sou · GSB312d3 · 2005-01-01 00:00:00 — Om den som begär ersättning, efter erhållande av skriftlig infor- mation från försäkringsgivaren om möjligheten till ersättning för skadan enligt detta åtagande, inleder eller fortsätter en redan inledd rättegång vid domstol om ersättning mot den som tillverkat eller importerat läkemedlet, förloras rätten till ersättning för skadan. §13 Principiella eller tvistiga ersättningsfall skall på begäran av den som begär ersättning, försäkringsgivaren eller underställas en särskilt tillsatt nämnd – – för utlåtande. Den som begär ersättning får inte begära utlåtande av senare än från det att han fick del av försäkringsgivarens besked med anledning av hans skadeanmälan och uppgift om vad han skall iakttaga om han inte godtar detta besked. finner att den som begär ersätt- ning enligt detta åtagande har rätt till sådan ersättning eller om denne i övrigt haft befogad anledning att begära utlåtande av nämnden, har han rätt till ersättning för kostnader som han har haft för att redovisa sin inställning inför nämnden. §14 består av åtta ledamöter. Regeringen utser ordförande samt fyra andra ledamöter, av vilka två företräder medicinsk sakkunskap och två företräder patient- intressen. Försäkringsgivaren utser en ledamot. utser två ledamöter, varav en företräder medicinsk sakkunskap. Ordföranden har utslagsröst. För varje ledamot utses en personlig suppleant enligt samma ordning som ovan. Arbetsordningen för fastställs av rege- ringen efter förslag av i samråd med försäkringsgivaren. § 15 Tvist mellan försäkringsgivaren och den som begär ersättning avgörs av skiljemän enligt lagen om skiljeförfarande (1999:116). någon av de av parterna utsedda skiljemännen begär det, utses den tredje skiljemannen av regeringen. Till grund för skiljeförfarandet läggs åberopad skriftlig dokumen- tation. Parterna skall utveckla sin talan skriftligen. Skiljemännen avgör om muntlig förhandling därjämte erfordras för sakens rätta belys- ning. Om en skiljeman så begär, skall skiljemännen kalla en i tviste- frågan sakkunnig och bereda denne tillfälle att yttra sig. Försäkringsgivaren betalar ersättningen till skiljemännen och till sakkunnig som kallats enligt andra stycket. Detta gäller dock inte, om den som begär ersättning enligt åtagandet förlorar målet och inte hade skälig anledning att få tvisten prövad. §16 Avgörande av skiljemän enligt § 15 får påkallas endast om har avgett utlåtande i ersätt- ningsärendet enligt § 13. Önskar någondera parten åberopa nya omständigheter eller ny utredning som inte prövats av skall ärendet remitteras till yttrande. Den som begär ersättning får inte påkalla avgörande av skiljemän senare än från det att han fick del av försäkringsgivarens slutliga besked med anledning av ut- låtande och uppgift om vad han skall iakttaga om han inte godtar detta besked. §17 Den som accepterar erbjuden ersättning enligt detta åtagande är skyldig att till försäkringsgivaren överlåta sin rätt till skadestånd av den som kan göras ansvarig för skadan. Denna skyldighet gäller dock inte ersättning från trygghetsförsäkring eller trafikförsäkring som har avräknats enligt 8.2. Om den som begär ersättning inte överlåter sin skadeståndsrätt efter att han erinrats om sin skyldighet enligt första stycket förlorar han sin rätt till ersättning för skadan enligt detta åtagande. Om den som begär ersättning inte accepterar erbjuden ersättning efter att han fått del av erbjudandet och uppgift om vad han skall iakttaga om han inte godtar detta och dessutom inte begär utlåtande av , förlorar han sin rätt till ersättning för skadan enligt detta åtagande. Ifall sådant utlåtande begärts i rätt tid gäller en ny acceptfrist räknat från det att den som begär ersättning fått del av försäkringsgivarens slutliga besked med anledning av Läkemedels- skadenämndens utlåtande och uppgift om vad han skall iakttaga om han inte godtar detta. Om den som begär ersättning i sådant fall inte accepterar detta besked i