sou · GSB372 · 2005-01-01 00:00:00 — 4Rådets direkt (2002/53/EG) om den gemensamma sortlistan för arter av lantbruksväxter respektive 2002/55/EG om saluföring av utsäde av köksväxter. med nationellt godkännande, men om annat inte begärs och bevil- jas ska alla sorter på de gemensamma sortlistorna kunna saluföras i samtliga medlemsstater. En sort får godkännas bara om den är särskiljbar, stabil, tillräckligt enhetlig (DUS-provning). Det krävs också att sorten har ett till- fredsställande odlingsvärde. En sort skall betraktas som särskiljbar om den avviker från alla andra sorter som är kända inom EU med avseende på en eller flera egenskaper. En sort skall anses vara känd om den intagits i gemen- sam sortlista, alternativt om den är godkänd för att tas in i sådan lista eller om ansökan om certifiering eller saluförande ingivits i något EU-land. En sorts egenskaper måste kunna definieras ganska exakt för att ett godkännande skall vara möjligt. Kravet på särskilj- barhet gäller oavsett om sorten ursprungligen uppkommit genom naturligt urval eller genom förädlingsarbete. En sort skall anses vara stabil om den efter flera upprepade förökningar fortfarande svarar mot beskrivningen av dess viktigaste egenskaper. Tillräckligt enhet- lig är sorten om plantorna, med mycket få avvikelser, är likartade eller genetiskt identiska när det gäller de egenskaper som är väsent- liga i sammanhanget. Vid denna bedömning skall hänsyn tas till växternas olika reproduktionssystem. Bedömningen av odlingsvär- det utgår från det värden den nya sorten kan tillföra i förhållande till redan kända sorter. Det krävs här att växtens egenskaper vid en samlad bedömning leder till en klar förbättring antingen av det ag- rikulturella värdet eller i fråga om grödans eller slutproduktens an- vändbarhet. Det är dock tillräckligt att sådant odlingsvärde uppstår för lantbruksproduktionen i ett visst givet område. Ett godkännande skall gälla intill utgången av det tionde kalen- deråret efter beslut om godkännande. Godkännandet kan förnyas, förutsatt att sorten fortfarande odlas i sådan skala att det är motive- rat eller om den bör bibehållas i syfte att bevara de växtgenetiska egenskaperna. Om medlemsstaten inte godtar annan medlemsstats sortlista, krävs att vissa föreskrifter om beslutsunderlaget införs i nationell rätt. Så sker också i de flesta medlemsstater. Beslutet om godkännande skall i sådana fall baseras på resultaten av officiella undersökningar, i synnerhet odlingsförsök, avseende ett tillräckligt antal egenskaper för att sorten skall kunna beskrivas. Metoderna för sådana försök skall vara exakta och tillförlitliga. För att särskiljbarheten skall kunna fastställas skall odlingsförsöken omfatta minst de sorter som är tillgängliga och kända inom EU enligt ovan. Länderna skall också fastställa minimikrav för hur undersökningen skall utföras, t.ex. minsta antal egenskaper som skall ingå i undersökningen samt de regler som är nödvändiga för att odlings- och bruksvärdet skall kunna bedömas. Övriga medlemsstater och skall un- derrättas om varje ansökan eller återkallelse av ansökan om god- kännande, liksom om varje införande eller annan ändring i den na- sortlistan. Om andra sortlistor än den nationella inte är gällande i landet, skall underrättelsen åtföljas av en kort beskriv- ning av den aktuella sortens viktigaste kännetecken. Det behövs inte för t.ex. hybrider, som uteslutande skall användas som kom- ponenter i slutliga sorter. Medlemsstaterna är också skyldiga att ställa viss dokumentation om sorter som tas in eller stryks i sort- listan till och övriga EU-länders förfogande. För uppgifter i sådan dokumentation skall sekretess gälla. Definitionen av officiella åtgärder, officiella undersökningar m.m., är densamma i sortlistedirektiven som i utsädesdirektiven. Det in- nebär att privaträttsliga objekt, inklusive fysiska personer, även här kan utföra officiella åtgärder, förutsatt att de inte drar någon egen fördel av åtgärden. har en försöksverksamhet