sou · GSB329d2 · 2005-01-01 00:00:00 — föreslår i sitt betänkande Åtta vägar till högskolan (SOU2002:120) att lokala kurser inte skall finnas kvar i gymnasie- skolan, vilket innebär att lokal kurs inte får betygsättas och föras in Sammanfaller förslaget i den proposition regeringen aviserat med anledning av SOU:120 och beslutar i enlig- het med detta förslag, är förstås mitt förslag överflödigt, men jag vill under alla omständigheter lyfta upp denna fråga. Dagens målrelaterade betygssystem har både för- och nackdelar. Sett ur ett antagningsperspektiv ger å ena sidan gymnasiebetyg en förhållandevis god prognos inför fortsatta studier, men, å andra sidan, brister betygen kraftigt i likvärdighet och mellan kommuner och skolor. De målrelaterade betygen bygger dessutom inte på något antagande om individuella skillnader i prestationer eller kunskap. Alla elever skall i princip kunna prestera lika och erhålla samma betyg. Detta innebär att målrelaterade betyg saknar rangordnande egenskaper. Jag har därför seriöst övervägt att föreslå att betygen inte längre används vid urval till högskolan, utan bara vid bedömningar av behörighet, men gör trots allt bedömningen att betygen bör finnas kvar som urvalsinstrument. Med tanke på betygens bristande likvärdighet och inexakthet, men också mot bakgrund av de uppkomna elev- och skolstrategier som beskrivits i kapitel 6 föreslår jag att betygen vid urval till hög- skolan meritvärderas på ett annat sätt än . Följande föränd- ringar föreslås: 1.En meritvärdering av betygen i två steg; först av hela slutbety- get därefter av särskilt angivna meritämnen. 2.Slutbetygets sammanlagda betygsvärde divideras med 2 500 för att bl.a. öka incitamenten för fullständiga program. Idrott och hälsa skall inte kunna räknas bort vid meritvärderingen. 3.Ett tak sätts vid 18,5 för att kompensera för betygens in- exakthet. 4.Jämförelsetalet skall anges med en decimal. 5.Konkurrenskompletterade betyg tillgodoräknas inte. 6.De lokala kurserna räknas inte vid meritvärderingen för att öka likvärdigheten. Detta kapitel innehåller en beskrivning av högskoleprovet och dess syfte och användningsområde. Det ges också en historisk bakgrund till provet. Tankar kring framtida utvecklingsområden presenteras. Högskoleprovet är ett studiefärdighetsprov som används vid urval av sökande till högre utbildning. Syftet är att rangordna prov- deltagarna utifrån deras förväntade studieframgång. Provet består av 122 uppgifter fördelade på fem delprov, som alla prövar för- mågor och kunskaper av betydelse för högre studier. Efter varje provtillfälle överförs råpoängen, dvs. antal rätt besvarade uppgifter, till en normerad poäng på en skala från 0.0 till 2.0 där 2.0 är det bästa resultatet. Denna normering görs för att säkerställa att det är lika lätt eller svårt att erhålla en viss normerad poäng oavsett provtillfälle eller provgrupp. Högskoleprovet anordnas , , och det är tillåtet att göra provet hur som helst. Provresultaten är giltiga och det är alltid det bästa resultatet som gäller vid urvalsförfarandet. har antalet provdeltagare varierat mellan cirka 75 000 och 145 000 . ansvarar för att framställa och ut- veckla högskoleprovet medan lärosätena ansvarar för det praktiska genomförandet genom att anordna det på en rad orter runt om i landet. Ursprungligen bestod provet av sex delprov, nämligen Ord- kunskap (ORD), Matematiska och logiska problem (NOG), Läs- förståelse (LÄS), Tolkning av diagram, tabeller och kartor (DTK), Allmän orientering (AO) och Studietekniska färdigheter (STUF). 1992 ersattes STUF-provet med ett prov i Engelsk läsförståelse (). 