sou · GSB3108 · 2005-01-01 00:00:00 — Enligt företrädare för Säkerhetspolisen medför sekretessreglerna flera svårigheter när det gäller personskyddsverksamheten. Hälso- och sjukvårdspersonalen har ingen rapporteringsskyldighet rörande personer som skulle kunna utgöra hot mot skyddspersoner i den centrala statsledningen. För att få reda på om en person befinner sig på en vårdinrättning kan Säkerhetspolisen tvingas ringa runt till samtliga vårdinrättningar i landet. Eftersom sekretess gäller har Säkerhetspolisen också vissa svårigheter att få den information den önskar om aktuellt hälsotillstånd, behandling etc. Säkerhetspolisen får inte någon automatisk information från krimi- nalvården eftersom rapporteringsrutiner saknas. Säkerhetspolisen har för avsikt att arbeta mer aktivt för att förbättra rapporteringen, både när det gäller permissioner, frisläppanden och annan information. Inom anstalterna kan t.ex. personalen få kännedom om förhållanden som kan vara av betydelse för säkerheten för personer i den centrala statsledningen. Det är därför viktigt att personalen görs medveten om att den bör vara uppmärksam på sådana uppgifter och rapportera dem till Säkerhetspolisen. 4.6Förhållandet till enskilda skyddspersoner Enligt föreskrifter i FAP 224-2 svarar Säker- hetspolisen för kontakten med skyddspersonerna och/eller deras företrädare. 4.6.1Information i samband med tillträdet I samband med att ett statsråd, en ny talman, partiledare i eller i vissa fall en annan skyddsperson i den centrala statsled- ningen, tillträder sitt uppdrag får han eller hon besök av Säker- hetspolisen som lämnar information om personskyddsverksam- heten. Säkerhetspolisen representeras vid sådana tillfällen av en person från hotbildsfunktionen, en person från personskyddsroteln och en person från säkerhetsskyddsroteln. Förutom skyddsperso- nen deltar ibland dennas närmaste medarbetare. Skyddspersonen bestämmer själv om och i så fall vilka medarbetare som skall när- vara vid informationsmötet. Är skyddspersonen ett statsråd är det t.ex. ganska vanligt att pressekreteraren, någon politiskt sakkunnig och/eller statsrådsassistenten deltar. Däremot deltar sällan departe- mentets säkerhetschef. Vid mötet informeras skyddspersonen om hur en hotbildsbe- dömning går till, vad den kan resultera i, olika personskydds- insatser, vilken information Säkerhetspolisen önskar få för att kunna göra korrekta bedömningar etc. Vidare förses skydds- personen med en kontaktman vid . Vid samma tillfälle får skyddspersonen också säkerhetsrådgivning (se avsnitt 4.4.2 under . Som jag redogjort för gör Säkerhetspolisen strax efter det att ett nytt statsråd, en ny talman, partiledare i eller i vissa fall en annan skyddsperson, tillträtt sitt uppdrag en säker- hetsundersökning av hans eller hennes bostad. Efter det att ett statsråd eller annan skyddsperson fått information i samband med tillträdet förekommer kontakter mellan Säker- hetspolisen och skyddspersonen endast i viss utsträckning och under vissa förutsättningar bortsett då från de fall där ett statsråd eller annan skyddsperson har livvakter. Skyddspersonen får, som jag redogjort för i avsnitt 4.2.2, inte del av de skriftliga hotbilder som Säkerhetspolisen upprättar. Hot- bilderna presenteras däremot ibland muntligt men bara om något särskilt föranleder det. Så sker t.ex. om hotbilden plötsligt höjts vilket medfört att skyddspersonen bedöms vara i behov av särskilda skyddsåtgärder, främst livvaktsskydd. Så kan också ske om för- hållandet är det motsatta, dvs. då hotbilden har förändrats så att ett befintligt livvaktsskydd inte längre bedöms vara motiverat. Även inför utlandsresor och andra särskilda evenemang redovisar Säker- hetspolisen ibland aktuell hotbild. För det fall en skyddsperson förses med ett livvaktsskydd före- kommer naturligtvis täta kontakter mellan skyddspersonen och dennes företrädare å ena sidan och Säkerhetspolisen å andra sidan. Kontakterna omfattar allt från logistiska detaljer till instruktioner om