sou · GSB3112d4 · 2005-01-01 00:00:00 — Om osynlighet och rättsäkerhet för brottsoffer med funk- tionshinder, , ). Syftet med undersökningen var dels att utröna vilka erfarenheter av brott mot huvudmännen som de gode männen hade, dels ta reda på vilken roll de gode männen hade för huvudmännens upprättelse i de fall då dessa hade råkat ut för misstänkt brottsliga handlingar. Svarsfrekven- sen var (755 gode män som ansvarade för sammanlagt 978 huvudmän). De svarande gode männen rapporterade om samman- lagt 74 olika misstänkta brottsliga handlingar mot 42 huvudmän. Av dessa 42 huvudmän hade en utvecklingsstörning, led av demens och hade ett fysiskt och/eller psykiskt funktionshinder. Av de 74 misstänkta brottsliga handling- arna utgjorde stöld , misshandel , förolämp- ning , olaga hot , förskingring , förtal , bedrägeri , sexuellt ofredande 5,4 pro- cent, sexuellt utnyttjande , rån , skadegörelse och våldtäkt . Resterande del av de påstådda övergreppen kunde inte sorteras in under något särskilt lagrum. Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande de misstänkta förövarna var anställda vid gruppboende eller äldreboende, medboende eller annan bekant, anhörig eller sambo till den enskilde och en för den enskilde okänd person. De uppmärksammade händelserna resul- terade i 15 polisanmälningar och 26 andra anmälningar till t.ex. eller till personalen i den berörda verksamheten. De flesta polisanmälda händelserna avsåg stöld. En slutsats som kunde dras av undersökningen var att de gode männen är viktiga aktörer som kan bevaka huvudmännens intressen. En annan slutsats var att misstänkta brottsliga handlingar måste beivras och inte tystas ner av de personer som finns runt den enskilde. En tredje slutsats var att rättsväsendet måste säkerställa att funktionshindrade personer som misstänks ha blivit utsatta för brott verkligen får sin sak prövad. Funktionshindret, som ofta innebär kommunikationssvårig- heter, får inte innebära att den enskilde kommer i en sämre ställning än personer som inte har något funktionshinder. 1.3.3Regler som syftar till att skydda personer med bristande beslutsförmåga från våld och andra övergrepp Förslag: I 20 kap. 14 § införs bestämmelser som ger en god man, förvaltare och framtidsfullmäktig med behörig- het i ekonomiska frågor rätt att ange eller föra talan om ansvar för brott som avser i förordnandet berörd egendom. En god man och framtidsfullmäktig med behörighet i personliga angelägen- heter skall ha motsvarande rätt beträffande brott mot den en- skildes person. I förordningen (1999:1134) om belastningsregister införs en möjlighet för överförmyndaren att i samband med rekrytering av förordnade ställföreträdare begära utdrag ur belastningsregistret beträffande den som är aktuell för ett sådant uppdrag. Förutom regler om ställföreträdarskap finns det andra bestämmelser som har till syfte att värna de personer som har svårt att själva värja sig mot faror i tillvaron. Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande I 14 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453) finns en bestämmelse som ålägger var och en som är verksam i omsorger om äldre och funk- tionshindrade, både i offentlig och enskild verksamhet, att se till att de enskilda får god omvårdnad och lever under trygga förhållanden. En anmälningsskyldighet gäller såväl yrkesarbetande som frivilliga. Den innebär att den som uppmärksammar eller får kännedom om allvarliga missförhållanden i omsorgerna om någon enskild är skyldig att genast anmäla detta till socialnämnden. Om inte missförhållandet avhjälps utan dröjsmål, skall nämnden anmäla förhållandet till tillsyns- myndigheten. Anmälningsskyldigheten gäller även inom motsvaran- de yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet. Anmälan skall då göras till den som är ansvarig för verksamheten. Den ansvarige är skyldig att utan dröjsmål avhjälpa missförhållandet eller anmäla detta till tillsynsmyndigheten. Bestämmelsen infördes sedan allvarliga brister uppdagats inom äldreomsorgen. Bestämmelsen kallas efter under- sköterskan som i medierna berättade om vanvård av de boende på sin arbetsplats. 