1996 togs AO-provet bort. I anslutning till denna föränd- ring ändrades antalet uppgifter i högskoleprovet från 144 till 122. AO och STUF var mer allmänna till sitt innehåll än vad är. Det innebär att den relativa bredd som högskoleprovet tidigare representerade har ersatts av ett i psykometrisk mening mer rent innehåll (Wedman, 2000). Provet har således blivit ännu mer mätsäkert än tidigare som det blivit mer likt traditionella intelligenstest även om den jämförelsen inte är helt korrekt. En annan förändring som skett är att ORD utvidgats. utgörs nästan en tredjedel av samtliga uppgifter av ORD-uppgifter. Det innebär att det svenska språket betonas mer än 1977 när provet introducerades. Konstruktionen av provet följer internationellt vedertagna prin- ciper och genomförs med stor noggrannhet. Internationella exper- ter på området följer regelbundet verksamheten och Högskole- verket har självt verkat för en internationell utvärdering av provet. På uppdrag av genomförs konstruktionen av högskoleprovet huvudsakligen vid mät- ningar vid . Den engelska läsförståelsedelen () konstrueras vid och litteratur vid . Rättning av provet sker vid Umdac vid univer- sitet. 11.2Regler och riktlinjer för högskoleprovet Högskoleprovets användning regleras i 7 kap. högskoleförordningen. Av 12 § framgår bl.a. att om det inte finns synnerliga skäl skall av platserna fördelas minst en tredjedel på grundval av resultat från högskoleprovet i kombination med arbetslivserfarenhet. Av de platser som fördelas på grundval av högskoleprovet skall hälften fördelas på grundval av poäng på såväl högskoleprovet som arbets- livserfarenhet och hälften på grundval av poäng enbart på högskole- provet. Av 14 § framgår att poäng för arbetslivserfarenhet ges med en fjärdedel av maximal poäng för högskoleprovet. Under utvecklingen med högskoleprovet har ett antal riktlinjer formulerats för konstruktionen av provet. Dessa finns angivna i avtal som sluter med de universitet som har i uppdrag att konstruera provet. De viktigaste är att provet skall ha god prognosförmåga när det gäller förväntad studieframgång, provet skall vara i linje med den högre utbildningens innehåll och vara relevant inom hela högskoleområdet, provet skall ha förankring och acceptans bland högskolans avnämare, provpoängen inte skall kunna förbättras genom mekanisk för- övning eller att man lär sig speciella lösningsprinciper, ingen provdeltagare skall missgynnas på grund av social här- komst eller kön, och provet skall rättas snabbt med objektiva och kostnadseffektiva metoder. 11.3Vad är syftet med högskoleprovet? Högskoleprovet introducerades i samband med högskole- reform. På initiativ av påbörjades konstruktionen av ett lämplighetsprov. Provet var tänkt att använ- das för olika syften: behörighetsprövning, urval bland behöriga sökande utan gymnasial skolutbildning samt urval bland behöriga sökande från gymnasiet och . Enligt Kompetensutred- ningens mening var provet intressant framför allt i urvalssamman- hang. I betänkandet Vägar till högre utbildning. (SOU 1970:21) anförde utredningen att det fanns ett behov av ett kompletterande urvalsinstrument eftersom urvalet i många fall fått göras på grundval av praktiskt taget betydelselösa betygsskillnader. En försöksverksamhet med studielämplighetsprov som urvals- instrument startades . Förebilden för det svenska hög- skoleprovet var det amerikanska Scholastic Aptitude Test numera Scholestic Assesment Test (SAT). I propositionen Vissa riktlinjer för reformering av reglerna om behörighet, urval m.m. för den högre utbildningen (prop. 1972:84) ställde sig regeringen positiv till att använda lämplighetsprovet som urvalsinstrument. Däremot var man tveksam till att använda provet i behörighetsbedömningar. Enligt regeringen kunde provet dels användas som en andra chans vilket skulle kunna göra arbetet i gymnasieskolan mer avspänt, dels som ett urvalsinstrument för sökande som saknade formella meriter. Regeringen ansåg att alla sökande till högre utbildning borde göra ett lämplighetsprov. I betänkandet Om behörighet och antagning till högskolan (SOU 1974:71) anförde dock att lämplighets- provet måste vara frivilligt. Utredningen ansåg att alla sökande skulle få delta i en studielämplighetsprövning mer än en gång, men att ett provresultat som merit inte skulle få vara för gammalt, t.ex. högst . Provresultat erhållna vid olika tillfällen