sou · GSB383 · 2005-01-01 00:00:00 — Arbetsgivarnas ansvar regleras i arbetsmiljölagen, där det stadgas att arbetsmiljön skall anpassas till människors skilda förutsättningar. Lagen om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder ställer också krav på att arbetsgivaren skall kunna göra vissa anpass- ningar av arbetsplatsen. ansvar för stöd till hjälpmedel på arbets- platsen regleras i förordningen om särskilda insatser för personer med arbetshandikapp. Ansvaret gäller en person är anställd hos arbetsgivaren. Det finns en högsta gräns för stödet på , som kan få överskridas om det gäller datoriserade hjälpmedel eller vid synnerliga skäl. Den som får ett bidrag för ett hjälpmedel på arbetsplatsen är också ägare till hjälpmedlet. Bidrag kan betalas ut till både anställd och arbetsgivare. ansvarar för bidrag till arbetshjälpmedel för dem som varit anställda . Bidraget från för- säkringskassan kan både betalas ut till den enskilde och arbets- givaren. För bidrag till arbetsgivaren gäller särskilda begränsnings- regler. Varje handläggare av ärenden om bidrag till arbetshjälpmedel har ofta få ärenden; det är därför svårt att upparbeta kompetens och rutiner i arbetet. Via en enkät till försäkringskassor och genom intervjuer med handläggare vid arbetsförmedlingar och försäkrings- kassor framkommer att de också saknar tillfredsställande möjlig- heter att få del av kompetensutveckling. Även brister i regelverk och organisation skapar hinder för en effektiv användning av resur- serna. Det finns därför behov av samordning mellan arbetsförmedlingar och försäkringskassor för informationsutbyte, kompetensutveck- ling och utveckling av arbetshjälpmedel. Utredningens förslag innebär att den nuvarande organisationen för arbetshjälpmedel inte förändras. Däremot skall arbetsförmed- lingen överta hela ansvaret för arbetshjälpmedel för dem som är anställda med stöd av lönebidrag eller i skyddat arbete hos en offentlig arbetsgivare, . AMS och RFV/måste förstärka sina insatser när det gäller arbetshjälpmedel. Det handlar bland annat om att utforma kvalitetskriterier för verksam- heten och att erbjuda handläggarna möjligheter att utveckla sin kompetens. föreslås få ett särskilt anslag för att till- sammans med AMS och RFV/genomföra ut- vecklingsinsatser inom området arbetshjälpmedel, medverka i kom- petensutveckling av personalen och kunna ge råd och information vid inköp av arbetshjälpmedel. De regler som begränsar bidragsbeloppen för anställda och arbetsgivare föreslås tas bort. Nya förutsättningar genom IT-utvecklingen Utredningens uppgift är att analysera de nya förutsättningarna på hjälpmedelsområdet genom utvecklingen av informations- och kommunikationsteknik och digital teknik. Syftet är bland annat att behoven av hjälpmedel för de grupper av funktionshindrade som av olika skäl inte har kunnat tillgodogöra sig de nya rönen inom den tekniska utvecklingen skall kunna tillgodoses på ett bättre sätt. Utredningen ska också beakta målen i handlingsplanen för eEurope – mål som innebär att ingen ska ställas utanför informationssamhället. Uppdraget om informations- och kommunikationsteknik och digital teknik i direktiven tolkas av utredningen att gälla tillämp- ningar av teknik för stöd av kommunikation mellan människor och teknik för stöd av förmedling av information till och från män- niskor. Därutöver inbegrips även teknik för stöd av människans kognitiva funktioner. Utredningens arbete inom IT-området om- fattar även gränssnittet mellan människan och tekniken. snitten omfattar exempelvis anordningar för att styra och manöv- rera datorer. Som hjälpmedel betraktas såväl hårdvara (exempelvis datorer och tillbehör), mjukvara (program) och digitala tjänster. Utvecklingen har medfört många nya möjligheter till ökad funk- tionalitet för den som har ett funktionshinder. Tillgången till datorbaserade hjälpmedel har bland annat medfört nya möjligheter i vardag, arbete och utbildning för många personer med funktions- hinder. Utredningen har visat att IT-baserade hjälpmedel tillhanda- hålls i många sammanhang och med stöd av flera olika bestäm- melser. Sådana hjälpmedel tillhandahålls med offentligt stöd från landstingen, kommunerna och staten. Volymerna IT-hjälpmedel som tillhandahålls som personliga hjälpmedel är dock ännu så länge begränsade och kostnaden för IT- baserade hjälpmedel utgör en mycket begränsad del av sjukvårds- huvudmännens totala kostnader för hjälpmedel. De offentliga ut- gifterna för området visar dessutom en tendens att sjunka. Regel- verken för förskrivning av datorbaserade hjälpmedel kan skilja markant mellan sjukvårdshuvudmännen – huruvida brukaren er- håller hjälpmedel eller ej är beroende av huvudmännens bedöm- ning. För att personer med funktionshinder i i högre utsträck- ning ska kunna dra nytta av