sou · GSB3125d3 · 2005-01-01 00:00:00 — Enligt spanska regler gällande rivning, produ- ceras en rivningsplan av ENRESA som efter godkännande av CSN och måste välsignas av . Därefter följer en period av diskussion med lokala myndigheter och allmänheten. Vid positivt ut- slag överförs anläggningen temporärt till ENRESA, som då tar ansvar för rivningsarbetet. När rivningen är klar (till stadium 3) och siten är friklassad, återförs platsen tillbaka till den ursprungliga ägaren. När ENRESA etablerades 1984, bestämdes enligt lagen (Royal Decree 1522/1984) att kostnaderna för hantering av radioaktivt avfall och rivning av kärntekniska anläggningar ska bäras av av- fallsproducenter. En fond etablerades för ändamålet och för- valtas av ENRESA under översyn av berörda regeringsorgan. Inbetalning till fonden sker på två sätt: Kärnkraftsproducenterna betalar i förväg medel till fonden som har insamlats genom en tilläggsavgift till elförsälj- ningen. Avgiften beräknas av ENRESA och revideras baserad på en utredning som är en del av General och som underkastas för godkännande. Andra avfallsproducenter betalar till fonden för av ENRESA utförda tjänster enligt en tariff vars priskriterier godkänns av . Annat av intresse: Vid smältverket ACERINOX i , smältes en Cs 137 strålkälla som hade kom- mit på vift tillsammans med annat skrot. Det resulterade i atmosfärisk kontamination i och upp till 1 000 gånger den naturliga bakgrunden. För att undvika så- dana olyckor skrevs ett avtal (Protokoll) om proceduren då portalmonitorer vid skrotinkörning till smältverk skulle upptäcka radioaktivitet i skrotlasten. Mycket kortfattat ut- tryckt, ska verken informera ENRESA som då ska skicka personal för att kontrollera lasten. Om aktiviteten är under tillåtna nivåer (friklassningsnivåer) kan det smältas. Proto- kollet skrevs under av regeringsministerier, CSN, EN- RESA, CIEMAT, stålverksföreningen samt av fackföre- ningar. En sidoeffekt av detta är att industrin accepterar friklassade (mycket lågkontaminerade) material för åter- . Vandellos 1 var en 500 MWe gaskyld reaktor som var i drift . Dess rivning planerades och licensierades mellan 1989–1998. Rivningsalternativet stadium 2 valdes för anläggningen. I fallet Vandellos 1 innebar detta lagring av allt kvarvarande radio- aktivt material i dess tjockväggiga reaktorkärl av förspänd betong och rensning av alla andra byggnader till friklassningsnivåer innan de demolerades. ENRESA övertog ansvaret för siten från kraft- verksägaren HIFRENSA innan arbetet påbörjades på platsen. Ar- betet för att uppnå stadium 2 startades och avslutades . Några av lärdomarna från projektarbetet: En anläggning under rivning är en dynamisk aktivitet eller process, inte en installation som , ENRESA och kontrollmyndigheterna var tvungna att sam- råda och samarbeta då projektets fysiska och radiologiska konturer ändrades , Drifthistorik och radiologisk kartläggning är av stor vikt i planering av strålskydd, Den enorma kvantitet av varierande materialtyper som upp- kommer från rivning gör det nödvändigt att ha ett mycket strikt kontrollsystem för hantering av material. dellos 1, hanterades 12 000 t metalliskt material och 72 000 t betong, Karakterisering av mycket lågaktivt avfall är en central aspekt av friklassning för att minska mängden radioaktivt avfall, Det är viktigt att integrera erfarenheter från driftpersonal in i rivningsteamet, även om driftorganisationen kanske inte är den mest lämpliga för rivningsprojektet. 