sou · GSB337d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Till andra stycket har även förts straffsanktionen av EG- förordningen avseende ozonnedbrytande ämnen som även den finns upptagen i nuvarande blankettstraffbudkatalog i 29 kap. 8 § (första stycket 26). Straffsanktioneringen av EG-förordningen förtydligas och avgränsas genom att de artiklar som straffsank- tioneras anges. Vid sidan av straffsanktion är bestämmelser i även straffsanktionerade genom smugglingslagen. För straffansvar enligt andra stycket fordras inte att det görs någon bedömning av om gärningen inneburit att människor eller miljön skadats eller att sådan risk förelegat. I dessa fall är det tillräckligt att konstatera att överträdelse har skett av bestäm- melserna. Straffbestämmelsen är även fortsättningsvis subsidiär till miljö- brottet i 1 §. Det framgår av tredje stycket första meningen. Har således ett ämne kommit ut i miljön så att skada genom förorening uppstått eller kunnat uppstå eller är det fråga om en förvaring som 1997/98:45 del 2 s. 169. 1984/85:118 s. 41. lett till föroreningsrisk aktualiseras i första hand ansvar enligt 1 § och inte för miljöfarlig kemikaliehantering. I tredje stycket andra meningen undantas från straffbestäm- melsens tillämpningsområde gärningar som avser klassificering, överlämnande av information och märkning såvitt avser kemiska produkter. Undantaget omfattar således inte varor och inte heller biotekniska organismer. För vissa personer, bl.a. tillverkare och importörer, är det som undantas straffsanktionerat genom förslaget till ny 6 §. För andra, t.ex. detaljhandlare, kan miljösanktionsavgift aktualiseras. Straffbestämmelser om kosmetiska och hygieniska produkter finns i förslaget till 9 § punkterna 4 och 5. Genomgripande förändring föreslås både av bestämmelsens struk- tur och tillämpningsområde, se avsnitt 5.5. Det nuvarande första stycket ersätts av två stycken. Nuvarande andra stycket förs över till en ny paragraf, 4 a §, med brottsrubriceringen villkorsbrott, se avsnitt 5.6. Genom bestämmelsen straffsanktioneras överträdelser av för- prövningsplikter i balken eller enligt bestämmelser som huvud- sakligen meddelats av regeringen med stöd av balken. I ett fall föreslår vi att anmälningsplikt som beslutats av annan än riksdag och regering straffsanktioneras. Det gäller punkten 4 som omfattar beslut av länsstyrelser i enskilda fall för miljöriskområde. För straffansvar krävs både att rekvisiten i första stycket är uppfyllda och att verksamheten eller åtgärden som bedrivs kräver sådant beslut eller sådan anmälan som anges i någon av punkterna i andra stycket. Andra stycket punkt 1 gäller tillståndsplikt i s.k. Natura-2000 områden. Straffansvar skall inte gälla om tillstånd eller dispens lämnats enligt 9 eller 11-15. kap. Det gäller enligt 29 kap. 4 § sista stycket. Ingen ändring är avsedd på denna punkt. Tanken bakom detta undantag är att om en verksamhet eller åtgärd skall prövas enligt någon av balkens övriga bestämmelser skall inom ramen för denna prövning även frågorna enligt 7 kap. 28 b § övervägas. En verksamhetsutövare bör inte försättas i en situation där hon eller han kan dömas till ansvar för otillåten miljöverk- samhet till följd av att en prövningsmyndighet underlåtit att göra en bedömning enligt 7 kap. 28 b §.13 Straffansvar enligt punkt 1 aktualiseras således i två fall. Det gäller dels vid verksamheter och åtgärder som inte alls omfattas av annan tillståndsplikt och som inte prövats enligt 7 kap. 28 a §, dels vid verksamheter som är prövningspliktiga till följd av regler i 9 eller 11–15 kap. men där varken prövning enligt 7 kap. 28 a § eller dessa andra prövningar gjorts. Föreskrifter om tillståndsplikt med stöd av 9 kap. 6 § finns i 5 § förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Bestämmelsen kommenteras i avsnitt 5.5.4. Där konstaterar vi att anmälningsplikt för s.k. C-verksamheter och efterbehandlingsåtgärder får anses ha stöd i 9 kap. 6 §. Med tanke på att det finns flera alternativa bemyndiganden i 9 kap. kan det t.ex. när det gäller bestämmelsen i 17 § förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd diskuteras om denna baseras på 9 kap. 6 eller 12 §. Vi menar att den bestämmelsen måste anses grundas på 12 §. För detta talar historiska skäl. Regeln fanns tidigare i hälsoskyddsförordningen och 9 kap. 12 § i balken motsvarar det tidigare bemyndigandet