sou · GSB343d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Bland de alternativa förslag till beteckning som framkom i debatten fanns läkarassistent, medicinal- assistent, medicinom och sjukskötare. Den parallella manliga beteck- ningen sjukskötare har bl.a. motarbetats eftersom den också avser anställda inom mentalsjukvården som har lägre utbildning än sjuk- sköterskor (1976:2f.). har försvarat användningen av sjuksköterska trots upprepade påstöt- ningar från bl.a. som uppmanat dem att föreslå en könsneutral yrkesbeteckning. vidhöll sin inställning med argumentet att en kvinnlig beteckning lika väl som en manlig borde kunna betraktas som könsneutral (1976:6). tycks vissa sjukhus använda sjuksköterska och sjukskötare parallellt (1996:115ff.) Sammanfattningsvis kan man konstatera att den svenska vägen mot könsneutrala yrkesbeteckningar har inneburit att kvinnor kommit att tituleras med maskulint bildade beteckningar som varit reserverade för män. kan även kvinnor vara lärare, direktörer och tjänstemän. Dessa manliga beteckningar tycks ha anammats utan diskussion (1976:11). Däremot blev det starka protester och en omfattande debatt när män skulle betecknas med den feminina yrkesbeteckningen sjuksköterska. 1.4Hur neutrala är de könsneutrala orden? Den 11-åriga flicka som vi mötte inledningsvis uppfattade alltså inte yrkesbeteckningen vetenskapsman som könsneutral. Hennes fundering aktualiserar frågan om de svenska könsneutrala yrkes- beteckningarnas status. Hur neutrala är egentligen dessa ord? 10 I artikeln Manlig sjuksköterska sammanfattar debatten kring sjuk- skötersketiteln . Här ges också en redogörelse för bruket av benämningar för manliga sjuksköterskor (1976). vänds verkligen vetenskapsman, tjänsteman och brandman köns- neutralt? Hur uppfattas de av språkbrukarna? Är det bara den 11-åriga flickan som tycker att vetenskapsman är ett yrke reserverat för männen? Till att börja med måste man konstatera att diskussionen om könsneutralitet inte gäller alla maskulint bildade yrkesbeteckningar. De som bildats med efterlederna -ör och -are, har möjligen börjat tappa delar av sina manliga associationer (1996:113). Lärare är kanske det bästa exempel på en titel som uppfattas som könsneutral . Den diskussion som förts kring yrkesbeteck- ningarnas förmenta könsneutralitet har i första hand avsett efter- leden -man, som i vetenskapsman eller brandman. Är det då möjligt att använda dessa ord om kvinnor, trots att man vanligtvis betyder person av manligt kön? I diskussionen av efterledens könsneutra- litet har man bl.a. hävdat att man som avledningsmorfem fått en utvidgad betydelse till att omfatta både män och kvinnor (Himanen 1990:24). En vetenskapsman och en brandman skulle därmed lika gärna kunna vara kvinnor, eftersom -man antas vara könsneutralt. Följande försvar för användningen av -man har framförts av en officiell språkvårdare. Man som efterled börjar få samma funktion som -are, och det är en utveckling som jag inte tycker att vi skall hindra. Med den slipper vi en massa ofruktbara diskussioner huruvida kvinnor kan vara män. Riks- dagsmän blir därmed inte manligare än barnavårdsmän, och alla ledamöter kan därför kallas riksdagsmän (1996:114). De svenska språkbrukarna tycks dock inte vara lika övertygade om att -man är könsneutralt. En attitydundersökning som gjordes visar att det då fanns stor variation i hur språk- brukarna uppfattar yrkesbeteckningar bildade med -man. De som ansågs vara mest könsneutrala var bl.a. talman, rådman och nämndeman, medan exempelvis idrottsman, yrkesman och språkman var minst könsneutrala. Dessutom fanns det en betydande skillnad mellan mäns och kvinnors acceptans av ord bildade med -man. Männen kunde i högre grad än kvinnor acceptera att man-ord också användes könsneutralt till att även omfatta kvinnor, exem- pelvis förman, brandman, länsman och styresman (Himanen 1990:102). Det fanns också kvinnor som över huvud taget inte accepterade några ord som innehöll -man som könsneutrala (Himanen 1990:62).11 2 Språkets synliga män och osynliga kvinnor Det är alltså möjligt och oftast helt acceptabelt att använda masku- lina yrkesbeteckningar för kvinnor, medan det omvända förhållan- det är ytterst svårt, vilket bl.a. sjuksköterskedebatten illustrerar. Hur kan detta förhållande förklaras? Inom feministisk språkforskning har denna fråga behandlats in- gående i samband med diskussioner av sexistiskt språk i studier av hur kvinnor tilltalas och omtalas. Sexistiskt språk leder kanske i första hand tankarna till bruket av nedvärderande och/eller triviali- serande benämningar för kvinnor. Men att språksystemet består av strukturer som även osynliggör kvinnor har diskuterats minst lika flitigt. Den språkliga sexismen betraktas som ett av många uttryck för sexism, som tydliggör att det råder en ojämn maktbalans mellan män och kvinnor i samhället (1992:99f. Språksystemet anses vara sexistiskt eftersom det i vissa avseen- den synliggör männen medan kvinnorna blir osynliggjorda. Ett exempel på denna sexism är att maskulina ordformer, som yrkes- beteckningen tjänsteman eller pronomenet han, kan referera både till män och kvinnor, medan feminina ordformer uteslutande refe- rerar till kvinnor. (Man brukar säga att språksystemet är asym- metriskt till sin struktur.) I svenska språket markeras en omtalad persons kön, s.k. semantiskt genus, genom skilda personliga pro- nomen i tredje person: han och hon.13 Han används även då könet är ospecificerat, dvs. då både män och kvinnor avses: Om någon kommer hit skall han genast släppas in (1980:39f. I figuren nedan visas användningen av personliga pronomen i svenska, engelska och tyska, där det framkommer att de maskulina pronomina han, he och er kan användas generellt för både män och 11Se även 2003:198f. som diskuterar attityder till yrkesbeteckningar bildade med 12Diskussionen om ett sexistiskt språksystem bygger på strukturalistiska tankegångar. Med detta strukturalistiska betraktelsesätt gör man åtskillnad mellan språksystem och språkbruk. Frågan har väckts om man verkligen kan tala om ett sexistiskt språk utan att lyfta in själva språkbruket, där ordens användning diskuteras utifrån det kommunikativa sammanhang där de förekommer (Hornscheidt 1998:106f. 13Det finns även språk som använder samma pronomen genomgående för att beteckna både kvinnor och män. Ett exempel är finska språket där hän används för båda könen. De feminina pronomina hon, she och sie kan dock enbart referera till person av kvinnligt kön. Personliga pronomen i svenska, engelska och tyska Person av manligt kön Person av kvinnligt kön Generell syftning för både män och kvinnor, eller när kön är obekant Om någon kommer hit skall han genast släppas in Den generella användningen av maskulina språkformer får följande konsekvenser: dels får männen större betydenhet, dels blir det svårt för språkanvändaren att veta vilket kön som avses. Medan kvinnor måste kontrollera varje yttrande för att se om de också är inbegrip- na i exempelvis pronomenet han, så behöver män aldrig sväva i ovisshet om sin tillhörighet, eftersom de alltid är innefattade när maskulina former är använda (Hornscheidt 1998:103f. 2.1Debatten om sexistiskt språk Sexistiskt språk har debatterats ingående i drygt två decennier, framför allt på anglo-amerikanskt språkområde. Den följande kortfattade exemplifieringen utgår från denna debatt och från den debatt som förts i . Den feministiska språkforskaren beskriver denna intensiva debatt i termer av ett språkligt gerillakrig (1995:118). Språksystemets uteslutande meka- nismer som resulterar i osynliggörandet av kvinnor har varit en av huvudfrågorna. Yrkesbeteckningars exkluderande funktion ingick bl.a. i denna diskussion. Dessutom har bruket av maskulina pro- nomen i generell användning både studerats och debatterats.14 Forskningsresultat visade på att det generaliserande maskulina engelska pronomenet he och även man leder tankarna till män även i kontexter som är könsneutrala, vilket medför att kvinnorna blir uträknade och osynliggjorda. Det visade sig också att det fanns en könsrelaterad skillnad i användningen av dessa pronomen. 