4.8STORBRITANNIEN [4, 13] Kraftreaktorer: 27 st motsvarar av elproduktionen. Dess- utom 18 st avställda reaktorer. Andra kärntekniska anläggningar omfattar bl.a. Forsknings- och utvecklingsanläggningar ägda av Atomic Energy Authority (UKAEA) på fyra ställen: Dounreay, Harwell, Windscale och Winfrith. Laboratorier och kärnbränslecykelanläggningar ägda av (), Fusionsforsknings- anläggningen JET ägd av UKAEA. Ägare av kärntekniska anläggningar: plc (dotterföretag till UKAEA), Alla ovannämnda är statsägda utom British Energy som är privatägd. () har policyansvar för rivning och säkerhet vid siten, , Food and Rural Affairs (DEFRA) har policyansvar för hantering av radioaktivt av- fall, , Local Government and Regions (DTLR) har ansvar över transport av radioaktivt material, Under departementen detaljregleras licensiering, kärnsäker- het, avfallshantering m.m. av Nuclear Installations Inspec- torate (NII) som är en del av Health & Safety Executive. Miljömyndigheterna (i och och i ) reglerar deponering av alla former av radioaktivt avfall. HSE/NII och miljömyndigheterna samarbetar in- timt. Dessutom har Office of ansvar över fysisk säkerhet vid verken. Ovannämnda beskriver det nuvarande läget. En omfattande omorganisation är på gång. Det håller på att etableras en Nuc- lear Decommissioning Authority (NDA) som kommer att svara för den statliga delen av civila (dvs. icke-militära) nuclear liabilities. Detta utgör ca. 21 olika siter och omfattar av den civila sektorn. NDA ska sortera under DTI enligt lagför- slag om energi som utgavs . För att sätta upp NDA har DTI etablerat en Unit under sitt Nuc- lear and Coal Liabilities Directorate. För de privatiserade kärnkraftverk som ägs av har bolaget satt upp segregerade fonder för rivning och han- tering av det avfall som uppkommer. Kostnaderna för rivning av den statsägda delen som NDA ska svara för uppskattas till ca. 48 miljarder GBP. Detta belopp väntas öka när man detaljstuderar omfattningen av upprensningsarbetet. Energi- lagförslag som är framlagt inkluderar provisioner för att eta- blera en Statutory Segregated Account, s.k. Nuclear Decom- missioning Funding Account (NDFA) för att finansiera NDAs aktiviteter. NDFA kommer att absorbera Portfolio, som BNFL hade samlat för rivning, pengar som hade satts undan för de tidiga gaskylda reaktorerna (Magnox-typ) samt ytterligare anslag från staten. NDA kommer att behöva 25–30 miljoner GBP som driftbudget varje Rivningskostnad som NDA ska svara för uppskattas bli ca. 2 miljarder GBP . Annat av intresse: Radioaktivt avfall i klassificeras enligt föl- jande: o Mycket lågaktivt avfall () med aktivitetshalt maximalt 400 kBq/av beta/gamma aktivitet (motsvarande /cm3) eller enskilda objekt med mindre än 40 kBq. Kan deponeras med vanliga sopor, o Lågaktivt avfall (LLW) med aktivitetshalt över den för VLLW men maximalt 4 GBq/t (dvs. 4 kBq/g) alfa aktivitet eller 12 GBq/t (dvs. 12 kBq/g) beta/gamma aktivitet. Kan deponeras vid slutförva- ret Drigg (se nedan), o Mellanaktivt avfall (Intermediate Level ) har högre aktivitetskoncentration än LLW men har inga värmegenererande nuklider som man måste ta hänsyn till vid konstruktion av mellanlager eller slutförvar, o Högaktivt avfall (High Level ) som genererar värme p.g.a. sin radioaktivitet. Slutförvaret för lågaktivt avfall, DRIGG, har varit i drift och tar emot LLW från kärntekniska och andra indu- strier, universitet och sjukhus. Kapaciteten bedöms räcka . LLW från UKAEAs Dounreay-site väntas vara 150 000–i volym över de kommande 60 åren. mellanlagras en del LLW i Dounreay. Ett alternativ som studeras är omvandlingen av mellanförvaret till ett permanent slutförvar. UKAEA har även börjat kon- struktionen av ett mellanlager för ILW som uppkommer i samband med rivningsarbetet . Byggandet väntas komma igång och lagret ska vara klart för drift 2008. Företaget etablerades under det tidiga 80-talet för att studera djupgeologiskt slutförvar av huvudsakligen ILW. Företaget ägs av och . Regeringen har en bestämmande golden aktie. Medan utvecklingen i de flesta länder har gått i riktning mot totalrivning till stadium 3 , så har valt att sätta avställda kärnkraftverk i mycket långa SAFSTOR perioder. Vid avställning töms reaktorn på bränslet, all utrustning utanför biologiska skyddet avlägsnas och det biologiska skyddet avtätas. Sedan ska aktiviteten avklinga SAFSTOR innan reaktordelen slutligen rivs. 4.8.2Windscale Advanced Gas Cooled Reactor (WAGR) WAGR var en 100 MWt som var prototyp för Advanced Gas