teknikens landvinningar återstår mycket att göra. Utredningen lägger förslag inom följande åtgärds- områden: Utvecklat arbete med statistik Förbättrad tillgång till tekniska möjligheter Utvecklad kompetens hos personal Förbättrat stöd och information till brukare Förstärkta förutsättningar för forskning och utveckling Utvecklad samordning, planering och uppföljning En kärnfråga i sammanhanget rör personalens kompetens. Behov finns att utveckla kompetens om IT-hjälpmedel hos många olika personalgrupper. Utredningen föreslår därför att en fördjupad kartläggning, uppföljning och utvärdering görs av kvaliteten i sjuk- vårdshuvudmännens tillhandahållande av IT-baserade hjälpmedel för information, kommunikation och kognitivt stöd till personer med funktionshinder. Vidare föreslås att regeringen uppdrar åt och att upprätta planer för kompetensutveckling om IT-hjälpmedel för berörda per- sonalgrupper. Utredningen har funnit att hjälpmedelsverksamhetens förmåga att ta emot nyheter behöver förstärkas och föreslår därför att sjuk- vårdshuvudmännen och ansvariga myndigheter för hjälpmedel inom arbetslivet utformar mottagarorganisationer för nya rön inom IT-området. Ett antal center föreslås också få särskilda medel för att i samband med praktisk verksamhet få möjligheter att pröva nya produkter och tjänster för personer med funktionshinder. Kun- skapssammanställningar med erfarenheter av IT-stöd för nya behovsgrupper ska tas fram och spridas. IT-utvecklingen har fört med sig värdefulla möjligheter för personer med läs- och skrivsvårigheter men dessa grupper har halkat efter när det gäller tillgången till hjälpmedel. Utredningen föreslår därför ett flerårigt tillfälligt stimulansbidrag till sjukvårds- huvudmännen och Talboks- och för att öka möjligheterna att tillhandahålla hjälpmedel för personer med läshandikapp. För att minska den digitala klyftan föreslås att möjligheten in- förs att få bidrag till inköp av subventionerade datorer till personer i åldern 19 som uppbär aktivitetsersättning eller sjukersätt- ning på heltid. Möjligheterna bör tas tillvara att erbjuda äldre personer ett aktivt liv med bibehållen trygghet. Ett särskilt program med stimulans- medel för kompetensutveckling av vård- och omsorgspersonal när det gäller IT-stöd till äldre med funktionshinder föreslås därför. Att IT-hjälpmedel tillhandahålls i många sammanhang är en naturlig följd av utvecklingen och en konsekvens av att många tar ett gemensamt ansvar för handikappolitiken. innebär det gemensamma ansvaret en risk för splittring. För att garantera brukaren ett kompetent stöd när det gäller behovet av avancerade IT-lösningar och undvika splittring av resurser föreslås att regionala specialistenheter bildas. De regionala enheterna bör utvecklas ur befintliga resurscenter. Syftet är att de regionala centren skall kunna erbjuda kvalificerat stöd till de många olika huvudmän som har ett ansvar att tillgodose brukarnas behov av IT- baserade hjälpmedel. Brukaren ska kunna få sitt behov av avance- rade IT-hjälpmedel bedömt vid en enda instans. Bildandet av de regionala enheterna föreslås föregås av en organisationsutredning. För att öka samordningen och åstadkomma ett effektivt utnyttjande av befintlig resurser föreslås också att upp- gifter vad avser IT-baserade hjälpmedel breddas till att utöver hälso- och sjukvårdssektorn även gälla utbildningsområdet, arbets- livet, kultursektorn och transportsektorn. Utredningen har funnit att förutsättningarna för fortsatt forsk- nings- och utvecklingsarbete inom området behöver stärkas. Möjligheterna att erhålla finansiering för handikappforskning inom IT-området får anses vara otillfredsställande. Forskartjänster för yngre forskare föreslås inrättas. Arbetet med att följa och rappor- tera om utvecklingen behöver också fortsatt genomföras och för- stärkas. Utredningen föreslår att regeringen uppdrar åt att regelbundet rapportera från utvecklingen inom området IT för personer med funktionshinder. föreslås få uppdrag att redovisa de insatser om IT för personer med funk- tionshinder som genomförs vid myndigheten. Utredningens övriga förslag inom IT-området rör bland annat frågor om utveckling och samordning av arbetet med statistik som beskriver tillgången till och användningen av IT bland personer med funktionshinder. Former för fördjupad samverkan med näringslivet liksom utvecklade möjligheter till samarbete och användarmedverkan vid utveckling av IT-hjälpmedel föreslås också. För att stödja bland annat äldre personer med funktionshinder när det gäller elektroniska hjälpmedel i hemmet föreslås en försöks- verksamhet med utbildning för en ny yrkesgrupp, elektronikin- struktörer. För att fortsatta insatser inom området ska kunna planeras föreslår utredningen en fördjupad analys av brukarnas behov av support. Utredningen