och/eller med olika prov skulle översättas till en gemensam skala från 1,0 till 5,0. För sökande från gymnasieskola (motsvarande) föreslog utred- ningen att provets resultat skulle vägas samman med medelbetyget och tillgodoräknas om den på detta sätt framräknade studie- poängen höjdes. I propositionen Om reformering av högskoleutbildningen m.m. 1975:9) anfördes att utvecklingsarbetet med studielämplig- hetsprov borde fortsätta för att man på skulle kunna erbjuda provet som en andra chans. På kort sikt borde dock provets användning begränsas till sökande som hade en annan bak- grund än gymnasieskola och därmed saknade betyg som kunde användas i urvalet. Riksdagsbeslutet innebar att provets användning begränsades till urvalsgruppen med behörighet enligt den s.k. 25:4-regeln. I betänkandet Tillträde till högskolan (SOU 1985:57) anförde tillträdesutredning att betygens betydelse vid urvalet borde begränsas bl.a. för att minska betygsstressen i gymnasie- skolan. Enligt utredningens mening var det också väsentligt att utveckla olika urvalsinstrument för att bredda rekryteringsbasen. Utredningen föreslog att samtliga sökande till högskolan skulle kunna delta i provurvalet. Högskoleprovet borde kunna genomgås ett obegränsat antal gånger och resultatet skulle vara giltigt . Provresultatet skulle uttryckas i skalan 0,0–2,0. Vidare föreslog utredningen att sökande under med gymnasiebetyg borde få delta i provurvalet tidigast efter avslutad gymnasieutbildning. I rapporten för urval till högskolan (SOU 1985:59) redo- visades några studier som syftade till att belysa några väsentliga frågeställningar kring användningen av högskoleprovet för urval. I en av studierna drogs slutsatsen att högskoleprovet mycket väl kunde användas på en större studerandegrupp . Vidare diskuterades huruvida man vid provurvalet skulle utnyttja ett för alla gemensamt prov eller försöka tillämpa en differentiell viktning av högskoleprovet vid antagning till olika utbildningar. Man kom fram till att osäkerheten när det gäller konsekvenserna av differen- tieringen var för stor för att man skulle förorda en sådan generell Det konstaterades också att det fanns skillnader i resultat på proven mellan olika grupper men att dessa skillnader borde ställas mot högskoleprovets prognosförmåga. Även effekterna av övning och upprepat provdeltagande redovisades. I propositionen Om urval m.m. till högskoleutbildning (prop. 1987/88:109) föreslog regeringen att högskoleprovet tillsammans med betygen skulle utgöra en av de huvudsakliga grunderna för urval till utbildningslinjer. Vidare föreslogs att fördelningen av platserna mellan gruppen för betygsurval och gruppen för prov- urval skulle kunna variera mellan olika utbildningslinjer inom intervallet en tredjedel – två tredjedelar. För att stimulera äldre att söka till högskolan skulle 0,5 poäng ges till de sökande som hade arbetslivserfarenhet och som sökte i provurvalet. Genom godkännande av regeringens förslag vidgades användningen av högskoleprovet. kan alla sökande göra högskoleprovet och det har därmed blivit en andra chans för perso- ner som avslutat gymnasieskolan. gäller även att urvalet till platser i högskolan huvudsakligen sker antingen utifrån de sökandes betyg från gymnasieskolan eller utifrån deras resultat på högskoleprovet. Högskoleprovet har således tillmätts stor betydelse i urvalet vid antagning till högre utbildning. Det är därför viktigt att kontinuer- ligt studera hur provet fungerar och vilka effekter det får. Hög- skoleprovet har använts och är ett väl beprövat urvalsinstrument. Sedan provet introducerades har det dock skett förändringar inom såväl högskolan som det omgivande samhället. Detta har resulterat i att vissa av de mål som provet skall främja har blivit mer framträdande . De förändringar som skett måste beaktas i det fortsatta arbetet med utvecklingen av högskole- provet om provet även i fortsättningen skall fungera väl samt ha förankring och acceptans bland högskolans avnämare. Provet bör