sou · GSB374d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Sedan familjen hade beviljats ett tidsbegränsat uppehålls- tillstånd för att barnen skulle genomgå sjukvårdsbehandling , ansökte familjen i stället om tillstånd för bosättning. Som skäl för att få stanna i åberopades barnens hälsotillstånd och avsaknad av adekvata behandlingsmöjligheter i . Ansökan avslogs och avvisningsbeslutet verkställdes . Familjen ansökte därefter på nytt om uppehållstill- stånd på samma grunder som i den tidigare ansökan. Ärendet överlämnades till regeringens prövning. Utredningen i ärendet visade att den vård som kunde erbjudas blödarsjuka i var mycket kostnadskrävande och att endast ett fåtal länder – även inräknat länder med välutvecklad sjukvård – kunde erbjuda samma vårdalternativ. Regeringen uttalade i detta fall: Enligt utredning i ärendet erbjuds den vård för blödarsjuka som B och C kräver av kostnadsskäl endast i ett fåtal länder, däribland . Vården kan emellertid, förutsatt tillgång på relevant medicinskt prepa- rat, utföras i . Det är upplyst i ärendet att vård i inte har någon betydande medicinsk effekt. Det skulle medföra ett betydande ekonomiskt åtagande av , med tanke på det stora antal blödarsjuka personer i olika länder som inte erbjuds den vård de kan ges i , om behov av vård för blö- darsjuka skulle anses utgöra grund för uppehållstillstånd. Regeringen fann sammantaget inte skäl att bevilja uppehållstillstånd utan avslog ansökan. Regeringens beslut meddelades . UN 16-93 (I) Bifall till ansökan avseende familj från Kosovo med fyra barn (2, 3, 5 och ) varav två av barnen led av diabetes. Mannen A, , kvinnan , , och deras fyra barn kom till . De ansökte om asyl och åberopade bland annat mannens politiska tillhörighet. Han uppgav sig också riskera fängelse för att han inte följt inkallelseorder till militärtjänst samt att han skulle skickas att tjänstgöra i krig vid ett återsändande. Även humanitära skäl åberopades på grund av att två av barnen led av diabetes. och UN ansåg inte att asylskäl förelåg på någon av de grun- der som A gjort gällande. I ärendet hade emellertid framkommit att de två barnens diabetes var livshotande om de inte hade tillgång till insulin i tillräckliga doser. Vidare var den allmänna sjukvårdssitua- tionen i vid tillfället sådan att det kunde finnas risk för att tillfällig brist på insulin skulle uppstå. UN ansåg därför att familjen skulle få stanna i av humanitära skäl och upphävde avvisningen. UN överlät till att besluta i tillståndsfrågan. UN:s beslut meddelades . UN 16-93 (II) Bifall till ansökan avseende familj från Kosovo med fem barn (9, 13, 14, 16 och ) varav det äldsta barnet led av fysiska och psykiska handikapp och ett av de andra barnen led av stressreaktioner. Mannen A, , kvinnan , , och deras fem barn kom till . De ansökte om asyl pga. politisk tillhörighet och förföljelser från den serbiska polisen. Även humanitära skäl åberopades pga. barnens sjukdomstillstånd. Under handläggningen i UN gav A även in kopia av en häktningsorder mot honom från domstol i hemlandet. UN bedömde att häktningsordern var falsk och asylskäl ansågs inte föreligga. Utredningen i ärendet visade att flickan led av stressreaktioner med bl.a. buksmärtor, kräkningar, huvudvärk och frånvaroattacker. Ingen av dessa reaktioner ansågs vara av livshotande karaktär. Inte heller i övrigt ansågs hon vara i behov av sådan vård som inte stod att få i hemlandet. Beträffande det äldsta av barnen, pojken C, framgick det däremot att han hade behov av basal vård och hjälp i den dagliga tillvaron samt kontinuerlig tillsyn genom professionell medicinsk vård till följd av ett hormonbristtillstånd och ett mag- sårsliknande sår i strupen. Vid bristande behandling skulle såväl hormonbristtillståndet som det magsårsliknande såret kunna bli Enligt utredningen bedömdes att hemlandet inte skulle kunna erbjuda adekvat vård i dessa avseenden. UN ansåg därför att familjen skulle få stanna i av huma- nitära skäl och