1997/98:113 fram- går att syftet med bestämmelsen i första hand är att komma tillrätta med missförhållanden. De målgrupper som avses i bestämmelsen är alla äldre och funktionshindrade personer som, oavsett boendeform, får insatser enligt socialtjänstlagen. I propositionstexten betonas sär- skilt att vissa äldre kan ha mycket svårt att framföra konkreta klagomål på vården och få gehör för sina klart befogade synpunkter på grund av fysiska eller psykiska funktionsnedsättningar eller av rädsla för att stöta sig med personalen eller annan inom social- tjänsten. I föreskrifter och allmänna råd om anmälan av missförhållanden i omsorger om äldre och funktionshindrade (SOSFS 2000:5) finns exempel på vad som menas med allvarliga missför- hållanden. Härmed avses dels övergrepp och brister i omsorgerna som utgör ett hot mot en enskilds liv, hälsa eller säkerhet, dels ett bemötande av äldre och funktionshindrade som klart avviker från grundläggande krav på respekt för självbestämmande, integritet, trygghet och värdighet. gäller endast verksamhet som faller under socialtjänst- lagen. Utanför bestämmelsens tillämpningsområde faller således verk- samhet som bedrivs enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande I föreskrifter och allmänna råd om anmälan av personskada i verksamhet enligt lagen (1993:387) om stöd och ser- vice till vissa funktionshindrade (SOSFS 1996:17) föreskrivs emellertid att om en person som omfattas av LSS allvarligt skadas i samband med verksamhet enligt den angivna lagen och skadan inträffar i hälso- och sjukvårdande verksamhet, skall anmälan om det inträffade göras till . Detsamma skall gälla, om det inträffade inte orsakar allvarlig skada men det är uppenbart att risk för sådan skada har förelegat. Det åligger den nämnd som är ansvarig för verksam- heten att fullgöra anmälningsplikten. Om skadan inträffar i enskild verksamhet som avses i 23 § LSS eller om risken för skada upp- kommer i sådan verksamhet, skall anmälningsskyldigheten i stället fullgöras av den för verksamheten ansvariga huvudmannen. Anmäl- ningsskyldigheten gäller oavsett om skadan, eller risken för skada, uppkommer genom avsiktligt handlande eller genom olyckshändelse. Personer som får insatser enligt LSS har ofta svåra funktions- hinder och stora stödbehov. Med hänsyn härtill har det ansetts otill- fredsställande att de personer som arbetar med t.ex. förståndshandi- kappade i gruppbostäder inte har någon anmälningsplikt enligt . Den anmälningsskyldighet som följer av SOSFS 1996:17 tar som framgått ovan endast sikte på allvarlig skada och risk för allvarlig skada, vilket får betraktas som värre situationer än som avses med begreppet allvarliga missförhållanden. En del kommuner har därför på eget initiativ infört anmälningsrutiner av den typ som föreskrivs i också för verksamheter som faller under LSS. 2004/05:39 har föreslagits att kvalitets- och dokumenta- tionsbestämmelser samt bestämmelser om anmälningsplikt vid miss- förhållanden skall införas i LSS. I propositionen föreslås bl.a. att det i LSS införs en bestämmelse som motsvarar socialtjänstlagens . Den föreslagna bestämmelsen skall förutom omsorgspersonal även omfatta handläggande personal inom t.ex. . Lagändringarna föreslås träda i kraft . Möjligheter att straffrättsligt beivra övergrepp. Betydelsen av sekretess inom och hälso- och sjukvården Enligt huvudregeln i 7 kap. 1 § första stycket sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess inom hälso- och sjukvården för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande närstående lider men. Enligt 7 kap. 4 § första stycket sekretesslagen gäller enligt huvudregeln sekretess inom för uppgift om enskilds personliga förhållanden med motsvarande skaderekvisit. Sekretessen enligt nu nämnda paragrafer hindrar emellertid