sou · GSB387 · 2005-01-01 00:00:00 — Vidare menade lagrådet att det, såväl i atomenergilagen (denna lag upphävdes 1984 i samband med införandet av kärntekniklagen) som i strålskyddslagen, borde tas in en föreskrift som anger att till- stånd som innefattar transport av ämne som lagen om transport av farligt gods avser skall genom en hänvisning eller på annat sätt ta upp de villkor som gäller enligt lagen om transport av farligt gods. I anmälan av lagrådsyttrandet uttalade statsrådet att det klart måste framgå att atomenergilagen och strålskyddslagen skall gälla utöver lagen om transport av farligt gods. Statsrådet anförde vidare att de tre lagarna; atomenergilagen, strålskyddslagen och lagen om transport av farligt gods, alla reglerar säkerheten vid transporter men ur skilda aspekter men menade att detta inte kommer till uttryck med den form av hänvisning till atomenergilagen och kärntekniklagen som lagrådet föreslagit. Någon ändring av det remitterade lagförslaget gjordes därför inte i förevarande avseende. Sedan lagen om transport av farligt gods infördes har regler av strålskyddskaraktär införts som inte enbart kan betraktas som sådana konventionella säkerhetsbestämmelser som uttalandet om tillsynen i propositionen till lagen om transport av farligt gods tar sikte på. Ett exempel på en sådan regel är att det enligt transportreglerna nu krävs ett strålskyddsprogram i samband med transporter av radioaktiva ämnen. Varken SSI eller SKI anser sig ha mandat att utföra direkt och självständig tillsyn över de delar i lagen om transport av farligt gods som tillhör myndigheternas respektive kompetensområden. Det är enligt utredningens mening av största vikt att tillsyn sker också beträffande transporter av radioaktiva ämnen. För att undanröja alla tveksamheter om omfattningen av SSI:s och SKI:s tillsyns- ansvar bör dessa myndigheter pekas ut som tillsynsmyndigheter avseende radioaktiva ämnen. Detta tillsynsmandat skall omfatta samtliga transportslag. 9.5.6Tullverkets tillsyn skall upphöra skall svara för tillsynen då det gäller vägtransporter till och från utlandet i omedelbar närhet av gränspassage samt av fordon och andra lastenheter som inkommer med fartyg. skall vid sin tillsyn samråda med Polisen. tillsynsansvar framgår av 25 § förordningen om transport av farligt gods. har utfärdat egna föreskrifter och allmänna råd (TFS 2000:12) om tillsyn över transport av farligt gods. Enligt före- skrifterna skall tillsynen ske i samband med den rutinmässiga tull- klareringen av varor och transportmedel enligt tullagstiftningen samt i samband med kontroller som utförs med stöd av lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot annat land inom Europeiska Unionen, befogenhetslagen, och lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. har sedan transporter av farligt gods reglerades fram till och med första haft en framträdande roll vid tillsynen av transporter av farligt gods. Tillsynen hade fram till inträde i EU en naturlig för- ankring i det faktum att alla varutransporter som kom in genom gränser skulle tullklareras. I allmänna råd sägs att det i lagen om transport av farligt gods inte finns någon bestämmelse som ger rätt att stoppa ett fordon för att utföra tillsyn enligt lagen om transport av farligt gods. Vid inre gräns kan tillsyn endast ske med stöd av befogenhetslagen eller lagen om punktskattekontroll. Detta innebär att utrymmet för att utöva tillsyn över transporter med farligt gods är mycket litet. Efter inträde i EU sker tullklarering endast vid gräns mellan länder som står utanför EU. Det är endast vid gräns mot som en tullklarering av vägtransporter kommer att ske. Före EU-inträdet var antalet tillsyner runt 700 , ännu var antalet 616 för att 2002 vara nere i 11 stycken. Tendensen pekar på en ytterligare minskning. Utöver de här nu redovisade tillsynerna har deltagit i samordnade tillsyner tillsammans med Polisen. har till regeringen hemställt om att verkets bemyn- digande att utöva tillsyn