rätt tid och inte heller påkallar avgörande av skiljemän enligt § 16 ovan, förlorar han sin rätt till ersättning för skadan enligt detta åtagande. §18 Ersättning lämnas enligt tillämpliga bestämmelser i detta åtagan- de även för annan personskada som har orsakats av läkemedel, än läkemedelsskada enligt § 3, i den mån en medlem i är ansvarig enligt svensk rätt för skadan och har tillhandahållit läkemedlet i för förbrukning. Om den som begär ersättning i sådant fall motsätter sig tillämpning av någon be- stämmelse enligt §§ 11–17, skall dock de bestämmelserna tillämpas endast i den utsträckning parterna är överens om det. §19 Detta åtagande träder i kraft och ersätter då de åtaganden som gällt . Åtagandet tillämpas på skador som har anmälts efter utgången av . Åtagandet tillämpas inte på serieskador som enligt tidigare åtaganden skall hänföras till tid före , ej heller på skador som faktiskt anmälts . Åtagandet omfattar inte läkemedelsskador som har inträffat före . En läkemedelsskada anses ha inträffat när den skadade första gången sökte behandling för sin skada eller, om han avlidit utan att ha sökt behandling, när han avled. Lagen senast omtryckt i bekendtgørelse af lov om patientforsik- ring, lovbkg. 228 af 24/3 1997. Härefter har ändringar ägt rum som följer av Lov nr. 395 af 2/6 1999, § 2, Lov nr. 145 af 25/3 2002, § 17, och Lov nr. 430 af 10/6 2003, § 1.1 Der ydes erstatning efter reglerne i denne lov til patienter eller efterladte til patienter, som her i landet påføres skade i forbindelse med undersøgelse, behandling eller lignende, som er foretaget 1)på eller på vegne af dette, 2)af sundhedspersoner og andet personale som led i den præhospi- tale indsats efter sygehusloven, 3)af autoriserede sundhedspersoner ansat i amtstandplejen og under de kommunale sundhedsordninger eller på vegne af disse, 4)på universiteternes tandlægeskoler, 5)af privatpraktiserende autoriserede sundhedspersoner, 6)af læger, der uden at være privatpraktiserende foretager vaccina- tion i henhold til lov om tilbud om gratis vaccination mod visse sygdomme, eller Ändringarna har inarbetats i lagtexten. Ändringarna i Lov nr. 395 af 2/6 1999 berör §§ 1, 8 och 9, som trätt i kraft , i Lov nr. 145 af 25/3 2002 berör § 9, som trätt i kraft , och i Lov nr. 430 af 10/6 2003 berör §§ 1, 4, 4a, 5, 8, 9, 10, och 14, som trätt i kraft . 7) af læger, der uden at være privatpraktiserende virker som vagt- læger. Med patienter sidestilles personer, der deltager i biomedi- cinske forsøg, der ikke indgår som led i diagnostik eller behandling af personens sygdom. Det samme gælder for donorer, hvorfra der udtages væv og andet biologisk materiale. gælder tillige for patienter, der modtager vederlags- fri behandling eller tilskud til behandling på sygehuse, klinikker m.v. i udlandet efter lov om sygehusvæsenet. Sundhedsministeren fastsætter regler om, hvilke områder der efter stk. 1-3 nærmere er omfattet af loven. Indenrigs- og sundhedsministeren kan henlægge behand- lingen af sager efter loven helt eller delvis til en privat institution. Indenrigs- og sundhedsministeren indgår i så tilfælde de nødvendige aftaler herom. Henlægger indenrigs- og sundhedsministeren behandling af sager efter loven til en privat institution, finder forvaltningsloven anvendelse for institutionens virksomhed. Henlægger indenrigs- og sundhedsministeren sine beføjel- ser efter stk. 5 til en privat institution, kan indenrigs- og sundheds- ministeren fastsætte regler om klageadgangen. Erstatning ydes, hvis skaden med overvejende sandsynlighed er forvoldt på en af følgende måder: 1)hvis det må antages, at en erfaren specialist på det pågældende område under de i øvrigt givne forhold ville have handlet ander- ledes ved undersøgelse, behandling eller lignende, hvorved skaden ville være undgået, 2)hvis skaden skyldes fejl eller svigt i teknisk apparatur, red- skaber eller andet udstyr, der anvendes ved eller i forbindelse med undersøgelse, behandling eller lignende, 