sou · GSB322d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Sju av dessa återfinns för övrigt inom gruppen av moderata partidistrikt - således en effekt av den moderata policyförändringen. 19 Beräkningarna av det direkta ekonomiska stödet är inte oproblematiska. För det första skiljer sig även dessa frågeformuleringar något åt mellan 1998 och 2002 års enkäter, för det andra är uppgifter om ekonomiskt stöd till kampanjer något som kan betraktas som relativt känsliga uppgifter som uppgiftslämnarna därför kan förmodas vara ovilliga att lämna ut. Partiorganisationer som gav ekonomiskt stöd. Kommentar: Tabellen visar frekvens samt procentandelar av svarande partiorganisationer inom respektive parti som uppgav att de givit direkt ekonomiskt stöd till personvalskampanjer. Paneldata, (N=112). Totalt sett har alltså omfattningen av partiernas ekonomiska kampanjstöd ökat. Bortsett från och gav alla partier mer ekonomiskt stöd till personvalskampanjer valrörelse än i den som ägde rum . Vilka distrikt är det då som ger det största stödet? En nära till hands liggande hypotes är att det i första hand är de större och därmed mera resursstarka parti- distrikten som valt att stödja sina kandidater ekonomiskt, men så är inte fallet. Det finns inga samband varken mellan antalet medlemmar eller antalet anställda inom partidistriktet och i vilken omfattning som finansiellt stöd utgått till personvalskampanjer. Inte heller om man rangordnar distrikten efter omfattningen på de totala kampanjbidragen kan något entydigt mönster upptäckas eller mellan små och stora partidistrikt. Det finns till och med en smärre överrepresentation för mindre distrikt, vilket kan förklaras av att varje mandat blir billigare i mindre valkretsar varför stöd- insatserna lönar sig bättre. Det visar sig heller inte vara möjligt att urskilja en speciell typ av distrikt som valt att ge finansiellt stöd. Endast 37 distrikt 2002 respektive 38 distrikt 1998 gav ekonomiskt stöd. Av dessa är det bara 14 partidistrikt (6 centerpartistiska och 8 folkpartistiska) som uppgivit att de har givit detta stöd under båda valrörelserna, och bland dessa förhållandevis få distrikt saknas mönster när det gäller de båda variabler som i sammanhanget ter sig mest sannolika för att kunna förklara variationer i kampanjstöd: geografi och organisa- torisk storlek. Det verkar således inte som att det håller på att etableras en grupp partiorganisationer som i högre grad än andra specialiserat sig på att finansiera personvalskampanjer inom det nya valsystemet, om något kan man tvärtom tala om en generell återgång till mera de mera traditionella kampanjmetoder som ryms inom det indirekta stödet. Sammanfattningsvis kan konstateras att det totala antalet kandidater som erhållit stöd har ökat kraftigt sedan premiärvalet . Likaså har antalet partidistrikt som givit stöd samt den totala stödsumman vuxit. Men det bör poängteras att antalet kandidater ökat mer än vad det samlade stödet gjort, vilket inneburit att kandidaterna i genomsnitt fått mindre pengar att röra sig med. Det tyder således på att antalet barfotakampanjer – personvals- kampanjer som genomförs med små ekonomiska resurser – blivit betydligt fler. till hur stödet fördelats partivis kan det konsta- teras att ett partis kandidater – – fått väsentligt bättre ekonomiska villkor jämfört med . I genomsnitt erhöll de 18 moderata personvalskandidaterna från sina läns- förbund. De moderata kandidaterna var därmed de mest gynnade enligt denna stödform; i socialdemokraternas, respektive fall fick kandidaterna nöja sig med reduce- rade belopp, genomsnittligt sett, i förhållande till val. Som nämndes i inledningen var en av de främsta farhågorna som förknippats med personvalsreformen att den skulle innebära ett ökande inslag av bidrag från särintressen och privata intressen till enskilda kampanjer, vilket i sin tur kan medföra problem i termer av oklara mandatgrunder och i sämsta fall korruption. Att personvalskandidater ibland får ekonomiska bidrag från den