sou · GSB3134 · 2005-01-01 00:00:00 — Den nuvarande statliga ersättningen för beredskaps- förberedelser enligt lagen om civilt försvar upphör i konsekvens med detta. Som tidigare nämnts får kommunerna och landstingen rätt till ersättning för vissa åtgärder i samband med ex- traordinära händelser i fred. Som tidigare nämnts innebär förslaget att nya uppgifter läggs på kommunerna och landstingen inom ramen för samhällets bered- skap mot extraordinära händelser och svåra påfrestningar på sam- hället i fred. Förslaget berör på så sätt den kommunala självstyrel- sen. I dessa delar bygger förslaget på den tidigare nämnda överens- kommelsen mellan staten och . En del av dessa uppgifter såsom risk- och sårbarhetsanalyser är sådana som många kommuner utför på frivillig grund. Även utbild- ning och övning samt samverkan är uppgifter som kommunerna redan tidigare ägnat sig åt inom ramen för det civila försvaret. När fokuseringen förskjuts till fredstida krishantering måste även resur- serna flyttas över till detta område. Förslaget till ny skyddsrumslag innebär en viss lättnad för kom- munerna eftersom de slipper ifrån ansvaret för skyddsrumsplane- ring och övrig verksamhet på skyddsrumsområdet. För företagare som har en verkskyddsorganisation innebär för- slaget en lättnad, eftersom reglerna om verkskydd föreslås upphä- vas. Det saknas anledning att tro att förslagen i övrigt skulle komma att innebära några konsekvenser i de avseenden som anges i 15 § kommittéförordningen. 12.1Förslaget till lag (0000:000) om kommunernas och landstingens åtgärder för extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap 1 § Bestämmelserna i denna lag syftar till att kommuner och landsting skall minska sårbarheten i sin verksamhet och ha en god förmåga att hantera krissituationer i fred. Kommuner och landsting skall därigenom också uppnå en grundläggande för- måga för civilt försvar. I paragrafen anges syftet med lagens bestämmelser och det mål som eftersträvas genom de åtgärder som kommuner och landsting skall företa enligt lagen. Någon motsvarande målsättningsparagraf finns inte i lagen om civilt försvar eller i lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. Bestämmelserna i lagen syftar till att kommuner och landsting skall minska sårbarheten i sin verksamhet och ha en god förmåga att hantera krissituationer i fred. Om detta mål uppnås får kom- munerna och landstingen också en grundläggande förmåga för ci- vilt försvar. Paragrafen ger således uttryck för den helhetssyn som skall anläggas på planering för kriser i hela hotskalan från mindre allvarliga händelser i fredstid över extraordinära händelser och svåra påfrestningar på samhället i fred till det värsta tänkbara nämligen krig i vårt land. 2 § Vad som sägs i denna lag om landsting gäller också kommu- ner som inte ingår i något landsting. tillhör inte något landsting. upp- gifter fullgörs där i stället av kommunen. I paragrafen klargörs att vad som i lagen sägs om landsting även gäller sådana kommuner som inte tillhör något landsting. 3 § Med extraordinär händelse avses en sådan händelse som av- viker från det normala, innebär en allvarlig störning eller över- hängande risk för en allvarlig störning i viktiga samhällsfunktio- ner och kräver skyndsamma insatser av en kommun eller ett landsting. I paragrafen definieras begreppet extraordinär händelse. Definitio- nen överensstämmer med den som finns i 1 § andra stycket lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kom- muner och landsting. Förberedelser för och verksamhet under extraordinära händelser i fredstid 1 § Kommuner och landsting skall analysera vilka extraordinära händelser som kan inträffa i kommunen respektive och hur dessa händelser kan påverka den egna verksamheten. Resultatet av arbetet skall värderas och sammanställas i en risk- och sårbarhetsanalys. Kommuner och landsting skall vidare, med beaktande av risk- och sårbarhetsanalysen, för varje ny mandatperiod fastställa en plan för att hantera extraordinära händelser. