sou · GSB3112d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Ansökningar rörande værgemål görs av den enskilde, dennes när- maste släktingar, værgen, kommunalstyrelsen, amtsrådet eller polis- mästaren (16 §). Den enskilde skall ha rätt att informera sig om grunderna för ansökan och att uttala sig i saken (19 §). Værgen skall ta till vara den enskildes intressen inom ramen för uppdraget och i viktiga frågor dessutom – om det är möjligt – fråga den enskilde i angelägenheter av större betydelse (24 och 26 §§). Det ankommer på værgen att sörja för att förmögenheten bevaras och ger rimlig avkastning (25 §). Är den enskilde gift, sköts egen- domen i förening med maken (33 §). Tillsynen över værger utövas av statsamtet och av s.k. förvalt- ningsavdelningar (28 §). Förvaltningsavdelningarna är särskilt god- kända privata institut (banker) som værgen själv kan välja i det en- skilda fallet. F.n. finns 14 förvaltningsavdelningar. Det är också för- valtningsavdelningarna som handhar kontanta medel, aktier, obliga- tioner, pantbrev och värdepapper som omfattas av ett værgemål. Værgen förvaltar i sin tur bl.a. fast egendom, lösöre och pengar understigande ett visst belopp (35 §, f.n. ). Huvuddragen av gällande rätt i vissa länder ge tillstånd för att værgen skall kunna få tillgång till den enskildes förmögenhet (39 §). Vidare skall tillstånd inhämtas från statsamtet, om værgen vill företa vissa rättsliga dispositioner (6–10 §§ Bekendt- gørelse om værgemål, nr 1177 af 13/12/1996). Det är också till statsamtet som værgen skall överlämna redovisning. Om den enskildes medel handhas i en förvaltningsavdelning, skall räkenska- perna dock skickas till denna (14 § i bekendtgørelsen). Förvaltningsavdelningarna är en garant för att den enskildes medel inte förbrukas utan statsamtets tillstånd men även för att den en- skildes medel är placerade på ett godtagbart sätt. Statsamtet antar efter ansökan ett antal fasta værger. Dessa är en- ligt huvudregeln skyldiga att acceptera en utnämning som værge i det enskilda fallet (8 och 10 §§ Bekendtgørelse om behandling af værgemåls- och værgesager samt om faste værger og værgens vederlag m.v., nr 1075 af 11/12 2003). Ofta rör det sig om präster, sjuksköterskor eller advokater. Enligt uppgift från det danska Civilretsdirektoratet utnyttjas fasta værger i av værgemålen. En fast værge (eller andra professionella værger) har rätt till vederlag för arbete med (enligt grundreglerna) 4 500–exklusive moms beroende på uppdragets omfattning, men beloppet kan höjas av statsamtet i särskilda fall. Andra værger än de nu nämnda kan undantagsvis och efter ansökan tillerkännas veder- lag för sitt arbete. Den hjälpbehövande betalar værgens vederlag och nödvändiga utgifter, om hans intäkter överstiger ett visst belopp (12–18 §§). Förmynderskapsrätten i grundar sig på lov 28. om umyndiggjørelse och lov 22. nr. 3 om vergemål for umyndige. Lagarna är av gammalt snitt och har endast i begränsad omfattning reviderats. En kort redogörelse skall lämnas för lagstift- ningen i den mån den berör bestämmelser om vuxna personer. I princip kan endast personer som har fyllt få vergemål an- ordnat. Detta innebär att de omyndigförklaras. Orsakerna kan vara sinnessjukdom eller missbruk, men även fysiska åkommor i den mån den hjälpbehövande samtycker till vergemålet eller är i behov av skydd. Beslut om vergemål fattas av tingsrätt (1–2 §§ lov om umyndiggjørelse). Det är också rätten som skall häva vergemålet, om förutsättningarna inte längre föreliggger (31 §). Huvuddragen av gällande rätt i vissa länder Den som är omyndig kan inte själv råda över sina medel eller ingå bindande rättshandlingar, såvida inte annat har beslutats (1 kap. 1 § lov om vergemål for umyndige). För omyndiggjorda personer skall det utses en verge. Det är endast under vissa förutsättningar som en tänkbar person kan vägra att ta sig an ett sådant uppdrag (2 kap. 6 och 9 §§). I varje stad och härad skall det finnas en överförmyndarorganisa- tion (3 kap. 19 §). Det är