egna partiorganisationen kan ur ett demokratiperspektiv betraktas som en tämligen harmlös transferering av medel som ändå skulle ha använts i kampanjsyfte, förutsatt att partiet i sin tur förvärvat medlen på ett sätt som står i överensstämmelse med gällande lagstiftning. Däremot ökar risken för problematiska förhållanden till finansiären när denne är fristående från den demokratiska organisationen, eftersom det då kan hävdas att finansiären direkt eller indirekt köper sig ett otillbörligt inflytande i den demokratiska processen. Det är naturligtvis en grannlaga uppgift att uppskatta förekomsten av sådana – demokratiskt och etiskt sett – tveksamma förbindelser, och vi ämnar inte att i detta sammanhang ens försöka göra det. Däremot kommer vi att försöka teckna en bild av hur pass vanligt stöd från externa källor har varit under de båda valrörelser som ägt rum med det nya valsystemet. Denna kategori inkluderar såväl underavdelningar inom partiet som ungdomsförbund och invandrarföreningar, men också aktörer såsom intresseorganisationer och näringsliv. För att undersöka förekomsten av stöd från sådana finansierings- och stödkällor ställdes i enkäten ett antal frågor om partiexternt stöd, dvs. indirekt och direkt ekonomiskt stöd som inte kanaliserats genom den regionala partiorganisationen. Återigen måste vi erinra om en källkritisk svårighet: det ligger i sakens natur att de partiombudsmän som besvarat enkäten inte kan förutsättas äga perfekt kännedom om alla tillfällen då partiexternt stöd förekommit i valrörelserna, men å andra sidan bör de fall de verkligen känner till kunna anses som relativt välbelagda. Tabell 5 visar frekvensen av olika stödformer från två kategorier aktörer, dels från olika sidoorganisationer inom partierna, dels från aktörer som inte är del av partiorganisationen. Dessutom hur vanligt förekommande det är att satsa egna pengar i personvals- kampanjerna. Stöd från andra källor än partiorganisationerna på regional nivå. Bilaga 7 SOU 2004:22 Kommentar: tabellen visar förekomsten av stöd från andra källor än den regionala partiorganisationen. Observera att tabellen visar antalet rapporterade fall av externt stöd och inte antalet partidistrikt. En och samma kampanj kan uppbära stöd från flera externa källor. Ingen regional partiorganisation inom har angett förekomst av någon form av partiexternt stöd, varför partiet inte redovisas av tabellen. Data års enkät. Totalt har det enligt partiombudsmännens uppgifter förekommit 130 fall av partiexternt stöd års valrörelse. Detta innebär inte att lika många kandidater fått stöd; en och samma kampanj kan mycket väl ha uppburit stöd från flera olika källor och dessutom också från partiorganisationen. De två i särklass mest aktiva grupperna finner vi i . Alla partier utom och anger att dessa två underorganisationer bidragit med indirekt stöd till personvals- kampanjer: sammanlagt 11 kampanjer har fått ekonomiskt stöd av ungdomsförbunden och på motsvarande sätt har 10 kampanjer fått stöd av kvinnoförbunden. Dessa förbund har också bidragit med indirekt stöd i störst omfattning; kvinnoförbunden har bistått 14 kampanjer och ungdomsförbunden har stöttat så många som 20 kampanjer. Den högsta förekomsten av stöd från dessa organisationer återfinns inom , och . Däremot kan varken pensionärs- eller invandrar- föreningar inom partierna ståta med någon högre omfattning stöd; pensionärsföreningarna gav stöd i bara två fall och invandrarföreningarna gav ekonomiskt stöd i två fall och indirekt i ytterligare två. Det är således i första hand de traditionellt sett redan livaktigaste organisationerna inom partierna som ger såväl indirekt som direkt ekonomiskt stöd till personvalskampanjer. I den mån kandidaten själv kan anses vara fristående från partiet är detta den aktörskategori som bidrar med mest ekonomiskt och indirekt stöd i kategorin av partiexterna finansieringskällor. I hela 31 personvalskampanjer uppges kandidaten själv ha bidragit med ekonomiskt stöd, och det finns också 14 fall