över efterlevnaden av lagen om transport av farligt gods skall upphöra. Denna hemställan har överlämnats till utredningen för ställningstagande. De regelverk som reglerar trans- port av farligt gods är omfattande och det krävs kontinuerlig utbildning inom regelverken eftersom dessa uppdateras . Den utbildningsinsats som krävs står inte i rimlig proportion till omfattningen av den tillsyn som kan bedriva. Utred- ningen gör därför den bedömningen att den tillsyn kan bedriva inte är tillräcklig för att motivera ett tillsynsmandat. Det behov av tillsyn på vägtransporter som finns täcks dock av Polisens bemyndigande. När det gäller tillsyn i hamnar föreslår utredningen att den tillsynen skall utföras av . Enligt utredningens bedömning är den tillsyn som Polisen utför och den tillsyn som föreslås få, sådan att den skulle ge en effektiv tillsyn av vägtransporterna. Utredningen redogör i avsnitt 3.3.2 för vilka myndigheter som skall ha rätt att föreskriva inom området transport av farligt gods samt vilka bemyndiganden som krävs för att införa reglerna i bilagorna till ADR samt i RID, IMDG-koden och ICAO-TI. I samband härmed föreslår utredningen att Statens räddningsverks bemyn- digande att föreskriva om såväl tekniska krav som utsläppande på marknaden av transportabla tryckbärande anordningar på ett tydligare sätt skall framgå av lag och förordning. I bestämmelserna om transportabla tryckbärande anordningar föreskrivs att dessa i olika grad och omfattning skall certifieras av behörigt organ innan de släpps ut på marknaden. Vidare skall dessa förpackningar därefter återkommande kontrolleras. Några tillsyns- uppgifter har det behöriga organet inte. Transportabla tryck- bärande anordningar innehåller som namnet antyder ämnen under tryck vilket lett till att dessa anordningar omgärdats av de speciella regler som framgår av föreskrifter om trans- portabla tryckbärande anordningar (SRVFS 2000:4) och de tekniska regler som finns i ADR-S och RID-S. Föreskrifterna har sin grund i rådets direktiv /36/EG av om transportabla tryckbärande anordningar. Det finns ett behov av att från samhällets sida kunna ingripa för det fall dessa anordningar ändå uppvisar brister. Med hänsyn till att har rätt att föreskriva om dessa anordningar är det också lämpligt att ge möjlighet att utöva tillsyn över transportabla tryckbärande anordningar. Tillsynen i denna del förväntas inte vara av någon större omfattning eftersom de anordningar det är fråga om kontrolleras av behörigt organ. Landtransportskydd är ett nytt föreskriftsområde för , se närmare avsnitt 7. Fråga är vilken eller vilka myndigheter som skall bedriva tillsyn över föreskrifterna. Ett alternativ är att tillsynen över föreskrifterna om landtransport- skydd skall utföras av de myndigheter som skall bedriva tillsyn över landtransporterna i övrigt; Järnvägsstyrelsen, , Polisen, SSI och SKI. Den tillsyn som skall ske av de anläggningar som omfattas av bestämmelserna om transportskydd finns dock inte på de platser där Polisen, Järnvägsstyrelsen och normalt bedriver tillsyn. Vidare skall tillsyn ske över de skyddsplaner som krävs av de företag som fraktar vissa typer av farligt gods. Tillsyn över sådana planer lämpar sig inte att utföra i samband med stickprovskontroller. utövar och skall även enligt utredningens förslag utöva tillsyn över bestämmelserna om säkerhetsrådgivare. Denna tillsyn sker på företagen och till stor del genom att handlingar begärs in från tillsynsobjekten. Den tillsyn som skall ske avseende transportskydd skulle lämpligen kunna bedrivas på samma sätt. Utredningen finner att det är lämpligast och mest effektivt att får i uppdrag att utöva tillsyn över efterlevnaden av reglerna om landtransportskydd. För de be- stämmelser om landtransportskydd som avser själva transporten skall dock tillsyn ske inom ramen för den ordinarie tillsynen. Utredningen föreslår att Försvarsmakten och Försvarets materiel- verk i princip skall omfattas av lagen om transport av farligt gods. Med