3)hvis skaden ud fra en efterfølgende vurdering kunne være und- gået ved hjælp af en anden til rådighed stående behandlingsteknik eller behandlingsmetode, som ud fra et medicinsk synspunkt ville have været lige så effektiv til behandling af patientens syg- dom, eller 4)hvis der som følge af undersøgelse, herunder diagnostiske ind- greb, eller behandling indtræder skade i form af infektioner eller andre komplikationer, der er mere omfattende, end hvad patien- ten med rimelighed må tåle. Der skal tages hensyn til dels skadens alvor, dels patientens sygdom og helbredstilstand i øvrigt samt til skadens sjældenhed og mulighederne i øvrigt for at tage risikoen for dens indtræden i betragtning. Sundhedsministeren kan fastsætte regler om, hvilke der efter stk. 1 nærmere er omfattet af loven. Ministeren kan end- videre fastsætte regler om, at visse efter stk. 1, nr. 3, er undtaget fra loven. som følge af, at der ikke er blevet stillet en rigtig diagnose af patientens sygdom, erstattes kun i de i § 2, stk. 1, nr. 1 og 2, nævnte tilfælde. Ved ulykkestilfælde, der ikke omfattes af § 2, stk. 1, nr. 2, ydes erstatning kun, hvis skadelidte er under behandling m.v. på et og ulykken er indtruffet inden for dettes område under sådanne omstændigheder, at sygehuset måtte antages at have pådraget sig erstatningsansvar herfor efter almindelige erstatningsretlige regler. Erstatning efter denne lov ydes ikke for , der skyldes egenskaber ved de lægemidler, der er anvendt ved undersøgelse, behandling eller lignende. Til de af § 1, stk. 2 omfattede forsøgspersoner og donorer ydes erstatning for enhver skade, som kan være forårsaget af forsøget eller af udtagelsen af væv m.v., medmindre det er overvejende sand- synligt, at skaden har anden årsag. Reglen i stk. 1 gælder ikke ved , der omfattes af § 3, stk. Til de af § 1, stk. 2, omfattede bloddonorer ydes erstat- ning for , der påføres de pågældende ved ulykkestilfælde i forbindelse med transport til en aftalt eller rekvireret tapning i blodbank eller ved mobil blodbank, medmindre donoren forsætligt eller ved grov uagtsomhed har medvirket til skaden. Der ydes dog ikke erstatning efter 1. pkt., såfremt bloddonoren er berettiget til erstatning for skaden efter anden lovgivning. Det påhviler enhver autoriseret sundhedsperson, som i sin virksomhed bliver bekendt med , som må antages at kunne give ret til erstatning efter loven, at informere skadelidte herom samt i fornødent omfang at bistå med anmeldelse til Patientforsikrings- foreningen eller til de private institutioner, hvortil behandlingen af sager efter loven er henlagt i medfør af § 1, stk. Erstatning og godtgørelse fastsættes efter reglerne i lov om erstatningsansvar. 1 ydes, såfremt den overstiger . Sundhedsministeren kan fastsætte regler om, at erstatning for tabt arbejdsfortjeneste og godtgørelse for svie og smerte kun ydes, såfremt skaden har medført uarbejdsdygtighed eller sygdom ud over en nærmere fastsat periode, der højst kan udgøre 3 måneder. 2 samt regler fastsat i medfør af stk. 2 finder ikke anvendelse på , der omfattes af § 4, stk. 1 eller 3, jf. § 1, stk. Erstatning ydes ikke til dækning af regreskrav. Erstatningen til patienten eller dennes efterladte kan nedsættes eller efter omstændighederne helt bortfalde, hvis patienten forsæt- ligt eller ved grov uagtsomhed har medvirket til skaden. I det omfang patienten eller dennes efterladte har fået eller har krav på at få erstatning i henhold til § 5, kan erstatningskrav ikke rejses mod nogen, der måtte have pådraget sig erstatningsansvar for skaden. Hvis den, der efter almindelige erstatningsregler måtte have på- draget sig erstatningsansvar over for patienten eller dennes efter- ladte, er omfattet af § 1, kan ydelser i henhold til § 5 kun danne grundlag for regreskrav, hvis skaden er forvoldt forsætligt eller ved grov uagtsomhed. I det omfang der er erstatningsansvar efter reglerne i lov om produktansvar, gælder reglerne i §§ 7 og 8 ikke. Pligt til at yde erstatning efter loven har: 1)Driftsansvarlige for offentlige sygehuse og den præhospitale ind- sats efter sygehusloven. 