överförmyndarorganisationen som skall förvalta den omyndiges medel, om dessa överstiger ett visst belopp (6 kap.) Vergen rättshandlar i den omyndigförklarades ställe i ekonomiska angelägenheter, om inte något annat bestämts, och råder över med- len i den mån dessa inte t.ex. skall handhas av överförmyndarorga- nisationen eller den omyndigförklarade själv. Vergen skall också ta omsorg om den omyndigförklarade i övrigt, om denne inte är i stånd att själv göra det (5 kap. 38–39 §§). I lagen förutsätts att vergen täcker nödvändiga utgifter med den del av den omyndigförklarades intäkter som inte skall vidareförmedlas till överförmyndarorganisa- tionen. Den enskildes kapital får bara förbrukas, om vergen och överförmyndarorganisationen är eniga och intäkterna inte räcker till för behoven (5 kap. 44 §). Vergen står under tillsyn av överförmyndarorganisationen och skall fullgöra redovisningsskyldighet mot denna (5 kap. 61 § och 7 kap.). En särskild variant på ställföreträdare är hjelpeverge (8 kap. 90 a §). En person som p.g.a. sinnessjukdom, annan psykisk störning, demenssjukdom, psykisk utvecklingsstörning eller kroppsligt funk- tionshinder inte kan ha hand om sina angelägenheter kan vid behov få en hjelpeverge utsedd. måste en ansökan föreligga, liksom ett läkarintyg som utvisar det tillstånd som skall ligga till grund för beslutet. Vidare krävs samtycke från den som berörs av ansökan, om det inte framgår av läkarintyget att samtycke inte går att inhämta eller att det är olämpligt att ett sådant efterfrågas. – Ut- nämnandet av en hjelpeverge skall hävas, om förutsättningarna inte längre föreligger (8 kap. 90 f §). En hjelpeverge kan ges behörighet att ta till vara den enskildes angelägenheter generellt eller i vissa avseenden. Behörighetsområdet skall inte göras större än nödvändigt (8 kap. 90 b §). Beslut kan fattas med innebörd att överförmyndarorganisationen skall förvalta medel på samma sätt som är fallet med omyndigförklarades tillgångar (8 kap. 90 d §). Huvuddragen av gällande rätt i vissa länder De särskilda bestämmelserna om tillsyn, förvaltning, registrering och redovisningsskyldighet gäller inte, om det är den hjälpbehövan- des make som utses till hjelpeverge. Detsamma gäller krav på med- verkan från överförmyndarorganisationen vid företagande av vissa dispositioner (8 kap. 90 e §). tillsattes i en kommitté, Vergemålsutvalget, med uppgift att företa en generell och principiell utvärdering av lagstift- ningen om omyndigförklaring och vergemål. Kommitténs arbete skulle mynna ut i ett förslag till ny lagstiftning på området. Målet för ändringarna var, enligt direktiven, att reglerna på bästa möjliga sätt skall ta hänsyn till omyndigas och andra berördas integritet, rätts- säkerheten och säkerställandet av en försvarlig ekonomisk förvalt- ning för den som inte har möjlighet att åstadkomma detta själv. De nya reglerna måste, enligt direktiven, också få en mer tydlig inrikt- ning på behovet av representation gentemot det allmänna. Även exempelvis överförmyndarorganisationen och förvaltningen av omyn- digas medel stod i fokus för utvärderingen, liksom ställföreträdarnas uppgifter och möjligheten att låta en hjälpbehövande representeras med stöd av vedvarende fullmakter (framtidsfullmakter, se avsnitt B 6). Kommittén redovisade sitt uppdrag (Vergemål, NOU 2004:16). En ny lag på området – lov om vergemål – före- slogs. Lagen omfattar både underåriga och vuxna. En förutsättning för att vuxna personer skall omfattas är att de på grund av psykisk eller fysisk funktionsnedsättning inte själva kan ta till vara sina ekonomiska och personliga intressen. Vergemål föreligger enligt för- slaget när en underårig eller en vuxen har en verge som är berättigad att handla på den underåriges eller den vuxnes vägnar, antingen p.g.a. lag eller efter beslut av överförmyndare eller domstol. En vuxen person skall enligt förslaget kunna fråntas sin rättsliga handlingsförmåga i ekonomiska angelägenheter under vissa förut- sättningar. På bestämda områden