sou · GSB3122d3 · 2005-01-01 00:00:00 — Även om det alltså inte är möjligt att avstå från användningen av personella tvångsmedel är det en angelägen uppgift att hitta former för sådan övervakning som innebär en rimlig avvägning mellan de motstridiga intressen som här gör sig gällande. Vid denna prövning har åtaganden i internationella instrument betydelse. Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott Förslag: Vi menar att de nuvarande reglerna om när häktning får tillgripas är utformade på ett sätt som innebär en lämplig avvägning mellan berörda intressen. Vi lägger därför inte fram förslag om ändring i de materiella förutsättningarna för häktning. Däremot föreslår vi att det i bestämmelsen i LUL om häktning av den som inte fyllt uttryckligen skall anges att kravet på synnerliga skäl skall vara uppfyllt även när det gäller anhållande av en person i den åldern. Vår uppgift är bl.a. att undersöka vilka möjligheter som finns att ersätta häktning med andra former av placering eller andra åtgärder för övervakning i kontrollerade former . Som framgått tillhandahåller flera alternativ till häktning, vilka dock sällan kommer till användning. En tänkbar lösning skulle kunna vara att ändra reglerna så att förutsättningarna för häktning blir snävare än . En mer restriktiv utformning av bestämmelserna om häktning skulle kunna bidra till att de mindre ingripande åtgärderna – övervakning, reseförbud eller anmälnings- skyldighet – tillgrips i större utsträckning än . Reglerna är dock mycket restriktiva och häktning av personer får ske enbart i sällsynta undantagsfall. Det finns enligt vår bedömning heller inget som tyder på att reglerna tillämpas på ett sätt som strider mot lagstiftarens intentioner. Vi är därför av den uppfattningen att de nuvarande reglerna om när häktning får tillgripas är utformade på ett sätt som innebär en lämplig avvägning mellan berörda intressen. Vi lägger därför inte fram förslag om ändring i de materiella förutsättningarna för häktning. Som framgått anses kravet på synnerliga skäl i princip gälla även för anhållande av en person i den aktuella åldern eftersom de skäl som ligger till grund för restriktiviteten gör sig gällande även i fråga om anhållningsbeslut (JO 1996/97 s. 56 f.). Vi föreslår att detta skall anges uttryckligen i bestämmelsen i 23 § LUL, som enligt sin nuvarande lydelse rör häktning av den som inte fyllt . Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott 16.8.3Förutsättningarna för häktningsalternativen i RB Det kan också övervägas om det finns andra åtgärder som kan vidtas för att öka användningen av häktningsalternativen i rätte- gångsbalken på bekostnad av häktningsinstitutet. Som framgått tillämpas de relativt sällan . Det har i litteraturen hävdats bl.a. att häktningsalternativen anses så ineffektiva i jämförelse med ett frihetsberövande att de i realiteten kan tillämpas endast i ett fåtal fall.37 På vilka sätt skulle man då kunna förstärka häktnings- alternativen? Bedömning: Det är enligt vår uppfattning svårt att se vilka åtgärder som skulle kunna tänkas öka användbarheten av övervakning inom dess nuvarande ramar. Utrymmet för att använda övervakning i de fall där det finns kollusions- eller recidivrisk är ytterst begränsat. För att över- vakning skall kunna vara effektivt i dessa fall måste det förutsättas att kollusionshandlingen respektive återfallet i brott kan genom- föras endast om den misstänkte förflyttar sig från vistelseorten. Utrymmet för att tillämpa övervakning är alltså ytterst litet i dessa fall. När det gäller flyktrisk kan det vara svårt att anordna betryggande övervakning. Användbarheten av övervakningsinstitutet begränsas i praktiken genom kravet att den misstänkte måste gå med på att övervakning anordnas. Som tidigare redovisats har detta ansetts innebära att tvång inte kan användas mot den misstänkte för att göra övervakningen effektiv. Man kan visserligen föreskriva att den misstänkte är skyldig att följa vissa villkor för övervakningen, t.ex. att han på vissa tider skall vara tillgänglig i sin bostad. Men det torde inte vara möjligt att beröva honom friheten genom att spärra in honom. För att en på frivillighetens väg anordnad uppsikt över den misstänkte skall kunna bli effektiv krävs således att betydande personella resurser sätts in. Ett annat problem när det gäller övervakning i hemmet är att den skall vara lämplig med hänsyn till den misstänktes bostads- och 37 , , Tvångsmedel I, 1993, s. 274 f. Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott När det gäller ungdomar måste dessutom den unges vårdnadshavare lämna sitt samtycke. Vad som sagts innebär att i de fåtal fall där övervakning i den unges hem skulle kunna vara ett lämpligt alternativ är häktning troligtvis ofta obehövlig redan på grund av att någon beaktansvärd risk för kollusion, flykt eller recidiv inte föreligger. Det är svårt att se vilka åtgärder som skulle kunna tänkas öka användbarheten av övervakning inom dess nuvarande ramar. Under förutsättning att den unges bostads- och familjeförhållanden medger det borde emellertid möjligheterna att använda övervak- ning i hans hem öka betydligt om övervakningen kunde ske genom intensivövervakning med elektronisk kontroll (IÖV), i dagligt tal fotboja. Vi återkommer i denna fråga. Förslag: Vi föreslår att 25 kap. 1 § RB skall ändras i redak- tionellt hänseende för att tydliggöra att paragrafen innehåller tre självständiga fall då reseförbud och anmälningsskyldighet kan ersätta häktning. För att öka möjligheterna att använda paragrafen skall anmälningsplikten kunna fullgöras även hos anvisad socialtjänst. Vi föreslår vidare att det görs ett förtydligande i 25 kap. 2 § RB så att domstolens möjlighet att förena ett beslut om anmälningsskyldighet med sådana villkor som avser behandling, drogkontroll m.m. om de bedöms vara nödvändiga för kontrollen av den misstänkte lyfts fram. Regleringen i 25 kap. 1 § första stycket första meningen innebär att om syftet med ett anhållande eller en häktning i ett flyktriskfall kan tillgodoses genom reseförbud eller anmälningsskyldighet, den senare typen av åtgärd skall komma till användning. I förarbetena sades att flyktfaran måste vara så reducerad att ett frihets- berövande framstår som onödigt.38 Det kan dock hävdas att det väsentliga inte är hur stor risken är att den misstänkte flyr utan om reseförbudet eller anmälningsskyldigheten kan anses tillräckligt för att neutralisera risken.39 Bestämmelsen i 25 kap. 1 § andra stycket omfattar endast sådana fall där kollusions- eller recidivrisk föreligger (eventuellt i förening 38NJA II 1943 s. 346. 39Bylund , , Tvångsmedel I, 1993, s. 276. Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott med en flyktrisk). Det innebär att i dessa fall måste det finnas omständigheter som stöder ett antagande om att den misstänkte, om han försätts på fri fot, kommer att avhålla sig från att begå nya brott eller från att försvåra utredningen om han meddelas reseförbud eller anmälningsskyldighet. I likhet med övervakning är det troligt att reseförbud eller anmälningsskyldighet endast i sällsynta fall kan undanröja en kollusionsrisk. I förarbeten menade man emellertid att en sådan åtgärd kunde undanröja en recidivrisk. Särskilt en skyldighet att på vissa tider anmäla sig hos polisen ansågs kunna vara ett realistiskt alternativ till häktning när det gäller att avhålla mindre brottsbenägna personer från att begå nya brott.40 Det är möjligt att t.ex. ett tydliggörande av lagtexten i 25 kap. 1 § skulle kunna bidra till en ökad användning av reseförbud och anmälningsskyldighet. Såsom paragrafen är utformad ger den inte intryck av att innehålla tre självständiga fall då reseförbud och anmälningsskyldighet kan ersätta häktning. Den situation som beskrivs i paragrafens andra stycke kan nämligen framstå som ett undantag i förhållande till situationerna i första stycket. Vi anser därför att en redaktionell ändring av texten bör ske. Användningen av häktningsalternativen kan