där kandidaten gett indirekt stöd i någon form till den egna kampanjen. SOU 2004:22 Bilaga 7 Den sammanlagda summan av inrapporterat partiexternt ekonomiskt stöd uppgår till års valrörelse. Exempelvis har olika kvinnodistrikt inom tillsammans bidragit med en summa på . En moderat kandidat uppges ha fått 40 000 från en ospecificerad sidoorganisation inom det egna partiet. Två centerpartistiska ungdomsdistrikt har tillsammans satsat . Det är naturligtvis svårt att uppskatta hur mycket den inrapporterade summan avviker från den verkliga summan. Till detta ska också läggas de fall där kandidaterna satsat eget kapital i den egna kampanjen: sammanlagt finns fem uppgifter om specifika summor, vilka varierar . Sammantaget är det, på grund av brister i faktaunderlaget, svårt att bilda sig en fullständigt exakt uppfattning om det stöd som inkommit från andra källor än den regionala partiorganisationen. datamaterialet är att endast kampanjer även uppger den specifika summa som kandidaterna själva bidragit med. Den totala summan för personvals- kampanjerna, som redovisas här, är således för lågt uppskattad. Därmed är dock steget långt till att göra gällande att farhågorna om oegentligheter och kommersialisering av valkampanjer har fog för sig. , det blir den enda rimliga slutsatsen, är det en förhållandevis liten andel av de totala kampanjresurserna som läggs ned på personvalskampanjer. Några uppenbara oegentligheter har inte heller kunnat blottläggas. Ett fall av oegentligheter är förvisso ett fall för mycket, men utifrån det material som ligger till grund för denna studie kan man inte, vid en samlad bedömning, hävda att kampanjfinansieringen tycks ha utvecklats på ett problematiskt vis. Som påpekats tidigare finns det i och för sig starka skäl att misstänka att de verkligt problematiska fallen inte kommer fram i en enkätundersökning av detta slag. För att i någon mån ändå försöka blottlägga denna problematik ställdes dock en fråga till om ombudsmännen huruvida dessa kände till juridiska och/eller moraliskt tveksamma fall inom det egna partidistriktet, sitt eget parti eller inom andra partier. Inte alldeles oväntat kände man till åtskilliga fall av moraliska oegentligheter inom andra partier: 12 ombudsmän sade sig vara förtrogna med moraliskt tveksamma fall av finansiering i andra partier och sex ombudsmän kände även till juridiska tvivelaktigheter kring kampanjfinansieringen – inom andra partier. Ingen ombudsman ville dock kännas vid några juridiskt tveksamma fall vare sig inom det egna partidistriktet eller ens generellt sett inom det egna partiet. Däremot menade två ombudsmän att det hade förekommit diskutabla fall inom det egna partidistriktet och en av de båda ombudsmännen gick till och med så långt som att påtala ett konkret fall av vad han fann vara moraliskt tvivelaktig finansiering inom det egna distriktet. Vilka kandidater får stöd? En central fråga i debatten om personval har gällt vilka kandidater som i olika avseenden gynnas av det nya valsystemet. I denna studie finns anledning att uppmärksamma det stöd som personvals- kandidaterna fått från partiorganisationerna. Närmare bestämt kommer vi att studera hur partiombudsmännen har bedömt betydelsen av olika kandidategenskaper när det gäller möjligheterna att erhålla indirekt eller direkt stöd från den regionala partiorganisationen. I enkäten ombads partifunktionärerna att ta ställning till hur ett antal karaktäristika hos riksdagskandidaterna hade påverkat deras möjligheter att få stöd. Tabell 6 redovisar hur partifunktionärerna svarat. Skäl för stöd. Erfarenhet av politiskt arbete Möjlighet att finansiera egen Anknytning till annan organisation Kommentar: Tabellen visar balansmått för alla partidistrikt som givit indirekt stöd (N = 73–61) respektive direkt ekonomiskt stöd (N=39-25) till personvalskampanjer. Balansmåtten har beräknats som andelen partidistrikt som svarat Mycket stor betydelse/ganska stor betydelse – andelen som svarat Ingen betydelse alls/ganska liten betydelse. Data