upphävde avvisningen. UN överlät till att besluta i tillståndsfrågan. UN:s beslut meddelades . UN 16-93 (III) Bifall till ansökan avseende familj från Kosovo med fyra barn (3, 7, 9 och ) varav ett av barnen led av barnreumatisk sjukdom. Mannen A, , kvinnan , , och deras fyra barn kom till . De ansökte om asyl på grund av politisk tillhörighet och risk för bestraffning efter att mannen undandragit sig militärtjänst efter inkallelse. Även humanitära skäl åberopades på grund av flickan C:s sjukdomstillstånd. Asylskäl bedömdes inte föreligga. Utredningen visade att flickan , då , lidit av barnreumatisk sjukdom. För att undvika framtida handi- kapp skulle det krävas en intensiv behandling innefattande bl.a. medicinering och sjukgymnastik i olika former. Vid ankomsten till hade hon redan ett betydande handikapp till följd av otill- räckliga vårdinsatser i hemlandet. Sedan behandling påbörjats i hade hennes tillstånd dock förbättrats. UN bedömde där- igenom att C inte skulle kunna beredas tillräcklig vård i utan att ett återsändande skulle innebära en risk för henne att drab- bas av ett livslångt handikapp. UN ansåg alltså att familjen skulle beviljas uppehållstillstånd och upphävde avvisningsbeslutet. Nämnden överlät till att besluta i tillståndsfrågan. En ordförande var skiljaktig och ansåg inte att de humanitära skälen var tillräckligt starka för att bevilja uppehållstill- stånd. UN:s beslut meddelades . UN 17-93 Avslag på ansökan från en i bosatt kvinna från med tre barn (9, 12 och ). Stressymptom hos barnen sedan kvinnan tidigare misshandlats av maken. Kvinnan , , och hennes tre barn kom till och ansökte om uppehållstillstånd för bosättning. A åbero- pade anknytning till i bosatta föräldrar och två syskon. A uppgav att hon , , ingått ett arrangerat äktenskap i . Hon uppgav vidare att hon efter gifter- målet åtföljde sin make, som var amerikansk medborgare av jugo- slaviskt ursprung, till där de bosatte sig. Enligt As uppgifter hade maken misshandlat och hotat henne under hela äktenskapet tills hon och barnen lämnade landet. Dessutom hade makens bror, som var bosatt i , sökt upp henne i och hotat A och barnen. As make ansökte om överflyttande av barnen enligt Haag- konventionen. Av utredningen framkom beträffande barnens hälsa att de två yngsta barnen var oroliga och hade sömnproblem samt att det yngsta barnet hade gått ner i vikt. Barnen bedömdes vara i behov av lugn och ro samt stabilitet för att deras hälsa inte skulle äventyras. Barnen gick i skola i och bedömdes ha anpassat sig väl här. UN ansåg i och för sig att humanitära skäl av avsevärd styrka förelåg, inte minst gällande barnen. Eftersom det emellertid ansågs åvila de amerikanska myndigheterna att lösa de sociala problemen och ge A och barnen det skydd och den omvårdnad som behövdes, avslogs ansökan om uppehållstillstånd. Två ledamöter var skilj- aktiga och ansåg att de humanitära skälen, främst i fråga om bar- nen, var tillräckligt starka för att uppehållstillstånd skulle beviljas. UN:s beslut meddelades . 21-94 Bifall till ansökan om permanent uppehållstillstånd för familj från med två barn (0 och ), varav det äldsta bar- net lidit av grav hörselnedsättning och cp-skada. Kvinnan , , och hennes femårige son B kom till . , medan de fortfarande vistades i , födde A sonen . A ansökte om asyl med hänvisning till att hennes make, som varit försvunnen från och antogs vara död, tidigare hade varit politiskt aktiv i hemlandet. Hon åberopade också att den äldste sonen led av grava handikapp. Asylskäl bedömdes inte föreligga. Sedan ansökningarna avslagits inkom A med nya ansökningar, varav två avslogs. Den tredje nya ansökningen överlämnades till regeringen . Av utredningen i ärendet framgick att B vid ankomsten till hade mycket gravt störda motoriska funktioner och att han inte hade utvecklat något språk. Under sin vistelse i hade han dock genomgått intensiva vård- och träningsinsatser, vilka lett till en mycket positiv utveckling, såväl motoriskt