sou · GSB344 · 2005-01-01 00:00:00 — Att får mer resurser för att kontrollera sjukskriv- ningsprocessen och hjälpa sjukskrivna att komma tillbaka i arbete gör det lättare att uppfylla målet att upprätthålla en hög ersätt- ningsnivå utan att sjukfrånvaron stiger. För att målet om att sjuktalen ska halveras ska kunna uppnås och för att sjuktalen därefter i genomsnitt ska kunna ligga kvar på den nivån blir det sannolikt nödvändigt med återkom- mande omprövningar av generositeten i ohälsoförsäkringarna. En minskad generositet behöver emellertid inte leda till att de som är sjukskrivna tvingas leva på en lägre ekonomisk standard än , eftersom tillväxten i ekonomin innebär att standarden hos sjuk- skrivna och andra bidragstagare kan höjas trots att ersättningsnivån sänks. –talet ökade exempelvis den reala nivån på ersättningarna i socialförsäkringarna , som realinkomstökningen för personer i arbete uppgick till 16 procent.60 Att realinkomstökningen har varit större för personer i arbete innebär att de ekonomiska drivkrafterna till arbete har stärkts . Att döma av de samlade sjuktalens utveck- ling behöver de emellertid stärkas ytterligare, framför allt i samband med längre sjukskrivningar. Också arbetsgivarnas drivkrafter att motverka ohälsan behöver stärkas. Att den enskilde arbetsgivaren inte behöver stå för någon ersättning till den sjukskrivne efter den inledande sjuklöneperioden är ett grundläggande problem i sammanhanget. Detta innebär dels att arbetsgivarens intresse att få tillbaka den sjukskrivne i arbete är litet, dels att drivkrafterna att skapa en arbetsmiljö som inte leder till att de anställda drabbas av kortare eller av sjuk- skrivning är lägre än de annars hade varit. Ett sätt att stärka arbets- givarens ekonomiska drivkrafter att förebygga ohälsa är att arbetsgivaren får stå för en viss andel av sjukpenningen även efter 60 Se SOU 2003:57. Bilaga 5 till LU 2003/04 Ohälsan och de ekonomiska drivkrafterna den inledande sjuklöneperioden. För att arbetsgivarna inte ska drabbas av genomsnittligt högre kostnader för sjukskrivningarna bör det genomföras en generell sänkning av arbets- givaravgiften. För att riskerna för framför allt de mindre företagen inte ska bli för stora måste incitamenten för övriga aktörer också stärkas. Om inte kan erbjuda effektiv rehabilite- ring bör den i detta sammanhang helt eller delvis ersättas av en rehabiliteringsförsäkring som ger den anställde rätt till rehabilite- ring efter en viss periods sjukskrivning. Även den enskildes drivkrafter att medverka till att längre sjukskrivningsperioder bryts måste stärkas. Förslaget i budgetpro- positionen om stärkta krav på att medverka till rehabili- tering är ett steg i rätt riktning. Det kan också finnas anledning att införa en bortre gräns för sjukskrivning vid . Efter bör ersättningen sänkas till sjukbidragsnivå såvida inte individen har inlett en rehabilitering som kan förväntas leda till att individen kommer tillbaka i arbete på hel- eller deltid. Rehabilite- ringen bör också riktas in mot att hjälpa sjukskrivna att komma tillbaka i arbete snarare än att komma tillbaka till just det arbete som eventuellt ledde eller medverkade till sjukskrivningen. Anled- ningen till detta är att det har visat sig att den senare typen av rehabilitering ofta inte fungerar. Rätt till tjänstledighet för att pröva ett nytt arbete kan därför vara en framkomlig väg. Detta minskar också risken för att anställda vars hälsa och möjligheter att vara kvar i arbete skulle gynnas av att de bytte jobb avstår från att göra det eftersom det skulle innebära en lägre grad av anställ- ningstrygghet.61 Det är sannolikt att sjukskrivningarna och förmodligen också de samlade sjuktalen kommer att minska . De genomförda och planerade åtgärderna på ohälsoområdet kan bidra till detta, men viktigare är förmodligen konjunkturella faktorer. Sjukfrånvarons stora konjunkturkänslighet innebär att det inte räcker med av nedgång för att avgöra om åtgärderna har fått tillräcklig