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om risk- och sårbarhetsanaly- ser samt planer för extraordinära händelser. Paragrafens första stycke är nytt. Genom bestämmelsen lagfästs en skyldighet för kommuner och landsting att analysera vilka extraor- dinära händelser som kan inträffa och hur sådana händelser kan på- verka deras egen verksamhet. Sådana risk- och sårbarhetsanalyser som det är frågan om görs i många kommuner och landsting som underlag till den plan för hantering av extraordinära händelser som kommuner och landsting enligt 2 § lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting är skyldiga att fastställa. Analyserna skall i första hand ta sikte på hur extraordinära hän- delser i fredstid kan påverka den egna verksamheten i kommunen respektive . Men arbetet med att ta fram analyserna kommer naturligtvis att vara till stor nytta för kommunerna och landstingen när det gäller deras arbete med att reducera sårbarheten i verksamheten för hela hotskalan, alltså både för mindre allvarliga händelser och för svåra påfrestningar på samhället i fred. Arbetet med att ta fram risk- och sårbarhetsanalyser kräver sam- arbete och samordning mellan olika aktörer i kommunen och får på så vis en koppling till kommunens geografiska områdesansvar som regleras i 7 §. Det är ur samhällssynpunkt viktigt att kommunernas och lands- tingens förberedelser för hantering av allvarliga kriser sker i ett sammanhang för hela hotskalan fred – kris – krig med utgångs- punkt i förmågan att motstå allvarliga störningar i samhällsverk- samhet som alltid måste kunna upprätthållas. På så sätt skapas ock- så grunden för förmågan att klara en svår påfrestning i fred och kraven för höjd beredskap. Risk- och sårbarhetsanalyserna skall omfatta även sådan verk- samhet som bedrivs av hel- eller delägda kommunala företag som kan komma att beröras av en extraordinär händelse. Kommunerna bör samordna arbetet med risk- och sårbarhets- analyser med övrigt förebyggande arbete i kommunen, särskilt med upprättandet av handlingsprogram enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. Andra stycket i paragrafen motsvarar i sak 2 § lagen om extraor- dinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. Enligt be- stämmelsen är kommuner och landsting skyldiga att, med beak- tande av den risk- och sårbarhetsanalys som de tagit fram, fastställa en plan för hur de skall hantera extraordinära händelser. Planen skall antas för varje ny mandatperiod. Av 3 kap. 9 § kommunallagen (1991:900) följer att det är fullmäktige som skall anta planen. Det är naturligtvis viktigt att planen löpande uppdate- ras när ändrade förhållanden kräver det. Kommunen bör därför utse någon att vara ansvarig för arbetet med att revidera planen. Det finns naturligtvis ingenting som hindrar att fullmäktige under löpande mandatperiod beslutar om en ny plan. Om det gäller mind- re ändringar i planen eller ändringar av mer redaktionellt slag kan det vara en fördel om kommunstyrelsen eller krisledningsnämnden har delegation att besluta i frågan. Som framhölls i förarbetena till lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting, måste kommunen och , för det fall en verksamhet lagts ut på entreprenad, i planen beakta om det finns ett behov av att anlita entreprenören vid en extraordinär händelse (se prop. 2001/02:184 s. 26). I tredje stycket ges ett bemyndigande till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare före- skrifter om risk- och sårbarhetsanalyser samt planer för extraordi- nära händelser. 2 § I kommuner och landsting skall det finnas en fullgöra uppgifter under extraordinära händelser i fredstid (kris- ledningsnämnd). Närmare bestämmelser om krisledningsnämn- den finns i detta kapitel. I övrigt tillämpas kommunallagens (1991:900) bestämmelser. Paragrafen motsvarar i huvudsak 3 § lagen om extraordinära hän- delser i fredstid hos kommuner och landsting. Den lagen är inte avsedd att tillämpas under höjd beredskap. I paragrafen har därför lagts till att det gäller extraordinära händelser i fredstid. En krisled- ningsnämnd har således ingen uppgift att fullgöra under höjd be- redskap. Under sådana förhållanden gäller för ledningsansvaret i stället vad som sägs i 3 kap. 2 § i denna lag. Närmare bestämmelser om krisledningsnämnden finns i detta kapitel. I övrigt tillämpas bestämmelserna i kommunallagen. 