främjas även genom en ändring av de materiella förutsättningarna för dessa alternativ. Ett beslut om anmälningsskyldighet innebär enligt paragrafen att den misstänkte på vissa angivna tider skall anmäla sig hos anvisad polismyndighet. Denna regel bör finnas kvar. För att öka möjligheterna att använda paragrafen i praktiken i de fall den unge har en fortlöpande och regelbunden kontakt med , bör anmälningsplikten emellertid, när så bedöms mera lämpligt, i stället kunna fullgöras hos anvisad socialtjänst. Detta framstår som särskilt adekvat när avståndet mellan bostaden och polismyndig- heten kan tala emot en anmälningsskyldighet hos polisen. Det bör också betonas att skyldighet kan åläggas en person att anmäla sig ofta, kanske . Härigenom uppnår man en viss kontroll över vederbörande, både i fråga om eventuell påverkan av alkohol och andra droger och i fråga om hur han tillbringar sin tid. I detta sammanhang bör lyftas fram att domstolen har möjlighet att förena ett beslut om anmälningsskyldighet med sådana villkor som behövs för den misstänktes övervakande, t.ex. att den misstänkte på vissa tider skall vara tillgänglig i sin bostad eller på 1980/81:201 s. 30. Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott sin arbetsplats (25 kap. 2 §). Andra exempel på sådana villkor är att den misstänkte skall vara skyldig att lämna från sig sitt pass eller annan legitimationshandling.41 Det rör sig alltså om villkor som bedöms vara nödvändiga för kontrollen av den misstänkte.42 Även villkor som avser behandling, drogkontroll m.m. bör kunna meddelas av domstolen om de behövs för övervakningen. Dom- stolens möjligheter att förena beslutet om anmälningsskyldighet med sådana villkor bör framgå av lagtexten. Vi föreslår alltså att det görs ett förtydligande i såväl 25 kap. 1 § RB som 25 kap. 2 § RB. Enligt vår mening kan detta antas medföra att häktningsalternativen kan komma att användas i ökad utsträck- ning med ett minskat antal häktningar som följd. 16.8.4Förutsättningarna för häktningsalternativen inom Som framgått förutsätter lagstiftningen att lagöverträdare i åldern 15–regelmässigt skall tas om hand inom till undvikande av häktning. Sådana omhändertaganden kan ske på frivillig väg och ligga till grund för ett beslut om övervakning enligt 24 kap. 4 § RB. I regel är det dock ett tvångsomhänder- tagande enligt LVU som utgör det realistiska alternativet till häktning av den unge. Det finns mot den bakgrunden anledning att överväga om man kan öka förutsättningarna för att ett omhändertagande inom skall komma till stånd. En möjlighet är att utöka tillämpningsområdet för omhändertagande enligt LVU. En annan är att genom ändringar i handläggningsreglerna i LUL generellt skapa bättre förutsättningar för ett omhändertagande. Tillämpningsområdet för omhändertagande enligt LVU Bedömning: Vi menar att de gällande bestämmelserna om tvångsomhändertagande i LVU är tillräckligt långtgående under förutsättning att använder de möjligheter som regelsystemet erbjuder. Det finns därför ingen anledning att öka 41Fitger, , , del 2, t.o.m. suppl. 44, s. 25:8. 1980/81:201 s. 30. Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott möjligheten att tillgripa omhändertagande. Däremot bör i sina föreskrifter och allmänna råd på ett tydligare sätt än klargöra socialnämndens ansvar i detta avseende. har en skyldighet att besluta om ett omhändertagande när det finns stöd för detta enligt LVU. Det kan enligt vår uppfattning endast i undantagsfall finnas skäl för social- nämnden att underlåta att företa sådan åtgärd om en person riskerar att häktas eller är häktad. I det fall en så ung person har begått ett sådant allvarligt brott att han riskerar att häktas eller är häktad torde med andra ord hans personliga förhållanden regelmässigt vara så beskaffade att bestämmelsen om omhändertagande i LVU är tillämplig. Också för lagöverträdare kan, som redovisats, sådana åtgärder från sida vara ett alternativ till häktning. Vi menar att de gällande