sou · GSB374d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Efter vad som kan utläsas av besluten har uppehållstillstånd beviljats dels för att adoptionen antagits ha haft som främsta syfte att befästa den personliga relationen mellan den adop- tionssökande och den adopterade, dels för att den adopterade vistats i samt dels för att en nära faktisk anknytning till adoptivföräldrarna visats föreligga. Kraven på särskild anknytning för vuxna adopterade enligt punkt 4 skiljer sig inte från vad som gäller för andra anhöriga än de under punkt 1–3. Regeringen anser inte att det i motivuttalanden generellt går att säga att en viss ålderskategori av sökande är särskilt ömmande eller ovanlig. Detta är naturligtvis beroende av olika förhållanden som växlar över tiden. Varje enskilt ärende skall självklart noga prövas efter omständigheterna i just det ärendet och den uppgiften svarar rättstillämpningen för. Enligt lagens förarbeten kan en släktanknytning, som inte är till- räcklig för att uppehållstillstånd skall beviljas enligt övriga punkter, i undantagsfall anses utgöra sådan särskild anknytning som avses här (prop. 1996/97:25 s. 113 f). Ett av de släktanknytningsfall som avses kunna prövas här är anhöriga till flyktingar eller andra skyddsbehövande. För dessa situationer har det uttryckts att till- ståndsprövningen skall vara restriktiv och att uppehållstillstånd får ges i undantagsfall, när det föreligger synnerliga skäl. I praxis har tillstånd meddelats också för anhöriga till andra än flyktingar och skyddsbehövande, om det har förelegat udda och ömmande omständigheter (jfr UN 02/05449). Andra situationer när uppehållstillstånd kan beviljas om det finns synnerliga skäl är t.ex. en tids förutvarande vistelse i , svenskt ursprung, en längre anställning på ett svenskt fartyg eller i ett svenskt rederi eller, om än i mindre mån, anställning vid ett svenskt företag utomlands. I praxis har också en längre tids anställ- ning inom ramen för internationellt utbyte ansetts utgöra sådan särskild anknytning att uppehållstillstånd har beviljats. I de fall som gäller tidigare vistelse i skall tidigare rikt- linjer i förarbetsuttalanden fortfarande gälla (1983/84:144 s. 76 f. och 81). Om sökanden uppfyller dessa förutsättningar för längden av vistelsen i och längden av utlandsvistelsen tillsammans med skälen för utlandsvistelsen, skall det alltså anses föreligga syn- nerliga skäl för uppehållstillstånd. Uppehållstillstånd på grund av humanitära skäl 8 § Uppehållstillstånd får beviljas utlänning för vilken det vid en sam- lad bedömning av hans eller hennes situation föreligger sådana synner- ligen ömmande omständigheter att utlänningen bör tillåtas att stanna i (humanitära skäl). Humanitära skäl skall alltid anses föreligga om 1.utlänningen på grund av livshotande sjukdom eller synnerligen allvarligt handikapp har behov av vård samt vården i kan leda till en påtaglig och varaktig förbätt- ring av utlänningens tillstånd, utlänningen inte kan få motsvarande vård i hemlandet eller annat land som han eller hon kommer från och de ekonomiska åtaganden som direkt eller indirekt kan bli följden för inte talar mot att uppehållstillstånd bevil- jas, 2.utlänningen, utan att själv ha varit orsak till fördröjning av den slutliga prövningen av ansökan om uppehållstillstånd, har vistats lagligen i och under sådana förhållan- den att han eller hon har fått en särskild anknytning till landet, eller 3.det föreligger sådana omständigheter som skulle utgöra ett bestående hinder mot att verkställa ett avvisningsbeslut. Paragrafen är ny. Den utgör en kodifiering av vad nu gäller enligt förarbeten och praxis (se vidare avsnitt 4.3.3). Någon ändring i förhållande till vad som redan gäller är inte avsedd. Bestämmelsen i sin helhet riktar sig till såväl barn som vuxna, dock att det enligt 9 § får ställas lägre krav på vissa av de omstän- digheter som föreligger i barnets ärende. Uttrycket tillåtas stanna i innebär att de sökande skall vara personer som redan befinner