14 Se Pauwels 2000 för en introduktion till the pronoun debate. männen hade en tendens att använda he i dess specifika maskulina betydelse, så använde kvinnorna he mer sällan och använde istället alternativa uttryck som he or she eller they (Himanen 1990:17). Debatten om sexistiskt språkbruk har avsatt delvis gemensamma resultat på anglo-amerikanskt område och i . På både tyskt och engelskt språkområde har det skett en massiv utgivning av handböcker och riktlinjer som innehåller rekommendationer för ett icke-sexistiskt språkbruk. Riktlinjerna avser användning av pro- nomen, person- och yrkesbeteckningar och varnar för ord med nedsättande innebörd (Himanen 1990:16; Hornscheidt 1998:106f.). Inom feministisk teori har det emellertid även framkommit kritik mot användandet av de handböcker och riktlinjer som rekom- menderar ett icke-sexistiskt språkbruk. betonar visserligen handböckernas användbarhet, men konstaterar sam- tidigt att deras rekommendationer endast skrapar på ytan av problemet med sexistiskt språkbruk (1992: 102ff.). har också kritiserats för att deras existens faktiskt kan bidra till att förstärka de normer och värderingar som ligger bakom sexistiskt språk (Hornscheidt 1998:108f). I har diskussionen kring yrkesbeteckningar resulterat i förändringar i tyskt språkbruk genom aktiv språkplanering. För att synliggöra kvinnorna har man medvetet infört parallella yrkes- beteckningar för att beteckna män resp. kvinnor (Himanen 1990:20). För att beteckna kvinnor i tyska används främst -in och -frau. Båda dessa hade tidigare en förhållandevis begränsad använd- ning och var knappast längre produktiva, dvs. inga nya ord bildades med hjälp av -in och -frau. Men kom nya yrkes- beteckningar som markerade kvinnligt kön att bildas, exv. Kauffrau och Kamerafrau (kvinnliga motsvarigheter till och foto- graf). Yrkesbeteckningarna accepterades inte utan protester, men trots detta motstånd är -in och -frau fortsatt produktiva (Nübling 2001:202). 3 En viskande svensk debatt Medan krigsmetaforer kan användas för att beskriva intensiteten i den engelska debatten om sexistiskt språkbruk, så måste man i karaktäriseringen av den svenska debatten använda sig av en när- mast ljudlös metafor – debatten fördes nämligen mycket lågmält, närmast i viskande ton. Med undantag för den tidigare refererade sjuksköterskedebatten, tycks inte yrkesbeteckningars referens till kön ha varit föremål för större debatter. Denna livliga debatt avsåg paradoxalt nog osynlig- görandet av männen genom användandet av en feminin yrkes- beteckning för båda könen. Som redan påpekats har också svenska språkvårdare i viss mån gjutit olja på debattens vågor genom att förorda manliga yrkesbeteckningar, som anses vara könsneutrala, för båda könen, eller genom att förhålla sig neutrala i frågan. I den mån det förekommit någon debatt om sexistiskt språkbruk i svenskan så har diskussionen gällt den generaliserande använd- ningen av det maskulina pronomenet han. Debatten resulterade i flera alternativa könsneutrala förslag där dubbleringen av pro- nomen har fått mest genomslag: han/hon resp. han eller hon.15 Åtgärder i anledning av sexistiskt språkbruk har dock aktualiserats i den offentliga utredningen i mun Förslag till handlingsprogram för svenska språket, som framlades . I pro- grammet föreslås att insatser ska göras för att motverka språkbruk som osynliggör kvinnor (SOU 2002:27, s. 326). Det ges här inga uttryckliga rekommendationer om hur man ska hantera yrkes- beteckningar, utan här konstateras endast att man numera försöker använda könsneutrala uttryck (SOU 2002:27, s. 321). I förtydligan- det av förslaget framgår att språkvårdande insatser bör göras inom myndighetsspråkvården. Där föreslås också att språkliga aspekter bör tas med i jämställdhetsarbete, t.ex. i arbetsgivarnas jämställd- hetsplaner (2002:27, s. 327). 