med icke officiella prov- tagningar och analyser av utsäde bedrivits i flera medlemsstater med stöd av beslut /320/EG. Verksamheten benämns i ofta försöksverksamheten med egenkontroll. Be- slutet innebär att länderna i fråga om flera utsädesslag befrias från de krav på officiell provtagning och kontroll av utsäde som följer av EG-direktiven på området.5 Istället får länderna föreskriva att de officiella åtgärderna i dessa delar ersätts med ett särskilt provtag- nings- och kontrollförfarande genom auktoriserade provtagare och laboratorier, som får vara fristående från den officiella certifie- ringsmyndigheten. Även anställda hos utsädesföretag och laborato- rier hos sådana företag eller laboratorier som ägs av utsädesföretag kan auktoriseras inom systemet. deltar i försöket endast när det gäller laboratorieanalyser av bruksutsäde för stråsäd. Provtagning inom ramen för försöksverksamheten skall utföras av provtagare som auktoriserats av certifieringsmyndigheten och står under dess tillsyn. Provtagningen skall ske under officiell övervak- ning. Det innebär bl.a. att myndigheten genom stickprov skall kon- trollera kvaliteten på det utsäde som undantagits från officiell kon- troll på detta sätt. Provtagarna skall vara fristående fysiska personer. De kan vara anställda av fysiska eller juridiska personer vars verksamhet inte omfattar produktion eller försäljning av utsäde, men de kan också vara anställda av ett sådant företag. I det senare fallet får provtaga- ren endast ta prov på utsäde som producerats för arbetsgivarens räkning. Dispens från denna regel kan meddelas efter överens- kommelse mellan arbetsgivaren, den som ansöker om certifiering och certifieringsmyndigheten. Fysiska personer får auktoriseras att vara provtagare om de fått utbildning på samma villkor som officiella provtagare. Utbildningen skall avslutas med en officiell examination. 5 Försöksverksamheten får bedrivas beträffande betor, foderväxter, stråsäd samt olje- och spånadsväxter. Analys av utsädet inom försöksverksamheten skall utföras av ett laboratorium som auktoriserats för detta ändamål av certifierings- myndigheten. Såväl fristående laboratorier som laboratorier hos utsädesproducerande företag kan ifrågakomma för auktorisation. I det senare fallet får kontrollen endast avse utsädespartier som pro- ducerats av någon annan för ägarföretagets räkning, men dispens kan lämnas genom överenskommelse på liknande sätt som beträf- fande provtagare. Det krävs att laboratoriets lokaler och utrustning har bedömts vara lämplig av certifieringsmyndigheten inom det område som auktorisationen avser. Vid laboratoriet skall en person ha utsetts att vara direkt ansvarig för den tekniska driften. Denne skall ha de kvalifikationer som krävs för att sköta ett laboratorium för utsä- deskontroll. Den personal som genomför analyserna skall genom utbildning, som skett på samma villkor som för officiell laborato- riepersonal, ha tillägnat sig nödvändiga tekniska kvalifikationer. Utbildningen skall bekräftas genom officiell auktorisation. Laboratoriets verksamhet skall vara föremål för tillsyn genom den officiella certifieringsmyndigheten. Även i denna del skall cer- tifieringsmyndigheten genom stickprov kontrollera en del av det utsäde som hanteras inom försöksverksamheten. Utvärdering och permanentning av försöksverksamheten För att försöksverksamheten skall kunna utvärderas krävs enligt kommissionens beslut att deltagande länder vidtar åtgärder, bl.a. särskild märkning, för att det ska gå att jämföra utsäde som kon- trollerats på sedvanigt sätt med sådant som kontrollerats inom för- söksverksamheten. Försöksverksamheten skall pågå till . En samlad utvärdering har genomförts . Resul- taten visar att systemet fungerat väl och att utsädeskontrollen kan förenklas på det sätt som skett genom försöksverksamheten, utan att kvaliteten på utsädet försämras. Dessutom har en utvärdering skett av systemet med fältbesiktningar under officiell övervakning enligt reglerna i utsädesdirektiven. 