hur skyddspersonen säkerhetsmässigt bör uppträda. Många skyddspersoner har framfört kritiska synpunkter på den information som Säkerhetspolisen lämnar till dem. Flera har efter- lyst mer konkret och tydlig information om hur de från säker- hetssynpunkt bör uppträda i olika situationer, vad de bör undvika och vad de särskilt bör tänka på. Många har varit kritiska till att de inte får aktuell hotbild presenterad för sig. Andra har klagat på att de hotbildspresentationer som görs är alltför luddiga och allmänt hållna. Några skyddspersoner har framhållit att de önskar bli underrättade om något inträffar som kan utgöra ett konkret hot. Av de skyddspersoner som under längre eller har haft livvaktsskydd har flertalet varit nöjda med livvakterna, som be- skrivits som professionella, diskreta m.m. Några skyddspersoner har framfört att kommunikationen mellan dem och livvakterna skulle kunna förbättras och några har uttryckt önskemål om att livvakterna i större utsträckning än bör utgöras av samma personer, dvs. att omsättningen bland livvakterna minskar. Flera av de personer vid som jag talat med anser att skyddspersonerna inte avsätter tillräckligt med tid för kontakter i form av informationsmöten m.m. med Säkerhetspolisen och att en del av dem inte ställer frågor trots att de kanske inte förstår den information de får. Från Säkerhetspolisens sida har det framförts önskemål om att skyddspersonernas staber och säkerhetschefer bör närvara vid informationsmöten. 5Personskyddsverksamheten i några andra länder I mitt uppdrag har, som redogjorts för i kapitel 1, ingått att under- söka hur personskyddsverksamheten för den centrala statsled- ningen är ordnad i andra med jämförbara länder, särskilt de nordiska och vissa länder inom EU. Utöver de nordiska länderna har jag valt att särskilt studera personskyddsverksamheten i , och Neder- länderna. och är båda länder med lång och bred erfarenhet av personskyddsverksamhet. har jag valt med anledning av att landet relativt har upplevt en liknande tragisk händelse som mordet på ; mordet på partiledaren . I har man efter denna händelse utrett frågan om ett helt nytt system för personskyddsverksamheten. En sådan reform har beslutats och den planeras vara fullt genomförd . Jag har utfört denna del av uppdraget genom att besöka respek- tive land och där informera mig om landets personskyddsverksam- het. Samtliga länder har varit mycket tillmötesgående och dess företrädare beredvilligt ställt upp och på ett öppet sätt berättat om landets personskyddsverksamhet. Denna verksamhet innehåller naturligtvis delar som är känsliga och som av säkerhetsskäl inte bör komma till allmänhetens kännedom. Eftersom min avsikt har varit att presentera ett helt öppet betänkande har jag, för att inte skada respektive lands personskyddsverksamhet, kommit överens med företrädare för länderna att de före publicering skulle få möjlighet att ta del av ett utkast till en beskrivning av verksamheten och därvid stryka sådana uppgifter som de anser inte kan offentliggöras. Så har också skett. Detta förfarande har även inneburit en kvalitets- säkring av beskrivningarna. Det som redovisas i det följande har således kontrollerats och godkänts av respektive lands företrädare och beskrivningarna får alltså läsas med detta förbehåll. Personskyddsverksamheten i några andra länder I bedrivs personskyddsverksamhet av Politiets Efter- retningstjeneste (PET). PET utgör organisatoriskt en avdelning inom Rigspolitiet (Afdelning G) men rapporterar direkt till den danska justitie- ministern. Justitieministern är högsta chef för polisen i , som förutom Rigspolitiet består av 54 politikredser (samt och ). Som nationella säkerhets- och underrättelsetjänst skall PET förebygga, efterforska och motverka handlingar som utgör eller kan komma att utgöra en fara för landets bevarande som ett fritt, demokratiskt och säkert samhälle. PET har således som huvuduppgift att motverka och bekämpa hot mot den inre säkerheten och befolkningens trygghet. Vid