3 § Ordföranden i krisledningsnämnden eller, om han eller hon har förhinder, vice ordföranden bedömer när en extraordinär händelse medför att nämnden skall träda i funktion. Ordföranden eller, om han eller hon har förhinder, vice ord- föranden får besluta på nämndens vägnar i ärenden som är så brådskande att nämndens avgörande inte kan avvaktas. Sådana beslut skall därefter anmälas till nämnden. Paragrafen motsvarar 4 § lagen om extraordinära händelser i freds- tid hos kommuner och landsting. 4 § får fatta beslut om att överta hela eller delar av verksamhetsområden från övriga nämnder i kommunen eller i den utsträckning som är nödvändig med hän- syn till den extraordinära händelsens art och omfattning. När förhållandena medger det skall krisledningsnämnden be- sluta att de uppgifter som nämnden har övertagit från andra nämnder skall återgå till ordinarie nämnd. Paragrafen motsvarar 5 § lagen om extraordinära händelser i freds- tid hos kommuner och landsting. 5 § beslut skall anmälas vid närmast föl- jande fullmäktigesammanträde. Fullmäktige beslutar om om- fattningen av redovisningen och formerna för denna. Paragrafen motsvarar 6 § lagen om extraordinära händelser i freds- tid hos kommuner och landsting. 6 § Fullmäktige får besluta att krisledningsnämndens verksam- het skall upphöra. Om fullmäktige fattar ett sådant beslut åter- går de verksamhetsområden som krisledningsnämnden har över- tagit till ordinarie nämnd. Paragrafen motsvarar 7 § lagen om extraordinära händelser i freds- tid hos kommuner och landsting. 7 § Kommuner skall inom sitt geografiska område verka för att olika aktörer i kommunen samverkar och uppnår samordning i planerings- och förberedelsearbetet. Kommunen skall vidare verka för att de krishanteringsåtgärder som vidtas av olika aktö- rer under en extraordinär händelse samordnas. också verka för att informationen till allmänheten under sådana förhållanden samordnas. Paragrafen är ny. I bestämmelsen anges kommunernas geografiska områdesansvar för den fredstida krishanteringen. Kommunen skall verka för att det sker en samordning av all krishantering som genomförs av and- ra aktörer i kommunen, t.ex. statliga myndigheter, , or- ganisationer och företag. Om en extraordinär händelse skulle in- träffa skall kommunen verka för att de krishanteringsåtgärder som vidtas av olika aktörer samordnas och att den information som lämnas till allmänheten är samordnad. En effektiv krishantering förutsätter förebyggande arbete. Om- rådesansvaret innefattar därför åtgärder före, under och efter en krissituation. Det är viktigt att hålla i minnet att områdesansvaret inte handlar om att ta över någon annans ansvar utan i stället om att verka för att samverkan kan åstadkommas. För kommunen innebär ansvaret att vara den part som stödjer andra aktörer i syfte att skapa gemen- samma målsättningar och inriktningar. Syftet med bestämmelsen är alltså att säkerställa att krishanteringen på lokal nivå sker samord- nat och effektivt. Tillgången till ett relevant nätverk är en förutsättning för att om- rådesansvaret skall kunna utövas. En viktig uppgift för kommunen är därför att bygga upp och underhålla ett sådant. Ett lämpligt sätt att bedriva samordningsarbetet i kommunen är att inrätta ett forum där representanter för de lokala krisaktörerna deltar. Det ligger då på kommunens ansvar att vara sammankal- lande i ett sådant krishanteringsråd eller motsvarande. I det geografiska områdesansvaret ingår också att kommunen skall göra en samlad analys av sådana risker och sådan sårbarhet i det geografiska området som kan leda till en extraordinär händelse och göra denna analys känd för berörda aktörer. Den analys som kommunen skall göra enligt 1 § med inriktning främst på den egna verksamheten är naturligtvis en viktig del i den samlade analys som kommunen skall göra känd för berörda aktörer. 