Cooled reaktorer. Den var i drift . När reak- torn avställdes, togs bränslet bort och ett totalrivningsprojekt till stadium 3 startades som ett demonstrationsprojekt för rivning av kraftreaktorer. Målsättningen med projektet har senare ändrats till En demonstration att härden och härddetaljer av en AGR kan rivas efter avställning (Biologiska skyddet och inneslutningsbyggnaden ska de- moleras senare), Att detta kan göras på ett ur säkerhetssynpunkt och miljö- mässigt acceptabelt sätt med kommersiellt tillgänglig tek- nik och rimlig kostnad. Målsättningen är naturligtvis av stor signifikans med tanke på att WAGR är prototypen till 14 andra AGR-typ kraftreaktorer i . , dess tidsplan och utförande, har varit mycket påverkat av den omfattande omorganisationen inom ägaren UKAEA som ägde rum . En stor del bröts ut som AEA-Technology som först var ett statsägt företag och sedan privatiserades. när detta skedde var projektbudgeten, som var finansierad med årliga anslag, mycket knapp, vilket ledde till förseningar för vissa aktiviteter. Två karakteristiska drag av projektet är Den fjärrstyrda rivningsmaskinen för reaktorkärlets invän- diga delar (Remote Dismantling RDM), Avfallsrutten för material som avlägsnas från reaktorn. RDM har en central mast och en vridbar arm som en manipulator som kan nå alla de vertikala bränslekanalerna i reaktorn. tillverkades, två för redundans, en för att träna arbetsstyrkan. Hit- tills har det visat sig enklare och snabbare att t.ex. använda manu- ella verktyg med förlängda handskaft än att utnyttja RDM. Men , med arbete som pågår i de mest aktiva inre delarna av härden, väntas den utnyttjas mera. Avfall från WAGR-rivning packas i boxar av förspänd betong med måtten 2.4 x 2.2 x 2.2 m. De används både för LLW som skickas till Drigg och för ILW som mellanlagras vid siten. Både RDM och betongboxarna för avfall är projektspecifika. RDM kan inte användas vid andra verk p.g.a. dimensionella och andra problem. NIREX planerar för avfallsboxar av rostfritt stål men har givit ett specialtillstånd för WAGRs betongboxar. Be- tongboxarna har dock en fördel. De behöver inte temperatur- och fuktkontroll under den långa förvaringstiden som det förmodligen blir: innan ett NIREX slutförvar blir klart. Projektet utförs i en serie av 10 kampanjer varav 7 st är klara. Projektet i helhet löper väl, de senaste 3 kampanjerna har tagit mindre tid än planerat. De 3 sista kampanjerna väntas avslutas tidigt , ca. än den reviderade tids- planen. 4.9USA [14, 15, 16, 17, 18] Kraftreaktorer: 104 st svarar för ca. Dessutom 22 st avställda. Andra kärntekniska anläggningar omfattar bl.a.: Ett stort antal laboratorier, anriknings- och upparbetnings- anläggningar i anslutning till kärnvapenproduktion. De flesta av dessa sorterar under . Forskningsreaktorer och laboratorier vid stora nationella institutioner vid Oak Ridge, Hanford, m.m. Nuclear Regulatory Commission (NRC) som är huvud- myndighet när det gäller licens för rivning. NRC kräver uppställning av en Plan både för kraft- och forskningsreaktorer. efter inlämnande av notifikation om permanent avställning måste kraftverksägaren lämna in en Post Shutdown De- commissioning Activities report (PSDAR) som ger en tidsplan och en kostnadsberäkning för hela rivningen. PSDAR ska även omfatta en analys av miljöpåverkan. Där- efter organiseras ett offentligt möte av NRC för en diskus- sion med allmänheten. Andra myndigheter som granskar denna verksamhet är () samt delstats energi- eller miljömyndigheter. NRCs regler (10 C FR 50.75) kräver att den som har en licens för ett kärnkraftverk ska på ett acceptabelt sätt visa att det finns finansiella medel för att riva anläggningen. I sak betyder det att verket ska producera en rivningsrapport som ska inklu- dera en kostnadsuppskattning av rivning och garantier att pengar ska finnas kvar den dag verket ska rivas. Vissa minimi- summor nämns (): För PWR av storlek 3 400 MWt eller större - mellan 1 200 MWt och 3400 MWt MUSD (75+0.0088 P) - under 1 200 MWt, P antas vara 1 200 MWt formeln För BWR av storlek 3 400 MWt eller större - mellan 1 200 MWt och 3 400 MWt MUSD (104+0.009 P) -under 1 200 MWt, P antas vara 1 200 MWt i formeln (P=MWt) Summorna ska justeras med en faktor 0.65 L + 0.13 E + 0.22B, där L och E är eskalationsfaktor för arbetskraft och energi baserade på statistik och B är en eskalationsfaktor för avfallsdeponikostnader som ska tas från NRC , Report on . 