sou · GSB387 · 2005-01-01 00:00:00 — I lagen om transport av farligt gods finns inte någon över- gripande bestämmelse om vad lagens syfte är. Lagen är i stället uppbyggd kring vissa definitioner. I paragrafen klargörs lagens tillämpningsområde och övergripande syfte som omfattar olycks-, skade- och brottsförebyggande åtgärder. Med andra ord utgör det samtliga bestämmelser som finns i de internationella reglerna om transporter av farligt gods. Med ordet förberedelse inför avses t.ex. etikettering, märkning, klassificering, överlämnande av godset till transport och upprättande av transporthandlingar samt även det förhållandet att genom bemyndigande ges rätt att föreskriva om transportabla tryckbärande anordningars utsläppande på marknaden. Se vidare avsnitt 4. Bilagorna till ADR samt RID, IMDG-koden och ICAO-TI innehåller inte bara bestämmelser om själva transporten utan även bestämmelser om förberedande åtgärder inför transporten. Bestäm- melserna är mycket viktiga eftersom det är uppfyllande av dessa som lägger grunden till en säker transport. Därför bör det av lagen klart framgå att de förberedande åtgärderna omfattas. I bilagorna till ADR och i RID kommer det att införas bestämmelser om transportskydd. Se avsnitt 7. Det är därför nödvändigt att tydligt ange att lagens bestämmelser även skall omfatta sådana regler. Dessa bestämmelser har ett brottsföre- byggande syfte varför även detta bör framgå i lagens inledande paragraf. Med orden obehörigt förfarande avses sådana åtgärder med godset som inte är avsedda, exempelvis stöld och andra brottsliga förfaranden. Regler om transportskydd finns redan för luftfarten och kommer att införas för sjöfarten. 2 § Den som är delaktig i en transport av farligt gods skall vidta de åtgärder och iaktta den försiktighet som fordras för att lagens syfte enligt 1 § skall uppfyllas. Transportmedel, förpackningar och andra transportanordningar som används skall vara godkända och lämpliga för transport av farligt gods. En transport av farligt gods får ske endast på de villkor och under de förutsättningar som anges i denna lag och i de föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Första stycket, första meningen har inte någon motsvarighet i lagen om transport av farligt gods. Bestämmelsen ålägger alla som på något sätt är delaktiga i en transport av farligt gods en skyldighet att vidta de åtgärder och iaktta den försiktighet som krävs för att uppfylla lagens syfte. Såväl fysiska som juridiska personer avses. Detta kan sägas vara den allmänna aktsamhetsregeln. Första stycket andra meningen har sin motsvarighet i ett bemyndigande i 9 § andra stycket lagen om transport av farligt gods. Kraven på att transportmedel och förpackningar skall vara godkända och lämpliga för transport av farligt gods uttrycks nu direkt i lagen. Paragrafens andra stycke motsvarar 8 § lagen om transport av farligt gods. Här anges den absoluta aktsamhetsregeln att villkoren i olika föreskrifter måste iakttas. Paragrafen träffar inte fler aktörer än vad som gäller enligt lagen om transport av farligt gods; avsändare, avlämnare, trans- portörer, mottagare och andra delaktiga. Med andra delaktiga avses exempelvis lastare, förpackare, fyllare och användare av containers eller tankar. Se även avsnitt 3 och 4. 3 § Med transport förstås förflyttning med transportmedel samt sådan lastning, lossning, förvaring och annan hantering av det farliga godset som utgör ett led i förflyttningen. Som transport anses dock inte förflyttning som sker endast inom ett område där tillverkning, lagring eller förbrukning av farligt gods äger rum. Paragrafen motsvarar 1 § i lagen om transport av farligt gods. Se allmänt om definitionen i avsnitt 4.3. 4 § Med transportmedel förstås 1.varje slag av fordon som används för transport på väg eller i terräng, 2.järnvägsvagnar och andra spårbundna fordon, 4.fartyg i den utsträckning som det i dem transporteras gods i förpackad form, i containrar, flyttbara tankar eller transportmedel enligt punkt 1 och 2. Paragrafen motsvarar 3 § lagen om transport av farligt gods. Se allmänt om definitionen i avsnitt 4.4. 