som kommuni- kationsmässigt. Vidare hade han lärt sig att kommunicera med omgivningen genom det svenska teckenspråket. Vård och träning motsvarande den som B fått i kunde inte ges i . Regeringen fann att B:s handikapp inte kunde anses vara av syn- nerligen allvarlig art. Med hänsyn till de speciella omständigheterna – att B i hade utvecklat sitt första och enda språk och då ett återvändande till hemlandet skulle riskera att påverka hans utveck- ling på ett livsavgörande sätt – ansågs dock att uppehållstillstånd skulle beviljas på grund av humanitära skäl. Vid helhetsbedöm- ningen av om uppehållstillstånd skulle beviljas anfördes även att en mer generös bedömning kan göras i fråga om barn. Regeringens beslut meddelades . 22-94 Bifall till tidsbegränsat uppehållstillstånd för familj från Kosovo med tre barn (0, 5 och ) varav det yngsta barnet lidit av svårt hjärtfel. Mannen A, , kvinnan , , och deras två barn kom till . Under vistelsen i fick de ytterligare ett barn, dottern . Denna föddes med Downs syndrom och hade ett medfött svårt hjärtfel, för vilket hon opere- rades en första gång . Familjen ansökte om asyl på grund av att mannen undandragit sig krigstjänstgöring och pga. den svåra situationen för etniska albaner i Kosovo. Även humanitära skäl åberopades på grund av dottern E:s sjukdomstillstånd. Asylskäl bedömdes inte föreligga. Av utredningen framgick att flickan till följd av hjärtfelet skulle genomgå en andra operation , förutsatt att hon då hade uppnått tillräcklig vikt. Behandlande läkare bedömde att E efter en andra operation skulle kunna klara sig med den vård som kunde erbjudas i hemlandet, trots att den var undermålig med svenska mått mätt; vid ett återsändande skulle hon däremot avlida. bedömde att ett tidsbegränsat uppehållstillstånd borde ges för att möjliggöra ytterligare en operation av E i . UN instämde i bedömningen. Regeringen uttryckte i detta fall allmänt: Enligt regeringens mening bör de riktlinjer som tidigare dragits upp och som kommit till uttryck i ovannämnda regeringsbeslut (avs. reg 10-93) alltjämt gälla vid bedömning av om uppehållstillstånd bör beviljas för en utlänning som har behov av vård. Det innebär att till- stånd för bosättning kan beviljas endast i undantagsfall, när det är fråga om en livshotande sjukdom för vilken vård inte kan beredas i hemlan- det eller när det föreligger ett handikapp av synnerligen allvarlig art. Det är inte möjligt att ställa upp en generell regel för hur allvarlig en sjukdom måste vara för att tillstånd skall beviljas. Det är mycket svårt att göra jämförelser mellan olika sjukdomar och handikapp. nitära aspekterna måste vägas mot de ekonomiska åtagandena som kan bli en direkt eller indirekt följd av att tillstånd beviljas. Särskilt måste beaktas de åtaganden utöver det enskilda fallet som kan bli följden av att tillstånd beviljas. kan på många områden erbjuda en medi- cinsk vård på en högre nivå än många andra länder. är våra vårdresurser begränsade. Vi har inte möjlighet att ta emot människor som söker sig hit från andra länder i huvudsakligt syfte att få en bättre vård än i hemlandet. I princip bör krävas att vården eller behandlingen kan leda till en förbättring av tillståndet eller att behandlingen är livsnödvändig. Vidare måste beaktas om det föreligger någon möjlighet till vård i hemlandet. Enbart den omständigheten att vården i håller en högre kvalitetsnivå kan inte utgöra grund för tillstånd. Inte heller bör uppgivna ekonomiska svårigheter att få vård i hemlandet leda till att tillstånd beviljas. Det kan i vissa fall finnas skäl att göra en något gene- rösare bedömning. Det kan gälla barn, när sjukdomen eller handikap- pet på ett livsavgörande sätt skulle påverka barnets utveckling vid ett återsändande. Det kan också gälla personer som utvecklat sjukdomen eller handikappet efter inresan i , t.ex. på grund av en här inträffad olyckshändelse. Regeringen beviljade, med hänsyn de humanitära skäl som grun- dade sig på den planerade operationen och efterföljande behov av vård, ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för familjen och återförvi- sade ärendet till för ytterligare utredning av de politiska skäl som åberopats. Regeringens beslut meddelades . 