därför anpassas till den nya verkligheten. Gårdagens mål och framtida inriktning (rapportserie 2000:12 R) presenterade Högskole- verket olika förslag till utveckling av högskoleprovet. Förslagen baserades på forskningsresultat och utgångspunkten var de nya mål som införts för högskolan och för andra samhällsområden. Enligt rapporten borde de föreslagna ändringarna av högskoleprovet kunna bidra till att öka provets prognosförmåga och en utjämning av prestationsskillnaderna mellan olika grupper. Nedan presenteras de förslag på förändringar av högskoleprovet som föreslagits i denna rapport och bakgrunden till förslagen. bör nämnas att som följd av det pressade ekonomiska läget för högskoleprovet åren 2000–2003 har större utvecklings- insatser fått skrinläggas. Vissa forskningsrapporter har dock rats och deras resultat presenteras nedan. bör nämnas att det pågår ett forskningsprogram i samarbete mellan den pedagogiska institutionen vid och mätningar vid om validering av den högre utbildningens antagningssystem (VALUTA). Några projekt inom detta forskningsprogram fokuserar på högskole- provets mätegenskaper och har därmed stor relevans för en even- tuell framtida utveckling av högskoleprovet. Förslagen till förändringar i syfte att öka högskoleprovets prognosförmåga Frågan om viktade delprov togs upp tillträdes- utrednings delrapport för urval till högskolan (SOU 1985:59). Där konstaterades att effekterna av en uppdelning av provet i två komponenter vid urvalet, en numerisk/kvantitativ och en verbal, var måttliga jämfört med reguljär antagning. studiers resultat tyder dock på att en differentierad prov- poäng genom t.ex. viktning av de olika delproven beroende på den sökta utbildningen skulle kunna bidra till ett högre prognosvärde för provet. Ett exempel är att det amerikanska SAT-provet ibland används på så sätt att man lägger en större vikt vid en verbal respektive en numerisk komponent beroende på viken utbildning man söker. Även det svenska högskoleprovet skulle kunna viktas på samma sätt då de fem delprov som högskoleprovet består av kan delas in i delprov som främst mäter matematisk-kvantitativ för- måga (DTK och NOG) och delprov som mäter verbal förmåga (LÄS, ORD och ). Enligt uppfattning borde frågan om differen- tiering av provpoängen prövas. Utformningen måste dock vägas mot kravet att provet skall vara relevant inom hela högskolan. Frågan har undersökts på initiativ av i två forsk- ningsrapporter. I rapporten (rapportserie 2001:19 R) redovisas sambandet mellan delprovsresul- tat och avlagda studiepoäng, något som ger ett mått på prognos- värdet för varje delprov för olika utbildningar. Enligt rapporten skulle högskoleprovets prognosförmåga höjas vid antagning till vissa utbildningar om de ingående delproven gavs olika betydelse. I rapporten på antagningen av uppdelning i verbal och kvantitativ del (rapportserie 2002:25 R) redovisas hur användningen av endast de verbala respektive endast de matematiska-kvantitativa delarna skulle påverka antagningen till jurist- respektive civilingenjörsutbildningen. Enligt rapporten ger en uppdelning av högskoleprovet små effekter vid antagningen jämfört med ordinarie antagning. Utifrån detta rekommenderar författarna att andra särskilda prov används i stället för att använda olika delar på högskoleprovet beroende på vilken utbildning man söker. Särskilda prov för olika områden I påpekades att det fanns ett intresse från lärosätenas sida för att använda andra särskilda prov som kunskaperna vid lärosätena om vad som är möjligt att mäta och de krav som ställs på psykometriska instrument var begränsade. Hög- skoleverket ansåg därför att man inom ramen för högskoleprovet borde utveckla alternativa, kompletterande delprov som universitet och högskolor skulle kunna använda i olika kombinationer efter egna beslut. Förslaget har resulterat i att en prototyp för ett s.k. kunskaps- och kompetensprov inom det tekniska området har tagits fram på initiativ av . Det bör nämnas att provet dock inte