bestämmelserna om tvångsomhänder- tagande i LVU är tillräckligt långtgående under förutsättning att använder de möjligheter som regelsystemet erbjuder. Det finns alltså ingen anledning att öka möjligheten att tillgripa omhändertagande. Det har emellertid sagts till utredningen att det förekommer att inte använder möjligheten att tvångsomhänderta en person , trots att förutsättningar för detta föreligger enligt LVU, eftersom man anser sig redan ha uttömt sina resurser beträffande den unge. Ett sådant ställningstagande är naturligtvis oacceptabelt. Vi har därför övervägt om socialnämndens skyldighet att ingripa med stöd av LVU i dessa situationer bör förtydligas i lagen, men funnit detta mindre lämpligt. Däremot bör Social- styrelsen i sina föreskrifter och allmänna råd på ett tydligare sätt än klargöra socialnämndens ansvar i detta avseende.43 43 Jfr föreskrifter och allmänna råd, Tillämpningen av LVU, SOSFS 1997:15, s. 43. Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott Förslag: Vi föreslår att åklagaren skall underrätta socialnämnden när någon som är anhålls. Nämnden skall vara skyldig att skriftligen till åklagaren redovisa sitt ställningstagande i frågan om vilka insatser inom som kan anvisas som ett alternativ till häktning. Vid sin bedömning av häktningsfrågan är åklagaren och domstolen beroende av möjligheter att anvisa alternativa omhändertaganden. Förfarandet vid häktning är snabbt. Tidsfristerna vid häktning är och bör också vara snäva. Det ligger i sakens natur att socialnämndens möjligheter att utreda lämpliga åtgärder ökar om nämnden möjligt underrättas om att den unge har frihetsberövats på grund av misstanke om brott. Av betydelse i detta sammanhang är regelsystemet rörande handläggningen av ungdomsmål och även andra bestämmelser som styr samverkan mellan å ena sidan och å andra sidan de rättsvårdande myndigheterna polis, åklagare och domstol. Som framgått av den tidigare framställningen blir vid allvarligare brottslighet i regel underrättad om brottet på ett relativt tidigt stadium. Det finns däremot inte någon i lag reglerad samrådsskyldighet när det gäller häktningsfrågan. Bestämmelsen i 6 § LUL är i och för sig avsedd att ge möjlighet att agera tidigt för att få igång stödåtgärder och av bestämmelserna om övervakning i 24 kap. 4 § RB följer att åklagaren kan ha anledning att kontakta , men någon särskild handläggnings- ordning när frågan om häktning uppkommer tillhandahåller inte gällande rätt. Det finns dock enligt vår mening ett behov av en särskild handläggningsordning i dessa situationer. En sådan ordning bör kunna motverka att den unge häktas trots att förutsättningar finns för alternativa åtgärder inom eller att den unge efter häktningsbeslutet får stanna kvar i häkte än nödvändigt. Det är som nämnts av vikt att socialnämnden underrättas om att den unge riskerar att häktas. Frågan är i vilket skede av förundersökningen detta bör ske. När någon har gripits skall han förhöras av polisman eller åklagare. Åklagaren skall efter förhöret besluta om den misstänkte skall anhållas. Har beslut att anhålla någon meddelats i dennes frånvaro skall han, så snart beslutet har Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott verkställts, förhöras av polisman eller åklagare. Åklagaren skall efter förhöret besluta om den misstänkte skall förbli anhållen. (24 kap. 8 § RB). Om inte åklagaren häver anhållningsbeslutet skall han hos dom- stolen begära att den misstänkte häktas. Häktningsframställan skall göras utan dröjsmål och senast tredje dagen efter anhållnings- beslutet eller, om någon anhållits i sin frånvaro, då anhållnings- beslutet verkställdes. Har en häktningsframställan gjorts, skall domstolen utan dröjsmål hålla förhandling i häktningsfrågan. Häktningsförhandlingen får aldrig hållas senare än efter det att den misstänkte greps eller anhållningsbeslutet verkställdes. (24 kap. 11–13 §§ RB). Enligt vår uppfattning är en lämplig tidpunkt för underrättelsen till socialnämnden när misstanken