23-94 Bifall till ansökan om permanent uppehållstillstånd för familj från Kosovo med tre barn (4, 8 och ), varav ett av barnen lidit av hjärntumör och ett allvarligt hjärtfel. Mannen A, , kvinnan , och deras tre barn kom till . Familjen ansökte om asyl på grund av A:s politiska tillhörighet samt då denne undandragit sig militärtjänst för att slippa krigs- tjänstgöring. Under handläggningen åberopades även humanitära skäl pga. sonen D:s sjukdomstillstånd. Sjukdomarna hade såvitt framkommit upptäckts först efter ankomsten till . Asylskäl ansågs inte föreligga. bedömde att uppehållstillstånd borde meddelas, men överlämnade ärendet till regeringen för avgörande. Av utredningen i ärendet framkom i huvudsak följande. Efter ankomsten till upptäcktes det att pojken D, då , led av en elakartad hjärntumör. Han opererades för denna och genomgick därefter strålbehandling. Vidare upptäcktes, även detta efter ankomsten till , att D led av ett komplicerat hjärtfel. Behandling av hjärntumören och hjärtfelet skulle innebära återkommande kontroller och uppföljningar . För behandlingen och eftervården skulle det också krävas tillgång till högspecialiserad personal och tekniskt avancerad apparatur. Hem- landet bedömdes inte kunna ge tillräckliga vårdinsatser. Om vården avbröts skulle det kunna innebära fara för pojkens liv. Regeringen fann att det förelåg en fara för betydande försämring av pojkens tillstånd om han inte fick nödvändig behandling och att vårdbehovet inte kunde tillgodoses i hemlandet. Mot detta anför- des att den aktuella vården var mycket kostnadskrävande. Det framhölls också att en något mer generös bedömning kan göras då det är fråga om ett barn. Dessutom konstaterade regeringen att familjen inte från början ansökt om uppehållstillstånd i syftet att söka vård för sonen, utan att sjukdomarna hade visat sig först efter ankomsten till . Efter en sammantagen bedömning av dessa omständigheter beviljades familjen permanent uppehållstillstånd. Regeringens beslut meddelades . Vårdbehov m.m, vuxen UN 4-93 Bifall till tidsbegränsat uppehållstillstånd avseende man från som vistades i för att hjälpa en i bosatt bror under dennes sjukdom Mannen A, , kom till med gällande visering. Efter inresan ansökte han om och beviljades uppehållstill- stånd för besök till . Därefter ansökte han om till- stånd att få stanna i tills vidare för att hjälpa sin svårt sjuke bror som saknade andra anhöriga i . Utredningen visade att B hade drabbats av flera hjärninfarkter, den senaste efter att A hade kommit till . B var till följd av hjärninfarkterna huvudsakligen rullstolsbunden men rehabilitering pågick och han kunde i viss mån förflytta sig med hjälp av rollator. Utöver B:s neurologiska handikapp till följd av hjärninfarkterna led han också av en ovanlig stämbandssjukdom. Han hade genomgått en operation för detta och ytterligare en ope- ration var planerad. Enligt läkarintyg i ärendet samt skrivelser från Neurologiskt , en lokal stroke-förening samt en skrivelse från aktuellt socialdistrikt var A:s närvaro och stöd ytterst angeläget och oersättligt för B:s fortsatta rehabili- tering. B, som tidigare hade varit inlagd på klinik, skrevs ut därifrån och genomgick därefter bl.a. arbetsterapi vid kliniken. UN ansåg att det förelåg särskilda skäl för att pröva A:s ansökan om uppehållstillstånd trots att han befann sig i . Nämnden bedömde vidare att det på humanitär grund förelåg skäl att inte utvisa A och att det fanns vägande skäl för att bevilja honom ett tidsbegränsat uppehålls- och arbetstillstånd, dock längst till , och upphävde således utvisningen. UN:s beslut meddelades . UN 16-93 (IV) Avslag på ansökan avseende man från Kosovo som led av muskeldystrof.i Mannen A, , kom till . Han