sig i . Lagen preciserar här vad som redan gäller . Det vanliga förfarandet är att utlän- ningen söker asyl. Om sökanden inte bedöms ha flyktingstatus, prövas om sökanden kan anses höra till gruppen skyddsbehövande i övrigt, om sökanden skall få stanna av anknytningsskäl eller om det finns humanitära skäl av sådan tyngd att sökanden bör få stanna. Det förekommer undantagsvis att personer söker uppehållstillstånd från utlandet och då åberopar humanitära skäl som grund. Sådana ansökningar får regelmässigt avslag. Om utlänningen däremot söker uppehållstillstånd av anknytningsskäl och det även föreligger humanitära skäl av viss styrka, kan han eller hon undantagsvis – dvs. om synnerliga skäl anses föreligga – beviljas uppehållstillstånd enligt 3 kap. 7 § andra stycket. I första stycket anges att uppehållstillstånd får ges till en utlänning då det vid en samlad bedömning av sökandens situation föreligger synnerligen ömmande omständigheter (humanitära skäl). Därefter följer en beskrivning av vissa typsituationer som skall anses utgöra humanitära skäl. Utgångspunkten är alltså i de fall som tas upp i andra stycket att uppehållstillstånd skall beviljas om de förutsätt- ningar som anges under 1, 2 eller 3 är uppfyllda. I tillståndspröv- ningen skall dock också vägas in eventuella skäl mot uppehållstill- stånd, vilket vid den samlade bedömningen som alltid skall göras i dessa fall kan leda till att ansökan om uppehållstillstånd avslås eller att ett tidsbegränsat tillstånd beviljas i stället för ett permanent. I 17 § har också införts en särskild bestämmelse om möjligheten att bevilja tidsbegränsat tillstånd då utlänningen har ett övergående vårdbehov. Det går inte att uttömmande ange alla omständigheter som kan beaktas vid en prövning enligt första stycket, utan bedömningen måste vara flexibel och individuellt inriktad. Som exempel på omständigheter som, utöver de som anges i punkterna 1–3, skall beaktas under den samlade bedömningen enligt första stycket kan dock nämnas vissa s.k. politisk-humanitära skäl, nämligen då det råder svåra förhållanden i sökandens hemland till följd av dikta- torstyre eller terrorregim utan att det pågår någon väpnad konflikt. Även andra svåra förhållanden i hemlandet, såsom att utlänningen vid ett återsändande skulle bli socialt utstött kan beaktas vid den samlade tillståndsprövningen liksom förhållanden som är hänförliga till någon härvarande närstående (se vidare avsnitt 4.8.5). Den sammanvägda bedömningen enligt första stycket utgör dessutom grund för att bevilja uppehållstillstånd då det föreligger flera olika omständigheter som var och en inte kan bedömas vara tillräckliga för att bevilja tillstånd, men som sammantagna framstår som så synnerligen ömmande att utlänningen bör tillåtas att stanna i . I en sådan sammanvägd bedömning kan beaktas omstän- digheter som nämns i andra stycket punkterna 1–3 men som inte ensamma har bedömts tillräckliga, t.ex. om utlänningen lider av en allvarlig men inte livshotande sjukdom eller av ett handikapp som inte är synnerligen allvarligt, men dock allvarligt, och som kanske drabbat honom eller henne under vistelsen här. Som nämnts skall också andra omständigheter än de som nämns under punkterna 1–3 tas med i den sammanvägda bedömningen. Omständigheter som hör samman med andra tillståndsgrunder, såsom t.ex. en familje- anknytning som inte har ansetts tillräckligt stark för att ge en själv- ständig rätt till uppehållstillstånd, skall vägas in i den samlade bedömningen enligt första stycket. För att uppehållstillstånd skall beviljas krävs att omständigheterna framstår som synnerligen ömmande, vilket är avsett att markera den restriktivitet som tilläm- pas i praxis. Enligt andra stycket punkten 1 skall humanitära skäl anses före- ligga om utlänningen har en livshotande sjukdom eller lider av ett synnerligen allvarligt handikapp. Inom begreppet livshotande sjukdom avses rymmas även vissa fall av självmordsrisk som enligt gällande praxis kan leda till att uppehållstillstånd