sou · GSB3123 · 2005-01-01 00:00:00 — Det innefattar muskeltester, akupressur och massage av reflexpunkter m.m. i syfte att återställa kroppens ener- getiska och strukturella balans. Enligt metodens upphovsman, (1845–1913), kunde störningar i ryggraden orsaka alla sjukdomar, och en mani- pulation av ryggen kunde bota dessa. Den moderna kiropraktiken har övergett Palmers grundläggande idéer och definierar metoden som undersökning, behandling och förebyggande av funktion- ella störningar, smärtsyndrom och andra neurofysiologiska åkom- mor i , och då särskilt i ryggrad och bäcken. Man använder speciella handgrepp och vid behov även annan fysiologisk behandling. Med massage avses strukturerad beröring i ett bestämt syfte. Med olika handgrepp åstadkoms en mekanisk bearbetning av kroppens mjukvävnader (hud, bindväv och muskler). Beroende på massagens syfte och på egenskapen hos den kroppsvävnad som masseras an- vänds olika metoder. Massage kan utövas i många former och un- Den alternativa och komplementära medicinen der delvis olika förhållanden, alltifrån enkel beröring till avancerad massageterapeutisk behandling av en skada. Massage har använts och i alla kulturer främst i syfte att ge muskelavslappning, smärtlindring och som en skön och av- stressande behandling. Den svenska klassiska massagen utarbetades av och har blivit den mest använda massagetekniken i västvärlden. Verkningarna av massage är omfattande och har olika effekt beroende på vilken massageform som används. Massage kan (en- samt eller i kombination med andra åtgärder) användas för behand- ling av sjukdom, skada eller funktionsstörning inom den etablerade hälso- och sjukvården (huvudsakligen inom sjukgymnastik), inom alternativ medicin samt i viss omfattning inom idrotten. En metod för huvudsakligen korrigering av smärttillstånd och andra förändringar i ryggrad, leder, bindväv och muskler. Be- handlingen omfattar bl.a. medicinsk manipulation och mobili- sering, massage, tänjningar och rörelseterapi. Metoden utvecklades av . Naprapati förekommer främst i , i och . Osteopati är en behandlingsform, som betonar kroppens dynamiska helhet och självreglerande förmåga. Terapiformen pre- senterades av 1874. 1 behandlingen ingår olika massage-, manipulations- och mobiliseringstekniker. Osteopati an- vänds vid t.ex. problem i och funktionella stör- ningar i olika organ. Den i landet vanligaste formen av zonterapi är fotzonterapi. Me- toden bygger på att det råder samband mellan olika zoner på fötter- na och olika delar av kroppen. Genom massage på dessa zoner söker man upptäcka och behandla olika störningar. Den alternativa och komplementära medicinen 2.4Utredningar om alternativ- och komplementär- medicin Det finns inte i någon rikstäckande undersök- ning av allmänhetens inställning till och bruk av AKM. Den senaste undersökningen av sådant slag utfördes av alternativmedicin- kommittén . utförde dock en regional undersökning för invånarna i . I det följande redovisas i korthet de rön som gjordes i dessa båda undersökningar. genomförde alternativmedicin- kommittén i samarbete med () två undersökningar i syfte att mäta omfattningen av och attityder till alternativ behandling bland befolkning. Sammanfattningsvis visade de undersökningar som kommittén låtit utföra följande: utnyttjandet av AKM hade ökat (1975– 1985), var femte svensk hade fått behandling av ut- övare inom AKM, alternativa behandlingsformer förekom i alla åldrar, alla yrkesgrupper och på alla utbildningsnivåer, manipulationsterapier av typen kiropraktik och naprapati var de vanligaste behandlingsformerna, följda av homeopati, örtmedicin, akupunktur och zonterapi, olika former av smärtillstånd i rygg och leder var de van- ligaste besvären som folk sökte behandling för, ett vanligt skäl till att söka AKM var att man inte ansett sig ha blivit hjälpt inom den vanliga sjukvården, av dem som behandlades ansåg sig helt besvärsfria eller bättre efter den alternativa behandlingen, det man var mest nöjd med hos den