ansökte om asyl pga. politisk tillhörighet och uppgav sig ha blivit förföljd och misshandlad av serbisk polis. I UN åberopade även att han skulle beviljas uppehållstillstånd på grund av humanitära skäl efter- som han led av en obotlig sjukdom, muskeldystrofi. Asylskäl bedömdes inte föreligga. Utredningen visade att A till följd av sjukdomen hade svårt att gå längre sträckor utan rollator samt att han hade yrselproblem och svårigheter att svälja. Prognosen förväntades innebära en gradvis försämring av A:s muskelfunktion. Utöver sjukgymnastik, som endast kunde förväntas få en marginell effekt, saknades specifik behandling för sjukdomen. Tillräckligt starka humanitära skäl ansågs inte föreligga för uppehållstillstånd och ansökan avslogs. UN:s beslut meddelades . 47-94 Avslag på ansökan avseende man från som led av HIV-infektion och som utvecklat aids. Mannen A, , kom till . Han ansökte om asyl på grund av politisk tillhörighet och uppgav att han vid ett återvändande skulle riskera att gripas och eventuellt avrättas. I åberopade även att han skulle beviljas uppe- hållstillstånd på grund av humanitära skäl eftersom han hade HIV- infektion och hade utvecklat aids. Asylskäl ansågs inte föreligga. Av utredningen i ärendet framkom att A befann sig i ett stadium av sjukdomen då han drabbades av perioder av domningskänslor i kroppen. Det aktuella sjukdomsstadiet bedömdes som sådant att olika symptom skulle tillkomma, vilka till viss del kunde behandlas i , men inte i . För det fall att A skulle beviljas per- manent uppehållstillstånd kunde han beredas tillfälle att delta i en vaccinationsstudie mot HIV. Regeringen inhämtade yttrande från beträffande bedömningen av humanitära skäl i anslutning till sjukdomen HIV/aids. , vars bedömning delades av regeringen, ansåg inte att en enskild diagnos om HIV-infektion skulle vara generellt avgörande för bedömningen av humanitära skäl, inte heller då en aids-diagnos ställts. I stället borde en individuell bedömning göras av patientens allmäntillstånd, där förekomsten av allvarliga kliniska symptom skulle vägas in. Samma individuella bedömning skulle alltså göras som för andra sjukdomar med allvar- lig prognos. Regeringen bedömde att A:s hälsotillstånd inte utgjorde skäl att bevilja uppehållstillstånd på humanitär grund. Regeringens beslut meddelades . UN 337-96 Bifall till tidsbegränsat uppehållstillstånd avseende han- dikappad kvinna från för att möjliggöra urologisk operation. Kvinnan , , kom till tillsammans med sin bror , . B och C ansökte därefter om asyl. hade B:s och C:s mor , , kommit till med visering och beviljats uppehållstillstånd för en månads vistelse här. Sedan B och C kommit till ansökte även A om asyl. En annan dotter till A var bosatt i . Som asylskäl åberopade familjen att A:s make hade stött Amalmilisen i , att han hade gripits och misshandlats av Hizbollamedlemmar sedan han offentligt skrikit slagord mot dem och att han åter hade förts bort av Hizbolla. A hade rest till för att besöka sin här boende dotter. B och C flydde till och vidare till . Enligt vad B och C fått veta skulle Hizbolla ha sökt dem i bostaden bland annat för att få C att ansluta sig till dem. B led , då hon skadats av en granat, av inre skador och var lam från midjan och neråt. Hon hade genomgått njuroperationer i hemlandet och vårdats på sjukhus för komplikationer med tarmblåsa och njurar. Asylskäl bedömdes inte föreligga för någon av A, B eller C. Beträffande B visade utredningen att hon i fått en konti- nent tarmblåsa inopererad och att hon själv tappade ur denna med hjälp av kateter. Medan B fortfarande vistades i drabbades hon dock av komplikationer varefter också njurkatetrar anlades. Hon led även av infektion i njurarna. Sedan B kommit till genomgick hon en operation, varvid njurkatetrarna kunde tas bort. En ytterligare operation var planerad att äga rum . Enligt ett i ärendet ingivet läkarintyg hade B efter den första operationen i betydligt bättre möj- ligheter att klara