beviljas, nämligen sådana självdestruktiva handlingar eller uttalanden som gjorts under inflytande av en allvarlig psykisk störning eller annat lik- nande tillstånd som har påvisats i en psykiatrisk utredning (se vidare avsnitt 4.3.3). Även annan psykisk sjukdom, t.ex. schizofreni eller anorexi, kan ibland vara så allvarlig att den kan rymmas inom begreppet livshotande sjukdom. Den avgränsning till livshotande sjukdom eller synnerligen all- varligt handikapp som anges i punkten 1 gäller för vuxna personer. För barn får, enligt bestämmelsen i 9 §, en något mer generös bedömning göras. Tillstånd kan i de fallen ges också om det är fråga om en allvarlig men inte livshotande sjukdom och om vården i på ett avgörande sätt skulle påverka barnets framtida utveckling och livskvalitet. Även för vuxna kan det förekomma enstaka fall då en mer gene- rös bedömning får ske, nämligen om sjukdomen eller handikappet har utvecklats efter inresan i , t.ex. på grund av en här i inträffad olyckshändelse. Uppehållstillstånd skall även fort- sättningsvis kunna beviljas för dessa undantagssituationer med stöd av bestämmelsens första stycke. Utöver att sjukdomstillståndet eller handikappet skall vara av kvalificerad art nämns också vissa omständigheter som särskilt skall beaktas vid bedömningen. Vården i skall förväntas leda till goda resultat genom en påtaglig och varaktig förbättring av utlän- ningens tillstånd, alternativt vara livsnödvändig. Även förutsätt- ningarna för att utlänningen skall kunna få tillräcklig vård i hem- landet eller i annat land som han eller hon kommer från, skall beaktas. Även om i vissa fall kan erbjuda en betydligt bättre vård än vad som kan ges i utlänningens hemland, skall också de ekonomiska åtagandena till följd av vården beaktas. Bedömningen av de ekonomiska åtagandena förutsätts göras av den beslutande myndigheten, vilket även har varit fallet enligt hittillsvarande praxis. För sjukdomar med mycket kostsam vård eller ett mycket stort antal drabbade för vilka kan erbjuda en betydligt mer välutvecklad vård än många andra länder, t.ex. blödarsjuka, innebär de ekonomiska konsekvenserna att uppehållstillstånd får vägras. När det gäller psykisk sjukdom har i ett vägledande beslut anfört: I ärenden där det påstås att självmordsbenägenhet föreligger måste UN bedöma i vad mån självdestruktiva handlingar eller uttalanden om avsikt att utföra sådana handlingar har gjorts under inflytande av en allvarlig psykisk störning eller annat liknande tillstånd som påvisats i en psykiatrisk utredning. Om en sådan störning föreligger, kan den enskilde inte anses vara ansvarig för de handlingar som hans eller hen- nes förtvivlan kan leda till. Självdestruktiva handlingar eller uttalanden om avsikt att utföra sådana handlingar från en psykiskt störd person kan därför leda till att uppehållstillstånd beviljas. Handlingar eller uttalanden av detta slag kan emellertid i en del fall mer vara uttryck för besvikelse eller desperation efter besked om avvisning eller utvisning än för psykisk störning. I sådana fall kan handlingarna eller uttalan- dena inte ges samma tyngd vid prövningen av rätten till uppehållstill- stånd. En utgångspunkt för UN är därvid att uttalanden om själv- destruktiva handlingar – lika lite som när det gäller andra beslut av myndigheter eller domstolar – inte ensamma kan leda till bifall. emot kan sådana uttalanden och handlingar ändå få betydelse när det gäller att bedöma humanitära situationen i dess helhet.2 Uppehållstillstånd som grundas på utlänningens sjukdom eller vårdbehov skall som huvudregel ges i form av ett permanent uppe- hållstillstånd. I fall då sjukdomen eller vårdbehovet är av över- gående natur kan dock ett tidsbegränsat tillstånd ges enligt 17 §. För att uppehållstillstånd skall kunna ges på grund av utlänningens sjukdom eller vårdbehov krävs, som nämnts ovan, att utlänningen vistas i . I vissa fall förekommer det också att utlänningar, ofta barn eller ungdomar, kommer hit för att genomgå en opera- tion eller