effekt. Det verkliga testet kommer först en bit in på nästa konjunkturuppgång. På kommer andelen äldre i befolkningen att bli än större. Detta kommer att få 61 Se , A. [2003]. Ohälsan och de ekonomiska drivkrafterna Bilaga 5 till LU 2003/04 ett direkt inflytande på sjuktalen eftersom de äldre uppvisar en genomsnittligt sämre hälsa än de yngre. Dessutom kommer de som befinner sig i åldern 55–sannolikt ha en annan inställning till arbete än vad motsvarande grupp har . Det beror dels på den pågående normförskjutningen, dels på att de äldres ekonomiska situation sannolikt kommer att fortsätta att för- bättras på grund av tillväxten i ekonomin. Som ett resultat kommer efterfrågan på fritid sannolikt att öka som motivationen till arbete när hälsan är nedsatt eller arbetsmiljön bristfällig minskar. En förändrad inställning till arbete kan i sin tur leda till att de samlade ohälsotalen mycket väl fortsätter sin trendmässiga upp- gång och därmed tar en allt större del av den offentliga sektorns resurser om inte generositeten i ohälsoförsäkringarna minskas. Det kan därför komma att bli en ännu större andel av befolkningen i aktiv ålder än dagens som inte arbetar. Av dessa utgör sjukskrivna och sjukpensionerade drygt hälften, och även denna andel kan komma att stiga. Ett förhållande som talar emot en sådan utveckling är att ersättningsnivån i olika social- försäkringssystem tenderar att minska ju större andel av befolkningen det är som får ersättning från systemen, vilket fram- gick av kapitel 3. Om det stämmer även för ersättningsnivåerna i sjukförsäkringen och vid sjukpension kan detta samband bidra till att de samlade ohälsotalen kan hållas på en nivå som inte hotar den offentliga sektorns verksamhet i övrigt. Mannen vinner sin kunskap bland män, men utarmas ensam. 6 Utträden via arbetslöshet Som framgått i kapitel 2 är det förhållandevis vanligt att äldre är arbetslösa under sin sista tid i arbetskraften. I det inledande avsnittet i detta kapitel jämför vi arbetslösheten bland de äldre med den i andra åldersgrupper. Skillnader mellan arbetslösheten bland de äldre i och i andra länder studeras också. Därefter grans- kas olika faktorer som kan förklara arbetslöshetens omfattning bland de äldre. Bland dessa återfinns faktorer som i första hand påverkar efterfrågan på äldre arbetskraft, exempelvis de äldres kom- petens och arbetsförmåga. Det finns också faktorer som påverkar både efterfrågan på och utbudet av äldre arbetskraft, exempelvis lönebildningen och arbetsmarknadspolitiken. I kapitlet redogörs också för undersökningar om arbetsgivarnas attityder till äldre på arbetsmarknaden och äldres inställning till fortsatt arbete. Avslut- ningsvis diskuteras vad som kan göras för att minska omfattningen av tidiga utträden via arbetslöshet. Personer i åldern 60–har inte bara lägre sysselsättnings- frekvens och kortare faktisk arbetstid än yngre utan är också oftare drabbade av arbetslöshet. Skillnaderna i arbetslöshet mellan denna och övriga grupper tenderar dessutom att vara större i kon- junkturnedgångar än i högkonjunktur, se diagram 6.1. Skillnaden i arbetslöshet mellan gruppen 55–och huvudgruppen, 25–, på arbetsmarknaden var däremot liten . Under kris- åren –talet och ökade dessutom arbetslösheten i huvudgruppen snabbare och i ett tidigare skede jämfört med gruppen 55–. Skillnaderna i arbetslöshet mellan kvinnor och män har varierat över tiden. –talet var skillnaderna relativt små i de flesta åldersgrupper. Under lågkon- junkturen –talet ökade männens arbetslöshet snab- Bilaga 5 till LU 2003/04 bare än kvinnornas, vilket medförde att männens arbetslöshet var högre än kvinnornas under stora delar av 1990–talet. Källa: SCB [b]. Generellt sett löper äldre personer en större risk att bli långtids- arbetslösa, dvs. att vara arbetslösa längre än , än yngre personer. Konjunkturmönstret avspeglas tydligt i långtidsarbets- lösheten i samtliga åldersgrupper. Som tabell 6.1 visar är emellertid variationen mellan konjunkturerna mindre för