hänsyn härtill skall dessa myndigheter också underkastas tillsyn i samma utsträckning som övriga aktörer. utövas på samma sätt och av samma myndigheter som vid tillsyn av övriga transporter av farligt gods. Av 13 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) framgår att uppgifter som är sekretessbelagda hos en myndighet och som i samband med tillsyn kommer till en tillsynsmyndighets kännedom också hos tillsynsmyndigheten omfattas av sekretess. När sekretess överförs från en myndighet till annan på detta sätt är det sekretessen hos ursprungsmyndigheten som skall gälla. Ytterligare sekretessregler är således inte erforderliga. 10Konsekvenser av utredningens förslag Kommittéer och särskilda utredare skall enligt kommittéför- ordningen (1998:1474) genomföra konsekvensanalyser i särskilda hänseenden beträffande de förslag som lämnats. Om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaden för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda, skall en beräkning av dessa konsekvenser redovisas i betänkandet (14 §). Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt skall dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för staten, kommuner eller landsting, skall utredningen föreslå en finansiering. Om förslagen i ett betänkande har betydelse för den kommunala självstyrelsen skall konsekvenserna också i detta hänseende anges i betänkandet (15 §). Detsamma gäller när ett förslag har betydelse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för syssel- sättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företag, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrations- politiska målen. Föreskrifterna om att pröva offentliga åtaganden innebär bl.a. att de förslag utredningen lägger fram inte får öka de offentliga utgifterna eller minska statens inkomster. Varje möjlighet som utredningen ser att vid utformningen av förslagen effektivisera den offentliga sektorn bör också enligt dessa föreskrifter tas tillvara. Utredningens förslag när det gäller vilka myndigheter som skall utföra uppgifter som behöriga myndigheter och vilka myndigheter Konsekvenser av utredningens förslag som skall ha ansvar för tillsyn, innebär en omfördelning av upp- gifter i förhållande till vad som gäller . som, i vart fall , hade en tämligen omfattande tillsyn kommer inte längre att vara tillsynsmyndighet. Den tillsyn som utövade kommer i stället att utföras av när det gäller tillsyn i hamn och Polisen när det gäller vägtransporter. I förarbetena till lagen om transport av farligt gods uttalades att någon resursförstärkning till inte behövdes och att tillsynen skulle ske inom ramen för befintliga resurser (Ds K 1980:10 s. 124 och prop. 1981/82:94 s. 32). Att försvinner som tillsynsmyndighet kan komma att innebära en minskning av anslag. Med hänsyn till att bedrivit en mycket begränsad tillsyn är det vanskligt att beräkna den kostnadsbesparing som uppnår när tillsynsansvaret enligt lagen om transport av farlig gods försvinner. har inte fått något minskat anslag på grund av att tillsynen minskat i omfattning. Utgångspunkten för att beräkna den besparing som gör måste därför ske i det antal tillsyner som skedde . Utredningen har kommit fram till att skall ges möjlighet att även utöva tillsyn avseende sådant gods som kommer till hamn med en sjötransport. Härigenom tar över en del av tillsynsområde. tillsyn kommer endast att ske i hamn. Inkommande och utgående gods kan därför kontrolleras vid samma tillfälle. Detta leder enligt utredningens uppfattning till att tillsynen kan effektiviseras samt att kostnader beräknas öka endast marginellt. SSI och SKI får enligt förslaget ett tydligt ansvar för att utöva tillsyn över transporter med radioaktiva ämnen. Enligt uppgift från SSI som har tillsyn över det största antalet transporter med radio- aktivt material kommer denna uppgift att kräva insatser av en till två årsanställda. SSI och SKI har tillsyn över de transporter av radioaktivt material som de ger tillstånd