alternativa behandlaren var ett gott bemötande, att man hade samma behandlare och att man lyssnade och tog hänsyn till patienten och Den alternativa och komplementära medicinen bland svenska folket totalt beräknades kunna tänka sig att nyttja AKM. lät utföra en befolkningsstudie av stockholmarnas erfarenheter av och inställning till AKM. Stu- dien genomfördes av (Tema Hälsa och sam- hälle). Resultatet av denna studie finns redovisad i rapporten holmare och den komplementära medicinen. Studien omfattade 1001 personer , som var folkbokförda och stadigvarande bosatta i , och de intervjuades via telefon under en månad . Utgångspunkten för studien var att undersöka erfarenheten av och inställningen till olika former av vård och behandling, inklusive vad som kan kallas AKM. I rapporten konstaterades att de intervjuade stockholmarnas kännedom om och definitioner av AKM varierade. Kvinnor var mer bekanta med alternativa och komplementära behandlingsformer än män. De terapiformer som de flesta kände till var massage, natur- läkemedel och akupunktur, medan över hälften av de tillfrågade inte kände till antroposofisk medicin, rosenterapi, kristallterapi eller kinesiologi. Inga av de tolv terapiformer som nämndes, och som brukar betecknas som AKM i olika undersökningar på om- rådet, ansågs till höra till just alternativ eller komp- lementär medicin. Den enda terapiform som åtminstone över hälften av de tillfrågade ville beteckna som alternativ- eller komp- lementärmedicinsk vård, var den antroposofiska medicinen. Hea- ling och kristallterapi ansåg närmare hälften av de tillfrågade inte alls hade med medicinsk vård att göra. behandlingsformer som massage, kiropraktik och naprapati fick en relativt jämn sprid- ning av svaren om de var att beteckna som alternativ eller komple- mentärmedicinsk vård, vanlig medicinsk vård eller både och. När det gäller befolkningens erfarenheter av AKM, konstatera- des att en klar ökning hade skett sedan undersökningen på 1980- talet gjordes inom ramen för alternativmedicinkommitténs arbete. Av de 1001 nu tillfrågade personerna uppgav att de någ- on gång besökt vad de skulle vilja kalla för alternativ- eller komple- mentärmedicinska behandlare; var tveksamma. En större andel kvinnor än män hade erfarenhet av sådana behand- Den alternativa och komplementära medicinen uppgav att de har besökt alternativ- och komple- mentärmedicinska behandlare . Massage var den behandlingsform som de flesta stockholmare, , hade prövat . Vilken eller vilka former av massage det rör sig om var dock inte närmare undersökt. Natur- läkemedel hade prövat, kiropraktik och aku- punktur . Därefter följde naprapati, som av stockholmarna har erfarenhet av. Ytterst få stockholmare uppgav enligt rapporten att de vid sjukdomar eller besvär valt att söka sig enbart till alternativ- medicinska behandlare helt utanför den konventionella vården. av stockholmarna hade behandlats med vissa alter- nativ- och komplementärmedicinska behandlingsmetoder hos någ- on vårdgivare före mät- ningen utfördes. Dessa personer fick en rad följdfrågor knutna till det senaste behandlingstillfället. av behandlings- tillfällena hade ägt rum hos någon etablerad vårdgivare - som sjuk- gymnast, läkare och sjuksköterska – medan gällde vad som betecknades som alternativ- och komplementärmedicinska vårdgivare, som naprapat, kiropraktor och massör. Massage och naprapati var de vanligaste behandlingsformerna medan naprapat och sjukgymnast var de vanligaste vårdgivarna. hade valt vårdgivare efter rekommendation av släkt eller vänner, vilket framför allt gällde yrkesgrupper som naprapater och kiropraktorer. Ett relativt nytt skäl att söka alternativ- och komplementärmedicinsk behandling, jämfört då alternativmedicinkommittén undersökte saken, var olika varianter av att vårdgivaren var lättillgänglig eller att behandlingen fanns på jobbet och arbetsgivaren betalade, vilket nu angav. Däremot var det ett sällsynt förekommande skäl att söka de aktuella alternativ- och