föreslår slutligen en satsning på att utveckla brukarnas kompetens om IT och att pågående arbete med utveckling av tillgängliga och användbara system för information om hjälpmedel som vänder sig till brukare ska intensifieras och påskyndas. The assignment of the Inquiry on the Act concerning Support and Service for Persons with Certain Functional Impairments and assistive devices is to analyse certain issues relating to assistive de- vices and submit proposals for measures in this area. The Inquirys assignment covers the following five aspects of the assistive devices area: the fee system for assistive devices the changed circumstances in the field of assistive devices arising from developments in information and communications technology and digital technology the provision of assistive devices in education the system for vocational assistive devices, and the distinction between individual assistive devices and voca- tional assistive devices for use by personal assistants. A starting point for the Inquiry is provided by the objectives of the national action plan for disability policy (Government 1999/2000:79) and the national objectives of policy for the elderly (Government 1997/98:113). The objectives of dis- ability policy that are particularly central in the context of assistive devices are equality of living conditions and full participation. The objectives of elderly policy include ensuring that the elderly can grow old in security and with their independence intact, lead an life and take part in decisions affecting the community as a whole as well as their everyday lives. To achieve these objectives, society must be accessible to every- one. This applies as much to the physical environment as to infor- mation and services. General adaptive measures do not always suffice; supplementary measures are required in the form of special services and individual assistive devices. Background: users and assistive device services It is estimated that more than one million people in have one or more permanent disabilities. About ten per cent of the population is estimated to use assistive devices, many users being elderly people. Various disabilities, such as visual impairments, hearing impairments or deafness, restricted mobility or cognitive impairments may limit the individuals opportunities for activity and participation. An accessible environment and appropriate assistive devices allow people with disabilities to enjoy a better quality of everyday life and improve the conditions for their par- ticipation in education, work and leisure time. People with disabilities generally obtain their assistive devices through the health and care system or in the workplace. Assistive devices are largely provided by the county councils and municipalities in accordance with the Health and Act. Under the Act, the local authorities are responsible for pro- assistive devices for daily life and for care and treatment, and personal assistive devices for use in education and training. Voca- tional assistive devices for people with reduced working capacity are the responsibility of social insurance offices and employment offices. Assistive devices according to need The Inquiry is required, in the various tasks it has been assigned, to take a position on issues relating to how the health authorities assess a users need for personal assistive devices. These issues in- clude, for example, why it is difficult for groups of people with certain disabilities to obtain assistive devices, why certain types of assistive devices are not prescribed and whether a user studying away from home is entitled to more than one personal assistive device of the same type. It is unreasonable that a person needing an assistive device is not provided with one simply because of a lack of resources. Such an approach may mean that it is the time at which a need arises that will determine who receives an assistive device, rather than an assessment of whose need is greatest. In a situation where re- sources are scarce, priority must be given to the person who has been found to have the greatest need. If a need cannot immediately be met due to a lack of resources, a person whose needs have been assessed should be entitled to an assistive device at a later stage and not simply be denied it. Regardless of how the need for personal assistive devices arises, the patient or user has the right to have his or her need for assistive devices assessed on the basis of his or her own individual circum- stances. No one can be denied a needs assessment on the basis of type of disability or diagnosis or the type of assistive device that may be required. The Inquiry therefore proposes that every patient or user that turns to the health and services to obtain a personal assistive