de äldre eftersom en stor del av de äldre är långtidsarbetslösa även när konjunkturläget är bättre. Under det sista var exempelvis av de arbetslösa männen i åldern 60–långtidsar- betslösa jämfört för männen i huvudgruppen, 25– 54år. var av de arbetslösa bland såväl kvinnorna som männen i åldern 60–långtidsarbetslösa jämfört med för huvudgruppen . Andelen lång- tidsarbetslösa var med några få undantag lägre för kvinnorna än för männen i samma åldersgrupp. Att långtidsarbetslösheten är för- hållandevis hög bland de äldre även under högkonjunkturer kan tyda på att äldre personer som blivit arbetslösa har stora svårigheter Bilaga 5 till LU 2003/04 att ta sig tillbaks till arbete även när konjunkturen förbättras. Orsakerna till detta återkommer vi till. Tabell 6.1 Andelen långtidsarbetslösa (>26 veckor) i av totalt arbetslösa i resp. åldersgrupp, 1980–2002 25–54 år 55–59 år 60–64 år 25–54 år 55–59 år 60–64 år Källa: SCB [b]. var arbetslösheten i åldern 55–i den lägsta inom EU. har arbetslösheten närmat sig nivåerna inom EU, men som framgår av tabell 6.2 var den fortfarande under genomsnittet. Närmandet mellan och övriga EU- länder kan bero på att de äldre i i större utsträckning blev av med jobben –talet, men det kan också bero på att färre bland de arbetslösa äldre lämnade arbetskraften i än i andra EU-länder. I många länder inom EU finns det fortfarande formellt möjligheter för äldre att erhålla förtidspension av arbetsmarknads- skäl vilket innebär att arbetslösa äldre kan träda ur arbetskraften och därmed ur arbetslöshetsstatistiken. Denna typ av utträden för äldre arbetslösa upphörde formellt i . Utträden via arbetslöshet Bilaga 5 till LU 2003/04 Tabell 6.2 Arbetslösheten bland äldre i olika EU-länder Procent av arbetskraften, 55–, båda könen Källa: [2002a]. Även långtidsarbetslösheten är lägre i än i EU som genomsnitt. Som framgår av diagram 6.2 hade exempelvis av de arbetslösa i gruppen 55–varit arbetslösa längre än i jämfört med i EU som genomsnitt. Inom EU som helhet är det däremot ingen större skillnad mellan huvudgruppen, 25–, och de äldre, 55–, vad gäller långtidsarbetslöshetens konjunkturkänslighet. Andelen lång- tidsarbetslösa inom EU var relativt – 2002 i båda grupperna, vilket tyder på att risken för passivisering är stor i båda grupperna. I har andelen långtidsarbetslösa varierar i större utsträckning –talet, både bland de äldre och huvudgruppen. Skillnaden i andelen långtidsarbetslösa mellan huvudgruppen och de äldre tenderar att ha ökat i , vilket stöder tolkningen att många äldre arbetslösa haft svårt att finna arbete –talet när kon- junkturen vände uppåt. Bilaga 5 till LU 2003/04 Diagram 6.2 Andelen av de arbetslösa som har varit det längre än , och EU 25–54 år EU 25–54 år EU 55– år Källa: [2002a]. 6.2De äldres kompetens och arbetsförmåga Den äldre arbetskraftens kompetens och arbetsförmåga spelar en viktig roll för efterfrågan på äldres arbetskraft och därmed för äldres möjligheter att vara kvar i arbete. Arbetslösheten skiljer sig inte bara åt mellan olika åldersgrupper utan också mellan olika utbildningsgrupper. Om äldre är över- representerade i utbildningsgrupper med hög arbetslöshet skulle det kunna bidra till att förklara deras högre arbetslöshet. Eventuella brister i kompetensen bland de äldre skulle också kunna bidra till att förklara varför de äldre i arbetskraften i högre grad har blivit långtidsarbetslösa –talet än huvudgruppen. Orsaken är att den ökade internationella konkurrensen och den tekniska ut- vecklingen gjorde att arbetslivet förändrades på en rad områden. Den strukturella omvandlingen, där branscher med höga kvalifika- tionskrav på arbetskraften har växt medan branscher med lägre krav Bilaga 5 till LU 2003/04 på kvalifikation minskat, innebar att kvalifikationskraven ökade generellt i ekonomin.62 Även inom existerande branscher ökade kvalifikationskraven. Enligt har andelen lediga arbeten utan krav på utbildning minskat från . har andelen lediga arbeten med krav på utbildning