8 § Kommuner och landsting skall ansvara för att förtroende- valda och anställd personal får den utbildning och övning som behövs för att de skall kunna lösa sina uppgifter vid extraordi- nära händelser. Paragrafen är ny. För att klara krishanteringen vid en extraordinär händelse måste kommunens och organisation vara förberedd. Förtro- endevalda, främst ledamöterna i krisledningsnämnden, förvalt- ningschefer och andra nyckelpersoner måste vara väl förtrogna med vad som gäller om en kris inträffar och vilken deras egen roll i en sådan situation är. Det bästa sättet att förbereda sig för detta är ge- nom regelbunden utbildning och övning. Genom bestämmelsen får kommunerna och landstingen ett för- fattningsreglerat ansvar för att förtroendevalda och anställd perso- nal får utbildning och övning, så att de kan lösa sina uppgifter om en extraordinär händelse skulle inträffa. Det är lämpligt att kommunfullmäktige, i samband med att den antar kommunens plan för hur extraordinära händelser skall hante- ras, beslutar om hur utbildning och övning skall ske. 9 § Kommuner och landsting skall hålla den myndighet som re- geringen bestämmer informerad om beredskapsläget till följd av de åtgärder som vidtagits enligt detta kapitel i kommunen re- spektive . Kommunen och skall under en extraordinär händelse ge den myndighet som regeringen be- stämmer lägesrapporter och information om händelseutveck- lingen, tillståndet och den förväntade utvecklingen samt om vid- tagna och planerade åtgärder. Paragrafen är ny. I bestämmelsen åläggs kommuner och landsting en skyldighet att hålla den myndighet som regeringen bestämmer informerad om krisberedskapsläget i kommunen respektive . För att staten skall kunna få en helhetsbild av vilka risker och sårbarheter som finns i samhället och hur det förebyggande arbetet planeras, är det viktigt att det arbete på krishanteringsområdet som görs på lokal nivå vidarebefordras till regional och central nivå. På den regionala nivån har länsstyrelserna ett områdesansvar för arbe- tet med allvarliga kriser i fred och höjd beredskap. Rapporteringen bör därför ske till . På central nivå bör rapporteringen ske till . När det gäller landstingens arbete på krishanteringsområdet är det viktigt att rapportering även sker till , som sek- torsansvarig myndighet för hälso- och sjukvården. Även under en inträffad krissituation är det av stor betydelse att kontinuerlig rapportering sker. Vid behov kan då stöd och hjälp sättas in för att minimera konsekvenserna av en inträffad händelse. Kommunerna och landstingen skall, i enlighet med vad som fö- reskrivs i 5 kap. 1 §, få ersättning av staten för de uppgifter på kris- hanteringsområdet som de åläggs att utföra enligt bestämmelserna i detta kapitel. Rapporteringsskyldigheten i denna bestämmelse är också av betydelse för att myndigheterna skall kunna följa upp hur dessa pengar används och hur krisberedskapen utvecklas. Förberedelser för och verksamhet under höjd beredskap 1 § Kommuner och landsting skall vidta de beredskapsförbere- delser som behövs för deras respektive verksamhet under höjd beredskap. Paragrafen motsvarar 2 kap. 1 § första stycket lagen (1994:1720) om civilt försvar. Under rådande gynnsamma säkerhetspolitiska läge finns det i huvudsak ingen anledning att vidta några beredskapsförberedelser med inriktning på en höjd beredskapssituation. I planeringen för den fredstida krishanteringen är det emellertid viktigt att helhets- synen inte glöms bort. Ett av målen med att ha en god krishanter- ingsförmåga i fred är att skapa en grundläggande förmåga för civilt försvar. Enligt 2 kap. 4 § lagen om civilt försvar skall varje kommun och landsting medverka i sådan utbildning som utgör ett led i bered- skapsförberedelserna och som genomförs av något annat sådant organ eller av en statlig myndighet och som berör kommunen eller En sådan bestämmelse har ansetts överflödig. Enligt 2 kap. 8 § föreslås kommuner och landsting få ett ansvar för att ut- bildning och övning ges till förtroendevalda och anställd personal. Skulle det säkerhetspolitiska läget försämras får det förutsättas att den utbildning och övning som ges kommer att få den inriktning som de ändrade förhållandena kan komma att kräva. Detta får anses följa av denna paragraf. 