kan motsvarande beslut fattas även när det gäller personliga angelägenheter, förutsatt att det finns bety- dande fara för att den enskilde kommer att agera på ett sätt som i väsentlig grad är ägnat att skada hans eller hennes intressen. Beslut av nu nämnt slag skall bara kunna fattas av domstol. Förutsättningar för att vergemål skall kunna anordnas för vuxna är att den enskilde lider av sinnessjukdom (sinnslidelse), psykisk utvecklingsstörning, missbruk (även spelmissbruk) eller allvarligt nedsatt hälsa. Demenssjukdom nämns som ett särskilt exempel på en sinnessjukdom som kan ge upphov till vergemål. Huvuddragen av gällande rätt i vissa länder på grund av något av de nämnda förhållandena inte ta till vara sina intressen, kan vergemål anordnas när det finns ett sådant behov. Samtycke till vergemål är en förutsättning, såvida det inte är fråga om att ta ifrån den enskilde rättslig handlingsförmåga eller den enskilde inte förstår vad samtycket innebär. Vergemålet kan avse ekonomiska och personliga förhållanden. En verge för en person som inte har fråntagits sin rättshandlings- förmåga skall inte kunna företa rättsliga dispositioner som den en- skilde motsätter sig. En person skall kunna sättas under samverge- mål, vilket innebär att vergen skall kunna rättshandla endast i före- ning med den enskilde. Midlertidige verger skall kunna utses med tidsbegränsade mandat, närmare bestämt när den ordinarie vergen har förhinder. Utnämnda verger skall enligt förslaget omfattas av förvaltnings- rättsliga bestämmelser om tystnadsplikt. En ordning som ger möj- lighet att anlita faste verger föreslås. Den lokala myndigheten är enligt förslaget ett överförmynderi, medan Vergemålstilsynet skall fungera som central myndighet. En lokal överförmyndarenhet skall kunna omfatta flera kommuner. skall en kommun kunna delas in i flera överförmyndar- distrikt. Överförmynderierna blir statliga myndigheter och skall ledas av en jurist som är anställd av Vergemålstilsynet; överförmyn- daren skall därigenom – till skillnad mot vad som gäller f.n. – inte vara politiskt vald. Överförmynderiet skall ingå avtal om förvaltningen av finansiell egendom med bolag som har tillstånd att förvalta medel. Kommittén föreslår också bestämmelser om framtidsfullmakter i ett särskilt kapitel i den nya lagen. Dessa överensstämmer i sak med de bestämmelser som här föreslås av den svenska utredningen. trädde en ny Lag om förmyndarverksamhet i kraft i (nr 442/1999). Syftet med förmyndarverksamheten är att bevaka de personers intressen och rätt som p.g.a. omyndighet, sjukdom eller frånvaro eller av någon annan orsak inte själva kan sköta sina ekonomiska angelägenheter. Intressen kan bevakas även i andra än ekonomiska angelägenheter genom förmyndarverksamhetens handhavande (1 §). Huvuddragen av gällande rätt i vissa länder Omyndig är den som inte har fyllt (minderårig) och den som har fyllt (myndighetsåldern) men förklarats omyndig (2 §). Uppgiften att handha en omyndigs angelägenheter, ekono- miska och andra sådana, sköts av en intressebevakare. En intresse- bevakare kan förordnas även för myndiga personer som behöver stöd i skötseln av sina angelägenheter. Om detta inte är en tillräcklig åtgärd för att skydda den myndiges intressen, kan hans handlings- behörighet begränsas (3 §). Lagen behandlar således intressebevakning både av minderårigas och av vuxna personers angelägenheter. Därutöver tar lagen upp intressebevakning i situationer som täcks av 11 kap. 1–3 §§ föräldra- balken (jfr 10 §). Intressebevakare förordnas av domstol eller förmyndarmyndighet (4 §). Denne skall vara lämplig för uppdraget och ge sitt samtycke. Vid lämplighetsprövning vägs bl.a. den föreslagna intressebevakarens skicklighet och erfarenhet in (5 §). – Enligt lagen om ordnande av intressebevakningstjänster i förmyndarverksamheten (nr 443/1999) skall staten ordna sådana intressebevakningstjänster som behövs i förmyndarverksamheten, varmed skall förstås åtgärder som innebär att ett tillräckligt antal allmänna