från universitet eller högskola ökat från . Också arbetsintensiteten och produktivitets- kraven har ökat. Enligt utredningen förlorade jobben –talet?63 resulterade nittiotalskrisen i en kraftig uppgång i arbetslösheten för samtliga utbildningsgrupper. Den inbördes rangordningen i arbets- löshetsnivåer mellan grupperna var oförändrad under perioden 1990 till 1997.64 Bortser vi från gruppen forskarutbildade samt dem med kortare än utbildning, som båda har få individer, ökade arbetslösheten mer för personer med kortare ut- bildning. Skillnaden mellan hur olika grupper drabbades var emel- lertid relativt liten. Hur har då de ökade kompetenskraven påverkat efterfrågan på äldre arbetskraft? I tabell 6.3 visas fördelningen av utbildningsnivån i olika åldersgrupper 2002. Generellt sett är de äldre överrepresenterade i förgymnasiala utbildningar och något underrepresenterade i framför allt kortare eftergymnasiala utbild- ningar. Jämfört med gruppen 25–är det en mer än dubbelt så stor andel av de äldre som inte har genomgått gymnasieutbildning. av de äldre i arbetskraften har en längre efter- gymnasial utbildning, vilket skiljer sig anmärkningsvärt lite från huvudgruppen. 64Personer med forskarutbildning hade lägst arbetslöshet följt av personer med längre än eftergymnasial utbildning. De med den kortaste utbildningen, eller kortare, låg i mitten i rangordningen medan personer med gymnasial utbildning hade högst arbetslöshet. Bilaga 5 till LU 2003/04 Utträden via arbetslöshet Tabell 6.3 Utbildningsnivåer för 25–54 år 55–64 år utb.> och forskarutb. Källa: SCB [b]. Som framgår av tabell 6.4 löpte individer med eftergymnasial utbildning mindre risk att vara arbetslösa än övriga utbild- ningsgrupper, oavsett ålder och kön. Tabellen visar också att skillnaden i den genomsnittliga arbetslösheten mellan personer i åldern 55–och huvudgruppen, 25–, är mest påtaglig bland männen. I övrigt är det svårt att se några entydiga skillnader mellan åldersgrupperna som gäller för alla utbildningsgrupper och båda könen. Det finns emellertid vissa mindre skillnader mellan ålders- grupperna. En är att äldre personer med de kortaste respektive längsta utbildningarna hade en något lägre arbetslöshet än per- sonerna i huvudgruppen med samma utbildning. En annan är att äldre med gymnasiala utbildningar hade en generellt sett högre ar- betslöshet än motsvarande personer i huvudgruppen. De små skill- naderna tyder emellertid på att skillnader i utbildningsnivån knap- past kan förklara varför de äldre drabbades hårdare av 1990–talets långtidsarbetslöshet. Utträden via arbetslöshet Bilaga 5 till LU 2003/04 Tabell 6.4 Arbetslöshet i olika 25–54 år 55–64 år Anm: * Inklusive forskarutbildning. Källa: SCB [b]. Att personer med kortare utbildning i högre grad är arbetslösa än personer med en lång utbildning bekräftas i en studie av och (2003). I studien analyseras äldres utträdesvägar ur arbetslivet fördelat efter utbildningsnivå och fackförenings- tillhörighet. Bland personer som endast hade grundskoleutbildning och gjorde ett tidigt utträde var det som erhöll merparten av sina inkomster från arbetslöshetsförsäkringen. Bland personer med universitets- eller högskoleutbildning var motsva- rande siffra drygt en procent. Skillnaderna mellan utträdesvägar och utbildningsnivå avspeglas även när fackföreningstillhörigheten studeras. av dem som är anslutna till LO/SAF:s tjänstepensionsavtal och gjorde tidiga utträden använde arbetslöshetsförsäkringen, medan motsvarande siffra bland personer som omfattas av det statliga tjänstepensionsavtalet endast var . Som framgick i kapitel 2 har det åtminstone tidigare varit vanligt att äldre som har varit arbetslösa blivit förtidspensionerade. För att få en mer heltäckande bild av de äldres kompetensnivå måste därför bilden kompletteras med bland annat utbildningsnivån bland äldre utanför arbetskraften.65 Tabell 6.5 tyder på att det finns ett starkt samband mellan sannolikheten att stå utanför arbetskraften och individens