sou · GSB330 · 2005-01-01 00:00:00 — är folkhögskolan för allt fler en möjlighet att komplet- tera en treårig gymnasieutbildning med studier av annan karaktär och med annan, oftast estetisk, inriktning. Folkhögskolan kan också bidra till rekryteringen till högre studier. En relativt stor andel av folkhögskolans studerande söker till högskolestudier. Flera exempel finns på samarbete med universitet och högskolor för att underlätta övergången till högskolestudier. Folkbildningens arbetsformer ska ge uttryck för demokratiska värderingar, varje deltagare ska ses om en resurs och studierna känne- tecknas av dialog. Det tycks inte vara oproblematiskt att i cirklar och folkhögskolekurser praktiskt tillämpa folkbildningens egen pedagogiska grundhållning. Studieförbunden bör mer än ta ett aktivt ansvar för arbetsförhållandena i de enskilda studie- cirklarna. Inom folkbildningen pågår en positiv utvecklingsprocess ifråga om användning av informations- och kommunikationsteknik, IKT. Utvecklingen har präglats av en strävan att slå vakt om vad som uppfattas som unikt för folkbildningen. Detta är en utveckling som bör fortsätta och präglas av samma strävan att hålla fast vid folkbildningens traditionella värden. Folkhögskolan erbjuder en gynnsam studiemiljö. Avgörande inslag är en lugn studietakt, där alla ges förutsättningar att följa med, och ett stort engagemang från lärarna. Ett annat viktigt inslag i den täta skolmiljön är kamratstödet. Folkhögskolan har haft betydelse för många av de studerandes fortsatta liv. Tiden på folk- högskolan har varit betydelsefull för att man yrkesmässigt och privat nått den position man nu har. Folkhögskolorna, liksom en del av studieförbundens cirklar, fungerar som integrerade delar i deltagarnas livsprojekt. Deltagandet kan innebära en övergång som ger den studerande möjlighet att gå vidare till ett nytt skede i livet. Folkhögskolor och studieförbund ger viktiga bidrag till att bevara och utveckla ett demokratiskt samhälle. berör många olika samhällsgrupper och alla åldrar. Ingen annan studie- eller utbildningsverksamhet uppvisar samma bredd. Folk- bildningen är en resurs som står till hela folkets förfogande. Det ställs inga krav på bakgrund eller tidigare kompetens för att delta. Redan i detta ligger ett starkt demokratiskt inslag. Folkbildningen borde tydligare än nu vara en del av den lokala offentligheten. Studier av samhällsförhållanden, från lokalt till globalt, skulle kunna stimulera till ett vidgat deltagande i det offentliga samtalet. och folkhögskolor borde mer än som sker kunna medverka till detta genom att stimulera och stödja studiegrupper eller delar av studiegrupper att delta i det offentliga agerandet. Ett demokratiskt arbetssätt råder inte genomgående i det inre arbetet i folkhögskolegruppen eller studiecirkeln. Ändå menar vi att folkbildningen präglas av en demokratisk grundhållning som slår igenom i synen på individen och dennes värde. Inte minst i studiecirkeln finns förutsättningarna för en demokratisk samtals- kultur som har ett betydande värde för demokratin. Folkbildning, invandrare och nationella minoriteter Folkbildningen förväntas bidra till ökad integration mellan etniska svenskar och skilda grupper som invandrat till . Den ska också bidra till de nationella minoriteternas möjligheter att bevara språk och andra kulturella särdrag. I kapitel 7 beskrivs folk- bildningens arbete ur dessa perspektiv. Såväl folkhögskolor som studieförbund har en omfattande verksamhet som vänder sig till och engagerar deltagare som har invandrat till . Folkbildningens organisationer har trots omfattande arbete inte lyckats forma en verksamhet som svarar emot de krav som integra- tionsarbetet ställer. Verksamheten präglas i alltför hög grad av ett svenskt perspektiv där andra erfarenheter och kunskaper får alltför liten plats. Andra kulturella bakgrunder än den svenska borde ha en given plats inom folkbildningen. En avgörande punkt, i såväl integrerade som segregerade kurser och cirklar, är