inte att uppgift som angår misstanke om brott lämnas till åklagarmyn- dighet, polismyndighet eller annan myndighet som har att ingripa mot brottet, om det för brottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Uppgift som angår brott enligt 3, 4 eller 6 kap. mot någon som inte har fyllt får dock lämnas till åklagarmyndighet eller polismyndighet utan hinder av ovan nämnda sekretessregler. Sekretessen enligt 7 kap. 1 § och 4 § första och tredje styckena hindrar inte heller att uppgift om enskild, som inte har fyllt eller som fortgående missbrukar alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel, eller närstående till denne lämnas från myndighet inom hälso- och sjukvården och till annan sådan myndighet, om det behövs för att den enskilde skall få nöd- vändig vård, behandling eller annat stöd. Detsamma gäller i fråga om lämnande av uppgift om gravid kvinna eller närstående till henne, om det behövs för en nödvändig insats till skydd för det väntade barnet, se 14 kap. 2 § sekretesslagen. Det torde inte vara ovanligt att personal inom hälso- och sjuk- vården och upptäcker att en äldre person eller en person med funktionshinder lever under svåra hemförhållanden, var- vid de kanske utsätts för vanvård eller övergrepp av olika slag. Sekre- tessen inom hälso- och sjukvården och innebär emeller- tid att uppgifter om t.ex. en misstänkt misshandel inte kan lämnas till polisen utan vidare. Inget hindrar emellertid att uti- från dessa uppgifter vidtar åtgärder inom ramen för sin egen verk- samhet, t.ex. kan den erbjuda den hjälpbehövande plats på ett sär- skilt boende där han eller hon kommer bort från en problematisk hemmiljö. Sekretessen hindrar inte heller att vårdpersonal eller personal från råder den enskilde att polisanmäla en inträffad misshandel och hjälper henne eller honom att göra en sådan anmälan. Sekretessen inom hälso- och sjukvården och hindrar inte att den enskildes gode man, förvaltare eller framtidsfullmäktig får del av uppgifter som har betydelse för att han skall kunna ta till- vara den enskildes intressen på bästa sätt. En läkare eller en social- tjänsteman kan således meddela en god man eller en framtidsfull- mäktig sina misstankar om att den hjälpbehövande misshandlas eller på något annat sätt far illa. män och framtidsfullmäktige om- Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande fattas inte av någon tystnadsplikt och kan således, om de finner det lämpligt, anmäla det inträffade till polisen, jfr avsnitt C 2.4. Någon skyldighet för den gode mannen eller framtidsfullmäktigen att göra en sådan anmälan föreligger dock inte. I detta sammanhang är det av intresse att framhålla skillnaden mellan att polisanmäla ett brott och att ange ett brott till åtal. Polis- anmälan kan göras av envar som misstänker att ett brott under all- mänt åtal har blivit begånget. Brottet behöver inte vara riktat mot den som gör anmälan. Vissa brott fordrar emellertid att målsägan- den anger brottet till åtal för att åtal skall kunna väckas. Så är t.ex. fallet med brottet vållande till kroppsskada eller sjukdom som inte är grovt. Kan målsäganden på grund av bristande beslutsförmåga inte själv ange ett brott till åtal uppkommer frågan om någon annan i hans omgivning kan göra det på hans vägnar. Enligt utredningens förslag till utformning av 20 kap. 14 § rätte- gångsbalken bör gode män och framtidsfullmäktige kunna ange brott mot huvudmannens person till åtal eller föra talan om ansvar för det, se avsnitt B 11.2.3. Även i de fall målsäganden har sin be- slutsförmåga i behåll kan hans gode man ange ett brott till åtal, men då fordras målsägandens samtycke enligt reglerna i förslaget till 11 kap. 7 § . Som framgått ovan har en god man som får reda på uppgifter som tyder på att hans huvudman utsätts för brott inte någon skyldighet att polisanmäla händelsen i fråga. Det kan tänkas att den hjälp- behövande, när han tillfrågas om en misstänkt brottslig gärning, visserligen bekräftar att han