PET arbetar ca 400 personer. PET leds av en politimester och består av nio avdelningar fördelade på fyra om- råden; det juridiska området, det administrativa området, det operativa området samt analys- och utvecklingsområdet. Det operativa området omfattar bl.a. avdelningar för kontraterrorism, kontraextremism och kontraspionage. Här finns också en säker- hetsavdelning där livvaktsverksamheten och ansvaret för övriga skyddsåtgärder är placerat. Analys- och utvecklingsområdet om- fattar analys- och utvecklingsavdelningen. Denna avdelning svarar för strategisk och operativ analys – vilket inkluderar riskanalyser och hotbildsbedömningar som bl.a. läggs till grund för olika per- sonskyddsåtgärder –, utveckling, utbildning och informationsin- hämtning från öppna källor. Personalen på analys- och utvecklingsenheten har skiftande utbild- nings- och yrkesmässiga bakgrunder. Många har en akademisk examen och förutom poliser finns här historiker, statsvetare m.fl. Experter inom psykiatri och psykologi saknas dock. Enheten gör riskanalyser och hotbildsbedömningar inte bara avseende de skyddspersoner som PET svarar för utan också inför statsbesök, stora evenemang och andra särskilda händelser. Personskyddsverksamheten i några andra länder Kretsen skyddspersoner utgörs av medlemmar i kungahuset, stats- ministern, övriga ministrar, och folkvalda politiker på såväl central som lokal nivå. Av skyddspersonerna har kungahuset och vissa ministrar perma- nent livvaktsskydd. Övriga ministrar och folkvalda politiker har livvaktsskydd eller andra skyddsåtgärder efter särskilt beslut, grundat på den hotbildsbedömning som analys- och utvecklings- avdelningen fastställt. Riskanalyser upprättas avseende de personer som säkerhetsmässigt bedöms vara mest utsatta – exempelvis medlemmar i kungahuset, ministrar och vissa Folketingspolitiker – eller, beträffande övriga, om något särskilt inträffar. De riskanalyser som upprättas följer en särskild mall. Den är utformad på så sätt att både konkreta och potentiella hot i så stor utsträckning som möjligt skall kunna fångas in. Inledningsvis inne- håller riskanalyserna faktiska uppgifter om den aktuella skydds- personen, var han eller hon bor och arbetar m.m. Därefter följer en hotbeskrivning som innehåller följande delmoment. Relevanta politiska förhållanden i utlandet Relevanta politiska förhållanden inom landet Exponering av skyddspersonens fackområde Skyddspersonens profilering i offentligheten Kända hot och angrepp Först beskrivs således den säkerhetspolitiska situationen i landet. Därefter försöker PET kartlägga politiska förhållanden i utlandet som kan vara relevanta, t.ex. kan en fråga som en minister driver vara föremål för diskussion eller kritik i utlandet. Vidare studeras sådana politiska förhållanden inom landet som kan vara av bety- delse för bedömningen. Vid bedömningen tas också hänsyn till exponeringen av skyddspersonens fackområde. Denna bedöm- ningsgrund omfattar såväl exponering i media av skyddspersonen Personskyddsverksamheten i några andra länder och dennes frågor som annan exponering, t.ex. spridning av affischer och reklamblad innehållande bilder av skyddspersonen i kombination med skilda budskap. Skyddspersonens offentliga pro- filering kan också inverka på bedömningen och finns därför med som ett särskilt delmoment. Kända hot och angrepp som kan vara av betydelse redovisas liksom de potentiella gärningsmän som eventuellt kan finnas. Efter beskrivningen av olika hot redogörs för de indikationer som finns. Information om indikationer fås framför allt från de olika avdelningarna inom PET. Indikationerna stäms av mot den beskrivning av hotsituationen som gjorts och kan bestå av infor- mation rörande exempelvis inträffade incidenter eller inkomna hot. Riskanalyserna innehåller därefter en värdering av risknivån. Risknivån utgör en sammantagen bedömning av samtliga hot och övriga omständigheter som kommit fram. Den beskrivs i sex olika nivåer; ingen hotbild, låg hotbild, låg-medelhög