10 CFR 50.75 indikerar ett antal olika sätt att försäkra finanserna för att genomföra verkets rivning. Enligt en sammanställning , då NRC tog emot rapporter gällande 122 reaktorer (104 i drift och18 avställda), hade ägarna deponerat ca. 22.5 miljarder USD i external decommissio- ning trust fund accounts. De totala minimikraven enligt de gene- riska formulan skulle vara 31 miljarder USD. kostnaderna, enligt ägarna, var 38.7 miljarder USD, detta p.g.a. att flera ägare inkluderade poster såsom hantering av utbränt bränsle, demolering av byggnader, m.m., som NRC inte hade med i sin uppskattning. På basis av den generiska formulan, har 15 av verken finansiering till , 46 har samlat mellan 50–av behovet och mindre än 43 enheter hade finansiering till av den beräk- nade kostnaden för rivning. Annat av intresse: har ett slutförvar för högaktivt avfall (WIPP), som har byggts i för transuraniskt avfall från försvarsprogrammet (vapentill- verkning). Tidigt (?) skrevs avtal mellan dåvarande motsvarighet till U S () och ägarna till kommersiella kärnkraftverk där åtog sig att bygga ett slutförvar för utbränt bränsle (+ annat högaktivt avfall?) från kommersiella verk. Förvaret skulle vara klart för att börja ta emot bränsle . I gengäld skulle kärnkraftverken betala ()/kWh kärnk- raftel som säljs. Pengar skulle samlas i en s.k. Nuclear fund, som skulle vara en designated fund. , hade 19.6 miljarder USD samlats i fon- den. Av dessa hade 5.9 miljarder USD spenderats på forsk- ning och utveckling. Det fanns kvar 13.8 miljarder USD i fonden. Men har inget slutförvar att erbjuda kraft- verken för deras utbrända bränsle. En del av har använts för att bygga tunnlar och en exploratory facility vid i , för ett slutförvar av kärnbränsle. Läget där är att () har utvecklat standards för slutförvar. Baserade på dessa har US Nuc- lear Regulatory Commission (NRC) tagit fram regula- tions för ett slutförvar. Anläggningen i ska användas av för att ta fram geologiska och annan data för att tillfredsställa NRCs regulations och EPAs standards. kan börja ta emot utbränt bränsle från kommersiella kärnkraftverk först efter ett till- stånd från NRC. 4.9.2Shippingport [1] Shippingport Atomic Station nära hade en 72 MWe PWR som togs i drift 1957 och avställdes 1982. Det bestäm- des att totalriva hela anläggningen till ett stadium 3 status (green field) för att demonstrera att ett fullskaligt kärnkraftverk kunde rivas på ett säkert och kostnadseffektivt sätt. Detta innebar de- montering av 17 100 m kontaminerat rör och 16 800 m icke-kon- taminerat sådant samt 1 300 kärl av olika storlekar. Det mest anmärkningsvärda om var borttagandet av reaktorkärlet med invändiga delar i ett stycke (Re- actor Pressure ). Kärlets invändiga komponenter fixerades på plats genom injicering med lättbetong. Paketet inne- höll 6.09 x av de totala 6.14 x radioaktivitet som avlägsnades från anläggningen. Det flyttades med pråm från genom till deponi vid i Hanford. Själva rivningsarbetet startades och avslutades , ca. Den totala projekt- kostnaden var dvs. mindre än den beräknade kostnaden . Bilden på sid – visar siten före och efter rivningen. 