anpassningen till deltagarnas behov och förutsätt- ningar. Det gäller såväl värderingen av andra kulturella erfarenheter än svenska som förmåga att upptäcka och bygga vidare på person- liga kunskaper hos enskilda och grupper av deltagare med invand- rarbakgrund. Folkhögskolor och studieförbund anknyter inte i studierna till- räckligt till eller ger plats för andra erfarenheter än de svenska. Främst folkhögskolorna borde kunna ta del av och tillämpa de erfarenheter inom multikulturell utbildning som gjorts i andra länder med blandade kulturer. Integrering i varje form förutsätter ett ömsesidigt erkännande, som också kan göra det möjligt med ömsesidig kritik. Invandrargrupper står så gott som helt vid sidan av de demo- kratiska strukturer som styr inom folkbildningen. Det är en brist som man inom folkbildningens organisationer bör arbeta för att förändra. Integrationssträvandena måste för att nå framgång prägla sam- hällets alla delar. Folkbildningens bidrag till integrationen förut- sätter en omgivande samhällsmiljö som stöder strävanden till integration. Vad folkbildningen kan bidra till är i bästa fall mer av ömsesidig kunskap och förståelse mellan olika delar av det mång- kulturella samhället. En strukturell integration med jämlikhet mellan olika befolk- ningsgrupper ifråga om tillgång på likvärdiga resurser ifråga om arbete, boende, utbildning m.m. är en förutsättning för att folk- bildningens insatser ska bli verkningsfulla. Beträffande de nationella minoriteterna är intrycket att folkhög- skolorna arbetar mer målinriktat än studieförbunden. För de senare förefaller verksamhet främst komma till stånd om det finns aktiva lokala föreningar inom minoriteternas organisationer. Studie- förbundens och folkhögskolornas ansträngningar att göra aktiva insatser måste öka för de minoritetsgrupper som behöver stöd för att en utbildnings- och kulturverksamhet ska komma till stånd. Folkbildningen och deltagare med funktionshinder I kapitel 8 speglas den roll som verksamheten i folkhögskolor och studieförbund spelar för personer med funktionshinder. Folk- bildningens verksamhet för deltagare med funktionshinder är av mycket stor betydelse. Folkhögskolorna och studieförbunden intar en särställning när det gäller att bereda möjligheter för vuxna personer med funktionshinder att studera. Verksamheten är fram- för allt viktig ur ett empowermentperspektiv. Den fungerar för många som vägröjare när det gäller att ta stegen från maktlöshet till delaktighet i och möjlighet att påverka samhället. En avsevärd förändring behövs för att personer med funktions- hinder ska få inflytande över utformning av och innehåll i folk- bildningens verksamhet. Både folkhögskolorna och studieförbunden har höga ambitioner när det gäller att skapa goda förutsättningar för funktionshindrades deltagande i verksamheten. Anordnarna har också i stor utsträck- ning lyckats i sina ambitioner. Problemen är mest orsakade av andra aktörers bristande vilja och förståelse när det gäller att till- godose de särskilda behoven. I fråga om olika former av assistans är det uppenbarligen så att främst kommunerna inte lever upp till de krav som funktionshindrade har rätt att ställa på dem. Avgränsningen mellan folkbildningens verksamhet och de reha- biliteringsinsatser som samhället ska svara för skapar problem. Vi anser att det vilar ytterst på kommunerna och lands- tingen att verksamheter, som de har ansvar för, inte förs över till folkhögskolor för att på sätt flytta kostnader och utnyttja folk- bildningsanslaget. I vårt uppdrag ingår att belysa resultaten ur ett köns- och jäm- ställdhetsperspektiv. I kapitel 9 uppmärksammar vi särskilt dessa frågor. Folkbildningens organisationer skiljer sig inte från samhället i övrigt ifråga om könsfördelningen i ledande funktioner. Det är angeläget att man medvetet arbetar för en jämnare könsfördelning i ledande positioner såväl i styrelserna som på ledande tjänster. Folk- bildningens organisationer bör utveckla strategier för att förändra