intressebevakare skall kunna anlitas. Det är kommunen som svarar för att intressebevakningstjänster pro- duceras inom dess område. Kommunen gör detta genom att inrätta en eller flera tjänster eller uppgifter i arbetsavtalsförhållande som all- män intressebevakare. En särskild myndighet (magistraten) skall dock, efter avtal med kommunen, se till att någon annan lämplig offentlig eller privat sammanslutning producerar tjänsterna (1–3 §§). En allmän intressebevakare får inte utan särskilda skäl vägra att ta emot intressebevakaruppdrag (4 §). Enligt uppgift kan en intresse- bevakare ha hundratals uppdrag . Förutsättningarna för att en myndig person skall kunna få intresse- bevakare förordnad för sig är att den myndige p.g.a. sjukdom, stör- ningar i de psykiska funktionerna, försvagat hälsotillstånd eller någon annan motsvarande orsak saknar förmåga att bevaka sina in- tressen eller sköta sådana personliga eller ekonomiska angelägen- heter som kräver åtgärder. Intressebevakare kan förordnas bara om den behövande inte motsätter sig detta eller om vederbörande med beaktande av sin situation och sitt behov av intressebevakning inte har tillräcklig orsak att motsätta sig åtgärden. Uppdraget kan be- gränsas till viss rättshandling, visst ärende eller viss egendom (8 §). Domstol förordnar intressebevakare i de flesta av de fall som är i Huvuddragen av gällande rätt i vissa länder fråga (8 §, jfr 12 § som ger förmyndarmyndigheten möjlighet att i vissa fall fatta beslut). Förordnandet gäller tills vidare, som anges när för- ordnandet ges eller för viss uppgift (15 §). Domstol kan dock skilja intressebevakaren från uppdraget, bl.a. om denne visar sig olämplig (16 §). Ett förordnande av intressebevakare utgör inget hinder för huvud- mannen att själv förfoga över sin egendom eller företa rättshand- lingar, om inte något annat bestäms i lag (14 §). En myndig person kan dock få sin handlingsbehörighet begränsad i ekonomiska ange- lägenheter. Detta kan vara fallet om den myndiges oförmåga att sköta angelägenheterna leder till att hans eller hennes förmögen- hetsställning, försörjning eller andra viktiga intressen äventyras och om ett förordnande av intressebevakare inte ensamt räcker till för att trygga intressena. Domstolen kan då besluta 1) att den myndige får företa vissa rättshandlingar eller förfoga över viss egendom endast tillsammans med intressebevakare, 2) att den myndige inte är behörig att företa vissa rättshandlingar eller inte har rätt att för- foga över viss egendom, eller 3) att den myndige skall omyndig- förklaras. Omyndigförklaring är dock ett redskap som får tas till endast om de tidigare nämnda åtgärderna inte är tillräckliga. Hand- lingsbehörigheten får inte heller i övrigt begränsas mer än vad som är nödvändigt för att skydda huvudmannens intressen. Begräns- ningen får inte utsträckas till rättshandlingar som en omyndig enligt lag är behörig att företa (dock får domstol begränsa rätten att för- foga över vad huvudmannen förvärvar genom eget arbete, 18 §). Vid begränsningar av handlingsbehörigheten skall vid behov även en intressebevakare förordnas (20 §). Möjligheter finns till tidsbegräns- ning av ett beslut om begränsning av handlingsbehörigheten (22 §). Utgångspunkten är att en omyndig inte har rätt att själv förfoga över sin egendom, ingå avtal eller företa andra rättshandlingar. Där- emot kan den omyndige, om inte något annat bestämts i lag, själv besluta om ärenden som gäller hans eller hennes person under för- utsättning att den omyndige kan förstå sakens betydelse (23 §). Intressebevakaren är behörig att företräda sin huvudman vid rätts- handlingar som gäller huvudmannens egendom och ekonomiska angelägenheter, om domstolen inte har beslutat något annat när uppdraget gavs eller om något annat inte föreskrivs. Domstolen kan också förordna att intressebevakaren skall ha rätt att företräda huvudmannen i ärenden som gäller huvudmannens person, om huvudmannen inte kan förstå sakens betydelse. Han är inte behörig