5 § Med farligt gods förstås gods som består av eller innehåller 1.explosiva ämnen och föremål, 4.brandfarliga fasta ämnen, självreaktiva ämnen och fasta okänslig- gjorda explosivämnen, självantändande ämnen och ämnen som utvecklar brandfarlig gas vid kontakt med vatten, 5.oxiderande ämnen och organiska peroxider, 6.giftiga och smittförande ämnen, 9.övriga farliga ämnen och föremål enligt vad som sägs i 19 § 9. I fråga om radioaktiva ämnen gäller även lagen (1984:3) om kärn- teknisk verksamhet respektive strålskyddslagen (1988:220) och med stöd av dessa lagar meddelade föreskrifter eller villkor. Paragrafens första stycke motsvarar 2 § lagen om transport av farligt gods. Uppräkningen av ämnen har uppdaterats i förhållande till den indelning av klasser som finns i . I förslaget till förordning om transport av farligt gods har den klassindelning av farligt gods som finns i förordningen tagits bort. Möjligheten till klassindelning omfattas av bemyndigandet i förslaget till 19 §. Andra stycket anger att reglerna om transport av farligt gods skall tillämpas parallellt med lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet och strålskyddslagen (1988:220). Den inskränkning av lagens tillämpningsområde som finns i 4 § lagen om transport av farligt gods och som innebär att lagen när det gäller radioaktiva ämnen endast skall tillämpas i den mån den är förenlig med nyssnämnda lagar strider mot åtaganden i konventioner och direktiv avseende transport av farligt gods. Transportbestäm- melserna får i stället tillämpas parallellt med reglerna i dessa lagar vilka också styrs av för bindande internationella regelverk. 6 § Försvarsmaktens luftfartyg, örlogsfartyg och stridsfordon skall inte omfattas av denna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Försvarsmaktens generella undantag från lagens tillämpnings- område avseende landtransport av brandfarliga och explosiva varor förslås slopat, se avsnitt 5. Undantag för Försvarsmaktens luftfartyg, örlogsfartyg och stridsfordon kommer dock att finnas kvar i lagen. De transportmedel som undantas är de som framgår av definitionen av dessa transportmedel i 2 § tillträdesförordningen (1992:118). Försvarsmaktens luftfartyg är militära stridsflygplan och militära transportflygplan. Med stridsflygplan avses jakt-, attack-, bomb-, spanings- och skolflygplan samt stridshelikoptrar som ägs eller brukas av en stats stridskrafter. Med örlogsfartyg avses fartyg och svävare som tillhör en stats stridskrafter, som har de yttre nationella kännetecken som utmärker örlogsfartyg, står under befäl av vederbörligen utnämnda officerare och är bemannade av besättningar underkastade fastställda disciplinregler. Med stridsfordon avses splitterskyddat motordrivet fordon som ägs eller brukas av stats stridskrafter från vilket strid kan genom- föras. 7 § Om regeringen har fattat beslut om höjd beredskap enligt 3 § lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap, skall varken denna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen tillämpas på Försvarsmaktens eller transporter för de väpnade styrkorna. I samband med höjd beredskap skall lagen inte tillämpas på Försvarsmaktens och transporter för de väpnade styrkorna. När Försvarsmakten vid höjd beredskap rekvirerar transportmedel skall undantaget i 7 § även omfatta dessa transportmedel. Se vidare avsnitt 5.4.5. Med stöd av bemyndigandet i 19 § förslaget kommer regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att kunna meddela de ytterligare undantag från lagens tillämpning som bedöms nödvändiga för Försvarsmaktens och verksamhet. Exempelvis då transporter av farligt gods snabbt måste genomföras för att Försvarsmakten skall kunna skydda territoriet i samband med en kränkning av gränser. 