det manligt hierarkiska mönster som ännu präglar dem. Det är viktigt också mot bakgrunden av hur deltagandet i verksamheten fördelar sig mellan kvinnor och män. I kapitel 10 ger vi vår sammanfattande bedömning. En fri och oberoende folkbildning innebär att folkbildningens organisationer själva utformar mål och bär ansvaret för sin verk- samhet samt för uppföljning och utvärdering. Den ordning, som tillämpats , anser vi i stort sett har fungerat väl. tydligare än bör det klargöras att regeringen anger motiven för ett statligt stöd till folkbildningen. Dessa motiv bör främst vara av ideologisk karaktär. Motiven ska sökas i den samhälleliga funktion folkbildningen förväntas fullfölja och som bärs upp av verksamhetens förankring i idéer och värderingar, som i sin tur lever inom det civila samhällets olika delar. bör som ansvara för en fortlöpande rapportering som ger en så god bild som möjligt av den verksamhet som folkhögskolor och studieförbund bedriver. Vi bedömer att det även i fortsättningen krävs mer omfattande, av regeringen initierade, utvärderingar av folkbildningens organisa- tioner och deras verksamhet. Sådana utvärderingar ger möjlighet till djupare genomlysning och analys av folkbildningsarbetet och dess betydelse för enskilda och samhälle. bör, som en del av sin myndighetsuppgift, ha ansvar för att följa verksamheten och göra egna utvärderingar. Det återstår en del att göra när det gäller ett mer jämställt förhållande mellan olika parter både i styrelser och på ledande tjänster inom studieförbunden och folkhögskolorna. Särskilt besvära- de i detta perspektiv är den mycket låga andelen personer med utländsk bakgrund och personer med funktionshinder. och folkhögskolor bör på ett mer medvetet sätt forma verksamheten för de särskilt viktiga målgrupperna så att deltagarnas behov, förväntningar, kulturella bakgrund, tidigare kunskaper och erfarenheter görs synliga. Folkbildningens roll i detta sammanhang får inte överdrivas. Att i ett mångkulturellt samhälle skapa likvärdiga möjligheter för alla grupper är inte främst en fråga för folkbildningen. Sammanfattningsvis bedömer vi att den verksamhet som folk- högskolor och studieförbund bedriver med statsbidrag uppfyller de intentioner som staten har med bidraget till folkbildningen. 1 Kommitténs uppdrag och arbete trädde nya bestämmelser i kraft för statsbidrag till folkbildningen, dvs. till studieförbund och folkhögskolor. Riks- dagens beslut (prop. 1990/91:82, bet. 1990/91:UbU18, rskr. 1990/91:358) innebar att ansvarsfördelningen mellan staten och folkbildningen ändrades så att staten endast fastställer syften med bidragsgivningen och folkbildningens anordnare själva lägger fast målen för verksamheten. Statens syften med bidraget komplet- terades (prop. 1997/98:115, bet.1997/98:KrU17, rskr. 1997/98:258). förutsatte i beslutet att folkbildningen kontinuerligt genomför en egen uppföljning och utvärdering av sin statsbidragsstödda verksamhet och återrapporterar till regeringen. Beslutet innebar också att staten skulle göra en fri- stående utvärdering av folkbildningen. Regeringen tillkallade 1994 en särskild utredare med uppgift att genomföra en sådan statlig utvärdering (dir. 1994:12). Utredningen, som antog namnet SUFO 96, föreslog i slutbetänkandet (SOU 1996:159) att statens utvärde- ring borde ske . Regeringen föreslog folkbildningsproposition att denna förändring skulle göras, vilket också blev beslut (prop. 1997/98:115, bet. 1997/98:KrU17, rskr. 1997/98:258). Regeringen ansåg i budgetpropositionen att en ny stat- lig utvärdering skulle inledas. I propositionen om Vuxnas lärande och utvecklingen av vuxenutbildningen (prop. 2000/01:72, bet. 2000/01:UbU15, rskr. 2000/01:229) återkom regeringen och redo- visade ett antal områden som borde ingå i denna utvärdering. Regeringen beslutade att en särskild utredare skulle planera och genomföra en utvärdering av folkbildningen (dir. 2001:74). Resultatet av utvärderingen skulle redovisas . Kommitténs uppdrag och arbete