års enkät. För det första kan konstateras att det inte finns några större skillnader mellan kandidater som gavs indirekt respektive ekonomiskt stöd – rangordningen är likartad över stödformerna för de flesta kandidategenskaper. Några undantag finns emellertid. Att vara ett känt namn är uppenbarligen viktigare för att erhålla ekonomiskt stöd än för indirekt stöd, likaså tycks egenskaper som medieskicklighet och /utstrålning vara utslagsgivande för vilka kandidater som får ekonomiskt stöd. Att vara placerad på valbar plats på partiets valsedel tycks emellertid vara det säkraste sättet att få stöd från partiet, både när det gäller indirekt och direkt ekonomiskt stöd. Kandidater som fått en hög placering på valsedeln kan antas vara väl förankrade inom partiorganisationen, och det ligger således i sakens natur att det också är därför som de i högre grad får stöd till sina kampanjer. Däremot verkar varken innehav av riksdagsplats och partiuppdrag eller erfarenhet av politiskt arbete vara särskilt betydelsefulla faktorer för att erhålla stöd från partiet. Enligt respondenterna kan partistöd till personvalskampanjer alltså inte betraktas som en slags belöning för lång och trogen tjänst i partiets vingård. Inte heller förefaller stödet från partiorganisationerna att gå till outsiders i någon större utsträckning; att vara ungdoms-, pensionärs- eller invandrarkandidat verkar inte göra det lättare att få stöd. Anmärkningsvärt är också att inte heller variabeln underrepresenterat kön (läs kvinna) tycks betydelsefull i sammanhanget. Slutligen ska det noteras att inget parti avviker signifikant från det aggregerade mönster som framgår av tabell 6; snarare är enigheten kring prioritetsordningen påfallande inom i stort sett alla partidistrikt som bedrivit personvalskampanjer. Sammanfattningsvis kan det konstateras att de regionala partiorganisationerna i första hand låter stödet till personvals- kampanjerna gå till etablerade kandidater som redan placerats på valbar plats på riskdagslistan; kandidater som i regel kan vara förhållandevis säkra på att nå en riksdagsplats även utan att behöva bedriva en personvalskampanj. Det kan också noteras att inget av de attribut som brukar förknippas med personvalets avigsidor – medieskicklighet, kändisskap, och möjlighet att finansiera egna kampanjer – verkar stå särskilt högt i kurs när det ekonomiska stödet fördelas. Reglering av kampanjfinansieringen? Till skillnad från de flesta andra demokratiska stater saknar nästan helt rättsliga regler för hur finansiering av valkampanjer skall gå till. Detta är en egenhet med historiska rötter som i och med personvalsreformen kom att röna förnyad aktualitet. En återkommande fråga i diskussionen om personval, inte minst med understöd från den forskarrapport som arbetades fram inom ramen för Rådet för utvärdering av val (1999), var just att lagstiftaren på nytt borde överväga om inte de nya institutionella förutsättningarna ytterligare motiverade en rättslig reglering av dessa frågor. Vi har tidigare beskrivit hur den frivilliga regleringen av finansieringsfrågor inom partierna sett ut och hur den förändrats. riktar vi strålkastarljuset mot respondenternas attityder när det gäller denna centrala problematik. Efter premiärvalet befarade av partiombudsmännen att pengarnas roll skulle komma att öka i valkampanjerna som en följd av personvals- inslaget. En oro fanns således för att ekonomiska faktorer skulle spela en alltför stor roll när det gäller vilka kandidater som skulle bli valda; nästan var tredje ombudsman gav även uttryck för en oro över att det, som en konsekvens av svårigheterna att kontrollera bidragen till personvalskandidaterna, skulle uppstå ökad korruption. Mot den bakgrunden var det inte förvånande att en klar majoritet – – ansåg att det krävdes reglering av personvalskampanjernas finansiering. Men räckte det med frivilliga överenskommelser mellan partierna? Där fanns olika meningar. En knapp majoritet () ansåg att det var tillräckligt med sådana