Huvuddragen av gällande rätt i vissa länder att på huvudmannens vägnar samtycka till äktenskap eller adoption, erkänna faderskap, godkänna ett erkännande av faderskap, upprätta eller återkalla ett testamente eller företräda huvudmannen i andra sådana ärenden som på ett jämförbart sätt är personliga. Särskilda regler gäller intressebevakarens rätt att föra talan vid domstolar och myndigheter (29 §). Andra inskränkningar i intressebevakarens be- hörighet, t.ex. i fråga om att skänka bort, sälja eller förvärva egen- dom, följer av 32–35 §§. Intressebevakaren skall förvalta huvudmannens egendom så att den kan användas till nytta för huvudmannen och för att tillgodose dennes personliga behov. I sitt uppdrag skall intressebevakaren sam- vetsgrant bevaka huvudmannens rättigheter och främja huvudman- nens bästa (37 §). När det gäller en myndig huvudmans omvårdnad skall intresse- bevakaren se till att huvudmannen får sådan vård, omvårdnad och rehabilitering som med tanke på huvudmannens behov och för- hållanden samt med beaktande av huvudmannens önskemål skall anses lämplig (42 §). Intressebevakaren skall ta reda på huvudmannens åsikt innan han fattar beslut i ett ärende, om saken kan anses vara viktig för huvudmannen och hörandet kan ske utan betydande svårig- heter. Detta är dock inte nödvändigt, om huvudmannen inte kan förstå sakens betydelse (43 §). Om inte något annat bestäms särskilt har intressebevakaren i ärenden som hör till uppdraget rätt att få de uppgifter som huvud- mannen själv har rätt till (89 §). En intressebevakare för en myndig person har rätt att av huvud- mannens medel få ersättning för nödvändiga kostnader samt ett arvode som är skäligt i förhållande till uppdragets art och omfattning samt huvudmannens tillgångar (44 §). skall övervaka intressebevakarens verk- samhet (46 §). Skyldighet finns för intressebevakaren att ge in egen- domsförteckning, föra bok över tillgångar och skulder samt ge in års- och slutredovisning(48 och 50–52 §§). Ett riksomfattande register över förmynderskapsärenden förs av bl.a. förmyndarmyndigheterna för övervakningen av intressebeva- karnas verksamhet samt för tryggande av tredje mans rätt (64 §). Ett ärende som gäller förordnande av intressebevakare eller be- gränsning av en persons handlingsbehörighet anhängiggörs vid tings- rätt genom ansökan (69 §). Den som berörs av ansökan skall beredas tillfälle att bli hörd, liksom enligt huvudregeln dennes make (73 §). Gäller ärendet begränsning av handlingsbehörighet skall domstol Huvuddragen av gällande rätt i vissa länder personligen höra den enskilde, utom när det p.g.a. dennes tillstånd är omöjligt eller medför oskälig olägenhet (74 §). Den som har fått vetskap om att någon uppenbarligen är i behov av intressebevakning kan utan hinder av tystnadsplikt anmäla detta till förmyndarmyndigheten (91 §). Det finska justitieministeriet tillsatte en arbetsgrupp som bl.a. skulle bereda ett lagförslag om framtidsfullmakter. Syftet var att utveckla ett alternativ till förordnandet av intressebevakare. I betänkandet föreslås att en lag om intressebevakningsfullmakter skall införas. Intressebevak- ningsfullmakter är ett nytt institut med hjälp av vilket en person skall kunna arrangera skötseln av sina angelägenheter för den hän- delse han eller hon senare förlorar den förmågan till följd av sjuk- dom, störningar i de psykiska funktionerna eller andra motsvarande orsaker. Angelägenheterna skall kunna röra båda ekonomiska frå- gor och frågor om fullmaktsgivarens person. Enligt förslaget skall fullmakten upprättas skriftligen i närvaro av två ojäviga vittnen. När fullmaktsgivaren i huvudsak förlorar sin förmåga att sköta de ange- lägenheter som fullmakten gäller, kan förmyndarmyndigheten på ansökan av fullmäktigen fastställa fullmakten, vilket skall innebära att fullmakten träder i kraft. skall också övervaka fullmäktigens verksamhet. Den isländska lagen på förmynderskapsrättens område, Lag om rättslig behörighet (Act on legal competence, no 71/1997), trädde 