6 Resultaten i denna del är också 6 Rapport från kommissionen till rådet om utvärderingen av den förenkling av certifieringsförfarandet beträffande fältbesiktningar av utsädesgrödor som infördes genom rådets direktiv /96/EG (KOM(2004)396slutlig). positiva och visar, enligt kommissionen, att systemet med fältbe- siktning under officiell övervakning bör utökas till alla grödor av här aktuella växtslag. Andelen områden som skall kontrolleras av officiella besiktningsmän kan därför minska. framlade kommissionen ett förslag till direktiv om permanentning av försöksverksamheten med egenkontroll.7 Direktivförslaget innebär inga materiella förändringar av betydelse bortsett från att nya regler om hur många stickprov som skall göras i samband med den officiella övervakningen av fältbesiktning, labo- ratorieanalys och provtagning föreslås. Förslaget innebär att ande- len stickprov vid fältbesiktning minsta andel stickprov minskar. Sålunda föreslås att , i vissa fall , av fältbesiktningarna inom egenkontrollen skall kontrolleras officiellt genom stickprov. Andelen stickprov från laboratorieanalyser före- slås vara , dock minst 25 prov per laboratorium och botanisk artgrupp. Andelen stickprov från provtagningar föreslås också vara . Länderna har möjlighet att införa regler om fler stickprov än vad som följer av minimikraven. Växtförädlarrätt är en immateriell rättighet till resultaten av växt- förädlingsarbetet. I likhet med patenträtten, men i motsats till upphovsrätten, uppstår rättigheten genom myndighetsbeslut. Växtförädlarrätt kan beviljas för hela EU-området enligt gemen- samma regler i Rådets förordning (EG) nr 2100/94, av Gemenska- pens växtsortsmyndighet (CPVO). Alternativt kan växtförädlar- rätten vara begränsad till ett enskilt EU-land. I sådana fall tillämpas nationella regler och nationella myndigheters beslut. Däremot är det inte möjligt att för en och samma sort inneha såväl Europeisk som nationell växtförädlarrätt. Det innebär att den na- växtförädlarrätten upphör om europeisk växtförädlarrätt beviljas för sorten. För att en sort skall kunna skyddas med europeisk växtförädlar- rätt krävs att den är särskiljbar, enhetlig, stabil, och ny. Inget krav ställs här beträffande odlings- eller bruksvärde. 7 Kommissionens förslag till rådets direktiv om ändring av direktiven /401/EEG, 66/402/EEG, 2002/54/EG och 2002/57/EG när det gäller undersökningar som gjorts under officiell övervakning samt likvärdighet för utsäde som producerats i tredje land (KOM(2004)263slutlig) tillkommer som huvudregel den eller de personer som förädlat fram eller upptäckt och utvecklat sorten. Växtförädlarrätten innebär en rätt för innehavren att tillgodo- göra sig det ekonomiska utbytet av förädlingsresultatet. Rättighe- ten innefattar t.ex. produktion och reproduktion av sorten, försälj- ning eller utbjudande till försäljning och en rätt att exportera eller importera sorten över EU:s gränser. Rättigheterna får överlåtas el- ler upplåtas genom licensgivning. Under vissa förutsättningar kan efter ansökan besluta om tvångslicens. Växtförädlarrätten gäller i de flesta fall intill utgången av det 25:e kalenderåret då rättigheterna beviljades. För sorter av träd, vindruvor och potatis gäller en längre skyddstid . Vissa begränsningar finns i växtförädlarrätten. En jordbrukare får mot begränsad ersättning använda skördeprodukter av vissa skyddade sorter för förökning på egen mark, om resultatet används i den egna verksamheten. Ett annat exempel är att små jordbrukare inte behöver betala ersättning till rättighetsinnehavaren för utnytt- jande av sorter som är föremål för växtförädlarrätt.8 Ärenden om europeisk växtförädlarrätt handläggs av Gemenskapens växtsort- myndighet (CPVO) i , . I är Statens växt- sortnämnd nationell myndighet för växtförädlarrättsfrågor. De redovisade direktiven har genomförts i svensk rätt i huvudsak genom förordningar och myndighetsföreskrifter. Bemyndiganden till regeringen och myndigheterna, i första hand , att utfärda