överenskommelser, men nästan lika många () föredrog en lagstiftning som tydligt angav de finansiella förutsättningarna. Att nästan hälften önskade lagstiftning kan förefalla anmärkningsvärt mot bakgrund av den långvariga traditionen med vattentäta skott mellan staten och partierna när det gäller dessas interna verksamhet, och kanske allra särskilt kampanjverksamhet. Men första gången som personvalssystemet tillämpades rådde en viss osäkerhet, även om respondenterna hade erfarenhet av det nya systemet åtminstone i en valrörelse när de svarade på enkäten. Mycket talar för att partierna vid denna premiär ännu inte hunnit anpassa sina interna regelverk till det nya systemet. Det finns anledning att erinra om att det nu förflutit tillräckligt för att chefsombudsmännen, som ju fungerar som partiernas operativa ledningscentraler i valkampanjerna, skall ha haft möjlighet att vänja sig vid personvalsystemet och således – ännu mer än val – ha möjlighet att avge erfarenhetsbaserade och internaliserade bedömningar. års valrörelse är det dock rimligt att utgå ifrån att partierna hunnit samla ihop sina intryck och erfarenheter, och genomfört och/eller tagit del av studier och utvärderingar om personvalet. Har då inställningen förändrats till en eventuell reglering av de finansiella aspekterna kring personvalskampanjerna? I stort sett samtliga respondenter uppger att deras distrikt har följt det regelverk som beslutats på central nivå inom partiet, men ett drygt 10-tal () distrikt har valt att i stället följa ett regelverk som de själva upprättat. En större grupp distrikt har dock tillämpat en kombination av såväl centrala som egna regionala regler för kampanjfinansiering: två tredjedelar av de borgerliga och socialdemokratiska partidistrikten uppgav att de valrörelse tillämpade någon form av eget regelverk utöver det som upprättats centralt. Som framgått varierar partiernas regelverk, såväl när det gäller utformning som ifråga om tillämpning. Skillnader finns här även mellan olika partidistrikt inom samma parti; det förekommer sålunda att olika partiombudsmän inom ett och samma parti har delade meningar om huruvida det finns ett centralt regelverk inom partiet eller ej, för att inte tala om hur man i så fall valt att förhålla sig till det inom respektive partidistrikt. Ett exempel på det är hur ombudsmän förhåller sig till bidrag från juridiska personer, en fråga där partiet centralt mjukat upp sitt regelverk och i det senaste valet intagit en mer liberal princip. I vissa länsförbund har man uttryckligen uppmanat kandidaterna att skaffa kulor från annat håll som en av ombudsmännen uttrycker saken i en intervju. Han betonar att det länsförbund han representerar gärna ser bidrag från just företag. Andra moderata länsförbund har i stället valt att ha kvar den regel som partiet hade val, nämligen att inte tillåta sådana bidrag. Inget av partierna har på central nivå infört något maxbelopp för hur mycket pengar en enskild kandidat får ta emot. Det betyder naturligtvis inte att inte de regionala partiorganisationerna har rätt att införa maxbelopp och i det senaste valet infördes sådana i sammanlagt 14 distrikt.20 Det kan synas vara en ringa andel distrikt men det handlar likväl om en ökning från än ännu mer blygsam nivå 1998, då endast två distrikt uppgav att de hade inrättat egna bestämmelser om maxbelopp. Överhuvudtaget kan en växande beredvillighet mot ökad självreglering skönjas. 1998 uppgav av paneldistrikten att man hade ett eget regelverk utöver det centrala och motsvarande siffra hade stigit till . Ökningen är ganska jämt fördelad mellan partierna. Partidistrikten tenderar alltså att kompensera den förhållandevis svaga styrningen genom att upprätta egna regelverk för finansiering. Denna utveckling är logisk mot bakgrund av den oro som funnits ute i partiorganisationerna över frånvaron av reglering. Uppfattningar om personval, pengar och regler Förutom de mer faktabetonade frågorna har vi också i enkäten till partiombudsmännen ställt frågor som gäller attityder kring personvalet. Här har intresset främst gällt två aspekter: dels hur partifunktionärerna bedömer hittillsvarande och potentiellt tänkbara effekter av personvalsreformen, dels hur de ställer sig till ett antal i debatten föreslagna reformer av personvalssystemet. 