hotbild, medelhög hotbild, medelhög-hög hotbild samt hög hotbild. Chefen för analys- och utvecklingsavdelningen fastställer hotbilden. Slutligen innehåller riskanalyserna förslag till säkerhetsåtgärder grundade på analysen (se vidare under rubriken om skyddsåt- gärder). Analys- och utvecklingsavdelningen gör utöver nu beskrivna riskanalyser även en årlig riskvärdering. Denna kan sägas utgöra en sammanställning av de riskanalyser som gjorts och den beskriver således den sammantagna situationen från ett risk- perspektiv. Information till grund för hotbildsbedömningen m.m. De hotbildsbedömningar som görs grundar sig liksom i på såväl intern som extern information. Intern information fås framför allt från kontraterrorismavdel- ningen, kontraextremismavdelningen samt säkerhetsavdelningen. Extern information fås huvudsakligen från departementen, , kungahuset och den öppna polisen. Även Internet och andra öppna källor bidrar i betydande omfattning med relevant information. Departementen är i detta sammanhang viktiga. De har i uppgift att vidarebefordra de hot som inkommer riktade mot ministrarna. För uppgiften finns vissa utarbetade rutiner. Personskyddsverksamheten i några andra länder lämnas utan dröjsmål till PET för vidare analys. Muntliga hot och inträffade incidenter rapporteras också omgående till PET. Detta fungerar enligt vad som sagts av företrädare för analys- och utveck- lingsavdelningen bra. Departementen har också i uppgift att förse PET med ministrar- nas program. Detta görs dock bara i de fall ministrarna har permanent livvaktsskydd eller livvaktsskydd från tid till annan. I annat fall skulle en sådan hantering, enligt företrädare för , vara alltför resurskrävande. Engagemangslistorna eller programmen skickas till PET:s säkerhetsavdelning som därefter i de flesta fall vidarebefordrar dem till analys- och utvecklingsavdelningen (se vidare avsnitt 5.2.2 Säkerhetsavdelningen). Även ändringar i pro- grammen anmäls. Inträffar sådana eller med- delar skyddspersonen eller hans eller hennes närmaste medarbetare detta per telefon. Från den öppna polisen får PET värdefull information. Genom att det finns ett upparbetat kontaktnät mellan den öppna polisen och PET får PET löpande information om sådant som kan vara av betydelse för personskyddsverksamheten. Den information som PET erhåller bearbetas på skilda sätt. Utredningar och uppföljningar görs. vidtas åtgärder som spaning och löpande övervakning. Beslut om skyddsåtgärder fattas av säkerhetsavdelningen, som också svarar för att åtgärderna utförs. Innefattar ett beslut om skyddsåtgärder livvaktsskydd är det chefen för – politimesteren – eller chefen för det operativa området, chefskriminalinspektøren, som fattar beslutet. Andra skyddsåtgärder som kan vidtas är t.ex. inre eller yttre bevakning vid olika evenemang. Detta svarar den öppna polisen för. PET tar kontakt med den öppna polisen antingen per brev eller muntligen och rekommenderar denna att vidta vissa åtgärder i anledning av ett visst evenemang. PET presenterar löpande skriftliga hotbilder för den öppna polisen. Den öppna polisen är inte skyldig att vidta åtgärderna men i praktiken följer den alltid rekommendationerna. Samarbetet mellan öppna polisen och PET fungerar enligt de företrädare för som jag mött väl. Skyddspersonerna har även olika tekniska skyddsanordningar. Personskyddsverksamheten i några andra länder Skyddspersonerna har ingen skyldighet att följa PET:s beslut och kan således avsäga sig rekommenderade skyddsåtgärder. PET har enligt dess företrädare en god kontakt med de skydds- personer som säkerhetsmässigt bedöms vara mest utsatta. Ministrar och vissa folketingspolitiker får när de tillträder sitt uppdrag säkerhetsinformation, innehållande dels information om PET:s personskyddsverksamhet och dels upplysningar och rekom- mendationer om vad de från säkerhetssynpunkt bör tänka på i olika situationer. PET ställer också frågor rörande skyddspersonens privatliv och personliga förhållanden. Denna information