ålder, utbildningsbakgrund och kön. Vad gäller kön och ålder befann sig kvinnorna och de 65 Bland personer som gjorde ett tidigt utträde ur arbetslivet var det en majoritet av dem som inledningsvis mottog arbetslöshetsersättning eller sjukpenning som övergick till förtidspension efter utträdet. Se , M. & , I. [2003]. Bilaga 5 till LU 2003/04 äldre utanför arbetskraften i större utsträckning än männen och de yngre. Det fanns också ett förhållandevis tydligt samband mellan andelen utanför arbetskraften och utbildningslängden. Med ett par undantag var andelen utanför arbetskraften i grupper med kortare utbildning högre än i grupper med längre utbildning. Exempelvis var nära hälften av de äldre kvinnorna med förgymnasial utbildning utanför arbetskraften jämfört med av de äldre kvinnorna med längre eftergymnasial utbildning. Tabell 6.5 Utanför arbetskraften som andel av befolkningen i olika utbildnings- och åldersgrupper, män och kvinnor 25–54 år 55–64 år Anm: * Inklusive forskarutbildning. Källa: SCB [b]. Att sambandet mellan arbetskraftsdeltagandet och längden på den formella utbildningen är relativt tydligt talar för att ett lågt arbets- kraftsdeltagande till viss del kan förklaras av att individernas kom- petens inte överrensstämmer med vad som efterfrågas på arbets- marknaden. En äldre person med kort formell utbildning kan genom långvarig arbetslivserfarenhet ha specifika kunskaper som har ett stort värde för den enskilde arbetsgivaren och en stark ställning på arbetsplatsen. Vid en eventuell nedläggning av verk- samheten kan personen emellertid ha svårt att konkurrera med personer med längre formell utbildning om jobb inom andra företag eller branscher eftersom kunskapen till stor del kan vara företags- eller branschspecifik. Detta i kombination med att en längre periods arbetslöshet tenderar att leda till en minskad sökaktivitet innebär att risken är stor att personen lämnar arbetskraften för gott. Bilaga 5 till LU 2003/04 Om personen dessutom har en förhållandevis hög arbets- löshetsersättning stiger reservationslönen, dvs. den lönenivå som gör att personen är beredd att acceptera ett erbjudande om ett nytt jobb. Svårigheterna att hitta ett nytt jobb ökar då ytterligare. Att förmånstaket i arbetslöshetsförsäkringen ligger på en förhållandevis låg nivå innebär att personer med kortare utbildning i allmänhet har en högre ersättningsgrad än personer med en längre utbildning. Detta kan bidra till att förklara varför personer med kortare utbild- ning är arbetslösa och därmed löper en större risk att hamna utanför arbetskraften. En annan faktor som skulle kunna hämma efterfrågan på äldre arbetskraft är om arbetsförmågan avtar med åldern. Enligt Ilmarinen66 är arbetsförmåga ett relativt begrepp som förutom utbildning beror på faktorer såsom hälsa, erfarenhet, arbetsför- hållanden, motivation och tillfredställelse med arbetet. En person med god utbildning och erfarenhet kan bli en person med låg för- måga om villkoren för arbetet är dåliga. Likaså kan inte bra arbets- villkor medföra att en person med i övrigt bristande förutsättningar blir högpresterande. visar att arbetsförmågan tenderar att avta med ökad ålder. Dessutom ökar variationen mellan individerna med åldern. Av den sociala, psykiska och fysiska funktionskapaciteten är det den fysiska som är mest åldersberoende. Detta förklarar varför personer i arbeten med tung fysisk belastning i genomsnitt hade en lägre arbetsförmåga jämfört med personer med mentalt krävande arbeten. menar att de biologiska förändringar som bidrar till en nedsatt arbetsförmåga inte motsvaras av minskade krav på de äldre, vilket medför att äldre får anstränga sig hårdare än de behövde göra när de var yngre. Den ökade ansträngningen och den minskade återhämtningsförmågan innebär i ett första skede fysisk smärta, som kan leda till frånvaro och om det fortsätter till sjuk- dom, minskad arbetsförmåga samt i vissa fall till oförmåga att arbeta. Trots att den fysiska förmågan minskar med ökad ålder