuella relationer inte alltid uppmärksammas av ett samhälle där homosexualitet är omgärdat av fördomar och tabun. Barn som växer upp med våldet i sin vardag uppvisar många olika symtom, exempelvis fysiska skador, beteendestörningar, sömn- svårigheter, ätstörningar, bristande eller högt utvecklad social för- måga, ångest, depression, skam och skuld samt posttraumatiskt stressyndrom.10 Internationell forskning visar att det inte är ovanligt att pappor som misshandlar mammor även utsätter barnen för psykiskt, fysiskt och sexuellt våld.11 Mamman kan dessutom känna stor oro för barnet – dels för vad barnet har sett, hört och utsatts för, dels för hur omvärldens skall reagera om våldet blir känt, som till exem- pel att barnet kan komma att bli omhändertaget av myndigheter. Forskning i visar att misshandlade mammors och deras barns situation ofta är svår. Våldet slutar inte vid skilsmässa eller separation. En undersökning av visar att i vårdnadstvister där det förekommer fällande dom av kvinnofrids- brott är detta inte till nackdel för den fällda parten.12 Det betyder att våldsutsatta kvinnor och deras barn tvingas till samarbete re- spektive umgänge med pappan, trots en fällande dom mot honom. Gemensam vårdnad innebär att barnen inte kan få stöd och hjälp 10Birgitta Lyckner och m.fl. Barn som ser pappa slå. 11Maria , Våldsutsatt kvinnor – samhällets ansvar. 12Anna () Olämplig vårdnadshavare? – en studie av rättspraxis angående våld och vårdna, 2002. om inte pappan vill det – stöd som barnen kan behöva på grund av hans våld.13 Gemensam vårdnad gör det svårt för kvinnan att skydda både sig själv och ge barnen den trygghet och omsorg som de behöver. Detta är en situation som är oacceptabel ur ett brottsofferperspek- tiv, och det strider dessutom mot , artikel 19. Kvinnor som vid gemensam vårdnad inte samarbetar med pappan riskerar dock att mista vårdnaden om sina barn.14 är den myndighet som har det yttersta ansvaret när det gäller barn. Därutöver har hälso- och sjukvården skyldighet att enligt socialtjänstlagen (SoL) genast anmäla till socialnämnden om de inom sin verksamhet får kännedom om något som kan inne- bära att socialnämnden behöver ingripa för ett barns skydd (SoL 14 kap. 1 §). Män som misshandlar och våldtar Män som utövar våld och dominans mot kvinnor är en heterogen grupp. De återfinns inom alla samhällsklasser, yrkeskategorier och etniska grupper. Våld är ett mansproblem. Därför är det viktigt att synliggöra männen.15 Våld är alltid ett brott mot varje människas rätt till säkerhet och trygghet. De flesta människor (även män) betraktar våld mot kvinnor som en avvikelse. Ändå lever våldsamma män som en del av vår kultur, bär vanliga värderingar och uppträder inte avvikande i andra sammanhang än när de är våldsamma mot kvinnor. Män uppfostras att dominera kvinnor. Våra könsroller är grundade på en snedfördelning av makten mellan könen, vilket är en ordning som underhålls av en patriarkalisk samhällsstruktur. Män använder våld för att dominera och upprätthålla sin makt över kvinnor. Genom att utöva våld både uttrycker och bidrar män till kvinnors underordning och mäns överordning, och de hindrar ut- vecklingen för att uppnå jämställdhet. Resultatet blir att våldet å ena sidan är en avvikelse, å andra sidan normalt – och därför inte ett problem: Det är fel att slå, men det är sådant som män och pojkar 13Maria m.fl. Barn som ser pappa slå. 15Texten under denna rubrik är, om inte annat anges, hämtad ur Per Isdal och kapitel i Barn som ser pappa slå. Texten innehåller formuleringar som är författarnas egna. 16Lars Jalmert m.fl. Våldsutsatt kvinnor – samhällets ansvar. Det är manligt. På så sätt normaliseras våldet och dess konse- kvenser osynliggörs. Män som utövar våld och dominans använder en rad strategier för att bortförklara våldet och sitt ansvar för det. De fyra mest karaktäristiska sätten att förhålla sig till våldet är osynliggörande, externalisering, förenklande och bagatellisering samt fragmente- ring. Osynliggörande betyder att mannen döljer våldet för sig själv och andra och därigenom låter bli att förhålla sig till det. Mannen vill inte tala om våldet. Han påstår att han inte kom- mer ihåg något av det som hände. Han väljer ibland att fokusera på annat som han upplever som bra eller på sin partners fel och brister. Externalisering betyder att mannen skyller våldet på andra än sig själv, för det mesta på kvinnan. Han kan också skylla på alkohol eller på en dålig barndom. Förnekande och bagatellisering betyder att mannen reducerar våldet till något nästan oproblematiskt. Han kan välja att an- vända ord och uttrycksformer som gör våldet harmlöst och normalt, eller så kan han använda ord som pekar på ömsesidig- het: Vi grälade Fragmentering betyder att mannen framställer våldet som ett fragment, en enstaka händelse utan historia eller betydelse. Han förhåller sig till våldet som en parentes som inte inverkar på relationen i sin helhet. (Kvinnans upplevelse är däremot en annan. För henne är våldet ett ständigt närvarande hot i relatio- nen.) Den som utövar våldet har alltid ansvaret. Våldet är farligt, och kvinnors utsatthet för mäns våld är en fråga om demokrati, rätt- säkerhet och folkhälsa. Män utgör en säkerhetsrisk för kvinnor. Arbetet för jämställdhet måste ske genom att man förändrar den rådande könsmaktsordningen och de stereotypa könsroller som bidrar till att upprätthålla denna ordning.