sig själv, både inom och utom , . B led dock fortfarande av njurinfektioner och dessa bedömdes fort- sätta hela hennes liv. Någon uppenbar akut fara ansågs inte före- ligga för henne. Enligt intyget var B i behov av kontinuerlig tillsyn med sjukhusvård på specialistnivå och det ansågs vara av stort värde för henne att stå i kontakt med svensk sjukvård. Bedömningen i intyget var dock att det inte förelåg något absolut hinder mot att sköta vården i annat land. Ett ytterligare läkarintyg behandlade B:s psykiska hälsa. Av detta framgick att B led av posttraumatiska stressyndrom såsom mar- drömmar, koncentrationssvårigheter m.m. Hon hade i haft samtalskontakt med psykolog och bedömdes vara i fortsatt behov av psykoterapeutisk kontakt. UN bedömde det saknades grund att bevilja A eller C uppe- hållstillstånd i landet. Beträffande B fann nämnden, med hänsyn till hennes förestående operation och den vårdtid som hon därefter beräknades vara i behov av, att det fanns skäl att bevilja henne ett tidsbegränsat uppehållstillstånd till och med . Med hänsyn till vad som framkommit i den medicinska utredningen och övriga omständigheter i ärendet bedömde nämnden det dock inte troligt att det tidsbegränsade uppehållstillståndet skulle komma att förlängas och lät därför ett tidigare avvisningsbeslut för B bestå. UN:s beslut meddelades . UN 382-00 Avslag på ansökan avseende man från som åberopat suicidrisk och gjort två suicidförsök under pågående prövning av hans ansökningar om uppehållstillstånd. Mannen A, , kom till . Han ansökte om asyl men fick avslag och avvisningsbeslut meddelades. Under vistelsen i ingick A äktenskap med en i bosatt kvinna. Därefter gjorde han fyra nya ansökningar om uppehållstill- stånd, vilka samtliga avslogs. I en femte ny ansökan om uppehållstillstånd åberopades att A lagts in på psykiatrisk klinik efter att han i självmordssyfte tagit sömntabletter och lugnande tabletter. Det senaste självmordsförsöket uppgavs ha samband med ett beslut från UN att inte inställa verkställigheten av avvisningen. Sedan verkställigheten av avvisningen inställts genom beslut i feb- ruari 2000 inhämtades yttrande från förtroendeläkare. Av detta framgick bl.a. att A inte uppfyllde kriterierna för posttraumatiskt stressyndrom samt att hans situation främst grundades i oro över risken att förlora sin hustru och vad som skulle kunna hända honom om han kom tillbaka till . Vid ett nytt avvisnings- beslut bedömdes att det skulle föreligga en påtaglig risk för upp- repning av tablettintag i självmordssyfte, medan en uttalad suicid- risk ansågs föreligga efter en avvisning. Definitiva verkställighets- hinder på medicinsk grund ansågs inte föreligga. UN anförde i sitt beslut bland annat följande. I ärenden där det påstås att självmordsbenägenhet föreligger måste UN bedöma i vad mån självdestruktiva handlingar eller uttalanden om avsikt att utföra sådana handlingar har gjorts under inflytande av en allvarlig psykisk störning eller annat liknande tillstånd som påvisats i en psykiatrisk utredning. Om en sådan störning föreligger, kan den enskilde inte anses vara ansvarig för de handlingar som hans eller hen- nes förtvivlan kan leda till. Självdestruktiva handlingar eller uttalanden om avsikt att utföra sådana handlingar från en psykiskt störd person kan därför leda till att uppehållstillstånd beviljas. Handlingar eller uttalanden av detta slag kan emellertid i en del fall mer vara uttryck för besvikelse eller desperation efter besked om avvisning eller utvisning än för psykisk störning. I sådana fall kan handlingarna eller uttalan- dena inte ges samma tyngd vid prövningen av rätten till uppehållstill- stånd. En utgångspunkt för UN är därvid att uttalanden om själv- destruktiva handlingar – lika lite som när det gäller andra beslut av myndigheter eller domstolar – inte ensamma kan leda till bifall. Där- emot kan sådana uttalanden och handlingar ändå få betydelse när det gäller att bedöma humanitära situationen i dess helhet.