3.1Varför så tyst debatt i ? Hur kan man då förklara att den svenska debatten om sexistiskt språkbruk inte blivit mer omfattande? I jämförelse med engelska och tyska debatter och deras resultat har svensk språkvård mycket litet att presentera. Exempelvis finns inga handböcker eller rikt- linjer för icke-sexistiskt språkbruk i , medan det finns en uppsjö av böcker på tysk- och engelskspråkigt område (Hornscheidt 1998:106f. ).16 Avsaknaden av debatt kan knappast ges en inomspråklig förklaring, dvs. att skillnader mellan de tre 15För alternativa förslag till den generaliserande användningen av han, se 1967:111, 1976, 1979; 1995. Pronomenanvändning i författnings- språk har diskuterats av 1976 och 2001. 16För en jämförelse mellan tyska och svenska språkplaneringsstrategier avseende sexistiskt språkbruk se Hornscheidt 1998. jämförda språkens pronomenbruk skulle vara en bidragande orsak. Utomspråkliga faktorer tycks istället ha inverkat på de åtskilda språkplaneringsstrategierna. Man kan exempelvis spekulera i om synen på språkets roll i samhället kan vara en bidragande orsak. En andra bidragande orsak skulle kunna vara skilda attityder till sexism och feminism (Hornscheidt 1998:95). 4 Spelar orden någon roll? Spelar det då någon roll om yrkesbeteckningarna är könsbundna eller inte? Kommer orden i sig att inverka på kvinnors och mäns yrkesval i valet mellan sjuksköterska och brandman? Spelar orden överhuvudtaget någon roll för vårt tänkande och vårt handlande? För att kunna diskutera dessa frågor måste man komma in på språkfilosofiska frågor som berör sambandet mellan språket, verk- ligheten/samhället och våra tankar.17 Språket som samhällets spegel är en flitigt använd metafor för att beskriva sambandet mellan språk och samhälle. Med denna metafor tilldelas språket en förhållandevis passiv roll. Språket för- väntas endast återspegla samhälleliga idéer som har uppstått obe- roende av språket självt. I och med att språket speglar samhälleliga förhållanden så förväntas sociala förändringar även leda till för- ändringar i språksystemet. Språkliga förändringar sker dock i långsam takt, så därför måste man räkna med en viss eftersläpning i relation till de sociala förändringarna (se exv. Mot denna bild av språket som en passiv förmedlare av sam- hälleliga reflexer kan man ställa en alternativ bild där språket även besitter en skapande och formande kraft. Språket är inte enbart en förmedlare av idéer, men också skapare av idéer. Den version av verkligheten som språkbrukare hanterar genom sitt språk har redan filtrerats genom det nät av begreppsliga kategorier som vårt språk är uppbyggt av. Språket ges här en aktiv roll i skapandet och åter- skapandet av tankemönster och kulturella föreställningar.19 Språket 17Min diskussion av sambandet mellan språk och samhälle bygger här på 1990:14; 1992:131f. 18Att språket förändras i takt med samhällsförändringar har bl.a. framförts som ett mot- argument mot den preskriptiva feministiska hållningen i anglo-amerikansk debatt (1995:118f. för en kortfattad presentation av Sapir-Whorf-hypotesen som är en av de teorier som postulerar att språket bidrar till att forma vår världsbild. Denna teori fokuserar framför allt språkets omedvetna nivåer, exempelvis språkets syntax. Eftersom vi inte reflekterar medvetet över språkets syntaktiska uttrycksmöjligheter eller begränsningar kan ses som en bärare av idéer och antaganden som genom att de återkommande upprepas blir så välbekanta och konventionaliserade att vi inte längre ser deras innebörd. Ur ett radikalfeministiskt perspektiv är språket inte bara formare av våra tankar utan det kontrollerar fullständigt vårt tänkande. Språket betraktas här som en tvångströja som pressar in kvinnors erfarenheter i kategorier som inte passar (1992:132). 