t.ex. blir slagen av någon närstående men förklarar att han inte vill att detta skall komma till polisens kännedom. I sådana situationer kommer den gode mannen ofta i ett moraliskt dilemma. Å ena sidan skall han så långt möjligt ta hänsyn till den enskildes vilja och vara lojal mot denne. Å andra sidan finns det en gräns för vad en god man kan acceptera att en huvudman ut- sätts för i sin hemmiljö, som han känner att han fullgör sitt uppdrag på ett korrekt sätt. Denna avvägning kan vara svår att göra. Klart är emellertid att huvudmannen inte har någon vetorätt mot den gode mannen när det handlar om ett brott som inte fordrar att målsäganden anger det till åtal. Blir huvud- mannen misshandlad, kan den gode mannen sålunda polisanmäla detta även mot huvudmannens uttryckliga vilja. Följden av ett sådant agerande kan naturligtvis bli att huvudmannen mister sitt förtroende för den gode mannen och begär att få byta till någon annan. Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande måste emellertid den gode mannen acceptera att detta kan bli följden för att huvudmannen skall komma ur en destruktiv livssituation. När det gäller allmänna handlingsnormer för ställföreträdare hän- visas till avsnitt B 5.3.1 och författningskommentaren till 12 kap. 3 § . Lagen (1988:609) om målsägandebiträde För äldre personer och personer med funktionshinder som utsätts för brott är det svårt att själv klara av att gå igenom en process. När förundersökning har inletts beträffande ett brott på vilket fängelse kan följa skall enligt 1 § första stycket 3 lagen om målsägandebiträde ett målsägandebiträde förordnas, om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och övriga om- ständigheter kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av sådant biträde. Omständigheter av personlig art som kan motivera ett målsägande- biträde är enligt förarbetena t.ex. förståndshandikapp, sjuklighet, depression till följd av brottet, beroendeställning i t.ex. arbetslivet eller som förhållandet mellan elev och lärare eller att målsäganden är gammal eller ett barn, se prop. 1989/90:158 s. 11. Äldre personer och personer med funktionshinder kan med stöd av nämnda paragraf beviljas stöd av målsägandebiträde för större delen av den brottslighet som de riskerar att bli utsatta för. Inte minst viktigt är att målsägandebiträdet kan ta tillvara den en- skildes intressen redan under förundersökningen och se till att denne ges möjlighet att lämna sina uppgifter till polis och åklagare. Ytterligare hjälp i rättsliga angelägenheter för vissa funktionshind- rade är tillgången på tolkar. Enligt 5 kap. 6 § tredje stycket rätte- gångsbalken kan tolk anlitas för att biträda den som är allvarligt hör- sel- eller talskadad i en rättegång. Härvid avses skrivtolk eller tecken- tolk samt tolk som kan biträda den som är både syn- och hörsel- skadad. Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande Ställföreträdares möjlighet att medverka vid utfärdandet av rättsintyg Framtidsfullmäktiges, anhörigas och gode mäns möjlighet att med- verka vid utfärdande av rättsintyg kommer att behandlas i avsnitt C 1.4. Kontroll av lämpligheten hos dem som är aktuella för uppdrag som för- ordnad ställföreträdare Som framhållits i avsnitt A 4.3.2.1 bör överförmyndaren ges möjlighet att begära utdrag ur belastningsregistret beträffande de personer som är aktuella för uppdrag som förordnad ställföreträdare. Härigenom kan överförmyndaren på ett enkelt sätt kontrollera att den som kommer i fråga som förordnad ställföreträdare inte har be- gått allvarligare brottslighet som kan inverka på förtroendet för honom som t.ex. god man. 1.3.4Haagkonferensen för internationell privaträtt Vid för internationell privaträtt utarbeta- des ett utkast till konvention till skydd för vuxna i gränsöverskri- dande situationer. De personer som omfattas av konventionen skall ha fyllt och de skall på grund av hälsoskäl eller psykiska skäl vara oförmögna att helt eller delvis på