komplementärmedicinska behand- lingarna som ett sista halmstrå. De flesta, , hade först gått till läkare med de besvär som sedermera behandlades alternativ- och komplementärmedi- cinskt. När det gällde framtida behandlingar ansåg av de till- frågade stockholmarna att det var troligt att de kommer att söka vård hos vad de ville kalla alternativ- eller komplementär- medicinska behandlare, medan höll det för osannolikt. Enligt rapporten tyckte av de intervjuade personerna att samarbetet mellan alternativ vård och vanlig sjukvård skulle öka Den alternativa och komplementära medicinen ansåg det viktigt att lands- ting avsatte resurser för forskning om alternativ- och komple- mentärmedicinska terapier. Vidare ansåg att det finns alternativa behandlingsformer som ska bekostas med skattemedel och ge rätt till reducerad avgift för patienten. I övrigt menade att alternativmedicinska vårdgivare skulle ha samma rättig- heter och skyldigheter som vårdgivare inom den vanliga hälso- och sjukvården. har utfört två olika utredningarna rörande AKM. Den ena tar upp använd- ningen av AKM inom landstingen och den andra, vilken färdig- ställdes så sent som , rör rent allmänt forskningen och utvecklingen inom AKM. Utredningarna redovisas i det föl- jande. och anordnade en konferens på temat komplementär medi- cin då den nya forskningsrapporten presenterades. Konferensen vände sig i första hand till politiker och tjänstemän från landsting och kommuner. Avsaknaden av medel för forskning och ut- värderingsstudier på detta område konstaterades och diskuterades. Konferensen gav också en beskrivning av den utveckling som pågår inom hälso- och sjukvården med integrativ medicin och vilka be- gränsningar och möjligheter man kunde se i en sådan utveckling. Kartläggningen om användningen av AKM inom landstingen lät genomföra en kartläggning av den komplementära medicinens utbredning och tillämpning inom landstingen i . Kartläggningen genomfördes av uni- versitet och resultatet redovisades i rapporten Den komplementära medicinens utbredning och tillämpning inom landstingen. I kartläggningen ingick 18 landsting, två regioner och en kommun. Komplementära metoder förekom inom samtliga lands- ting som svarat i undersökningen (16 av 18 landsting). De metoder som mest användes var akupunktur, massage och qigong och där- efter följde tai chi och basal kroppskännedom. Vid tiden för denna Den alternativa och komplementära medicinen undersökning hade sju landsting tecknat avtal med externa utövare som kiropraktorer, naprapater och antroposofer vid Vidarkliniken. De komplementära metoderna utövades främst av sjukgymnaster inom landstingen, men även av barnmorskor, läkare, distrikts- sköterskor, undersköterskor och kuratorer. Dessa hade i huvudsak genomgått kortare kurser eller vidareutbildning inom respektive terapi. De flesta landsting betonade när det gällde akupunktur att utövarna hade genomgått den av godkända utbild- ningen. I undersökningen framkom vidare att landstingen ansåg att det var viktigt att komplementärmedicin diskuterades öppet inom organisationen; detta för att underlätta ställningstaganden och för en bättre kommunikation med vårdtagarna. Det ansågs även viktigt att fler vetenskapliga studier genomförs och att kunskapen på om- rådet ökar, bl.a. genom utbildning i vissa metoder. Fler vårdavtal med kiropraktorer och naprapater efterlystes också. I intervjuer med tjänstemän och hälso- och sjukvårdspersonal vid två landsting, framkom vidare att det ansågs vara svårt att definiera komplementär medicin. Den eventuella tveksamhet som finns i för- hållande till denna medicin, ansågs mycket bottna i att man inte känner till vad andra yrkesgrupper gör och att metoderna är för dåligt vetenskapligt dokumenterade. Man ansåg dock att området skulle komma att få större betydelse och det fanns intresse för ökad forskning. sågs som en angelägen sam- arbetspartner. Det ansågs vidare att om de komplementära metod- erna visar sig vara verksamma, borde en diskussion