sådana föreskrifter finns i utsädeslagen (1976:298). Av utsädeslagen framgår bl.a. att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, får meddela föreskrifter om att utsäde av visst slag får saluföras endast om utsädet har certifierats eller kvalitetskontrollerats på annat sätt än genom certifiering. Det gäller också närmare regler om förfarandet i samband med certifie- ring och annan kvalitetskontroll samt godkännande av leverantörer, laboratorier och personer som skall utföra kontroll- och besikt- ningsåtgärder för utsäde. Utsäde får certifieras av Statens utsädes- kontroll (). Regeringen får också överlämna åt en juridisk per- son, som regeringen godkänt, att utöva myndighet i fråga om cer- 8 Med små jordbrukare avses enligt Rådets direktiv (EEG) nr 1765/92 sådana som odlar växter på en areal som inte är större än vad som krävs för att producera spannmål. tifiering och annan kvalitetskontroll. Regeringen får också överlåta åt en myndighet att besluta om sådant överlämnande eller godkän- nande. Regeringen har i utsädesförordningen (2000:1330) bestämt att får förklara en juridisk person behörig att cer- tifiera utsäde, med undantag för utsädespotatis. har ett företag, (), förklarats behörigt att certifiera bas- och certifikatutsäde för alla fröburna växtslag med undantag för stamutsäde. Det innebär att FMAB inte har rätt att certifiera utsädespotatis. I utsädeslagen finns också straffbestämmelser. Den som till eller FMAB uppsåtligen eller av grov oaktsamhet lämnar oriktiga uppgifter om en varas slag eller sort kan dömas till böter. Det- samma gäller den som bryter mot vissa föreskrifter som meddelats med stöd av utsädeslagen, t.ex. i strid med bestämmelserna saluför utsäde som inte certifierats. Certifiering av utsäde definieras i utsädeslagen (1976:298) som en förvaltningsuppgift som innebär kvalitetskontroll av utsäde, för- segling av förpackning med utsäde och utfärdande av bevis om detta. Enligt utsädesförordningen (2000:1330) får utsäde av de ar- ter som anges i bilaga 1 till förordningen inte saluföras om det inte certifierats. Regeln har karaktär av huvudregel eftersom bilaga 1 omfattar de flesta vanliga lantbruksväxterna i grupperna stråsäd, foderväxter, betor, olje- och spånadsväxter samt potatis och köks- växter. Vissa undantag finns från kravet på certifiering. Jordbruks- verket har med stöd av särskilt bemyndigande föreskrivit att köks- växter får saluföras utan certifiering, om produkten uppfyller vissa krav. När det gäller prydnadsväxter och ett mindre antal arter av frukt och bär enligt bilaga 2 till förordningen, t.ex. jordgubbe, gäller att utsäde får saluföras, förutom efter certifiering, även efter annan kvalitetskontroll. Undantag från certifieringskravet gäller också för utsäde av fröburna växtslag och utsädespotatis som skall exporteras till länder utanför EU. Dessutom finns ett generellt un- dantag för utsäde för t.ex. förökningsändamål samt forskning och annat vetenskapligt bruk. Certifiering i annat EU-land är giltig också i . Det gäller även certifiering i länder utanför EU, förutom inom ramen för och avtalet med , även från tredjeländer om landet godkänts av EU i fråga om certifiering och förutsatt att sorten är upptagen i gemensamma sortlistan för EU eller i nationell sortlista i ett EU-land, EFTA-land eller i . Däremot krävs att sådana utomlands certifierade partier anmäls till innan för- säljning sker. m.fl. nordiska länder ställer högre krav än öv- riga beträffande frånvaro av flyghavre. Det gäller även för importe- rat utsäde. För att certifiering av utsäde i skall vara möjlig krävs nor- malt att sorten är upptagen på den svenska sortlistan, EU:s gemen- samma sortlista, alternativt på sortlista i annat EU-land, EFTA- land eller i . har med stöd av utsädesför- ordningen meddelat närmare föreskrifter om de fältbesiktningar, provtagningar, undersökningar, partistorlekar, märkningar och för- seglingar som skall ställas som villkor för certifiering av utsäde för respektive växtslag