till. Utredningen finner inte att det förhållandet att SSI och SKI i förslaget till förordningen om transport av farligt gods får ett ansvar för att utöva tillsyn över dessa transporter enligt den föreslagna lagstiftningen medför så stora kostnader. Tillsynen skulle kunna bedrivas inom samma ramar och på samma sätt som SSI och SKI gör när det gäller tillsynen över transporter av radioaktiva ämnen som prövas enligt strålskyddslagen (1988:220) och lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. Därigenom uppnås effektivitetsvinster. Konsekvenser av utredningens förslag Det minskade anslag som kan få vidkännas med anledning av att myndigheten befrias från ansvaret för tillsynen över lagen om transport av farligt gods föreslår utredningen skall fördelas mellan SSI, SKI, och Polisen för att täcka de kostnadsökningar som ändå kan uppstå. Enligt förslaget skall inte längre ha tillsyn över landtransporter. skall i stället samordna tillsynsmyndigheternas verksamhet. Detta framgår av rädd- ningsverkets instruktion och är således inte någon ny uppgift som kräver finansiering. Däremot har tillagts ett till- synsansvar för landtransportskydd och transportabla tryckbärande anordningar. Utredningen menar att tillsynen över landtransport- skyddet med fördel kan ske i samband med tillsynen över säkerhetsrådgivare. Omfattningen av tillsynen över de transport- abla tryckbärande anordningarna förväntas vara mycket liten. Det tillsynsområde som mister får kostnadsmässigt anses motsvara de tillsynsområden som tillkommer. Sammanlagt ökar således inte kostnaderna för tillsynsarbete. När det gäller tillsynen har utredningen i förslaget sökt lösningar som skall effektivisera tillsynsarbetet. Exempelvis genom att Kust- bevakningen får en möjlighet att i samband med tillsyn av gods som avgår från hamn också får möjlighet att kontrollera gods som ankommer till hamn. Utredningen förutsätter också att tillsyns- myndigheterna inom ramen för det samarbete som skall ske på detta område kommer att utveckla metoder för en mer kostnads- effektiv tillsyn Tillsyn över Försvarsmaktens och transporter tillkommer i förhållande till vad som gäller . Utredningen ser dock inte att det i sig skulle leda till några ytter- ligare kostnader för tillsynsmyndigheterna. I samband med utredningsarbetet har framkommit att vissa av de myndigheter som har ansvar för tillsyn inte bedriver någon tillsyn eller bedriver tillsyn i mindre omfattning än . Hur en myndighet väljer att fördela sina medel för den verksamhet som enlig lag och författningen åligger den är dock inget som utredningen finner anledning att uttala sig om. Utredningen vill dock framhålla att tillsynsarbetet är en grundläggande del i arbetet med att hindra, förebygga, begränsa och motverka olyckor vid transport av farligt gods. Således är det viktigt att medel frigörs så att tillsynsarbetet kan utföras på en hög nivå med regelbundet återkommande intervall. Konsekvenser av utredningens förslag När det gäller uppgifter för behöriga myndigheter har utred- ningen föreslagit att dessa uppgifter skall koncentreras till några få myndigheter. I förordningen om transport av farligt gods har tidigare inte funnits något utpekande av behörig myndighet för sjö- och lufttransporter. och har dock tillsammans med SSI och SKI utfört uppgifter som behörig myndighet. Det förslag utredningen lägger när det gäller utpekande av behörig myndighet för sjö- och lufttransporter kodifierar därför endast den rådande ordningen varför några kostnadsökningar för någon myndighet inte kommer att uppstå i denna del. Därutöver har utredningen föreslagit att de indirekta utpekan- dena av behörig myndighet skall försvinna ur lagen och ersättas med en samrådsskyldighet. Inte heller detta förslag kommer enligt utredningens uppfattning att medföra några kostnadsökningar för myndigheterna. De uppgifter som tidigare legat på andra myndig- heter än de som enligt förslaget pekas ut som behöriga är av mycket begränsad omfattning varför