1998. Personer skall anses ha rättslig behörighet (rätts- handlingsförmåga), både såvitt avser ekonomiska och personliga angelägenheter (art. 1–3). Den rättsliga handlingsförmågan kan i ekonomiskt och/eller personligt hänseende dock, om det behövs, fråntas den enskilde under vissa förutsättningar, nämligen a) om den enskilde inte är kapabel att ha hand om sina personliga eller ekono- miska angelägenheter p.g.a. psykisk svaghet, åldersskröplighet, psy- kisk sjukdom eller något annat allvarligt sjukdomstillstånd, b) om den enskilde till följd av överdrivet alkohol- eller drogberoende inte klarar av att ha hand om sina personliga eller ekonomiska ange- lägenheter, c) om den enskilde inte klarar av att ha hand om sina personliga eller ekonomiska angelägenheter på ett nöjaktigt sätt Huvuddragen av gällande rätt i vissa länder p.g.a. fysisk invaliditet, hälsoproblem, eller annan försvagning och därför bestämmer sig för att ansöka om att hans rättsliga handlings- förmåga skall fråntas honom, eller d) om bestämmelser i hälso- och sjukvårdslagstiftningen gör det nödvändigt att föra den enskilde till sjukhus utan dennes medgivande (art. 4). Den enskilde kan fråntas rättshandlingsförmågan under begrän- sad tid, högst i taget, eller utan sådana begränsningar. Ett begränsat fråntagande av rättshandlingsförmåga kan också komma i fråga i ekonomiska angelägenheter i förhållande till vissa tillgångar (art. 5). Provisoriska beslut är möjliga (art. 6). Beslut skall skyndsamt fattas av rätten, som har att ta hänsyn till att en person bara skall berövas sin rättsliga handlingsförmåga i den utsträckning som bedöms nödvändig (art. 9 och 12). Beslutet kan hävas om för- utsättningarna inte längre föreligger. Har den enskilde själv begärt att beslutet skall hävas, behöver domstolen agera endast har gått sedan beslutet fattades. Beslutet kan också överklagas (art. 15 och 16). Har den enskilde fråntagits sin rättsliga handlingsförmåga i ett eller flera avseenden övergår behörigheten att handha den enskildes angelägenheter till den lokale förmyndartillsynsmannen. Denne skall i sin tur utse en förmyndare (art. 52). Den en- skilde kan påverka valet av förmyndare (art. 55). Förmyndaren har rätt att vidta sådana åtgärder som den enskilde själv kan genomföra. Förmyndarens beslut är bindande för den enskilde. Han kan under vissa förutsättningar t.o.m. skriva in den enskilde på enskildes vilja (art. 58). Förmyndaren har gene- rellt en skyldighet att samråda med den enskilde och skall vidta åtgärder i enlighet med vad som är i den enskildes intresse (art. 60). En person som visserligen har rättslig handlingsförmåga i eko- nomiska angelägenheter men som till följd av sjukdom eller handi- kapp inte klarar av att sköta sina ekonomiska angelägenheter på ett nöjaktigt sätt, kan i en framställning begära att en administratör utses för honom. En förutsättning är dock att den enskilde är med- veten om vad åtgärden innebär (art. 33). Administratören kan an- förtros förvaltningen av fastigheter, registreringspliktiga fordon eller farkoster, överlåtbara handlingar, penningmedel på konton och fondandelar (art. 34). Beslut över framställningen fattas av förmyndartillsynsmannen (art. 37). Effekterna av ett sådant beslut är att den enskilde är berättigad att vidta rättshandlingar som hänför sig till det område som överlåtits på administratören. Gör han trots allt det, är Huvuddragen av gällande rätt i vissa länder rättshandlingarna ogiltiga (såvida inte exempelvis administratören eller förmyndartillsynsmannen bekräftar rättshandlingen, art. 41). Utnämnandet av en administratör (eller ändringar i förordnandet) är förenat med en kostnad. Enligt domstolspraxis definieras beslutsförmåga (capacity) i många sammanhang som förmåga att förstå och behålla relevant informa- tion och väga in den vid beslutsfattande. Om en persons besluts- förmåga är omtvistad, bör the (civilmålsdomstolen) ta ställning i frågan (Making decisions. Helping people who have difficulty deciding for themselves.