8 § I fråga om transport med svenska fartyg eller svenska luftfartyg gäller denna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen även utom riket om inte detta strider mot främmande lag som är tillämplig. Paragrafen motsvarar 4 § lagen om transport av farligt gods. 9 § Den vars verksamhet omfattar transport av farligt gods enligt denna lag skall ha en eller flera säkerhetsrådgivare. Detsamma gäller den som till någon annan lämnar farligt gods för transport. Säkerhetsrådgivaren har till uppgift att, under verksamhets- ledningens ansvar, verka för att olyckor i samband med transporterna förebyggs. De två inledande meningarna i paragrafen motsvarar 10 a § i lagen om transport av farligt gods. Den sista meningen motsvarar första meningen i 10 b § lagen om transport av farligt gods och anger också uttryckligen att säkerhetsrådgivaren arbetar under företags- ledningens ansvar. Detta har tidigare inte framgått av lagtexten. Det har ansetts viktigt att framhålla företagsledningens ansvar för transporter av farligt gods. Säkerhetsrådgivarutbildningen sker med utgångspunkt från vilket transportslag säkerhetsrådgivaren skall verka inom. Den som är avlämnare av farligt gods och som avlämnar gods där flera transportslag är inblandade skall således ha säkerhetsrådgivare med kompetens för alla berörda transportslag. Den som endast berörs av ett transportslag och som inte är att anse som avlämnare av godset behöver inte ha säkerhetsrådgivare för mer än ett transport- slag. Se även avsnitt 6. 10 § Den vars verksamhet omfattar landtransporter av farligt gods enligt denna lag skall vidta lämpliga åtgärder för att hindra och begränsa obehörigt förfarande med det farliga godset som kan orsaka skador på liv, hälsa, miljö eller egendom. Detsamma gäller även den som till annan lämnar farligt gods för transport. Sådana åtgärder kan vara krav på säkerhetsåtgärder för områden där farligt gods förvaras tillfälligt i samband med transport, krav på särskild säkerhetsutbildning samt krav på innehav av legitimation. I samband med transporter av vissa typer av farligt gods skall en skyddsplan upprättas. För övriga transportsätt finns bestämmelser om transportskydd i lagen (2004:487) om sjöfartsskydd och lagen (0000:00) om luftfartsskydd. Regler om landtransportskydd kommer att införas i bilagorna till ADR och i RID . Se avsnitt 7. Reglerna har ett brottsförebyggande syfte och avviker till sin natur från den typ av föreskrifter som finns i bilagorna till ADR och i RID. Ett stadgande om dessa regler och dess huvudsakliga innehåll har ansetts motiverat med hänsyn till dess betydelse för transporter av farligt gods. Närmare regler om landtransportskydd kommer att meddelas av efter bemyndigande i förslaget till lag och förordning om transport av farligt gods. Tredje stycket innehåller en hänvisning till de bestämmelser som reglerar transportskydd för sjö- och luftfarten. 11 § Tillsyn skall utövas över efterlevnaden av denna lag och de före- skrifter som meddelats med stöd av lagen. Tillsyn skall anordnas och utföras så att den inte orsakar större olägenheter än vad som är nödvändigt med hänsyn till dess ändamål. Paragrafens första stycke motsvarar 11 § lagen om transport av farligt gods. Andra stycket är nytt och har införts för att understryka att myndigheterna vid utövandet av tillsynen skall utföra denna så att den orsakar så liten påverkan på företagens verksamhet som möjligt. Som exempel på tillsyn som bör undvikas kan nämnas att tillsyn sker och avseende samma förhållanden under en transport. Se vidare avsnitt 9. 