2)Patientens bopælsamtskommune og, hvis patienten ikke har bopæl her i landet, opholdsamtskommunen for i forbin- delse med behandling, som et m.v. i udlandet er ansvar- ligt for efter § 1, stk. 3)Driftsansvarlige for amtstandplejen og de kommunale sund- hedsordninger. 4)Driftsansvarlige for universiteternes tandlægeskoler. 5)Den amtskommune eller , og Kommuner, hvor en privatpraktiserende autoriseret sundhedsperson har sin praksis, eller hvor et privat , klinik m.v. er beliggende, eller hvor en læge, der uden at være privatpraktiserende virker som vagtlæge, eller hvor en læge, der uden at være privatpraktiserende foretager vaccination i henhold til lov om tilbud om gratis vaccination mod visse sygdomme, jf. I det omfang behandlingen af sager efter loven henlægges til en privat institution efter § 1, stk. 5, kan indenrigs- og sundheds- ministeren bestemme, at pligten til at yde erstatning efter loven påhviler den pågældende institution eller de pågældende privat- praktiserende autoriserede sundhedspersoner, som institutionen repræsenterer. Såfremt en amtskommune m.v. 1, nr. 5, i gen- tagne tilfælde har ydet erstatning for forvoldt af privatprakti- serende autoriserede sundhedspersoner, private sygehuse m.v., er amtskommunen forpligtet til at indberette dette til Sundheds- styrelsen med henblik på en vurdering af, hvorvidt der er grundlag for at iværksætte tilsynsmæssige foranstaltninger i medfør af lov om sundhedsvæsenets centralstyrelse m.v. kan fastsætte regler for, hvornår indberetning til styrelsen skal foretages. Krav om erstatning efter loven skal være dækket af en for- sikring i et forsikringsselskab, jf. dog § 11, stk. Forsikringsselskaber, der har tegnet forsikringer omfattet af denne lov, skal underrette Patientforsikringsforeningen herom. Sundhedsministeren fastsætter de årlige dækningssummer for de i stk. 1 nævnte forsikringer. Dækningssummer fastsat i medfør af stk. 3 reguleres efter reglerne i § 15 i lov om erstatningsansvar. Sundhedsministeren fastsætter bestemmelser om forsikrings- pligtens gennemførelse, herunder minimumsbetingelser for forsik- ringsselskabernes tegning af forsikringer omfattet af denne lov. Ministeren fastsætter herunder bestemmelser om, 1)at forsikringsselskaber, der har tegnet forsikringer omfattet af denne lov, i fællesskab yder erstatning i tilfælde af overtrædelse af stk. 2)at forsikringsselskaber, der har tegnet forsikringer omfattet af denne lov, i fællesskab yder erstatning i tilfælde, hvor den enkelte driftsansvarliges erstatningspligt overstiger forsikringens dækningssum fastsat i medfør af stk. 3)at forsikringsselskaber, der har tegnet forsikringer omfattet af denne lov, og selvforsikrende myndigheder i fællesskab yder erstatning efter § 5, hvor det ikke er muligt med rimelig sikker- hed at udpege den erstatningspligtige efter § 9. Ministeren fastsætter bestemmelser om maksimering af den fælles erstatningsforpligtelse efter stk. 5, nr. 1–3. Præmier for forsikringerne tillægges udpantningsret. Staten, kommunerne og Hovedstadens Sygehusfællesskab er undtaget fra forsikringspligten efter § 10. Sundhedsministeren kan godkende, at kommunerne efter aftale overtager forsikringspligten efter § 10, stk. 1, for de private driftsansvarlige, jf. Overtagelsen kan kun ske for de private drifts- ansvarlige, som udøver virksomhed inden for kommunens område. Kommunerne kan kræve omkostningerne ved de i stk. 2 nævnte forsikringsordninger dækket hos de private driftsansvarlige, der er omfattet af ordningerne. Sundhedsministeren fastsætter de årlige dækningssummer for de i stk. 2 nævnte forsikringer. Dækningssummer fastsat i medfør af stk. 4 reguleres efter reglerne i § 15 i lov om erstatningsansvar. § 10, stk. 5, nr. 1 og 2, samt stk. 6, finder ikke anvendelse, såfremt en kommune efter stk. 2 har overtaget forsikringspligten. Der tillægges kommuner