eller sort. Föreskrifterna följer i huvudsak sys- tematiken i EG-direktiven. För certifiering krävs att officiella prov tagits på utsädet och att utsädet kommer från fältbesiktigad utsädesodling. Beslut om god- kännande av fältbesiktning fattas av . För att godkännas vid fältbesiktning skall utsädet motsvara krav som fastställs av Jord- bruksverket. Anmälan till fältbesiktning skall ske hos före bestämda tidpunkter, som varierar mellan de olika växtslagen. Fält- besiktning av utsädesodling får också ske genom fristående besikt- ningsmän, som skall ha godkänts av . Villkoren för sådant godkännande regleras i föreskrifterna. skall i egen regi, genom stickprov, kontrollera , i vissa fall , av de utsädesodlingar som fältbesiktigats av fristående besiktningsmän. Detta regleras också av EG-direktiven. Som fram- gått i det föregående har föreslagits att minsta tillåtna antal stickprov skall minska till . Slutligen ställs också krav på att utsädeskvaliteten skall under- söks genom laboratorieanalys enligt vedertagna metoder och mot- svara gällande krav. Föreskrifterna hänvisar i denna del till ISTA:s internationella regler om utsädesanalys.10 Det finns också regler om 9Jordbruksverkets föreskrifter (SJVFS 1994:22) om certifiering m.m. av utsäde av stråsäd samt motsvarande om utsäde av beta, foder, olje- och fiberväxter (SJVFS 1994:23), utsäde av köksväxter (SJVFS 1994:24), utsädespotatis (SJVFS 1995:90). 10International , se följande avsnitt. hur provtagningen skall gå till, dvs. på vilket sätt utsädesprovet skall tas ut från ett utsädesparti innan det förs till analys i laborato- rium. Genom laboratorieanalys av provet undersöks om partiet motsvarar de krav ställer som villkor för certifie- ring. får meddela föreskrifter om och besluta om godkännande av laboratorier som skall utföra analyser av utsäde. Genom att fortfarande använder den modell av egenkon- troll som började tillämpas 1994, riktas godkännandet till utsädes- producenten, , som anger vilket laboratorium de använder sig av, t.ex. . Som framgått behövs i vissa fall inte certifiering.11 I sådana fall skall annan kvalitetskontroll ske avseende bl.a. sortäkthet, lagringsdug- lighet och renhet. Utsäde som skall kvalitetskontrolleras på detta sätt får bara säljas av godkända leverantörer efter beslut av . Kvalitetskontrollen sker genom leverantörens egen försorg. God- kännande av leverantör kan återkallas om det finns särskilda skäl. En växtsort som vid officiell provning visat sig motsvara kraven på särskiljbarhet, stabilitet, enhetlighet och odlingsvärde, ska efter an- sökan och godkännande tas in i sortlistan. För vissa växtsorter kan meddela undantag från kravet på odlingsvärde. får också meddela allmänna föreskrifter om god- kännande av växtsorter för intagning i sortlistan, liksom om vad som skall gälla för en sorts upprätthållande och om återkallelse av sortgodkännande. prövar, med stöd av utsädes- förordningen, ärenden om godkännande för intagning i sortlista och om växternas benämning. 11 Statens jordbruksverks föreskrifter SJVFS 2002:49 om saluföring m.m. av utsäde av icke- vedartade arter av prydnadsväxter och (SJVFS 2002:50) om saluföring m.m. av utsäde av arten jordgubbe (Fragaria x ananassa [Duch. Som framgått kan en till begränsad växtförädlarrätt beviljas för en sort, förutsatt att sorten inte är föremål för gemenskapens växtförädlarrätt. De svenska reglerna finns i växtförädlarrättslagen (1997:306) och i växtförädlarrättsförordningen (1997:383). Reg- lerna om svensk växtförädlarrätt motsvarar i allt väsentligt i materiellt hänseende. handlägger ärenden om växtförädlarrätt i . Växtskadegörare kan utgöras av virus, bakterier, svampar och in- sekter. I syfte att motverka, kontrollera och hindra spridning av växtskadegörare har särskilda regler införts genom växtskyddslagen (1972:318) och i förordningen (1995:681) om växtskydd m.m. Det finns kopplingar mellan dessa regler och regelverken om certifie- ring och annan utsädeskontroll, eftersom de senare innehåller