device must be given an opportunity to have their needs for an assistive device assessed, unless this is obviously un- necessary. Fees for assistive devices The disability policy action plan states that people with disabilities are citizens with rights and responsibilities. One of the precondi- tions to enable these people to exercise their rights and fulfil their responsibilities can be access to appropriate assistive devices. In addition to the positive effects for the people in question and the value to society of having all its citizens participate in the life of society on as equal terms as possible, assistive devices can lead to economic savings. This is because the use of assistive devices can reduce the costs of health care, support and medicines. People with disabilities, even those with a normal income, risk having inadequate cash and experiencing difficulty in meeting day-to-day expenses. This can make it difficult for them to pay high fees for assistive devices. In some parts of the country, people may have to pay about 000 for hearing aids for both ears, some may have to pay over 000 a year for an electric wheelchair, and some pay 400 a year for two years for a computer. Meanwhile, other people are offered assistive devices at a low cost or free of charge. This present situation, in which con- ditions differ and some people are paying high costs because of where they live, which assistive devices they need or which dis- ability they have, calls for general regulation of the fees that the health services can charge in connection with the provision of assistive devices. Otherwise, there is a danger that the objective of health and care on equal terms will be undermined and that people with disabilities will simply not be able to afford the assistive devices they need. The factor determining whether users are able to obtain assistive devices must be their need and not their personal financial circumstances. other criteria would conflict with the goals of national disability policy and the UN Standard Rules, which the national action plan is based on. The responsibility of the health authorities to provide assistive devices includes both financing and providing devices, and testing – or modifying – them. As providing assistive devices involves more than simply delivering a product, there are strong arguments in support of fees being charged as health care charges payable per health care visit, just like fees for other types of care and treatment in the health care system. This means the fee would be the same for everyone in need of assistive devices regardless of the type of de- vice they need. Under the Inquirys proposal, county councils or municipalities will not be allowed to charge a fee for providing assistive devices other than as a fee for a health care visit in connection with assistive device prescription, testing and modification or training. Even if the health authorities charges for assistive devices are re- stricted to fees for health care visits, a person who needs to make many visits for testing or training can be faced with high costs. The fee for a health care visit itself is not necessarily low. There is good reason, therefore, to discuss whether these fees should be included in some form of high-cost protection scheme. The disadvantages of a high-cost protection scheme that only includes fees for assistive devices provided by both municipalities and county councils are so great, however, that such a scheme should not be introduced at present. The Inquiry therefore proposes that only the fees paid to county councils for visits in conjunction with prescription, testing, modification of or training in the use of assistive devices should be covered by the provision in Section 26 of the Health and Act (the high-cost protection provision for out-patient According to the proposal, this should be financed by raising the cost ceiling from to 000. Fees paid to municipalities for visits in conjunction with prescription, testing, modification of or training in the use of assistive devices will not be covered by a cost ceiling or any other form of high-cost protection. The fees charged by municipalities are low at present and there is no reason to assume that the pro- posal will mean higher municipal fees for assistive devices. Assistive devices for users or personal assistants A problem of definition exists in distinguishing between vocational assistive devices for personal assistants to be provided by the em- ployer and personal assistive devices to be provided to users by the health authorities. This problem often results in long processing times and, in some cases, to people receiving compensation under the Assistance Compensation Act not being given the personal assistive devices they