föras om de ska inordnas i hälso- och sjukvården. Rapporten om forskning och utveckling på AKM-området /2004 lät på nytt genomföra en utred- ning, nu med syfte att göra en aktuell översikt över forskning och utveckling på, som det benämns, det komplementärmedicinska om- rådet i och internationellt. Utredningen genomfördes av (Tema Hälsa och samhälle) och den redo- visades i rapporten medicin – forskning, utveckling och utbildning. Av rapporten framgår att man inom ramen för utredningen haft kontakter med bl.a. . Det anges att inte anser att en uppdelning i konventionell respektive komple- Den alternativa och komplementära medicinen mentär medicin är relevant . Skiljelinjen går i stället mellan behandlingsmetoder med vetenskaplig dokumentation och meto- der som saknar sådan dokumentation. I bedömningen av veten- skaplig dokumentation tas även hänsyn till kvalitativa studier, om de uppfyller kraven på validitet och reproducerbarhet. Styrelsens främsta hänsynstagande är vad som är bäst för patienten. Om en metod kan antas hota patientsäkerheten, krävs ordentlig evidens. På metoder som bedöms ofarliga, ställs lägre evidenskrav. I fråga om forskning konstateras i rapporten att det i inte finns några nationellt särskilt avsatta medel för forskning rörande komplementär medicin. De etablerade forskningsfinansiärerna har endast undantagsvis eller i ringa utsträckning finansierat sådan verksamhet. Den verksamhet som bedrivs vid , och redovisas också i rapporten (se vidare avsnitt 2.5). I rapporten redovisas även att det i finns flera exempel på hur komplementära behandlingsmetoder används i kombination med konventionell vård och behandling i en integrerad behand- lingsmodell. Fyra exempel på sådan verksamhet redovisas närmare i rapporten. Geriatrik Sahlgrenska – en avdelning på universitetssjuk- huset i som är inriktad mot komplementära be- handlingsmetoder vid främst smärta och åldersrelaterade problem, i – ett pri- vat institut med en integrerad modell för vård och behand- ling av psykosomatiska problem, smärtklinik – en smärtklinik på ett sjukhus i och Vidarkliniken i – ett privat sjukhus med inriktning mot antroposofisk medicin. I rapporten anges att ett gemensamt drag för sådana vårdin- rättningar med integrerad medicin är en kombination av konven- tionell och komplementärmedicinsk behandling, riktad till såväl kroppsliga, psykologiska och själsliga/andliga aspekter av männi- skan. Vård och behandling ges i ett flerprofessionellt samarbete där varje vårdgivare har sitt självständiga behandlingsområde. Patient- erna är som regel personer med kroniska, multifaktoriella och/eller svårbehandlade sjukdomar och hälsoproblem. Den alternativa och komplementära medicinen individualiserad och flexibel. Stor vikt läggs vid patientens del- aktighet i val, beslut och genomförande av vård och behandling, liksom vid den fysiska miljön för behandlingen. En ytterligare gemensam nämnare för de redovisade exemplen är att det förefaller vara enskilda personers (i regel läkares) initiativ och engagemang som legat bakom uppbyggnaden av behandlingsmodellerna. 2.5Forskning och utbildning vid vissa lärosäten I finns det inte något nationellt forskningscentrum inom AKM, såsom i och (se 5 kap). Viss forskning inom området bedrivs dock vid landets universitet och högskolor. Kurser om – och i vissa fall i - AKM ges också för läkarstuderande, sjuksköterskor och andra som är intresserade. Tre lärosäten i – , och – har på ett tydligt sätt visat intresse för att på ett övergripande plan bedriva studier i och kring AKM. I det följande redovisas i korthet det arbete som bedrivs vid dessa lärosäten. Denna redovisning bygger bl.a. på den samman- ställning som gjorts i den ovan nämnda rapporten medicin – Forskning, utveckling, utbildning. bildades ett av komplementär medicin, som bygger på ett samarbete mellan olika institutioner inom (). Denna verksamhet syftar till att under- söka förklaringsmekanismer till det ökade intresset för det, som här benämns, komplementärmedicinen