be- stämmelser om utsädets sundhet, men också innebär krav på nog- grann undersökning av utsädet. Av förordningen om växtskydd följer bl.a. att leder och samordnar bekämpningen av växtskadegörare som om- fattas av växtskyddslagen. Den som har anledning misstänka att växtskadegörare av vissa slag angripit växter eller odlingar på mark han äger eller brukar eller växter i lager som är avsedda för försälj- ning till annan än konsument, är skyldig att anmäla detta till Jord- bruksverket eller . får också meddela föreskrifter om in- och ut- försel av växter i syfte att hindra spridning av växtskadegörare. Vissa växtsorter kräver sundhetsintyg för att införsel till skall vara tillåten. får undersöka växter som inte åtföljs av förskrivet sundhetsintyg eller anmälts för växtskydds- kontroll vid införseln. Förutom nationella myndigheter som kan ha såväl förvaltnings- uppgifter som myndighetsutövande uppgifter inom utsädesområ- det, finns också en rad organisationer på nationell och internatio- nell nivå. Samarbetsorganisationer av olika slag är vanliga i detta sammanhang och kan representera myndigheter, privata kontroll- organ, laboratorier, provningsinstitut och utsädesproducenter. 4.2.1Internationella myndigheter och organisationer Kommissionen redovisade i vitbok av nya riktlinjer, som innebär att livsmedels- och hälsofrågor skall ses i ett bredare perspektiv och genom hela förädlingskedjan från jord till bord. Som ett led i genomförandet av riktlinjerna, och mot bak- grund av att den europeiska utsädesindustrin bedömts utgöra en viktig länk i denna förädlingskedja, har utsädesfrågor överförts från Generaldirektoratet för jordbruk till Generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd. Utsädesfrågorna hanteras inom Kommissio- nens ständiga kommitté för utsäde och förökningsmaterial för jordbruk, trädgårdsnäring och skogsbruk. Gemenskapens växtsortmyndighet (CPVO) handlägger ärenden enligt Förordningen (EG) 2100/94 om gemenskapens växtförädlar- rätt. Myndigheten leds av en ordförande, som utses av Europeiska unionens råd. Myndighetens verksamhet kontrolleras av ett för- valtningsråd, som består av en representant för varje medlemsstat och en representant för kommissionen. har, för- utom en rådgivande funktion, också till uppgift att formulera all- männa riktlinjer för verksamheten, bl.a. regelverk för t.ex. provning av sorter, avge yttranden samt övervaka såväl myndighetens som ordförandens verksamhet. har även budgetansvar för myndigheten.12 Den operativa verksamheten bedrivs inom tre avdelningar, en teknisk, en juridisk och en administrativ avdelning. Hos myndig- heten finns också en överklagandenämnd, som kan överpröva be- slut som myndigheten fattat i tekniska frågor. Överklagandenämn- den består av en ordförande och ett antal ledamöter som väljs enligt ett strikt reglerat förfarande utifrån vilka ärenden som skall be- Nämndens ledamöter är oberoende. Överklagandenämn- dens beslut kan prövas av i . finansieras med avgifter för ansökan och en rad andra tjänster myndigheten tillhandahåller, t.ex. tekniska provningar och årsavgifter för europeisk växtförädlarrätt. Ansök- ningsavgiften är . Om teknisk undersök- ning skall ske tillkommer avgifter be- roende på art. En årlig avgift om uttas också under skyddstiden.13 Reglerna om växtförädlarrätt såväl i som i EU bygger på från år 1961.14 gällande lydelse trädde i kraft . UPOV är en internationell union som skall verka för att nya växtsorter skyddas mot obehörigt utnyttjande och skapa incitament för produktutveckling på utsädesmarknaden. Syftet med konventionen är att säkerställa att medlemsländerna tillerkänner växtförädlare ett sådant industriellt rättsskydd att de kan tillgodogöra sig de ekonomiska mervärden som uppstår som en följd av förädlingsarbetet. Ett viktigt arbetsområde för UPOV är att verka för internatio- nell harmonisering och samarbete på ett globalt plan mellan med- lemsländer och andra organisationer i fråga om regelverken för växtförädlarrätt.