få tidsbegränsad vård och sedan återvända till hemlandet. Inresa och vistelse i kan i dessa fall möjliggöras genom visering. Enligt punkten 2 skall humanitära skäl anses föreligga om utlän- ningen, då något lagakraftvunnet beslut ännu inte har meddelats i tillståndsfrågan, har anpassat sig till svenska förhållanden under en lång vistelsetid i . Det väsentliga vid prövningen är vilken anknytning sökanden fått till . Tiden för vistelsen kan alltså inte vara ensamt avgörande vid tillståndsprövningen. Det kan där- för inte heller ställas upp någon exakt gräns för hur utlän- ningen skall ha vistats i för att ha uppnått en så stark anknytning till svenska förhållanden att uppehållstillstånd skall beviljas. Anpassningen till är av särskild vikt i ärenden som rör barn, där barnen gått i skola eller liknande . I bestämmelsen anges att den vistelse i som får tillgodo- räknas vid prövningen enligt punkten 2 är laglig vistelse. I detta begrepp ingår vistelsen för asylansökan fram till dess att ett lagakraftvunnet avvisnings- eller utvisningsbeslut föreligger. För att anknytning på grund av lång vistelsetid i skall kunna beaktas som skäl för uppehållstillstånd krävs att fördröjningen i tillståndsärendet har berott på omständigheter utanför utlän- ningens kontroll. Tid som sökanden har hållit sig undan eller på annat sätt fördröjt handläggningen, t.ex. genom att undanhålla uppgifter eller handlingar som kunnat bidra till en snabbare utred- ning, skall därför normalt inte tillgodoräknas vid ärendets slutliga prövning. I vissa fall kan det dock bli nödvändigt att ta hänsyn också till tid då sökanden hållit sig gömd, framför allt då barn hål- lits gömda . De humanitära skäl som regleras i punkten 3 avser de fall där det före ett lagakraftvunnet avvisnings- eller utvisningsbeslut visar sig att ett avvisningsbeslut inte skulle gå att verkställa. Om verkställig- hetshindret bedöms vara bestående att utlän- ningen kan bedömas få en särskild anknytning till , får uppehållstillstånd beviljas. I kravet på att det skall vara fråga om ett bestående verkställig- hetshinder skall också innefattas att utlänningen inte själv skulle kunna medverka till att undanröja hindret. Enligt praxis anses att hinder mot verkställighet som utlänningen själv förorsakat och som kan undanröjas genom dennes medverkan inte skall medföra rätt för utlänningen att stanna i Sverige3. Bristande medverkan från utlänningens sida kan bestå t.ex. i att utlänningen inte medverkar till att skaffa resedokument. Denna situation blir aktuell först då det har meddelats ett avlägsnande- beslut. Det kan dock tänkas förekomma situationer då det redan vid den ursprungliga ansökningen framgår att det finns verkställig- hetshinder som utlänningen bidragit till, t.ex. att utlänningen självmant har avsagt sig sitt ursprungliga medborgarskap och blivit statslös. Som utgångspunkt gäller att sökanden har att åberopa och lägga fram de omständigheter som han eller hon anser talar för att uppe- hållstillstånd skall beviljas av humanitära skäl. Beviskraven får emellertid anpassas något beroende på vilka omständigheter som åberopas. Det bör normalt kunna krävas att sökanden styrker för- hållanden som sjukdom eller anpassning till , vilka normalt sett heller inte bör erbjuda några svårigheter ur bevishänseende. För omständigheter som främst rör sökandens hemland, t.ex. ett påstående att sökanden skulle bli socialt utstött eller att det annars råder allmänt svåra förhållanden av politisk-humanitärt slag, får det liksom främst ankomma på de beslutande myndig- heterna att genom tillgänglig länderinformation ta reda på hur det förhåller sig. 9 § För att uppehållstillstånd av humanitära skäl skall beviljas ett barn, behöver de omständigheter som föreligger i barnets ärende inte vara av samma allvar och tyngd som krävs i fråga om vuxna personer. Paragrafen är ny. Den innebär ett förtydligande av portalparagrafen i 1 kap. 5 § lagrådsremissen (1 kap. 1 § andra stycket UtlL) i fråga om vad hänsynen till barnets