2 § Under höjd beredskap ansvarar kommunstyrelsen för led- ningen av den del av det civila försvaret som kommunen skall bedriva. Under höjd beredskap ansvarar för led- ningen av den civila hälso- och sjukvården samt den övriga verk- samhet för det civila försvaret som skall bedriva. Första stycket i paragrafen motsvarar 3 kap. 1 § första stycket lagen om civilt försvar medan andra stycket motsvarar 3 kap. 2 § samma lag. I paragrafen slås fast vem som har ledningsansvaret för det civila försvaret inom kommunen respektive under höjd be- redskap. 3 § Kommunen skall under höjd beredskap eller när ransoner- ingslagen (1978:268) i annat fall tillämpas, i den omfattning som regeringen bestämmer, 1.vidta de åtgärder som behövs för försörjningen med nöd- vändiga varor, 2.medverka vid allmän prisreglering och ransonering, 3.medverka i övrigt vid genomförandet av åtgärder som är vik- tiga för landets försörjning. Paragrafen motsvarar 3 kap. 4 § lagen om civilt försvar. En utredning kommer att göra en översyn av bl.a. ran- soneringslagen. Utredningen har därför valt att låta bestämmelsen tills vidare finnas kvar. 4 § Kommunstyrelsen skall under höjd beredskap verka för att den verksamhet som bedrivs i kommunen av olika aktörer sam- ordnas och för att samverkan kommer till stånd mellan dem som bedriver verksamheten. Paragrafen motsvarar i sak 3 kap. 1 § andra stycket lagen om civilt försvar. 5 § Kommunen och skall under höjd beredskap hålla den myndighet som regeringen bestämmer informerad om be- redskapsläget och de övriga förhållanden som har betydelse för det civila försvaret i kommunen respektive . Paragrafen motsvarar 3 kap. 6 § lagen om civilt försvar när det gäll- er kommunens rapporteringsskyldighet. Nyheten är att en motsvarande rapporteringsskyldighet under höjd beredskap införs för landstingen. Landstingens rapportering bör ske till såväl som till , vilket över- ensstämmer med vad som föreslås för rapportering i fredstid. Bistånd mellan kommuner och landsting samt stöd till enskild Bistånd mellan kommuner och landsting 1 § Kommuner och landsting får på begäran bistå andra kom- muner och landsting som drabbats av en extraordinär händelse. Om bistånd har lämnats har kommunen eller rätt till skälig ersättning av den andra kommunen eller . Bestämmelser om kommuners och landstings möjlighet att bistå annan kommun eller annat landsting med hälso- och sjuk- vårdsresurser vid extraordinär händelse finns i hälso- och sjuk- vårdslagen (1982:763). När en enskild persons vistelse i en kommun är föranledd av en extraordinär händelse, har vistelsekommunen rätt till ersätt- ning från den kommun som drabbats av den extraordinära hän- delsen. Första stycket i paragrafen motsvarar 8 § första stycket lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. Andra stycket motsvarar 10 § och tredje stycket motsvarar 8 § andra stycket i samma lag. 2 § Om en kommun eller ett landsting har en för totalförsvaret viktig uppgift och denna blir oskäligt betungande till följd av krigsskada eller andra utomordentliga förhållanden som orsa- kats av krig eller krigsfara, är andra kommuner och landsting skyldiga att lämna hjälp. Omfattningen av hjälpen bestäms av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Paragrafen motsvarar 3 kap. 5 § lagen om civilt försvar. 3 § Kommuner och landsting får under en extraordinär händelse lämna begränsat ekonomiskt stöd till en enskild som drabbats av händelsen. Paragrafen motsvarar 9 § lagen om extraordinära händelser i freds- tid hos kommuner och landsting. 