har utvecklats inom ramen för högskoleprovet utan är en annan typ Det är inte bara tänkt som ett urvalsinstrument utan skall även uppfylla behörighetsgivande, diagnostiska och vägledande syften. Annorlunda balans mellan olika slag av uppgifter I rapporten påpekas att utvecklingen av högskoleprovet mot ett färre antal verbala uppgifter och mer av problemlösning skulle kunna minska de negativa effekterna för prognoskraften hos provet av upprepad provtagning. Det finns nämligen indikationer på att effekterna av upprepat provtagande är större på de verbala upp- gifterna än på problemlösningsuppgifterna. Provresultatet skulle därmed bli mindre känsligt för upprepat provtagande om man ändrade provets balans mellan olika typer av uppgifter. Förslaget har inte lett till någon åtgärd. Genomsnitt av resultat från flera provtillfällen I rapporten framhålls att förbättringen av provresultaten efter flera prov till en mindre del beror på en slumpfaktor. Effekten av denna skulle kunna minskas genom användningen av medeltalet av en individs olika provresultat vid antagningen. Förslaget har inte lett till någon åtgärd, framför allt p.g.a. att det finns en stor acceptans från provdeltagarna att såsom nu få använda det bästa provresultatet. I rapporten påpekas att den poäng för arbetslivserfarenhet som läggs till högskoleprovsresultatet inte bidrar till provets prognos- värde. För att öka högskoleprovets prognosförmåga borde man därför minska arbetslivserfarenhetens betydelse vid urvalet. Förslaget har inte lett till någon åtgärd. Förslagen till förändringar i syfte att minska gruppskillnader vad gäller resultat på högskoleprovet Högskoleprovet skall fungera neutralt i förhållande till olika grupper. Forskningsresultat visar dock att det finns prestationsskillnader mellan olika grupper. Enligt forskningsresultat finns det ett samband mellan prestatio- nerna på högskoleprovet och social bakgrund. Det är i och för sig knappast möjligt att konstruera ett högskoleprov som både gynnar olika sociala grupper och fortfarande har samma kvalitet. Att göra provet mindre känsligt för upprepat provtagande skulle dock enligt rapporten kunna minska prestationsskillnaderna p.g.a. social bak- grund. Det skulle även, som nämnts tidigare, kunna öka provets prognosförmåga. Enligt rapporten borde man även undersöka om ambitionerna att minska könsskillnaderna i resultat på hög- skoleprovet kan ha orsakat ökade skillnader mellan sociala grupper. Könsskillnaderna i resultat på högskoleprovet har följts alltsedan provet började användas och det har forskats mycket för att för- klara varför skillnaderna uppstår. Kvinnor får i genomsnitt lägre poäng än män på högskoleprovet, vilket stämmer överens med de internationella resultat man brukar få vid användning av likartade tester. I rapporten föreslås en förändring i balansen mellan analytiska och verbala uppgifter för att komma till rätta med de könsrela- terade skillnaderna i prestationerna på provet. Även införande av s.k. produktiva delprov, t.ex. skrivprov, föreslås. har startat ett projekt i syfte att ta fram ett skrivprov. Projektet har dock lagts på is p.g.a. resursbrist. har olika aspekter diskuterats när det gäller prestationsskillnaderna mellan könen. Det är viktigt att påpeka att de som deltar i hög- skoleprovet utgör en selekterad grupp (se bl.a. Stage 1991, Stage & 2000). Det är fler kvinnor än män som deltar i högskole- provet. Kvinnor har något lägre utbildning och de förekommer i större andel än män i de högsta åldersgrupperna. naden inom grupper oftast större än skillnaden mellan grupper. Således presterar kvinnor från naturvetenskapsprogrammet lika bra som män från samma program på högskoleprovet. En internationell utvärdering av högskoleprovet På uppdrag av har tre utländska, framstående, experter inom provområdet, , och , utvärderat högskoleprovet (The Swedish national aptitude test: A 25-year testing program). Enligt experterna är det svenska högskoleprovet ett av de bästa i världen, både provkonstruktion och forskning kring provet inkluderat. Experter- na hade dock invändningar mot hur provet används. Enligt dem är det problematiskt att man enbart mäter generell studieförmåga med ett enda instrument vid urvalet för så många studenter till så många olika utbildningar. Det är problematiskt eftersom prognosförmå- gan visserligen generellt blir ganska bra, men onyanserad när det gäller specifika utbildningar. Nedan redovisas experternas rekommendationer när det gäller provets framtid. 