bedöms nödvändig för att riskanalyserna skall kunna bli så kompletta som möjligt. PET lämnar vidare säkerhetsinformation till de närmaste med- arbetarna till en skyddsperson. Dessa informeras om vad de bör tänka på och hur de bör agera i vissa situationer. Såväl skyddspersonerna som de närmaste medarbetarna upp- manas att kontakta PET om de i något sammanhang känner sig osäkra. För detta ändamål har de utsedda kontaktpersoner och telefonnummer till en telefon som är bemannad dygnet runt. Skyddspersonerna får inte ta del av den skriftliga hotbildsbe- dömning som analys- och utvecklingsavdelningen fastställt men den presenteras normalt muntligen för dem. Säkerhetsavdelningen leds av en chef och består av ett tiotal olika enheter eller grupper. Förutom fem livvaktsgrupper bestående av ett antal livvakter finns bl.a. en enhet för IT-säkerhet, en fysisk enhet, en samordnande enhet (KOOR) och en säkerhetsgrupp. Den fysiska enheten ansvarar för den fysiska säkerheten i vissa byggnader, det s.k. skalskyddet, t.ex. i det och i departementen. Därutöver har enheten ansvar för att larmanord- ningar m.m. installeras i skyddspersonernas bostäder. KOOR eller koordinator-gruppen har i uppgift att samordna verksamheten vid säkerhetsavdelningen. T.ex. är det denna grupp som sköter kontakterna med departement, myndigheter och Personskyddsverksamheten i några andra länder Hit kommer engagemangslistor och program rörande skyddspersonerna. KOOR rekvirerar vidare riskanalyser och hotbildsbedömningar från analys- och utvecklingsavdelningen. KOOR vidarebefordrar också till denna avdelning de uppgifter i programmen och engagemangslistorna som bedöms vara av be- tydelse. Gruppen utför vissa rekognoseringar samt lämnar förslag på skyddsåtgärder eller skyddsnivåer. KOOR svarar också för kontakten med den öppna polisen, t.ex. då denna ombeds sköta bevakning eller vissa andra uppgifter i samband med ett evenemang. Säkerhetsgruppen svarar framför allt för bevakning utanför statsministerns bostad. I bedrivs personskyddsverksamhet vid och den s.k. Rörliga polisen inom den öppna polisen. Såväl Skyddspolisen som den Rörliga polisen utgör riksom- fattande polisenheter liksom centralkriminalpolisen, polisyrkeshög- skolan, polisskolan och polisens teknikcentral. Samtliga är organisatoriskt placerade direkt under som genom avdelningen för polisledning leder all polisverksamhet i . Direkt under ligger också polisinrätt- ningen i samt polisens länsledning, som består av fem länspolisavdelningar. Under länsledningen arbetar den lokala polisens enheter. Skyddspolisen har till huvudsaklig uppgift att upprätthålla det lagliga stats- och samhällskicket samt att bekämpa och förebygga förehavanden och brott som kan äventyra rikets inre och yttre säkerhet. Till Skyddspolisens uppgifter hör också att avslöja och bekämpa olaglig underrättelseverksamhet som utländska stater bedriver i landet. Vid arbetar ca 200 personer. Av dessa tjänstgör övervägande delen vid huvudkontoret i medan några är placerade vid de tio regionkontoren ute i landet. Inom Skydds- polisen finns tre större avdelningar; en operativ, en preventiv och en strategisk avdelning. Operativa avdelningen består av enheter för kontraterrorism, kontraspionage och fältbevakning. Inom den strategiska avdelningen finns enheter för administration, IT samt analys och utveckling. Vid preventiva avdelningen är den regionala organisationen placerad liksom säkerhetsbyrån. Personskyddsverksamheten i några andra länder SOU 2004:108 byrån bedrivs personskyddsverksamhet avseende bl.a. statsled- ningen med undantag för presidenten. Personskyddsverksamhet beträffande president bedrivs vid en särskild säkerhetsenhet för republikens president. Denna är placerad under Rörliga polisen. Rörliga polisen är specialiserad på trafikövervakning men sköter också vissa andra säkerhetsuppgifter som ankommer på polisen. Den har hand om brådskande larmupp- gifter, ansvarar för polisverksamhet som fungerar dygnet runt på flygfält samt deltar