att vara särskild utredare. Utredningens namn är Statens utvärdering av folkbildningen 2004, SUFO 2. Utredaren ska enligt kommittédirektiven planera och genomföra utvärderingen med utgångspunkt i följande områden: Folkbild- ningsrådet, folkbildningens särart, folkbildningen och kulturen, folkbildningen och dess effekter för deltagarna, folkbildningen och människor med funktionshinder, samt folkbildningens egna ut- värderingar. Resultaten ska belysas utifrån såväl jämställdhets- som könsperspektiv. På grundval av de studier som genomförs ska utredaren göra en samlad bedömning av i vad mån statens syften med statsbidraget till folkbildningen infriats avseende de områden som har studerats. Enligt direktiven ska utredaren samråda med folkbildningens egna organisationer, företrädare för huvudmännen samt företrädare för deltagare i folkbildningen. Utredaren ska vidare informera sig om de utvärderingsinsatser som initieras av bl.a. . Insamling eller samutnyttjande av data kan på det viset underlätta arbetet, som antalet uppgiftsinsamlingar kan begränsas. SUFO 2 har till sitt förfogande haft en särskild referensgrupp för att följa utvärderingens delprojekt och för samråd kring bedöm- ningar av projektens resultat. I den rådgivande gruppen har ingått fem forskare och universi- tetslärare som företräder beteendevetenskapliga, humanistiska och samhällsvetenskapliga discipliner: professorerna , docenten samt universitets- lektorerna . Landstingsförbun- det har företrätts av utredaren () och kulturchefen (fr.o.m. 2002-09-04). har företrätts av sektionschefen . har representerats av avdelningschefen . har representerats av depar- tementssekreteraren och , sedermera , av departementssekreteraren Kommitténs uppdrag och arbete Departmentssekreteraren , , adjungerades till den rådgivande expertgruppen fr.o.m. 2003-09-24 . Eftersom folkbildningen är föremål för utvärderingen har den inte varit företrädd i expertgruppen. Däremot har utredaren och sekretariatet haft täta informella kontakter främst med företrädare för , men även med företrädare för studie- förbund och folkhögskolor. Enligt direktiven ska utvärderingen i allt väsentligt genomföras i form av delstudier, som på utredarens uppdrag utförs av forsk- ningsinstitutioner och andra lämpliga uppdragstagare. SUFO 2 har valt att prioritera delstudier av områden, som inte belystes av SUFO 96. Skälen till detta är främst tillgång till resurser, men också att de utvärderingsprojekt och resultat, som redovisades av SUFO 96, enligt utredarens bedömning alltjämt kan anses tillfredställande belysa vissa av de frågeställningar som återfinns i direktiven för SUFO 2. En uttalad ambition har också varit att forskningsprojekten ska avse verksamhet inom såväl studieförbund som folkhögskolor. I direktiven betonas att bidraget till folkbildningen bl.a. syftar till att stödja en verksamhet som gör det möjligt för människor att påverka sin livssituation och att engagera människor att delta i samhällsutvecklingen genom t.ex. politiskt, fackligt eller kulturellt arbete. Kunskapen är mycket begränsad om vad som händer efter avslutad folkhögskolekurs eller avslutad studiecirkel. SUFO 2 har genomfört två projekt som vänder sig till tidigare deltagare i folkbildningsverksamheter. Det ena projektet riktade sig till före detta deltagare i folkhögskolestudier, det andra vände sig till unga deltagare med erfarenhet av studier inom såväl studie- förbund som folkhögskolor. Syftet med folkhögskoleprojektet var att ta reda på vad före detta deltagare i folkhögskolestudier till- skriver sina erfarenheter av studietiden. Projektet genomfördes av fil.dr. och har redovisats i rapporten Det här borde alla få pröva! En studie av deltagares erfarenhet av studier på folk- högskola. Projektet som var inriktat på unga deltagare avsåg att beskriva hur unga vuxna ser på sitt deltagande i studiecirklar och kurser inom studieförbund och/eller folkhögskola och vilken bety- Kommitténs uppdrag och arbete delse de anser att deltagandet