20 Dessa distrikt var fördelade på följande partier: (6 st.), (4 st.), (3 st.) samt (1 st.). SOU 2004:22 Bilaga 7 Uppfattningar om personvalets konsekvenser. Kommentar: Tabellen visar partiombudsmännens svar på hur väl följande påståenden beskrev konsekvenserna av personvalet så här långt: 1) Pengarnas betydelse i politiken har ökat, 2) Risken för korruption har ökat, 3) Den regionala partiorganisationen har förlorat inflytande över kampanjmedel, 4) Det har uppstått fler konflikter kring kampanjmedel på regional nivå, 5) Antalet icke partifinansierade personvalskampanjer har ökat jämfört med valet samt 6) Personvalskampanjernas budget har, genomsnittligt sett, vuxit jämfört med valet . Svarskategorierna Stämmer helt och hållet och Stämmer ganska väl respektive Stämmer ganska dåligt och Stämmer inte alls har slagits samman i tabellen. Tabellen visar balansmått som beräknats som andelen stämmer helt och hållet/ganska väl – stämmer ganska dåligt/inte alls. Ett positivt värde innebär alltså instämmande med påståendet och negativt avståndstagande. Data års enkät. Tabell 7 visar hur respondenterna svarar på ett antal påståenden om vilka konsekvenser personvalsreformen haft så här långt. En första slutsats är att partiombudsmännen är förhållandevis nöjda med det nuvarande systemet. De farhågor som funnits har inte besannats i särskilt hög utsträckning. Det finns anledning att erinra om att av ombudsmännen efter förra valet bedömde det som sannolikt att pengarnas makt skulle komma att öka, men efter det senaste valet – då frågan formuleras retrospektivt och således inte tar fasta på framtida bedömningar utan grundar sig på de hittillsvarande erfarenheterna – är det enbart som menar att pengarnas betydelse har ökat. Likaså tycks den oro som funnits över korruptionsriskerna ha klingat av något. Efter valet är det bara var fjärde respondent som anser att risken för korruption ökat som en följd av det nya valsystemet. Nästan samtliga () anser inte att partiorganisationer- nas kontroll över kampanjmedlen minskat. Det tycks inte ha varit särskilt vanligt med konflikter om kampanjmedel. Att antalet icke partifinansierade personvalskampanjer ökat tycks stämma, men framförallt inom . Det råder slutligen delade meningar om huruvida kampanjbudgeterna vuxit sedan valet – hälften av ombudsmännen anser det, men återigen är det inom som man kan tala om en avvikande tendens då två tredjedelar av de moderata ombudsmännen menar att budgeterna vuxit. Uppfattningar om regleringar. person att ge bidrag Kommentar: Tabellen visar partiombudsmännens uppfattningar om olika ett antal förslag till förändringar av regelverket kring personvalssystemet. Data års enkät. Den studie som genomfördes val visade att det fanns en oväntat stark opinion bland partiombudsmännen för att lagstiftningsvägen reglera de finansiella villkoren för personvals- kampanjer: nästan häften ansåg att en lagstiftning var angelägen. har frågeinstrumentet förfinats. Vi har låtit respondenterna ta ställning till ett batteri med mer konkreta förslag på lagstiftning och systematiskt låta dem ta ställning till huruvida de olika förslagen lämpligast regleras genom lagstiftning, fortsatta partiöverenskommelser eller genom att varje parti själv upprättar och efterlever ett regelverk för de olika förslagen. Respondenterna har naturligtvis också kunnat ta avstånd från de olika förslagen. Det är slående att se att flertalet av föreslagen samlar tydliga majoriteter bland partiombudsmännen. Tveksamheten inför lagstiftning är genomgående tydlig. Även om jämförbarheten är bristfällig är det uppenbart att tveksamheten nu är starkare än den varför , då den förra undersökningen gjordes. Partiernas chefsombudsmän vill undvika lagstiftning.