need. The Health and Act therefore needs to be clarified. The Inquiry proposes an amendment of the Act to clarify the responsibility of county councils for personal assistive devices needed in daily life to enable individuals to satisfy their basic per- sonal needs on their own or with someone elses help. Assistive devices in education The terms of reference relating to the area of education concern two main issues. The first concerns who should be responsible for supplying personal assistive devices in forms of education where no entity is or considers itself responsible for providing these devices. This is an issue to varying degrees for pupils and students with dis- abilities in preschool, pre-school , folk high schools and special needs schools, advanced vocational training and supple- mentary education that entitles students to government grants or study support. The second issue concerns where the boundary should lie between the responsibility of the health authorities for providing personal assistive devices and the responsibility of schools or edu- cation authorities for providing educational assistive devices or equipment (basic equipment). From the point of view of the users, i.e., children, pupils, students or course participants, it is obvious that they should be entitled to the personal assistive devices they need in an educa- tional context regardless of the form of education that they choose or are eligible for. It should be clear where to turn for the personal assistive devices that are required. lack of clarity may result in discussion about whether an assistive device should be provided. There is a risk that it will then take a long time to receive an assistive device and, in the worst case, that the necessary device will not be provided. In the school and education context, a single entity should be responsible for providing personal assistive de- vices to people with disabilities. In most forms of education, the health authorities are already providing assistive devices to people with disabilities. It therefore seems most appropriate to establish that this responsibility also includes people in other forms of publicly financed education and programmes that entitle students to study support. This responsibility does not entail any limitation of the responsibility that any other party may bear under an act or ordinance. The responsibility of health authorities to provide per- sonal assistive devices does not extend to equipment and educa- tional assistive devices. Products that are required in order to meet the needs of more than a single student and that do not require any very extensive individual modification are to be regarded as equip- ment. Educational assistive devices that are the responsibility of school or education authorities and personal assistive devices that are the responsibility of health authorities are characterised in schools for young people (forms of school up to and including upper secon- dary school) by the following. Educational assistive devices are characterised by the fact that they are chiefly vehicles for knowledge, or they can be used by more than one pupil, or they do not require extensive individual modification, or they can be modified for other users without much difficulty. Personal assistive devices are characterised by the fact that they are chiefly compensatory in function, and they have been tested and specially modified for the user, or they cannot be used by another person without substantial measures, or they cannot be used, now or in future, by another person. The conditions for defining the limits of the responsibility of health authorities to provide personal assistive devices to people with disabilities in forms of education intended for adults differ from the conditions applying in schools for young people. When responsibility does not rest with the health authority, this may mean that the individual will need to purchase an assistive device personally. In that case, there is no reason to take into account whether or not an assistive device can be used by more than one person. The responsibility of the health authority to provide per- sonal assistive devices for use in education should therefore include assistive devices that compensate for disabilities. With regard to assistive devices that can be both compensatory and vehicles of knowledge, the health authority is responsible for those devices that chiefly have a compensatory function for the individual. Assistive devices in working life The Inquiry is instructed in its terms of reference to review the present system for assistive devices in working life (vocational assistive devices), paying attention to the division of responsibili- ties and coordination between the authorities concerned.