udpantningsret for de i stk. 3 nævnte omkostninger. Forsikringsselskaber, som har tegnet forsikringer omfattet af denne lov, opretter i fællesskab en patientforsikringsforening og vælger en bestyrelse for foreningen. Sundhedsministeren kan be- , at staten, Hovedstadens Sygehusfællesskab og de kommuner, som er selvforsikrende, kan blive medlem af bestyrelsen. Sundhedsministeren fastsætter vedtægter for foreningens styrelse og virksomhed. Udgifter til foreningens drift samt udgifter, der i øvrigt pålægges foreningen efter loven, afholdes af forsikrings- selskaberne og selvforsikrende myndigheder efter en fordeling, som fastsættes i vedtægterne. Patientforsikringsforeningen afgiver en årlig redegørelse til sundhedsministeren om sin virksomhed. Patientforsikringsforeningen modtager, oplyser og afgør alle erstatningssager efter denne lov. Foreningen kan efter nærmere bestemmelse i vedtægterne bemyndige de enkelte forsikringsselska- ber og selvforsikrende myndigheder til selv at oplyse og afgøre nærmere beskrevne sagstyper. Patientforsikringsforeningen kan lade afhøre ved byretten på det sted, hvor de bor. Patientforsikringsforeningens afgørelser meddeles vedkom- mende forsikringsselskab, staten eller selvforsikrende kommune, som herefter skal udbetale de fastsatte ydelser. Indenrigs- og sundhedsministeren nedsætter et patientskade- ankenævn, der består af en formand og et af indenrigs- og sundheds- ministeren fastsat antal næstformænd og beskikkede medlemmer. Formanden og næstformændene, der udnævnes af inden- rigs- og sundhedsministeren, skal være dommere. medlemmer udpeges af , Amtsrådsforeningen, Hovedstadens Sygehusfællesskab, Kommunernes , , og Kommuner, Advokat- rådet, De Samvirkende Invalideorganisationer og . udpeger for de faglige områder, hvor det findes nødvendigt for sagernes behandling, et antal sagkyndige medlemmer, der alle er fagligt uddannede, jf. Ved afgørelsen af den enkelte sag skal nævnet sammen- sættes af 1)formanden eller en næstformand, 2)2 sagkyndige medlemmer udpeget af efter stk. 3 afhængigt af sagens faglige karakter, 3)1 medlem udpeget af Amtsrådsforeningen, 4)1 medlem udpeget i forening af Hovedstadens Sygehusfællesskab, Kommunernes og , og Kommuner, 5)1 medlem udpeget af , 6)1 medlem udpeget af og 7)1 medlem udpeget af De samvirkende Invalideorganisationer. Formanden eller vedkommende næstformand afgør, inden for hvilket fagligt område eller områder sagkyndige medlemmer efter stk. 4 skal deltage ved afgørelsen af den enkelte sag. Indenrigs- og sundhedsministeren kan bemyndige nævnets formand eller en næstformand til at træffe afgørelse i sager, der ikke skønnes at frembyde tvivl. Nævnets formand eller vedkommende næstformand kan bestemme, at særligt sagkyndige eller andre kan deltage uden stem- meret ved nævnets behandling af sager. Patientskadeankenævnets medlemmer udpeges for . Finder udpegningen sted i løbet af en periode, gælder den kun til periodens udløb. Indenrigs- og sundhedsministeren fastsætter efter forhand- ling med Patientskadeankenævnet dettes forretningsorden. Udgifter til drift af Patientskadeankenævnet afholdes af forsikringsselskaberne og selvforsikrende myndigheder efter den fordeling, som fastsættes af indenrigs- og sundhedsministeren efter § 12, stk. 2, 2. pkt. De afgørelser, der træffes efter § 13, kan indbringes for Patient- skadeankenævnet, der har den endelige administrative afgørelse. Patientskadeankenævnet kan tillægge en klage opsættende virkning. Klage til Patientskadeankenævnet indgives inden 3 måneder efter, at klageren har fået meddelelse om afgørelsen. Patientskadeankenævnet kan se bort fra overskridelse af klagefristen, når der er særlig grund . Patientskadeankenævnets afgørelse kan indbringes for lands- retten, der kan stadfæste, ophæve eller ændre afgørelsen. Indbringelse skal ske inden 6 måneder efter, at afgørelsen er meddelt. Patientforsikringsforeningen kan af kommuner, amtskommuner og andre vedkommende, herunder