i säkerhetsuppdrag vid statsbesök och stora publikevenemang. Säkerhetsbyrån ansvarar för statsministerns, övriga ministrars och talmans säkerhet. Riksdagsledamöternas säkerhet svarar byrån för endast i undantagsfall. Till byråns ansvarsområde hör också säkerheten vid statsbesök. Vid större evenemang, då säkerhetsbyråns personaldimensione- ring inte räcker, kan byrån låna in annan personal främst från Skyddspolisens övriga enheter. Verksamheten vid säkerhetsbyrån har sin grund i polis- lag men i övrigt saknas författningsstöd på området. På säkerhetsbyrån arbetar en person – en analytiker med universi- tetsbakgrund – med att göra hotbildsbedömningar. Dessa grundar sig främst på de hot som inkommer mot skyddspersonerna via brev, e-post eller telefon. Analytikern arbetar inte heltid med hotbildsbedömningar utan har också andra arbetsuppgifter. Hotbildsbedömningarna är inte som i uppdelade på olika områden utan det görs en enda sammantagen bedömning. Upp- skattningsvis förekommer 10–20 hot . Generellt sett kan nästan alla hot som inkommer sägas komma från enskilda personer som på ett eller annat sätt är missnöjda med den politik som förs. Analytikern går igenom de hot som kommer in och gör egna bearbetningar, bl.a. med hjälp av dataregister, av dem. Brotts- utredningar rörande inkomna hot är Skyddspolisen inledningsvis Personskyddsverksamheten i några andra länder behörig att bedriva. Därefter måste de dock överlämnas till den öppna polisen. Information till grund för hotbildsbedömningen m.m. Liksom i bygger hotbildsbedömningarna i stor utsträckning på extern information. En i detta sammanhang viktig samverkanspartner för säker- hetsbyrån är säkerhetsenheten vid . Denna enhet har bl.a. i uppgift att samla in och vidarebefordra de hot mot ministrarna som inkommer till . har också i uppgift att via ministrarnas staber och sekreterare förse säkerhetsbyrån med information om ministrarnas program. Programmen avser ofta en relativt lång tids- period men eftersom många ändringar sker har säkerhetsbyrån i stort sett daglig kontakt med staber och sekreterare. Ofta tar säkerhetsbyrån kontakt med mötesarrangörer i förväg. Enligt lag är arrangörerna ansvariga för säkerheten vid mötet. Samarbetet med fungerar enligt företrädare för säkerhetsbyrån väl. Ministrarna i är normalt ledamöter i . Där har de personliga sekreterare, som också lämnar information av be- tydelse till säkerhetsbyrån. Även detta samarbete fungerar enligt uppgift bra. Via den öppna polisen inkommer ibland information som kan läggas till grund för hotbildsbedömningen. Statsministern i har livvaktsskydd bestående av en eller två livvakter. Han har därutöver tillgång till skyddsbil med chaufför. Chaufförerna är anställda av . De är säkerhets- utbildade. Övriga ministrar har livvaktsskydd till och från beroende främst på hotbilden. De kan också få livvaktsskydd om de vid särskilda tillfällen känner sig otrygga. Beslut om livvaktsskydd för övriga ministrar fattas i samråd mellan säkerhetsbyrån och regerings- kansliets säkerhetsenhet. Också andra ministrar än statsministern har tillgång till bilar med säkerhetsutbildade chaufförer. Personskyddsverksamheten i några andra länder talman har också han livvaktsskydd. Utöver livvaktsskydd kan andra skyddsåtgärder vidtas. Till exempel bistår den öppna polisen ofta med bevakning vid olika evenemang. Skyddspolisen tar kontakt med den öppna polisen, informerar om evenemanget och frågar om den öppna polisen kan svara för bevakning och liknande säkerhets- åtgärder. Det har aldrig inträffat att den öppna polisen vägrat att efterkomma Skyddspolisens begäran om åtgärder. Samtliga skyddspersoner har olika tekniska skyddsanordningar såsom larm i bostäderna, överfallslarm etc. Dessa tekniska installa- tioner svarar . Samtliga ministrar får när de tillträder säkerhetsinformation av säkerhetsenhet. Informationen innehåller råd och tips om vad de ur säkerhetsperspektiv bör tänka på liksom upplysningar om hur personskyddsverksamheten fungerar.