1 § Kommunerna och landstingen har rätt till ersättning av sta- ten för kostnader för uppgifter som de utför enligt 2 och 3 kap. Uppgifter som rör extraordinära händelser berättigar till ersätt- ning endast i den mån de avser mycket omfattande och svåra ex- traordinära händelser som allvarligt kan påverka kommunens re- spektive verksamhet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter och fatta beslut i enskilda fall om er- sättningarnas storlek och utbetalning. I paragrafens första stycke regleras kommunernas och landstingens rätt till statlig ersättning för sådana uppgifter som de enligt lagen åläggs att utföra som gäller extraordinära händelser av omfattande och svårt slag samt höjd beredskap. Med beskrivningen av vilka ex- traordinära händelser som omfattas avses vad som i allmänhet bru- kar beskrivas som svåra påfrestningar på samhället i fred. De åtgär- der som vidtas för svåra påfrestningar på samhället i fred är givetvis till nytta även för sådana extraordinära händelser i övrigt som kan tänkas inträffa. Arbetet med beredskapen inför hot – från extraor- dinära händelser av mindre allvarligt slag upp till svåra påfrestningar på samhället i fred – kan givetvis antas vara till ömsesidig nytta i mycket stor utsträckning. Genom att skapa en förmåga att hantera svåra påfrestningar på samhället i fred får kommunerna och lands- tingen i praktiken också en förmåga att hantera övriga extraordinä- ra händelser. Bestämmelsen behandlas i allmänmotiveringen under avsnitt 4.5.6. En förutsättning för att ersättning skall utgå är att ålagda upp- gifter också fullgjorts. Enligt det avtal som ingåtts mellan staten och skall en uppföljning ske när det gäller kommunens användning av utbetalda medel. Med stöd av kommunens rapportering av genomförd verksamhet kan den upp- nådda krishanteringsförmågan bedömas i förhållande till den mål- bild som satts upp. Verksamhetsersättningen kan då komma att reduceras eller bortfalla för en kommun som inte anses ha fullgjort sina skyldigheter. Uppföljningen bör samordnas med den statliga tillsyn som skall ske enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyck- or. När det gäller landstingen skall en motsvarande uppföljning ske. Vem som skall svara för denna uppföljning blir beroende av hur den ekonomiska ersättningen till landstingen kommer att admini- streras. Grunderna för ersättningssystemet till kommunerna vilar på den överenskommelse som träffats mellan staten och . Det avtalade systemet skall fortlöpande kunna ut- värderas av parterna med en särskild avstämning , då syste- met förväntas ha gällt under . Det är därför inte ändamålsenligt att närmare lagreglera grunderna för ersättningarna. I stället bör regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyn- digas att utforma ersättningssystemen och svara för den fortlö- pande administrationen av systemen. Ett sådant bemyndigande ges i paragrafens andra stycke. 6 kap. Skyldighet att lämna upplysningar m.m. om krigsfångar och andra skyddade personer 1 § Enligt rörande skydd för offren i internationella väpnade konflikter och tilläggsprotokollen till konventionerna skall uppgifter om iden- titet, vistelseort, hälsotillstånd och liknande förhållanden som avser krigsfångar och andra skyddade personer som är i våld lämnas till en officiell nationell upplysningsbyrå. Varje kommun och landsting som har sådana uppgifter skall, under tid när den nationella upplysningsbyrån är upprättad, lämna dessa uppgifter i fråga om krigsfångar till och i fråga om andra skyddade personer till . och skall vidarebe- fordra uppgifterna till den nationella upplysningsbyrån. Varje kommun och landsting skall också till respektive lämna uppsamlade vär- deföremål och handlingar, som kvarlämnats av skyddade perso- ner eller som efterlämnats av avlidna skyddade personer, om värdeföremålen eller handlingarna är av vikt för de närmast an- höriga.