4.1Könsbundna yrkesbeteckningar – symptom eller orsak? Vilka kopplingar finns det då mellan dagens yrkesbeteckningar och kategorin kön i dagens samhälle? Speglar orden ett samhälleligt tillstånd i jämställdhetsavseende eller har orden en betydligt mer aktiv roll i skapandet av kulturella föreställningar kring vissa yrken kopplade till kön? Detta har även varit en central fråga i den debatt som förts kring språklig sexism. Ska sexismen förstås som symptom eller orsak? Betraktar man sexismen som en spegelbild av samhället, så kan den förstås som ett symptom på ett samhälls- tillstånd. Men om man istället tilldelar språket en mer aktiv roll är den språkliga sexismen i sig en bidragande orsak till kvinnors underordnade position (1992:102f. Sammanfattningsvis kan man konstatera att det finns ett sam- band mellan yrkesbeteckningar och kön. Vissa yrkesbeteckningar tycks mer eller mindre vara kulturellt impregnerade av kön, som framkommit med exemplen sekreterare och kirurg i de två inledande gåtorna. Dessutom är det tydligt att vi har en språklig asymmetri i svenska yrkesbeteckningar där de ursprungligen maskulina yrkes- beteckningarna används generellt för både män och kvinnor; både män och kvinnor är dansörer, lärare, konstnärer och brandmän. Detta skulle kunna tolkas som en språklig spegelbild av kvinnors underordnade position i samhället. Men det är viktigt att betona att ordbildningarnas maskulina ursprung inte med automatik behöver innebära att de betraktas som könsbundna och därmed knutna till manligt kön. så finns det stora förutsättningar att vår tankevärld påverkas av dessa mer eller mindre osyn- liga språkliga strukturer. Ett exempel på en mer eller mindre omedveten språklig nivå är generisk pronomenanvändning, alltså användandet av han för både personer av manligt eller kvinnligt kön, eller bruket av maskulina efterleder i yrkesbeteckningar som även avser kvin- nor. Detta språkbruk, som alltså är omedvetet, får bl.a. till konsekvens att kvinnor osynliggörs i språket. Om man utgår från att de språkliga strukturerna inverkar på vår tankevärld, så skulle detta språkliga osynliggörande få konsekvenser för hur kvinnor vär- deras i samhället. påpekats så finns det en stor variation i språkbrukares uppfattning om dessa ords könsneutralitet, där exv. yrkesbeteckningar som bil- dats med -man ansetts vara det minst acceptabla. Dessutom har det konstaterats en stor variation mellan män och kvinnors acceptans av man-orden, där många kvinnor inte alls accepterade dessa. Ut- över de yrkesbeteckningar som har en maskulin anknytning så finns det ett fåtal yrkesbeteckningar med tydlig feminin anknyt- ning: (flyg)värdinna, sjuksköterska och städerska. Det är betydligt mer komplicerat att resonera kring frågan om de könsbundna yrkesbeteckningarnas förmodade aktiva roll i skapan- det av kulturella föreställningar. Om man vidhåller att språket har en aktiv roll i vår förståelse av vår omvärld, och även för vårt agerande, så spelar orden verkligen en vital roll, eftersom de bidrar till att både stärka och skapa kulturella föreställningar som exv. är knutna till vår kategorisering av kön. Bidrar alltså dessa köns- bundna yrkesbeteckningar, som sjuksköterska och brandman till att passivt upprätthålla ett samband mellan yrke och kön, eller fyller orden en mer aktiv funktion så att de rent av kan sägas skapa ett samband mellan yrke och kön? För att kunna diskutera denna fråga krävs kunskap om dagens aktuella språkbruk och attityder, vilket för oss in på framtida forskningsfrågor. 