egen hand bevaka sina in- tressen. a)vilket lands myndigheter som är behöriga att vidta åtgärder till skydd för den hjälpbehövandes person eller egendom, b)den lag som den behöriga myndigheten skall tillämpa vid vid- tagande av åtgärder eller som gäller när den hjälpbehövande före- träds av en representant och c)förutsättningarna i de övriga konventionsstaterna för erkännande och verkställighet av åtgärder vidtagna i en annan konventions- stat. Genom konventionen upprättas vidare en mekanism för samarbete mellan konventionsstaternas myndigheter. Avsikten med konven- tionen är att undvika konflikter mellan olika länders lagar och myn- digheter i frågor om behörighet och tillämplig lag samt att säkra er- kännande och verkställighet av konventionsenligt vidtagna åtgärder, Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande se , Rapport från specialkommissionsmöte angående skydd för vuxna, för internationell privat- rätt; 19.9–2.10 1999. Konventionen träder i kraft när den har ratificerats av minst tre undertecknande stater. Vid utgången av hade konventionen ännu inte trätt i kraft. Då hade konventionen endast ratificerats av () samt undertecknats, men inte ratificerats, av , och . 1.3.5Samhällets möjligheter att upptäcka utsatta personer med bristande beslutsförmåga Bedömning: Det finns behov av en ökad medvetenhet bland all personal inom hälso- och sjukvården och om de bestämmelser som föreskriver skyldighet att rapportera när någon är i behov av en god man eller förvaltare. I avsnitt C 1.3.3 behandlas regler som tar sikte på de situationer när ett övergrepp eller något annat missförhållande riktat mot en per- son med bristande beslutsförmåga väl har upptäckts. I detta avsnitt kommer problematiken med att upptäcka hjälpbehövande som be- finner sig i farozonen för att bli utsatta för hot eller för vanvård att genomgås. I avsnitt A 3.6.3 behandlas överförmyndarens möjlighet att få fram uppgifter om personer som kan antas vara i behov av en ställföre- trädare. Utredningen föreslår i samband därmed att socialnämndens rapporteringsskyldighet skall utvidgas och att denna skyldighet skall framgå av lag i stället för av en förordning. Vidare föreslår utred- ningen i nämnda avsnitt en utvidgad skyldighet för verksamhetschefer inom hälso- och sjukvården att underrätta överförmyndaren när en patient är i behov av en god man eller förvaltare. Förutom anhöriga till en person med bristande beslutsförmåga torde det främst vara personal inom och sjukvården som uppmärksammar personer som är i behov av en god man eller förvaltare. Det är därför, som antytts, viktigt att personal inom nämnda organisationer verkligen rapporterar konstaterade missför- hållanden till berörd överförmyndare. Trots de åtgärder som utredningen föreslår för att underlätta informationsflödet till överförmyndaren, är det inte möjligt att fånga upp alla de fall där äldre personer och personer med funktionshinder Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande riskerar att råka illa ut på grund av faror i omgivningen. Social- styrelsen konstaterar i sin rapport 1994:1 Övergrepp mot äldre i hemmet. Ser vi toppen av ett ? att av de äldre personer som utsätts för övergrepp i sina hem är de flesta kvinnor med fysiska eller psykiska handikapp. Vidare konstateras att majoriteten av förövarna är manliga familjemedlemmar, dvs. make/sambo eller son. Nationellt Råd för Kvinnofrid konstaterar i en skrift Han var väl inte alltid så snäll – Våld mot äldre kvinnor samma sak och fram- håller att de utsatta kvinnorna sällan anmäler misshandel och andra övergrepp till polisen. I stället söker de hjälp hos sjukvården där sjukvårdssekretessen hindrar personalen från att lämna uppgifter till de rättsvårdande myndigheterna annat än vid misstanke om all- varligare brott, och dit hör inte brott som misshandel och grov misshandel. Äldre personer och personer med funktionshinder som vansköts, misshandlas, utnyttjas m.m. av anhöriga är mycket svåra