menar att de äldre kan vara kvar i arbetslivet om arbetsmiljön och arbetsförhållandena anpassas. Detta kan bland annat åstad- 66 , J. [1999]. Bilaga 5 till LU 2003/04 kommas genom ergonomiska åtgärder och andra hälsofrämjande insatser, ett lägre arbetstempo och ökad tid för återhämtning. Även möjligheter att påverka såväl arbetsuppgifter som arbetstid är viktiga liksom möjligheter till utbildning och utveckling i arbetet samt bra ledarskap.67 Många äldre lyckas också kompensera sin minskade fysiska förmåga med exempelvis en ökad erfarenhet. Det är därför fullt möjligt att de inte bara upprätthåller utan också stärker sin produktivitet.68 En annan faktor som kan begränsa efterfrågan på äldre arbetskraft är om lönen är för hög i förhållande till produktiviteten. Den svaga löneutvecklingen för äldre kan emellertid också leda till en bristande motivation till fortsatt arbete och därmed påverka arbets- utbudet negativt. Också arbetsmarknadspolitiken kan påverka både utbudet och efterfrågan på äldre arbetskraft. För att kunna besvara frågan om lönebildningen påverkar efter- frågan på äldre arbetskraft kan de äldre delas upp i olika grupper. Den första består av personer som har lyckats bevara eller utveckla sin kapacitet. Den andra består av personer vars arbetsförmåga har sjunkit som ett resultat av åldrandet. En nedgång i den fysiska arbetsförmågan i kombination med en fortsatt stigande lön kan innebära att produktiviteten hos en del äldre blir för låg i förhållande till lönen. Att vissa individer förlorar mer av sin arbets- förmåga än andra ökar risken för detta. För äldre som har lyckats bevara eller öka sin kapacitet kan en kollektiv lönebildning både innebära att lönen blir för hög och för låg. Om det utgår en betydande senioritetspremie, dvs. att lönen ökar med åldern oavsett produktivitetsutvecklingen, kan den högre lönen innebära att äldre inte är lika lönsamma som de yngre även om andra faktorer uppväger den minskade fysiska förmågan så att de är minst lika produktiva som yngre medarbetare. 67Aronsson, G. & Kilbom, Å. [1996] ger en liknande bild av äldres arbetsförmåga och möjligheterna att anpassa arbetslivet efter de äldres behov. 68Se Bucht, C., , J. & , J. [2000]. Bilaga 5 till LU 2003/04 emellertid också en risk att lönen är för låg, vilket kan leda till ett minskat arbetsutbud. Orsaken är att löneutvecklingen tenderar att avta efter . En del av förklaringen till detta är sannolikt att produktiviteten ökar långsammare efter 50 för ett genomsnitt av arbetskraften. För den enskilda individen kan emellertid för- väntningar om en avtagande produktivitetsutveckling vara felaktiga. Dessutom kan den avtagande löneutvecklingen också bero på en insikt hos arbetsgivaren om att de anställda blir mindre benägna eller får det svårare att byta arbete ju äldre de blir. Som ett resultat av detta kan således lönen komma att bli för låg i förhållande till produktiviteten. Insikten om detta, eventuellt också i kombination med att yngre anställda får en högre lön, kan innebära att moti- vationen att arbeta vidare minskar bland de äldre. För personer vars arbetsförmåga har sjunkit är risken uppenbar att lönen ska bli för hög för att arbetsgivaren ska finna det moti- verat att behålla den anställde. Om lönerna sätts genom kollek- tivavtal med fastställda procentsatser ökar risken eftersom de årliga löneökningarna då fortsätter. Om det inte är möjligt att omför- handla arbetsuppgifter och lön kan det vara lockande för arbetsgivaren att medverka till att den anställde kan göra ett tidigt utträde ur arbetslivet genom något kollektivt finansierat trygghets- system. Anställda som försöker hålla sig kvar trots sin minskade arbetsförmåga drabbas lätt av olika problem och förslitningsskador eftersom kraven inte anpassas och återhämtningsförmågan avtar.69 De löper också en risk att bli utsatta för olika former av trakas- serier från chefer och medarbetare som upplever att de inte hänger med i tempot och drar ner företagets lönsamhet.