4.9.3Fort St Vrain [1] Fort St Vrain anläggningen i var en 330 MWe högtempe- ratur gaskyld reaktor och var den enda reaktor av den sort som togs i kommersiell drift. Den levererade elström till nätet . Verkets ägare, , be- stämde att totalriva anläggningen till ett stadium 3 efter en utred- ning som jämförde omedelbar rivning med alternativet att säkert förvara över 55 till . Bränslet flyttades till en tillfällig specialbyggd torr förvarsan- läggning på plats, en s.k. Independent Spent Fuel Storage Installa- tion (ISFSI). Därefter startades rivningsprojektet . Några av de mest intressanta aspekterna som kännetecknade Fort St Vrains rivningsprojekt var: Fast pris kontrakt baserade på anbud, Diamant-wire sågning användes för att kapa ut locket på reaktortryckkärlet av förspänd betong, Alla genomföringar i reaktorkärlet avtätades, varefter kärlet fylldes med vatten (unikt för ett gaskylt reaktorprojekt). Interna delarna segmenterades under vatten, Mycket kort rivningsperiod (39 månader), Lyckat förhållande med allmänheten genom mycket väl- fungerande kommunikationer med den lokala kommunen samt med media, delstats- och federala myndigheter. Ett gaseldat kraftverk har byggts på platsen. 4.9.4Översikt över några pågående rivningsprojekt [14, 17, 18] 1 095 MWe PWR i drift . Avställdes 1992 p.g.a. problem med ånggenerator, Kostnadsuppskattning för totalrivning: (1992) gjord av , Ägarna valde incremental rivning p.g.a. brist på pengar. Genom att förhandla sig till ett förmånligt deponipris (1 800–2 /m3) vid Hanford slutförvar, kunde de riva stora komponenter såsom reaktorkärl, ånggeneratorer och tryckhållningskärl. Reaktorkärl med inre komponenter deponerades i ett stycke. Inneslutningens inre betongskikt har också avlägsnats och sänts till deponi, Bränslet förvaras i ett ISFSI på plats i NUHOMS typ torrbehållare. Efter rivning av bränslebassängen väntas driftlicensen upphöra . 840 MWe PWR som var i drift –1997. Ägarna (MYAPC) valde totalrivning till stadium 3. Ett fast pris kontrakt gavs till , som senare fick finansiella svårigheter som eventuellt skulle sluta med konkurs. Kontraktet togs tillbaka och projektet drevs med egen personal, MYAPC hade föreslagit att deponera krossat betong från demolerade byggnader i fundamenten på siten. Förslaget underkändes efter protester fråndelstaten och anti- kärnkraft grupper. Betongen ska nu transporteras till Envirocare´s slutförvar i , Ånggeneratorerna, tryckhållningskärl och reaktorkyl- pumparna har skickats till Barnwell slutförvar i med pråm. Även reaktorkärlet med segmenterade inre delar har skickats till Barnwell. De delar som har höga aktivitetskoncentrationer (s.k. greater than Class C) har skickats till , Bränslet håller på att flyttas till en ISFSI på plats. Trans- ferarbetet väntas vara färdigt . 410 MWe PWR i drift från 1968-1992, Rivning till stadium 3 vald av ägarna. har turbin- byggnaden och andra icke radioaktiva byggnader rivits, Stora komponenter såsom ånggeneratorer, tryckhållare och reaktorkärlet har lyfts ut genom inneslutningstaket (efter borttagandet av sfärens övre del). Alla dessa delar har transporterats per pråm till Barnwell, med undantag av re- aktorkärlet. Kanalbolaget gav inget tillstånd för kärlets genomfart genom . Så den måste tas per pråm runt till Barnwell, Ett ISFSI är under uppförande. 67 MWe BWR i drift –1997: den längsta drift- perioden för ett kärnkraftverk i , Ska rivas till stadium 3. uppskattade kostan- den till (1997), Allt bränsle har laddats i torra behållare för mellanförvar i ett ISFSI på siten, Hela recirkulationskretsen har dekontaminerats kemiskt med en dosreduktionsfaktor av ca. Projektet är ca. färdigt och driftlicensen väntas upp- höra . 5 TRENDER, TENDENSER OCH IAKTTAGELSER Som framgår av kapitel 4, så har rivningsprojekt som utförts eller håller på att utföras ett brett spektrum av karakteristik. Om- ständigheterna beträffande organisation, regler, ekonomi, m.m. varierar mycket från land till land, även mellan olika projekt inom samma land. En annan viktig iakttagelse i detta sammanhang är att typer av anläggningar som har rivits skiljer sig enormt från varandra. Om man tittar på utvecklingen över de senaste 10–15 åren, kan man dock identifiera vissa trender och tendenser i organi- sation, teknik och erfarenheter. Här nedan sammanfattas några: Erfarenheter över har visat att rivning av kärn- kraftverk utnyttjar, för det mesta, mycket