12 § har vid tillsyn rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, som används i samband med transport, eller till transportmedel, förpackningar och andra transport- anordningar. Detsamma gäller även transportmedel, förpackningar och andra transportanordningar som inte skall märkas eller som saknar föreskriven märkning. Om det behövs för att skall kunna utöva tillsyn får kustbevakningstjänsteman stoppa fordon i hamn för kontroll. har rätt att få de upplysningar, handlingar och prov som behövs för tillsynen. För uttagna prov utgår inte någon ersättning. skall lämna den hjälp som behövs för tillsynen. Första stycket första meningen, andra och tredje stycket motsvaras av 12 § lagen om transport av farligt gods. Se avsnitt 9. Första stycket andra meningen är ny. Meningen har till syfte att klargöra att även sådana transportmedel, förpackningar och andra transportanordningar, som saknar föreskriven märkning eller som inte behöver ha någon farligt gods märkning kan bli föremål för tillsyn. I samband med tillsyn skall den proportionalitetsprincip som framgår av förslaget till 11 § andra stycket alltid beaktas. Första stycket tredje meningen är nytt och införs för att ge rätt att stoppa fordon i hamn. Polismans rätt att stoppa fordon regleras i 22 § polislagen (1984:387). Föreläggande, förbud och vite 13 § får meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att denna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen skall efterlevas. Beslut om förelägganden eller förbud får förenas med vite. Underlåter någon att vidta en förelagd åtgärd, får tillsyns- myndigheten förordna om rättelse på den försumliges bekostnad. Paragrafen motsvarar 13 § lagen om transport av farligt gods. Den enda förändring som gjorts är att kravet på att behovet av ett föreläggande eller förbud skall vara uppenbart har tagits bort. Se närmare motivering i avsnitt 9. 14 § Om en transport på väg sker i strid mot lagen eller mot föreskrifter meddelade med stöd av lagen och transporten inte kan fortsätta utan påtaglig risk för skada får en polisman hindra fortsatt transport. Under samma förutsättningar får en kustbevakningstjänsteman hindra fortsatt transport från hamnar. Paragrafens första stycke motsvarar 26 § förordningen om trans- port av farligt gods. Möjlighet att hindra fortsatt transport är en åtgärd av så in- gripande karaktär att den skall stå i lag. Paragrafens andra stycke är nytt. I samband med den tillsyn som bedriver har det visat sig att transporter där har konstaterat stora brister fortsätter tillbaka ut på väg utan att bristerna åtgärdats. I paragrafen ges Kustbevak- ningstjänsteman rätt att under samma förutsättningar som polis- man hindra fortsatt transport. Se avsnitt 9. 15 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot vad som sägs i 2 § eller mot förelägganden eller förbud som meddelats med stöd av 13 § döms till böter eller fängelse i högst . Är brottet med hänsyn till risken för skador på liv, hälsa, miljö eller egendom och övriga omständigheter att anse som ringa döms till penningböter. Ansvar enligt första och andra stycket inträder inte 1.för den som underlåter att ha säkerhetsrådgivare utan att före- läggande eller förbud härom meddelats, 2.för säkerhetsrådgivare då denne utför de uppgifter som åligger säkerhetsrådgivare, 3. om gärningen är belagd med straff enligt eller 29 kap. 1 eller 2 §§ eller 4. om gärningen avser överträdelse av ett föreläggande eller förbud som omfattas av ett vitesföreläggande. Paragrafen motsvarar 16 § lagen om transport av farligt gods. Hänvisningen i första stycket har dock gjorts generell varför fler inskränkningar har gjorts i tredje stycket. Såsom uttalades i förarbetena vid införandet av reglerna om säkerhetsrådgivare skall reglerna vara ett medel för att åstadkomma hög säkerhet i samband med transport av farligt gods, men inte ett medel för företagsledningen att befria sig från ansvar för hanteringen (prop. 1998/99:49 s. 17). Utredningen gör i denna fråga inte någon annan bedömning. Säkerhetsrådgivarens uppgifter enligt lagen om transport av farligt gods eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av bestämmelserna om säkerhetsrådgivare i lagen bör därför inte omfattas direkt av ansvarsbestämmelsen. Rådgivaren arbetar under företagsledningens ansvar och är inte straffrättsligt ansvarig om företaget där han verkar bryter mot säkerhetsbestämmelserna. Om rådgivaren agerar i en annan egenskap än säkerhetsrådgivare och då uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot en föreskrift eller ett föreläggande som meddelats med stöd av förslaget till lag om transport av farligt gods, kan han fällas till ansvar enligt denna paragraf. Någon skillnad i förhållande till vad som gäller straffansvaret för säker- hetsrådgivare är inte avsedd. Med tanke på att det kan vara svårt att ta ställning till huruvida en verksamhet är skyldig att ha säkerhetsrådgivare har under- låtenhet att utse säkerhetsrådgivare lämnats utanför det straffbara området enligt förslaget. Om tillsynsmyndighen meddelar ett före- läggande att utse säkerhetsrådgivare och detta inte förenas med vite kan den som inte följer föreläggandet fällas till ansvar. Motsvarande gäller enligt nuvarande regler. Om någon bryter mot reglerna om landtransportskydd kan straffansvar inträda enligt denna paragraf på samma sätt som gäller för övriga brott mot lagen och med stöd av lagen meddelade före- skrifter. 16 § Ett beslut i ett enskilt fall enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs för överklagande till kammarrätten. Statens kärnkraftinspektions beslut enligt denna lag eller enligt före- skrifter som har meddelats med stöd av lagen får överklagas hos regeringen. Beslut i fråga om godkännande vid prov för säkerhetsrådgivare får inte överklagas. Paragrafen motsvarar i stort 27 och 28 §§ förordningen om trans- port av farligt gods. Skälen till varför överklagandebestämmelserna har flyttats från förordningen till lagen framgår av avsnitt 3. Samtliga beslut fattade av och som rör radioaktiva ämnen överklagas till regeringen. Detta gäller även de beslut om transport av radioaktiva ämnen som är fattade med stöd av kärntekniklagen. Det finns därför anledning att låta de beslut som fattas av enligt denna lag även fortsättningsvis överklagas på samma sätt. Enligt förordningen om transport av farligt gods kan Polisens beslut överklagas till såsom chefsmyndighet för Polisen. är emellertid inte längre chefsmyndighet för Polisen. Beslut fattade av Polisen skall enligt den föreslagna lagen följa allmänna regler och i stället överklagas till allmän förvaltnings- domstol. 17 § En myndighet får förordna att dess beslut enligt denna lag eller med stöd av lagen meddelade föreskrifter skall gälla även om beslutet har överklagats. Paragrafen motsvarar 29 § lagen om transport av farligt gods. 18 § Den som har tagit befattning med ett ärende som avses i denna lag får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han därvid har erfarit om någons affärs- eller driftförhållanden eller transportskydd. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen (1980:100). Paragrafen motsvarar 17 § lagen om transport av farligt gods med tillägg för reglerna om transportskydd. Regeln i första stycket tar sikte på privat verksamhet. Sekretess- lagen har bestämmelser för det allmännas verksamhet. Där saknas emellertid enligt nuvarande lag möjlighet att sekretessbelägga de säkerhetsskyddsplaner som de nya reglerna om landtransportskydd kommer att kräva. I sekretesslagen föreslås en kompletterande be- stämmelse om sekretess för uppgifter som omfattas av land- transportskyddet. Se avsnitt 7. 19 § Regeringen får utse de myndigheter som skall utöva tillsyn över lagen om transport av farligt gods och de föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Regeringen får också meddela föreskrifter om eller för särskilt fall besluta om undantag från lagens tillämpning på transporter med utländska fartyg och luftfartyg. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om 1.klassificering av farligt gods, 2.transportmedel, förpackningar och andra transportanordningar, 3.märkning och etikettering, 4.transporthandlingar och skriftliga instruktioner, 7.lastning, lossning, förvaring och annan hantering av farligt gods, 8.vilka ämnen och föremål som skall anses utgöra farligt gods enligt 5 § med hänsyn till transportmedel, godsmängd eller andra transport- förhållanden, 9.att ämnen och föremål utöver vad som framgår av 5 § skall betraktas som farliga om de vid transport kan medföra skador på liv, hälsa, miljö eller egendom eller påverka transportmedlets säkra framförande, 10.undantag och meddela särskilda beslut om undantag från lagens bestämmelser utom såvitt avser transporter med utländska fartyg och luftfartyg, 11.förbud mot vissa slag av transporter, 12.att vissa transporter får ske endast efter tillstånd eller anmälan, 13.vem som får utföra den examination som kan krävas enligt de föreskrifter som meddelats med stöd av lagen, 14.säkerhetsrådgivare och undantag från kravet på säkerhets- rådgivare, 18.om försiktighetsmått och åtgärder i övrigt som är erforderliga. När föreskrifter meddelas enligt första och andra stycket skall det ske i den utsträckning som krävs för att uppfylla syftet i 1 §. Paragrafens första stycke motsvarar 11 § lagen om transport av farligt gods såvitt avser första meningen. Andra meningen mot- svaras av 6 § första stycket andra punkten. Bemyndigandet till regeringen att utse tillsynsmyndigheter skall anges i samband med övriga bemyndiganden. Reglerna om tillsynens utförande och innehåll framgår av 11 och 12 §§ förslaget till lag om transport av farligt gods. Andra stycket är nytt. Bemyndigande till regeringen och myn- digheter har tidigare stått i flera olika paragrafer i lagen om trans- port av farligt gods och i förordningen om transport av farligt gods. I förslaget har utredningen valt att bryta ut bemyndigandena från de övriga reglerna och lägga samman dem i en paragraf i lagen för att göra regleringen mer överskådlig och tydlig. Bemyndigandena täcker in alla de områden som ingår i bilagorna till ADR samt i RID, IMDG-koden och ICAO-TI. Vad som är nytt i förhållande till lagen om transport av farligt gods är att ett uttryckligt bemyndigande ges till regeringen att överlåta till myndighet att bestämma vem som får utföra examination och ett bemyndigande att meddela föreskrifter om utbildning och landtransportskydd. Denna lag träder i kraft varvid lagen (1982:821) om transport av farligt gods upphör att gälla. För de transporter av farligt gods som utförs av Försvarsmakten eller av träder den nya lagen i kraft . För föreskrifter om fordon tillhöriga Försvarsmakten träder den nya lagen i kraft . När det gäller övergångstiden för Försvarsmaktens och transporter behöver denna göras längre än lagens regler i övrigt med hänsyn till att de transporter dessa myndigheter tidigare utfört till stor del inte omfattats av lagens bestämmelser. Vidare krävs en särskild övergångsregel för Försvarsmaktens fordon. Se avsnitt 5. 11.2Förslag till ändring i lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning 1 § Denna lag tillämpas när bedriver övervakning till havs och i kustvattnen samt i och för att hindra brott mot föreskrifter i lagar och andra författningar som gäller 1.skyddsobjekt och militära skyddsområden, 4.bevarande av den miljön och annan naturvård, 5.trafikregler och säkerhetsanordningar för sjötrafiken, 6.åtgärder mot vattenföroreningar från fartyg, 7.dumpning av avfall i vatten, 9.fornminnen och sjöfynd, 10.fartygs registrering och identifiering, 11.skydd för den miljön mot andra förorenande åtgärder än sådana som avses i 6 och 7, 12.märkning och användning av oljeprodukter, 13.utlänningars inresa till och utresa från eller vistelse i , 14.åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade arter, 16.transporter av farligt gods. Lagen tillämpas i fråga om övervakning enligt punkterna 2–8, 10– 12 och 14 även inom ekonomiska zon. Lagen tillämpas även när till havs och i kust- vattnen, i och samt inom den ekonomiska zonen bedriver övervakning för att hindra brott mot lagen (1992:1140) om ekonomiska zon eller föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen. I paragrafen läggs till en ny punkt avseende transporter av farligt gods. Tillägget i punkt 15 innebär också att polislagens bestäm- melser för tjänstemän vid blir tillämpliga då en kustbevakningstjänsteman skall hindra en fortsatt transport.