någon kostnadsminskning för de myndigheter som är behöriga knappast uppstår. De behöriga myndigheterna skall dessutom enligt förslaget samråda med dessa myndigheter varför uppgiften för de myndigheter som inte längre skall vara behöriga inte försvinner helt. Enligt utredningen skall Försvarsmaktens och transporter med brandfarliga och explosiva varor inte längre vara undantagna från lagens tillämpningsområde. I avsnitt 5 har utredningen redogjort för vilka transporter som enligt utred- ningens förslag nu kommer att omfattas av lagens bestämmelser. Av detta avsnitt framgår också att Försvarsmakten och har ambitionen att följa de internationella regelverken. Utredningen har vidare föreslagit att övergångstiden för dessa transporter skall vara längre än för lagens bestämmelser i övrigt. Med hänsyn härtill kan Försvarsmakten och anpassa sin verksamhet till lagens regler . När det gäller utseende av säkerhetsrådgivare finns redan personer inom Försvarsmakten och som har denna kompetens och funktion. Utredningen finner att de resurser som kan behövas för att anpassa myndigheternas transporter till lagen om transport av farligt gods kan hämtas inom ramen för verksamheten i övrigt. Konsekvenser av utredningens förslag 10.3Konsekvenser för små företag Utredningens förslag ger transportmyndigheterna möjlighet att införa föreskrifter om landtransportskydd när sådana bestämmelser kommer att införas i bilagorna till ADR och i RID. Ett sådant införande kommer att ske i dessa bilagor , se avsnitt 7. Reglerna kommer att införas i ADR- och RID-direktiven med en övergångstid fram till . Regler om landtransportskydd kommer att innebära skyldigheter för såväl små som stora företag. För dessa företag är dock redan reglerna om transport av farligt gods i bilagorna till ADR och i RID väl kända. De krav som kommer att ställas på företagen när det gäller landtransportskydd har till syfte att åstadkomma ett skydd mot och en beredskap för brottsliga handlingar. Detta behov är lika starkt oavsett om det är ett stort företag eller ett litet företag som är verksamhetsutövare. Reglerna dikteras dessutom i EG- direktiv och nationella särregler kan endast förekomma i den mån det är tillåtet enligt direktiven. Utredningen gör den bedömningen att det inte är möjligt, i vidare mån än vad som kommer att vara möjligt enligt de kommande EU-direktiven, att göra avsteg från reglerna om landtransportskydd för små och medelstora företag. Reglerna kommer att medföra kostnadskonsekvenser för företagen. Det kommer att krävas investeringar för att anpassa terminaler och andra platser där gods lagras tillfälligt under transport till de krav som ställs enligt reglerna om landtransport- skydd. De krav som ställs är generellt utformade och innebär krav på att områden som används för att tillfälligt förvara gods under transport skall vara säkrade på lämpligt sätt, upplysta och om så är möjligt och lämpligt inte heller tillgängliga för allmänheten. Många transportföretags terminaler är sådana att de uppfyller de krav som kommer att ställas i bilagorna till ADR och i RID. Vilka åtgärder som behöver vidtas i anledning av kraven på dessa områden är givetvis beroende av hur området ser ut , hur stort det är, var det är beläget och vilken mängd farligt gods som företaget transporterar. Om endast en mindre mängd farligt gods förvaras tillfälligt kan det räcka att ett mindre område säkras på sätt som kommer att krävas enligt reglerna om landtransportskydd. Att bedöma vilka kostnader som skulle bli aktuella för de företag som inte på något sätt uppfyller krav eller som till viss del uppfyller Konsekvenser av utredningens förslag kraven när det gäller skyddet för området är därför inte möjligt. Det är dock sannolikt att kostnaderna ökar med områdets storlek. Reglerna om landtransportskydd ställer också nya krav på den utbildning som alla personer som är delaktiga vid transport av farligt gods regelbundet skall genomgå enligt kap. 1.3 i ADR-S och RID-S. Utbildning