bästa kräver när det gäller barns ansökningar om uppehållstillstånd av humanitära skäl enligt 3 kap. 8 § UtlL. I bestämmelsen fastslås vad som enligt praxis och för- arbeten (se vidare under avsnitt 4.3.3) gäller i denna fråga, nämligen att de omständigheter som föreligger i ett barns ärende inte behö- ver vara av samma allvar och tyngd som krävs i fråga om vuxna per- soner för att uppehållstillstånd skall beviljas. På så sätt bör de intentioner som uttrycktes vid införandet av portalparagrafen för barn i 1 kap. 1 § andra stycket UtlL synliggöras och göra tillämp- ningen av humanitära skäl i barnärenden något mer generös än . Uttrycket i barnets ärende avser att understryka att barnets individuella skäl för uppehållstillstånd måste prövas särskilt och inte som en del av föräldrarnas ärende. Att så har varit fallet bör framgå av beslutet, även om detta i samlad form redovisar pröv- ningen av hela familjens ansökan om uppehållstillstånd. Även om tillämpningen fortfarande skall vara restriktiv för de situationer som stadgas i 3 kap. 8 § UtlL, innebär bestämmelsen i 9 § att det inte behöver vara fråga om t.ex. en livshotande sjukdom för att uppehållstillstånd skall beviljas ett barn med vårdbehov då förutsättningarna i övrigt är uppfyllda enligt 3 kap. 8 § andra stycket 1 p UtlL. Uppehållstillstånd skall i dessa fall kunna beviljas också då barnets levnadssituation skulle bli avsevärt förbättrad genom vården i (se kommentaren till 8 § punkten 1). Också vid en samlad bedömning enligt 3 kap. 8 § första stycket UtlL innebär denna bestämmelse att styrkan i de sammantagna skälen kan vara något lägre för att tillstånd skall beviljas ett barn. En huvudprincip i ärenden om uppehållstillstånd är också att det är till barnets bästa att hålla familjen samlad. Denna princip bör gälla även fortsättningsvis. Trots detta förekommer det, i enskilda ärenden om uppehållstillstånd, fall då avvisningsbeslut leder till familjesplittring. Detta kan exempelvis bero på att medborgarska- pet för föräldrarna är oklart och att avvisning därför sker till olika länder. Också då det har förekommit misshandel inom familjen kan hänsynen till familjens enhet få träda tillbaka för att skydda barnets bästa. Vid införandet av portalparagrafen om hänsynen till barnets bästa uttalade sig regeringen om vissa avvägningsfrågor beträffande barn. Regeringen konstaterade att principen om barnets bästa i många ärenden fick anses tala för att medge bosättning i , dels i fråga om barn som kommer hit från krigshärjade länder och dels i fråga om barn som lider av sjukdomar eller handikapp som inte kan behandlas i hemlandet. Regeringen tog dock avstånd från den etnocentriska syn som anser att barn närmast regelmässigt skulle anses ha det bäst i , oavsett språklig, kulturell och nationell bakgrund och tillhörighet. Att ett barn som följt med sina föräldrar till följer med dem när de måste återvända till hemlandet kunde alltså inte i sig anses som negativt för barnet, och förhållandet som sådant kan enligt regeringens uttalanden inte till- mätas större betydelse som grund för permanent uppehållstillstånd. Regeringen fann alltså att det inte kan sägas att det generellt skulle allvarligt skada ett barn i dess psykosociala utveckling att följa med sina föräldrar till ett annat land, i all synnerhet då det rör sig om hemlandet. Detta anses enligt samma uttalande vara fallet även för barn som vistats i under den betydande men dock begrän- sade tid som ett slutgiltigt avgörande av ansökan om uppehållstill- stånd kan kräva under normala förhållanden (prop. 1996/97:25 s. 249). Den nya bestämmelsen är inte avsedd att förändra dessa ställningstaganden. Uppehållstillstånd på grund av arbete m.m. 10 § Uppehållstillstånd får ges till 1.utlänningar som har beviljats arbetstillstånd eller som har sin för- sörjning ordnad på något annat sätt och, 2.utlänningar som önskar vistas här i landet för studier och besök. Uppehållstillstånd på grund av arbete beviljas också enligt 29 §. Paragrafens andra