haft för dem i deras liv och verksam- het. Studien genomfördes av docent och universi- tetslektor . Resultatet finns i rapporten folkbildning. Tolkning av unga vuxnas berättelser om liv och lärande omkring . Mot bakgrund av den ökande invandringen och internationa- liseringen har utvärderingen i ett projekt belyst folkbildningens betydelse för integrationen av nya svenskar. har tillsammans med fil.dr. studerat vad som karak- teriserar den integrationsverksamhet som i studiecirkelform bedrivs av studieförbund och invandrarföreningar. Rapporten heter Utsatt folkbildning – en studie av studieförbunds verksamhet med invandrar- deltagare i utsatta bostadsområden. Genom folkbildningen har många personer med funktionshinder fått möjlighet att delta i utbildning och skaffa sig kunskaper. Studie- förbunden och folkhögskolorna erbjuder studier, kulturaktiviteter, möten och samtal med andra människor. I ett projekt som genom- förts av professor , socionom och forskningsingenjör har folkbildningens betydelse för funktionshindrade studerats. Rapporten heter Folkbildning och funktionshinder – en fallstudie i . Frågan om svensk folkbildning har en särart är central i ett projekt som genomförts av professor , dokto- randen och fil.mag. Om folk- bildningen har en särart, vilken innebörd har den i så fall och vilka samhälleliga villkor är det som bidrar till att forma den? Vilken bild av särarten ger den humanistiska och samhällsvetenskapliga forsk- ningen? Hur formuleras särarten i studieförbundens och folkhög- skolans publikationer? Projektrapporten heter Folkbildningens sär- art? Offentlighet, forskning och folkbildares självförståelse. Därutöver har utredningen tagit initiativ till eller medverkat i ytter- ligare projekt. Ett projekt har genomförts i samverkan med Rörelse- folkhögskolornas intresseorganisation () och . I detta projekt undersöktes folkhögskolornas ekono- miska utveckling , utvecklingens konsekvenser , samt hur folkhögskolornas folkbildningsarbete har påverkats av den ekonomiska verkligheten. Kommitténs uppdrag och arbete förts av konsulten och civilekonomen . Resultatet presenterades i rapporten kostar – en studie om folkhögskolornas ekonomiska förhållanden. En undersökning av studieförbundens ekonomi har på utvärde- ringens uppdrag gjorts av förre administrative sekreteraren . . Rapporten heter Kartläggning av studieförbundens ekono- mi, organisation, personal. Enligt direktiven bör utvärderingen belysa om och i så fall hur dubbla roller, dels som myndighetsutövare, dels som intresseföreträdare för sina medlemmar, påverkat Folk- bildningsrådets myndighetsutövande roll och funktion. Statskonto- ret har på uppdrag av SUFO 2 gjort en sådan analys som presen- terats i rapporten – ett vägval. I utvärderingens uppdrag ingår att belysa vilken roll och betydelse folkbildningen har för kulturlivet. För att få underlag för detta har SUFO 2 gjort en kartläggning i åtta kommuner med syftet att ur ett lokalt perspektiv beskriva studieförbunds och folk- högskolors relation till och betydelse för kulturlivet med betoning på amatörkulturen. Kartläggningen har gjorts av länsbildnings- konsulenterna i de fyra län som berörts. Rapporten heter Folkbild- ningen och kulturen – en kartläggning i åtta kommuner. I direktiven sägs att utredaren ska belysa sina resultat ur ett jämställdhets- och könsperspektiv. Det frågas också om folk- bildningens förmåga att attrahera ungdomsgenerationer och vilken betydelse folkbildningen har ur ett mångfalds- och integrations- perspektiv. För att belysa detta har SUFO 2 samlat in uppgifter om sammansättningen av styrelser och ledande personalgrupper på folkhögskolor och i studieförbund centralt och lokalt. Rapporten heter Vem styr i folkbildningen? - en kartläggning av styrelser och personal inom studieförbund och folkhögskolor. Utredningen har även som ett delbetänkande publicerat en antologi där forskare medverkar, som bedrivit projekt om folk- bildning och flexibelt lärande. Antologin heter Folkbildningen