standard beprövad tek- nologi. Många projekt och företag har köpt kommersiellt tillgäng- lig teknik och, med små ändringar, gjort den tillämpbar inom radi- oaktivt område. Rivning av stora komponenter I de flesta fall måste stora komponenter såsom ånggeneratorer, värmeväxlare, stora kärl, m.m. segmenteras för att packas i avfalls- behållare. Segmenterings/packningsoperationerna kan vara mycket tidskrävande och kan blockera andra arbeten. Huvudsakligen för att vinna tid, men också för att minska arbetardos, har många pro- jekt valt att flytta ut sådana komponenter i ett stycke till anvisade områden utanför inneslutningen, för att segmentera och packa för mellanlagring eller slutförvar. Utnyttjandet av robotar i rivning har varit betydligt mindre än till- tänkt . Istället har man i många projekt rivit ak- tiva komponenter manuellt med verktyg försedda med långa hand- tag. Sådana metoder har visat sig mycket mer effektiva när man tänker som går åt till att lära upp personal och att göra underhåll på verktyg. Naturligtvis är robotar nödvändiga för visst arbete i mycket hög aktiva områden. har rivning av kärntekniska anläggningar ut- vecklats från att vara forskning och utveckling till att bli en industri med kommersiell verksamhet. Den utvecklingen har haft vissa kon- sekvenser i sitt följe: Företag som har ackumulerat erfarenheter säljer sina spe- cialkunskaper, speciellt inom områden som projektpla- nering och projektledning, även för projekt som ligger i ett annat land. Det är en lägre benägenhet att fritt lämna ut projekt- information och erfarenheter till andra, speciellt kommersi- ellt intressanta sådana. 5.3Kostnader [19, 20, 21] /NEAs Co-operative Programme on Decommissioning (CPD) gjorde en utredning över rivningskostnader för 12 pro- jekt –91. Det var omöjligt att jämföra rapporterade totalkostnader för projekt i olika länder, p.g.a. olika innehåll av kostnader, Det inte fanns någon internationellt standardiserad lista över kostnadsposter eller metodologi för kostnadsberäk- ningar. CPD startade om kostnadsutredningen , med sikte på att jämföra kostnadsuppskattningar för rivning av kommersiella reaktorer. Denna utredning kunde dock inte färdigställas p.g.a. att inte tillräckligt många projekt var beredda att lämna ut de- taljkostnader, för att kunna göra jämförelser. CPDs initiativ till den andra kostnadsutredningen resulterade dock i en gemensam lista över kostnadsposter med definition utgiven av EC, och /. Enligt uppgift tilläm- pas listan rutinmässigt av den svenska SKBs rivnings- stu- dier bl. a. i syfte att underlätta jämförelse med andra studier. /gjorde mellan och en utredning över strategier och kostnader för rivning av kärn- kraftverk. Underlaget var 50 st. decommissioning cost data sets från 24 länder. Målen var bl.a. att analysera de inkomna data och identifiera de viktigaste posterna (cost drivers) inom rivningsprojekt. Enbart kommersiella kärnkraftverk av klas- sisk typ ingick i utredningen, dvs. PWR, VVER (ryska mo- dellen av PWR), BWR, PHWR (tungvatten CANDU) och gaskylda GCR. Den tidigare nämnda av EC, och /gemensamt framtagna listan över kostnadsposter användes för att samla kostnadsinformation. Men svaren var inte alltid detaljerade nog. Således kan analysresultaten enbart betraktas som indikativa: Rivningskostnad i USD/kWe (2003–07–01) Reaktortyp (Antal svar) Medelkostnader PWR (21) VVER (8) CANDU (7) BWR (9) GCR (4) Rivningsavfall i t/MWe Huvud cost drivers verkar vara Omfattning av rivningen, Friklassningsgränser och avfallsklassificering, Återanvändning av siten, I har anläggningsspecifika kostnadsuppskattningar för rivning utförts för ett stort antal kärnkraftverk. Många av dessa uppskattningar har gjorts av företaget . I de riv- ningsprojekt som sedan har genomförts, har det funnits accep- tabel träffsäkerhet: dvs. verkliga kostnader inom 10–av de beräknade. Samma sak kan sägas även för CPD projekt där be- räkningsförutsättningar inte har ändrats för mycket under projektutförandet.