1.Det bör undersökas om gymnasiebetyg och provpoäng kan användas tillsammans i någon form vid urvalet. 2.Provpoängen bör delas upp i en matematisk del och en verbal del och användas olika för olika utbildningar. Även gymnasie- betyg borde delas upp eller viktas olika beroende på sökt utbildning på högskolan. 3.Provdeltagaren bör få mer feedback om provpoängens inne- börd, dvs. inte bara få ett normerat värde utan också informa- tion om prestationen på varje delprov, samt vilken/vilka för- mågor man har talanger i eller brister i. 4.Man bör använda informationen huruvida studenten har en verbal eller en matematisk begåvningsprofil bl.a. för att rekry- tera minoriteter, exempelvis invandrare som har goda matema- tikkunskaper men dåliga språkkunskaper. Sådan profilinforma- tion kan sedan också användas för att anpassa utbildningar just för att ta emot dessa studenter. 5.Man bör komplettera högskoleprovet med mer ämnesspecifika prov. 6.Man bör datorisera högskoleprovet och använda mer av datori- serad testning. 7.Man bör lägga till ett prov på skrivförmåga till högskoleprovet. 8.Man bör utvärdera högskoleprovets effekter i ett större sam- manhang. Följande frågor bör exempelvis ställas. Vilka signaler ges till den presumtive studenten? Ger provet oss de studenter vi vill ha? Ger provet oss de yrkesverksamma vi vill ha? Är provet kostnadseffektivt sett från antagningshåll? Rekommendationerna har lett till att provdeltagarna numera får resultatet på samtliga delprov på sitt resultatbesked samt förbättrad tillgång till en studiehandledning inför högskoleprovet med beskrivning av uppgifter och diskussion kring lösningar. När det gäller kompletterande ämnesspecifika prov har som nämnts tagit fram en prototyp av ett prov för det tekniska området. Jag anser att högskoleprovet även i fortsättningen bör vara ett viktigt urvalsinstrument vid antagning till högre utbildning. Provet har under alla år det använts i urvalet fått ett positivt mottagande och det finns en stor tilltro till högskoleprovet. Det är ett bra och pålitligt urvalsinstrument. Forskningsrapporter om högskole- provet visar att det fungerar huvudsakligen väl och enligt de inten- tioner som ursprungligen låg till grund för provets tillkomst. Man kan säga att en rimlig balans har uppnåtts mellan de olika rikt- linjerna för provet, t.ex. att provet skall ha en god prognosförmåga som ingen provdeltagare skall missgynnas p.g.a. social härkomst eller kön. De utvärderingar och undersökningar som gjorts visar dock att vissa aspekter av provet bör ses över. Vidare bör provet anpassas till den utveckling som skett inom utbildnings- området och i samhället i stort. Vid utvecklingen av provet bör även den internationella, framför allt den amerikanska, utveck- lingen inom provområdet följas. I kapitel 19 kommer jag att presentera mina förslag till hur högskoleprovet bör utvecklas. anser också att även andra urvalsinstrument bör utvecklas, vid sidan av högskoleprovet och betygen. Högskoleprovet är ett generellt urvalsprov som används för att rangordna sökande till högskoleutbildningar. Provet avser att mäta en förväntad studieframgång. Prognosförmågan är generellt sett god, men onyan- serad när det gäller specifika utbildningar. Högskoleprovet har använts vid antagning till högskolestudier och förebilden för det svenska högskoleprovet är det amerikanska Scholastic Assesment Test (SAT). gäller att provet kan tas av alla och fungerar som en andra chans för personer som avslutat gymnasieutbildning.