är så stark att den kan ligga till grund för ett anhållningsbeslut. Den tidsrymd som i sådant fall står till buds för socialnämnden att utreda åtgärder mot den unge inom framstår som rimlig. Den föreslagna tidpunkten för underrättelsen till socialnämnden sammanfaller med skyldigheten att underrätta den anhållnes närstående (24 kap. 9 § RB). I likhet med den sistnämnda underrättelsen bör det vara tillräckligt att underrättelsen till socialnämnden avser endast själva anhållandet. Skyldigheten att underrätta socialnämnden bör omfatta brott där den misstänkte inte har fyllt . bör vara skyldig att skriftligen till åklagaren redovisa sitt ställningstagande i frågan om vilka insatser inom som kan anvisas som ett alternativ till häktning. redovisning bör ske möjligt och senast den dag åklagaren anger. Den nu beskrivna handläggningsordningen bör föras in under en ny paragraf i LUL. 16.8.5Tidpunkten för inledande av verkställigheten av dom på sluten ungdomsvård Förslag: För att förkorta häktningstiden för unga lagöverträdare som vistas i häkte i avvaktan på att domen på sluten ungdomsvård vinner laga kraft, skall domstolen ha möjlighet att förordna att domen skall gå i verkställighet. Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott Verkställigheten av en dom på sluten ungdomsvård får inledas när domen har vunnit laga kraft gentemot den dömde eller när den dömde lämnat nöjdförklaring (5 och 6 §§ LSU). För att förkorta häktningstiden för unga lagöverträdare som vistas i häkte i avvaktan på att domen på sluten ungdomsvård vinner laga kraft, skulle det kunna införas en möjlighet för dom- stolen att förordna att domen skall gå i verkställighet. Verkställigheten skulle alltså i sådant fall inledas trots att domen inte har vunnit laga kraft. I förararbetena till LSU fördes en diskussion om huruvida en dom på sluten ungdomsvård borde kunna gå i omedelbar verkställighet utan hinder av att domen inte vunnit laga kraft.44 Det konstaterades att det förhållandet att samhällets reaktion på brott bör ske snabbt och i nära anslutning till brottet talar för en sådan ordning. Å andra sidan, menade man, finns starka skäl som talar i motsatt riktning. En dom på sluten ungdomsvård innebär att den dömde blir frihetsberövad och det är sålunda fråga om en mycket ingripande straffrättslig reaktion. Intresset av att domen kan verkställas måste därför enligt uttalandet vägas mot risken att den dömde berövas sin frihet genom en dom som senare ändras. Det ansågs att starka rättssäkerhetsskäl talar för att domen i princip inte skall kunna gå i verkställighet i påföljdsdelen innan den har vunnit laga kraft i denna del. Den situation som vi nu behandlar skiljer sig emellertid från de fall som förarbetsuttalandet avser på så sätt att möjligheten att förordna om omedelbar verkställighet skulle vara begränsad till redan frihetsberövade personer. Även med beaktande av vad som sålunda anfördes i förarbetena menar vi att det – mot bakgrund dels av de negativa effekterna som en vistelse på häktet kan ge, dels vikten av att adekvat vård kan komma till stånd så fort som möjligt – finns skäl att införa en motsvarighet till den bestämmelsen om omedelbar verkställighet som finns vid påföljdskombinationen fängelse och skyddstillsyn i 28 kap. 3 § BrB. Det av oss förordade undantaget innebär alltså att domstolen får förordna att domen på sluten ungdomsvård skall gå i verkställighet trots att den inte har vunnit laga kraft. Syftet med bestämmelsen är att den skall användas för att motverka att en ung person i ett enskilt fall far särskilt illa på häktet. En förutsättning för att domstolen skall kunna förordna om omedelbar verkställighet är 1997/98:96 s. 169. Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott alltså att detta kan motiveras med hänsyn till den dömdes personliga förhållanden. Vid sin prövning bör emellertid domstolen beakta att andra omständigheter kan tala emot ett sådant förordnande, exempelvis att ungdomshemmet inte kan anordna betryggande övervakning med hänsyn till konstaterad kollusions- risk. Vi återkommer i författningskommentaren med en närmare beskrivning av tillämpningen av bestämmelsen. 