avseende landtransportskydd skall ges i samband med övrig grundutbildning och repetitionsutbildning av personer delaktiga vid transport av farligt gods. Med hänsyn till att reglerna om landtransportskydd kommer att införas i bilagorna till ADR och i RID som dessa regelverk även i övrigt uppdateras krävs inte att några särskilda utbildningar avseende landtransportskydd anordnas. Den merkostnad som kan uppstå för företagen blir därför den extra tid som krävs för utbildning avseende landtransportskydd. Tidsåtgången för grundutbildningen uppgår och tidsåtgången för den tillkommande delen av utbildningen utgör endast en mindre del av utbildningen. I vissa företag kan utbildningen ske genom intern- utbildning och i andra krävs att personalen utbildas på någon extern utbildning. För det fall tjänsten hyrs in beräknas kostnaden för en endagskurs per person till . Den extra kostnad som kan beräknas uppkomma för utbildning avseende landtransportskydd kommer att uppgå till ett lägre belopp. Det är betydligt svårare att uppskatta det antal personer som kan vara berörda av utbildningen. En utgångspunkt skulle kunna vara det antal företag som har anmält att de har säker- hetsrådgivare. Reglerna om landtransportskydd träffar dock alla företag som avsänder, transporterar, lossar eller lastar farligt gods medan det finns företag som är undantagna från kravet på säker- hetsrådgivare. Man kan dock säga att reglerna om landtransport- skydd i vart fall träffar de drygt 4 200 företag som har säkerhets- rådgivare. Det finns inte någon statistik som utvisar hur många personer som är anställda i dessa företag eller hur många av de anställda som omfattas av reglerna. För de företag som transporterar vissa särskilt angivna slag av farligt gods kommer också kostnader att uppkomma för att upp- rätta skyddsplaner. Tidsåtgången för att upprätta och implementera skyddsplanen skiljer sig givetvis åt beroende på verksamhetens omfattning. Dessutom är det så att vissa företag i samband med sitt kvalitetssäkringsarbete har tagit fram rutiner som till viss del överensstämmer med reglerna om landtransportskydd. Generellt kan nog sägas att det bör ta för stora företag Konsekvenser av utredningens förslag med omfattande aktiviteter att upprätta en skyddsplan. Vidare lär implementeringstiden bli längre för större företag. De större före- tagen har dock förmodligen egen personal som kan upprätta skyddsplanen medan mindre företag troligtvis kommer att behöva anlita extern expertis. Hur många företag som berörs av dessa regler är inte möjligt att uppskatta. I samband med att ger ut föreskrifter om landtransportskydd kan även att ge anvisningar för hur en skyddsplan skall upprättas. Eftersom reglerna följer av direktiv från EU är det inte möjligt för att i vidare mån än vad som följer av dessa direktiv medge lättnader för små företag. Om möjligheter till undantag i något avseende ges är det Statens räddningsverks uppgift såsom föreskrivande myndighet att vid införandet av reglerna beakta denna fråga. När det gäller kostnader eller intäkter för kommuner och landsting bedömer utredningen att förslaget inte kommer att ha några kon- sekvenser. Inte heller bedöms förslaget ha några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, sysselsättningen, den offentliga servicen i olika delar av landet, jämställdheten mellan män och kvinnor och möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 11.1Förslaget till lag om transport av farligt gods Utredningen har under respektive avsnitt lämnat utförliga kom- mentarer och skäl för de författningsförslag som ges i betänkandet. I författningskommentaren finns hänvisningar till dessa avsnitt och ytterligare kommentarer. 1 § Denna lag tillämpas på förberedelse inför och utförande av tran- sport av farligt gods, för att hindra, förebygga, begränsa och motverka att transporten eller obehörigt förfarande med godset orsakar skador på liv, hälsa, miljö eller egendom. Paragrafen anger lagförslagets tillämpningsområde.