samt att utveckla och ut- värdera policyriktlinjer och lagstiftning. Vidare ska centret utveckla och utvärdera modeller för samverkan mellan vissa typer av komplementärmedicin och skolmedicin i fattiga och rika länder. Målet med centrets forskning och utveckling är att befrämja evidensbaserad utveckling av hälso- och sjukvården och att bidra till en både säkrare, mer kostnadseffektiv och tilltalande hälso- och sjukvård, för både patienter och vårdgivare, med relevanta inslag av komplementärmedicin. Aktiviteter bedrivs i samråd med olika viktiga intressegrupper som t.ex. hälso- och vårdgivare inom den konventionella liksom komplementära sektorn, hälsoplanerare, be- Den alternativa och komplementära medicinen slutsfattare och patientgrupper. Verksamhetens kompetens- område är främst traditionell medicin, läkemedelsfrågor och inter- nationell folkhälsa. ges kortare kurser (2 respektive 3 poäng) om AKM. Dessa kurser ger huvudsakligen en översiktlig bild av de olika terapier inom AKM som finns i . Enligt uppgift pla- nerar KI att från och med starta en längre kurs (20 poäng), som huvudsakligen riktar sig mot utövare av AKM och den avser att ge grundläggande kunskaper i medicin, bl.a. i syfte att stödja dem som utövar AKM. Tema Hälsa- och samhälle vid är en tvär- vetenskaplig enhet inom och samhälle (som i sin tur är trefakultetsinstitution bestående av medicinsk, teknisk och filosofisk fakultet). Inom denna enhet finns forskare från skilda discipliner samlade inom forskningsprogrammet , samhället och den medicinska pluralismen. Detta program syftar till att studera den medicinska pluralismen i samhället som socialt, kulturellt, terapeutiskt och historiskt fenomen. Basen är human- istisk-samhällsvetenskaplig hälsoforskning, vilket bedrivs i sam- arbete med forskare och praktiker inom medicin och vårdveten- skap. Inom ramen för för studier i medicinsk plu- ralism, som startades , bedrivs flera seminarier och projekt under temat Den medicinska pluralismen. Tema Hälsa- och samhälle ger också /03 en fri- stående kurs på B-nivå om 5 poäng (Perspektiv på komplementär hälso- och sjukvård). Denna kurs syftar till att erbjuda ökad kun- skap om alternativ och komplementär hälso- och sjukvård som historiskt, sociokulturellt och terapeutiskt fenomen. inrättades vid för komple- mentära hälsostudier (CKHS) vid och hälsa som ett treårigt projekt för att öka kunskapen om AKM. Detta projekt, som finansierats av läns landsting och För- Den alternativa och komplementära medicinen säkringskassan i län, är nu avslutat. Inom ramen för pro- jektet har bl.a. olika seminarier anordnats. Projektet har följts av forskningsprojekt med inriktning mot den kinesiska vägen till hälsa. Vid ges kurser inom AKM på detta tema. anordnas även ett Spa-program, som är en tvåårig högskoleutbildning. 2.6Yrkesorganisationer inom alternativ- och komple- mentärmedicin I finns ett antal organisationer och förbund som orga- niserar utövare av olika behandlingsterapier inom AKM. I det följ- ande redovisas översiktligt ett antal av dessa olika yrkesorganisa- tioner. Redovisningen bygger till viss del på material som utred- ningen har fått från organisationerna, men också på information som finns tillgängligt via Internet. Svensk Massage, som bildades , består av förbund och skolor. Medlemmar i rådet är Kropps- terapeuternas och elva skolor. Av rådets information framgår att detta bl.a. vill värna om massörers yrkesskicklighet och branschens seriositet samt representera branschen inför regering och EU. I rådets information anges att dess huvuduppgift är att inom ramen för det frivilliga samarbetet kvalitetssäkra seriös utbildning. Det avses ske genom att eleverna vid medlemsskolorna genomgår ett nationellt certifieringsprov. För att bli certifierad måste den sökande enligt rådet bli godkänd vid teoretiska och praktiska certi- fieringsprov och bedömas lämplig för massöryrket av utbildaren. Det teoretiska provet är skriftligt. Provet omfattar 100 frågor av