16.8.6Nya alternativ till häktning Intagning på särskilt ungdomshem Bedömning: Vi anser att de nackdelar som är förbundna med konstruerandet av en helt ny ordning för frihetsberövande av ungdomar med placering på särskilt ungdomshem, att användas i stället för häktning, är så betydande, i förhållande till vad som möjligen står att vinna, att något förslag i denna riktning inte bör läggas. förekommer det ofta att den unge först häktas och att social- tjänsten sedan begär att den unge tvångsomhändertas enligt LVU. I sådana fall kan häktningsbeslutet hävas och den unge överföras till ett särskilt ungdomshem om den unge har häktats på grund av recidiv- och/eller flyktfara. I de fall där det föreligger kollusionsfara är det dock troligt att någon sådan placering på ett särskilt ungdomshem inte sker, eftersom kollusionsfaran innebär att det är nödvändigt att hindra den unge från att komma i kontakt med omvärlden, något som är svårt på ett särskilt ungdomshem. Ungdomar häktas i stor utsträckning på grund av kollusionsfara. Enligt BRÅ:s undersökning av mål som ledde till sluten ungdoms- vård –, hade kollusionsfara angetts som skäl i häktningsframställningarna (ensamt eller i kombination med andra häktningsgrunder) i ca åtta av tio mål. Frågan är om det går att åstadkomma en ordning där unga som misstänks för brott placeras på de särskilda ungdomshemmen, även om det inte föreligger ett beslut om omhändertagande enligt LVU. Bör det med andra ord införas en möjlighet att minska användningen av häktningsinstitutet genom att de unga i stället berövas friheten genom att de placeras på Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott Skulle i så fall en sådan placering kunna användas också vid kollusionsrisk? För en sådan en ny form av frihetsberövande talar främst de motiv som anfördes vid utformningen av påföljden sluten ungdomsvård på de särskilda ungdomshemmen. Det sades bl.a. att verkställigheten därmed kunde ske under sådana former att risken för skadeverkningar av frihetsberövandet minimerades och ordnas så att orsakerna till den unges kriminalitet kunde angripas så effek- tivt som möjligt. Det sades vidare att verkställigheten anförtroddes åt SiS, som ansågs ha bättre förutsättningar än kriminalvården att tillgodose de särskilda krav som gäller vid verkställighet av frihetsberövanden av unga lagöverträdare. Mot en sådan ordning kan anföras att när en ung person häktas sker detta, som framgått, i regel på grund av kollusionsfara. En placering på ungdomshem kräver därför att ungdomshemmen inrättar utrymmen där de unga kan uppehålla sig utan att komma i förbindelse med andra än personal och utan att kunna etablera kontakt med yttervärlden. Enligt om medborgerliga och politiska rättigheter skall konventionsstaterna tillse bl.a. att åtalade personer hålls åtskilda från dömda personer (artikel 10 p. 2 a). Detta torde innebära att den aktuella gruppen av ungdomar måste hållas åtskilda från de ungdomar som har dömts till sluten ungdomsvård. Å andra sidan har SiS genom den nya lagstiftningen om vård i enskildhet erhållit en möjlighet att vårda en intagen under förhållanden som innebär att den unge inte fritt får umgås med andra intagna. Det är tänkbart att tillämpnings- området för vårdformen skulle kunna anpassas för att tillgodose de nämnda kraven. Mot ett sådant förslag kan också anföras att det är kostnads- krävande. Beräkningar som har utförts av SiS pekar på att dygns- kostnaden i vart fall inte skulle komma att understiga motsvarande kostnad vid verkställighet av sluten ungdomsvård, dvs. Detta skall jämföras med dygnskostnaden på ett häkte om drygt 1 900 kr.45 Förslaget förutsätter nämligen att ungdoms- hemmen anpassas efter de krav som tillkommer med den nya gruppen intagna, bl.a. att betryggande övervakning kan anordnas med hänsyn till kollusionsfaran.