för social- förvaltningen att upptäcka. Den anhörige är kanske den enda kon- takt som den hjälpbehövande har, och denne vågar därför inte säga emot släktingen. menar den anhörige inte något illa, men saknar helt enkelt tid eller kunskap om hur man sköter en äldre människa, vilket leder till vanvård. Den anhörige kanske upp- lever sin åldrige släkting som besvärlig och gnällig vilket i kombi- nation med tidsbrist kan leda till situationer av konflikt mellan dem. En del anhöriga känner en moralisk skyldighet att ta hand om sina äldre släktingar, och de vill därför inte söka hjälp från samhällets sida trots att de inser att situationen är ohållbar. En annan problematisk situation är då en äldre person utnyttjas av sina anhöriga eller bekanta. Det är inte ovanligt att äldre människor med barn som missbrukar droger blir utnyttjade på olika sätt. Det kan handla om att barnet vill ha medicin som har förskrivits till den äldre personen eller pengar till t.ex. alkohol. Vidare kan det tänkas att bekanta till den äldre personen vill låna pengar som sedan inte betalas tillbaka. Eftersom utnyttjandet vanligtvis sker inom hemmets fyra väggar är det, som framgått ovan, svårt att upptäcka äldre personer eller personer med funktionshinder som utnyttjas på dessa sätt. Social- förvaltningen är som regel hänvisad till att någon i den enskildes om- givning slår larm om eventuella missförhållanden. Det är inte möjligt för socialförvaltningen att bedriva uppsökande verksamhet bland äldre eller funktionshindrade personer enbart för att upptäcka eventuella missförhållanden. En sådan ordning torde inte Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande heller vara önskvärd utifrån ett integritetsperspektiv. Med hänsyn härtill är det viktigt att de personer som kommer i kontakt med människor som verkar fara illa anmäler detta till och inte blundar för problemet. De personer som främst avses i detta sammanhang är sjukvårdspersonal och personal inom , dvs. läkare, distriktssköterskor, hemtjänstpersonal m.fl. Sekretessen inom och hälso- och sjukvården hindrar inte en läkare eller en socialtjänsteman från att ställa frågor till den enskilde om hur han eller hon har det där hemma. Framkommer det att den enskilde lever ensam men utnyttjas ekonomiskt av sitt barn, kan det tänkas att den enskilde är i behov av t.ex. en god man. Såväl sjukvården som är härvid enligt vad som sagts ovan skyldiga att an- mäla behov av god man eller förvaltare till överförmyndaren. Den gode mannen kan sedan hjälpa till i ekonomiska frågor och t.ex. verkställa betalningar så att den enskilde inte behöver ha större summor pengar hemma. Vidare kan den gode mannen vara ett stöd i personliga frågor och t.ex. förmedla kontakt med en kurator som kan hjälpa den enskilde att komma ur en besvärlig livssituation. Som framgått ovan kan en god man dessutom anmäla till polis eller åkla- gare för det fall huvudmannen utsätts för brott. När det gäller frågor om hälso- och sjukvård föreslår utredningen i förslaget till lag om ställföreträdare för vuxna med bristande be- slutsförmåga inom hälso- och sjukvården m.m. (LSH) att besluts- oförmögna personer i vissa fall skall kunna företrädas av någon an- hörig, se 5 § LSH. Enligt lagförslaget kan emellertid en anhörig ent- ledigas från sin roll som ställföreträdare, om han är olämplig, 14 § LSH. En distriktssköterska som vid ett hembesök märker att en äldre människa eller en funktionshindrad person vansköts av t.ex. sin make eller barn skall anmäla förhållandet till den som har ansvaret för hälso- och sjukvården av den enskilde som i sin tur är skyldig att göra en anmälan om behov av god man till överför- myndaren. På samma sätt förhåller det sig på den sociala välfärdens område. Utredningens förslag till lag om ställföreträdare för vuxna med bris- tande beslutsförmåga inom den sociala välfärden (LSV) innebär att beslutsoförmögna personer i vissa fall kan företrädas av sina anhöriga inför olika förmånsgivare.