flervalskaraktär med ett stort inslag av bildfrågor. Det har sin tyngdpunkt på anatomi men tar också upp fysiologi, grundmedicin, massage och stretching. I det praktiska provet ska den som ansöker om certifiering visa att han/hon kan genomföra en helkropps- massage. Behandlingen ska därvid anpassas till klientens önskemål och behov som varierande grepp och tekniker ska an- Den alternativa och komplementära medicinen Den sökande ska vidare visa att hon/han klarar ett antal palpationer och behärskar olika töjningar samt kan visa egentöj- ningar. En massör som genomgått annan utbildning än vid en medlems- skola kan göra samma certifieringsprov som privatist () har drygt 6.000 massörer certifierats av Svensk Massage. har vidare antagit etiska regler som medlemmarna har förbundit sig att följa. Av rådets information framgår att dessa regler bl.a. innebär att terapeuten ska iaktta tystlåtenhet om varje patient som råd- frågar honom eller kommer under hans vård, såvida inte patientens väl äventyras här, terapeuten får inte låta sig påverkas av otillbörlig förvärvs- begär, terapeutens marknadsföring ska vara vederhäftig och till innehåll saklig och korrekt. Den får varken till form eller innehåll vara sådan att den kan misskreditera andra terapeuter. I rådet ingår som nämnts ett yrkesförbund – . Förbundet, som i dess nuvarande form bildades , har cirka 4125 medlemmar, varav merparten är massörer (3650). Övriga medlemmar är zonterapeuter, kinesiologer, aku- pressörer, Spa-terapeuter, och shiatsuterapeuter. Utbildningen inom dessa terapier omfattar mellan 200–inom respektive terapi samt en medicinsk grundkurs; för massörer uppgår denna f.n. till lägst . Massörer måste vara certi- fierade av Svenskt Massage för att bli medlemmar i . För övriga terapeuter krävs, förutom medicinsk grundkurs, viss specifik terapiutbildning för medlemskap i förbundet. finns ett ansvarsut- skott organiserat hos förbundets styrelse. Detta ansvarutskott har till uppgift att behandla ärenden rörande brott mot etiska regler, mot förbundets stadgar och motsvarande ärenden. Den alternativa och komplementära medicinen () är största och det har funnits . För att få vara medlem i förbundet krävs dels en godkänd examen i grundmedicin, vilken ska omfatta minst motsvarande 40 högskolepoäng, dels specialkompetens i homeopati som studerats vid skolor vilka är godkända av förbundet. Medlemmarna kan även bli auktoriserade av förbundet. Kraven för att bli auktoriserad medlem är att man bl.a. har genomgått en godkänd homeopatisk och basmedicinsk ut- bildning (samma krav som ställs för att bli medlem i för- bundet ), vidareutbildat sig inom homeopati minst en gång vid av SHR anordnade kurser eller likvärdig extern utbild- ning som kan intygas, aktivt drivit en praktik . Enligt kan medlemmen uteslutas om förbundets stadgar inte följs. Stadgarna innehåller etiska regler om t.ex. jour- nalföring, marknadsföring och tystnadsplikt. Svenska Akademin för Klassisk Homeopati Svenska Akademin för Klassisk Homeopati (SAKH) är ett för- bund, som består av praktiserande homeopater, studerande homeo- pater och stödjande medlemmar. Förbundet bildades och har drygt 100 medlemmar, varav ungefär en tredjedel är stu- derandemedlemmar. För att bli fullvärdig medlem i SAKH och få möjlighet att stå med i förbundets förteckning över praktiserande homeopater, krävs att man har en basmedicinsk utbildning som motsvarar minst 40 högskolepoäng samt en utbildning i homeopati omfattande minst . För att erhålla den auktorisation som förbundet utfärdar krävs att man bl.a. har varit fullvärdig medlem samt att man arbetar som specialist med klassisk homeopati. SAKH har antagit etiska regler och den har ett etiskt råd, dit man kan vända sig som patient om man är missnöjd med en med- Den alternativa och komplementära medicinen Ansvarsförsäkring är obligatorisk för alla som praktiserar. i bildades och är ett samarbets- organ inom Homeopati. I rådet ingår SHR, SAKH, , Han- hemann-Collegium, för Homeopati samt .