sygehuse, institutioner, behand- lende læger m.v. samt den skadelidte, forlange meddelt enhver op- lysning, herunder sygehusjournaler, journaloptegnelser m.v., som foreningen skønner er af betydning for behandling af sager efter loven. Patientforsikringsforeningen skal afgive de oplysninger til Patientskadeankenævnet og , som er nødvendige for disse myndigheders varetagelse af opgaver efter loven. Sundhedsministeren kan godkende, at patientforsikrings- foreningen samarbejder med en lægemiddelforsikringsordning, som oprettes af lægemiddelbranchens organisationer i . Sundhedsministeren kan efter anmodning fra lægemiddel- branchen udpege formanden og visse medlemmer til et ankeorgan, der er omfattet af en sådan lægemiddelforsikringsordning. Sundhedsministeren kan efter forhandling med justits- ministeren fastsætte regler om, 1)at organerne i en lægemiddelforsikringsordning kan indhente de i § 17, stk. 1, nævnte oplysninger, 2)at forvaltningsloven og offentlighedsloven samt straffelovens bestemmelser om tavshedspligt finder anvendelse på administra- tionen, og 3) at § 13, stk. 2, om vidneafhøring finder tilsvarende anvendelse på organerne i en lægemiddelforsikringsordning. Erstatningskrav efter denne lov skal være anmeldt til patient- forsikringsforeningen senest efter, at den erstatningsberettigede har fået eller burde have fået kendskab til skaden. Forældelse af erstatningskrav indtræder dog senest efter den dag, skaden er forårsaget. Overtrædelse af § 10, stk. 1, straffes med bøde. Der kan pålægges selskaber m.v. (juridiske personer) strafansvar efter reglerne i straffelovens 5. kapitel. træder i kraft den 1. og finder anvendelse for , der forårsages efter lovens ikrafttræden. gælder ikke for Færøerne og Grønland, men kan ved kongelig anordning sættes i kraft for disse landsdele med de afvigel- ser, som de særlige færøske og grønlandske forhold tilsiger. , den 24. marts 1997 2 Upplysningarna i lagen om ändringarna enligt Lov nr. 1133 af 21/12 1994, Lov nr. 217 af 29/3 1995, Lov nr. 1227 af 27/12 1996 och Lov nr. 1229 af 27/12 1996, har utelämnats här. Patientskadelag 25.7.1986/585 I enlighet med beslut stadgas: 1 § (27.11.1998/879) Denna lag gäller ersättningar som ur en patientförsäkring betalas för en personskada som orsakats en patient i samband med hälso- och sjukvård i . Som hälso- och sjukvård anses även en på recept baserad distri- bution av medicin. Som patient anses även den som donerar blod, vävnader eller organ samt en frisk person som undersöks i samband med medi- cinsk forskning. 2 § (27.11.1998/879) Förutsättningarna för rätt till ersättning Ersättning betalas för en personskada, om det är sannolikt att den har orsakats av 1)undersökning, behandling och vård eller någon annan mot- svarande åtgärd eller av att en sådan försummats, förutsatt att en erfaren yrkesutbildad person inom hälso- och sjukvården skulle ha undersökt, behandlat och vårdat patienten eller i övrigt vidtagit åtgärder som avser patienten på något annat sätt och därigenom sannolikt skulle ha undvikit skadan, 2)fel i en sjukvårdsapparat eller ett sjukvårdsinstrument som använts vid undersökning, behandling och vård eller någon annan motsvarande åtgärd, 3)infektion som uppkommit i samband med undersökning, behandling och vård eller någon annan motsvarande åtgärd, om inte patienten skall tåla skadan med beaktande av hur förutse- bar infektionen är, hur allvarlig den skada som uppkommit är, arten av och svårighetsgraden hos den sjukdom eller det handi- kapp som behandlats och vårdats samt patientens hälsotillstånd i övrigt, 4)ett olycksfall i samband med undersökning, behandling och vård eller någon annan motsvarande åtgärd eller av ett olycks- fall under sjuktransport, 5)brand i en behandlingslokal eller en behandlingsutrustning eller av någon annan motsvarande skada i en behandlingslokal eller i en behandlingsutrustning, 6)distribution av medicin i strid med lag eller förordning eller föreskrifter som utfärdats med stöd av dem,