stycke är nytt. Punkten 1 motsvaras av 2 kap. 4 § första stycket UtlL och 3 kap. 6 § första stycket 7 lagrådsremissen. Punkten 2 motsvaras av 2 kap. 4 § första stycket 7 UtlL och 3 kap. 6 § första stycket 8 i lagrådsremissen. Andra stycket gäller situationer av arbetskraftsinvandring för permanent vistelse i . Grunden för uppehållstillstånd i dessa situationer har tidigare inte framgått direkt av lagtexten. Pröv- ningen av om sökandens anställning är sådan att han eller hon skall få tillstånd att arbeta här görs i första hand enligt 3 kap. 27 §. Om sökanden är en utlänning med särskilda kvalifikationer och anställ- ningen vid prövningen bedöms vara tillräckligt långsiktig skall sökanden i enlighet med 3 kap. 29 §, i stället för arbetstillstånd, beviljas permanent uppehållstillstånd. Uppehållstillstånd enligt första stycket punkterna 1 och 2 skall normalt vara tidsbegränsade. Uppehållstillstånd på grund av internationella åtaganden 11 § Om inte synnerliga skäl talar emot det, skall uppehållstillstånd ges om ett internationellt organ som har av erkänd rätt att pröva klagomål från enskilda bifaller ett klagomål som har riktats mot i fråga som har samband med uppehållstillstånd. Paragrafen saknar motsvarighet i utlänningslagen men motsvaras i huvudsak av 3 kap. 8 § i lagrådsremissen. I lagrådsremissen före- slogs att bestämmelsen även skulle omfatta att uppehållstillstånd skulle ges om det följer av ett internationellt avtal som har anslutit sig till. I Lagrådets yttrande förordades dock att den delen skulle utgå och bestämmelsen har formulerats i enlighet därmed. 12 § Regeringen får meddela föreskrifter om uppehållstillstånd för studier och besök. Regeringen får också meddela föreskrifter om att en ansökan om uppehållstillstånd får bifallas om det följer av en överenskommelse med främmande stat, samt att uppehållstillstånd får återkallas för de utlänningar som omfattas av avtalet om Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet (EES) eller avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och å andra sidan om fri rör- lighet för personer även i andra fall än de som anges i 6 kap. 3 §. Paragrafen motsvarar, förutom att det tidigare bemyndigandet avseende uppehållstillstånd för humanitära skäl har tagits bort, 2 kap. 14 § UtlL samt 3 kap. 9 § och 4 kap. 8 § i lagrådsremissen. Särskilda skäl mot att bevilja uppehållstillstånd 13 § Vid prövningen av en ansökan om uppehållstillstånd enligt 7– 10 §§ skall det beaktas om det finns särskilda skäl att inte bevilja uppe- hållstillstånd på grund av utlänningens brottslighet eller brottslighet i förening med annan misskötsamhet. Om det finns sådana skäl skall de vägas mot de skäl som föreligger för uppehållstillstånd. Paragrafen motsvarar i huvudsak 2 kap. 4 § fjärde stycket UtlL och 3 kap. 10 § i lagrådsremissen. I femte kapitlet finns bestämmelser om de omständigheter som talar mot att bevilja uppehållstillstånd för flyktingar eller skydds- behövande i övrigt (lagrådsremissens 5 kap. 4 §). Bestämmelsen i 13 § är inte tillämplig för de fallen utan endast för övriga uppe- hållstillstånd. För att utlänningens brottslighet skall kunna medföra att uppe- hållstillstånd inte beviljas måste det finnas en lagakraftvunnen dom. Vid bedömningen skall ses inte bara till straffets längd utan också till gärningens art. Den nuvarande bestämmelsen stadgar att det vid prövningen av en ansökan om uppehållstillstånd skall beaktas om utlänningen kan förväntas föra en hederlig vandel. Uttalandena i förarbetena till bestämmelsen är inte helt klara när det gäller om uppehållstillstånd kan vägras med hänvisning till – förutom laga- kraftvunna domar – enbart otvetydigt konstaterad misskötsamhet eller om det skall vara fråga om antingen brottslighet eller en kom- bination av brottslighet och annan misskötsamhet (prop. 1994/95:179 s. 47 f). Lagtexten har därför förtydligats så att det klart skall framgå att annan misskötsamhet än brottslighet får vägas in endast om utlänningen gjort sig skyldig till brott.