5Yrkesbeteckningar – forskningsinsatser och språkplanering 5.1Undersökningar av språkbruk och attityder Frågan om yrkesbeteckningarnas roll/funktion vid yrkens forme- rande kan alltså inte ges ett enkelt svar och kräver nya fördjupade forskningsinsatser för att kunna diskuteras vidare, eftersom några mer omfattande studier inte genomförts . Det är angeläget att studera både det faktiska bruket av yrkes- beteckningar och även språkbrukarnas attityder till vårt dags- aktuella språkbruk. En undersökning av det faktiska bruket av yrkesbeteckningar är nödvändig för att kunna avgöra i vilken utsträckning som köns- bundna resp. könsneutrala yrkesbeteckningar används . Studiet bör här vidgas till att avse benämningar för både män och kvinnor, inte begränsas till enbart kvinnor som varit fallet med tidigare svenska undersökningar. Yrkesbeteckningars användning bör för- slagsvis studeras i offentligt språkbruk som har stor genomslags- kraft: exv. i dagspress (alternativt även eterburna medier som TV och radio) och i myndighetsspråket, exv. statliga förordningar och direktiv. En förnyad attitydundersökning av språkbrukarnas attityder till yrkesbeteckningarna, huruvida de uppfattas som könsbundna eller könsneutrala, är angelägen för att kunna bedöma vilken koppling som finns mellan dessa ord och kategorin kön. De beteckningar som haft låg acceptans i tidigare undersökningar bör studeras särskilt, dvs. de som är bildade med efterleden -man. Vilka av dessa ord uppfattas som könsneutrala resp. bundna till manligt kön? Det fåtal yrkesbeteckningar som har en feminin anknytning bör också ingå i denna attitydundersökning, såsom sjuksköterska. Det vore också intressant att få relationen mellan yrke, yrkes- beteckningar och kön belyst ur ett historiskt perspektiv. Följande frågor kräver dock ett samarbete med andra vetenskapsområden som behandlar yrkens formerande för att kunna diskuteras: Har yrkesbeteckningarna genomgått synbara förändringar vid skilda yrkens professionalisering ? Har yrkesbeteckningarna förändrats när endera män eller kvin- nor går in i yrken som varit dominerade av det andra könet? Hur ser yrkesbeteckningarna ut för de nya yrken som till- skapats ? Har dessa en könsbunden eller könsneutral prägel? I framtida språkplanering är det dessutom fortsatt angeläget att undvika språkbruk som osynliggör kvinnor, vilket också framhålls i utredningen i mun (SOU 2002:27, s. 327). Yrkesbeteckningar är här ett viktigt område. Man måste här ställa sig frågan: Innebär den svenska strategin med könsneutrala yrkesbeteckningar att kvinnor osynliggörs? Könsneutrala beteckningar är en möjlig stra- tegi för att undvika ett sexistiskt språkbruk. En andra möjlig strategi är att skapa parallella yrkesbeteckningar för både män och kvinnor och på så vis synliggöra båda könens existens – den strategi som tillämpats i . Valet av strategi i språkplaneringen kan diskuteras på djupet först när undersökningar av språkbruk och attityder genomförts. Oavsett vilken strategi man än väljer så leder diskussionerna i sig förhoppningsvis till en ökad språklig med- vetenhet hos språkbrukarna om att språket inte är objektivt och neutralt till sin karaktär. 5.3Studie av svenska språkplaneringsstrategier De svenska språkplaneringsstrategierna för yrkesbeteckningar skulle förtjäna en studie i sig. I svensk språkplanering har en stra- tegi för att undvika sexistiskt språkbruk alltså varit att använda könsneutrala yrkesbeteckningar. Denna strategi tycks ha antagits utan någon större debatt. Hur har det svenska bruket av köns- neutrala yrkesbeteckningar vuxit fram? Vi har här mött fackför- bund, statliga kommittéer och språkvårdare som gett sig in i diskussionen. Vilka var de drivande aktörerna? På vilka skilda sam- hälleliga nivåer fördes diskussionerna? Som tidigare antytts så kan man anta att orsaken till en utebliven svensk debatt om sexistiskt språkbruk bör sökas i utomspråkliga faktorer. Orsakerna måste alltså sökas bortom språket. Vilka kan då dessa utomspråkliga faktorer vara? Synen på sambandet mellan språk och samhälle skulle kunna vara en bidragande faktor. Om man i debatten utgått från att språket är samhällets spegel, så för- väntas ju språket förändras i takt med sociala förändringar. Kan det möjligen vara så att man undvikit eller inte ansett det nödvändigt att diskutera och reformera språkbruket, eftersom man antagit att jämställdhetssträvanden i svensk politik även skulle innebära att språket skulle anta en jämställd form? Eller kan en ev. avvaktande attityd till sexism och feminism vara en orsak?