och lärande med IKT-stöd – en antologi om flexibelt lärande i folk- högskolor och studieförbund. Redovisningen av SUFO 2:s utvärderingsarbete publiceras i fem delbetänkanden och ett slutbetänkande. Delbetänkandena inne- håller rapporter från ett eller flera av de forskningsprojekt som nämnts ovan. Forskarna ansvarar själva för innehållet i dessa del- betänkanden. De heter Folkbildningens särart? (SOU 2003:94), Folkbildning och integration (SOU 2003:108), Deltagares upplevelse Kommitténs uppdrag och arbete av folkbildning (SOU 2003:112), Fyra rapporter om folkbildning (SOU 2003:125) samt antologin och lärande med IKT-stöd (SOU 2004:8). I direktiven sägs också att utredaren ska informera sig om de utvärderingsinsatser som initieras av bl.a. och att insamling eller samutnyttjande av data kan underlätta arbetet, som antalet uppgiftsinsamlingar kan begränsas. SUFO 2 har tagit del av och använt resultat från ett stort antal av Folk- bildningsrådets projektrapporter och med bistånd från rådets kansli fått tillgång till och hjälp med olika statistiska sammanställningar. Utvärderingen har också haft tillgång till och använt sig av avhand- lingar och rapporter från olika institutioner vid landets universitet och högskolor samt från och andra myndigheter och organisationer. I kapitel 2 beskrivs folkbildningens förändrade förutsättningar när det gäller bidrag och förändringar i det om- givande samhället. Vidare beskrivs studieförbundens och folkhög- skolornas verksamhetsutveckling och arbetsbetingelser. Kapitlen 3–9 innehåller bakgrundsbeskrivningar, analyser och be- dömningar, som bygger på rapporterna från SUFO 2:s projekt, men också på annan forskning, utvärderingsrappor- ter samt rapporter från andra studier. I kapitel 10 finns utredarens sammanfattande bedömning. Expertgruppen har under utredningsarbetet bidragit med syn- punkter som också ligger till grund för bedömningarna. Ansvaret för den analys och de slutsatser som presenteras i detta betänkande ligger dock helt hos utredaren. 2 Folkbildningen och 90-talet Folkhögskolor och studieförbund har års stats- bidragsreform arbetat under nya villkor. Formerna för det statliga stödet till folkbildningen förändrades då på ett genomgripande sätt. Ett samlat folkbildningsanslag infördes som folkbildningen själv fick ta ansvar för att fördela mellan folkhögskolor och studie- förbund. ersattes det tidigare regelverket med krav på målstyrning och utvärdering av verksamheten. Folkhögskolornas och studieförbundens samarbetsorgan bildade en ideell förening, , som tilldelades vissa myndighetsuppgifter för att hantera statsbidragen. För att sätta in det organiserade folkbildningsarbetet i ett sam- manhang inleds detta kapitel med en sammanfattning av några drag i dess framväxt och historiska utveckling. Därefter ges en samman- fattande redovisning över hur folkbildningsarbetets förutsättningar påverkats av förändringar i omvärlden . Vi fort- sätter sedan med en översikt av organisatoriska förändringar och verksamhetsutvecklingen inom studieförbund och folkhögskolor . Kapitlet utmynnar i en skiss till tolkning av några drag i folkbildningens aktuella situation och möjliga ut- vecklingslinjer. 2.1Folkbildning i sin tid Det organiserade folkbildningsarbetet inom folkhögskolor och studieförbund har en lång tradition. Det har formats i nära anslut- ning till de traditionella folkrörelserna då det moderna samhället utvecklades. Bildningsarbetet har utvecklats ur en strävan att påverka och förändra samhället. Det har varit ett redskap för grupper som sökt förbättra sin position i samhället. Under utvecklingens gång har bildningsarbetet förändrats och anpassats till nya behov. Stat och kommun har tagit ansvar för verk- samhetens finansiering och har därmed också fått ett inflytande över dess organisation och inriktning. Några drag i denna utveck- ling får bilda en bakgrund till vår fortsatta analys. De första folkhögskolorna grundades som en motkraft utan- för det traditionella skolsystemet.