i hälsoskyddslagen. Dessutom föreskrivs i 17 § andra meningen förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd att vidaredelegation kan ske till kommuner; det är endast möjligt att vidaredelegera med stöd av 9 kap. 12 § – inte 9 kap. 6 §. Underlåtenhet att göra anmälan av värmepumpar enligt 17 § i förordningen omfattas således inte av straffansvar i denna punkt eftersom den inte baseras på bemyndigandet i 9 kap. 6 §. För att 29 kap. 4 § i möjligaste mån skall omfatta samtliga straffsanktionerade förprövningsplikter har anmälnings- plikt i miljöriskområde reglerats här. Överträdelser av andra före- skrifter i miljöriskområde straffsanktioneras i 29 kap. 8 § (se av- snitt 5.9.1 punkt 14). finns inga miljöriskområden. Tillståndplikt eller krav på godkännande av vatten- verksamhet föreskrivs i 11 kap. 9, 13, 16 och 19 §§. Undantags- regler från tillståndsplikten finns i 11 kap. 11, 12, 15 och 16 §§. Att ta en anläggning för bortledande av grundvatten ur bruk är tillståndspliktigt enligt 11 kap. 22 §. En sådan åtgärd är dock inte vattenverksamhet. Underlåtenhet att söka sådant tillstånd bör omfattas av straff. Bestämmelsen kommenteras i avsnitt 5.10.1 punkt 4. 2000/01:111 s. 71. Bestämmelsen kommenteras i avsnitt 5.5.8. Bestämmelsen kommenteras i avsnitt 5.5.5. Bestämmelsen kommenteras i avsnitt 5.5.6. Vid avsiktlig utsättning skall själva handlandet att sätta ut en organism – växt, frö eller något annat – vara avsiktligt. Avsikten behöver inte vara att sätta ut just genetiskt modifierade organismer. Det är därför möjligt att av oaktsamhet begå ett brott som består av att avsiktligt sätta ut genetiskt modifierade organismer utan tillstånd. Den som av oaktsamhet blandar ihop genetiskt modifierade organismer för vilka det krävs tillstånd för utsättning, med organismer som inte är genetiskt modifierade och sätter ut (genom ett avsiktligt handlande) de modifierade organismerna utan att ha sökt tillstånd kan således fällas till ansvar. Bestämmelsen kommenteras i avsnitt 5.5.6. finns inga regler om förhandsanmälan av nya ämnen meddelade av regeringen. Det som bör vara straff- sanktionerat är de centrala reglerna i 6 kap. Kemikalieinspektionens föreskrifter om kemiska produkter och biotekniska organismer.14 De bör föras in i regeringens förordning om kemiska produkter och biotekniska organismer. I 14-16 §§ förordningen om kemiska produkter och biotekniska organismer finns bestämmelser om tillståndsplikt meddelade med stöd av 14 kap. 12 §. Krav på godkännande av kemiska eller biologiska bekämpningsmedel följer direkt av 14 kap. 13 §. Tillståndsplikt för användning av bekämpningsmedel har föreskrivits av regeringen i 14 § förordningen om bekämp- ningsmedel. Det är bekämpningsmedel i klass 1 enligt 11 § i samma förordning som omfattas av tillståndskrav. Bestämmelserna om tillstånd till transport av avfall är kommenterade i avsnitt 5.5.7. Regeringens tillåtlighetsprövning kan krävas antingen enligt 17 kap. 1 § där prövning är obligatoriskt för vissa verksamheter, eller efter beslut om förbehåll enligt 17 kap. 3 eller 4 §§. Tredje stycket innebär att bestämmelsen inte skall tillämpas om ansvar för miljöbrott kan dömas ut. Om någon vidtar en åtgärd eller startar eller bedriver en verksamhet som omfattas av förprövningsplikt enligt denna bestämmelse och förfarandet också 14 KIFS 1998:8. kan utgöra miljöbrott skall således inte dömas till ansvar för otillåten miljöverksamhet. Har någon brutit mot förprövnings- plikten bör det regelmässigt beaktas som en försvårande omständ- ighet vid bedömningen av miljöbrottet.15 Paragrafen är ny och kommenteras i avsnitt 5.6. Innehållet mot- svaras huvudsakligen av nuvarande 4 § andra stycket. Bestämmelsen omfattar villkor och utvidgas till att även gälla liknande bestäm- melser. Dessutom införs straffansvar även för överträdelser av villkor och liknande bestämmelser som meddelats i samband med lagligförklaring. Tillämpningsområdet för denna bestämmelse är vidare än tillämpningsområdet för 4 §. Ansvaret i 4 a § gäller överträdelser av villkor och liknande bestämmelser som fastställts i samband med alla typer av prövningar av tillåtlighetsfrågor, tillstånd, lagligför- klaringar, godkännanden och dispenser till följd av bestämmelser i balken eller föreskrifter meddelade med stöd av den. I 4 § har tillämpningsområdet begränsats till att endast omfatta överträdelser av vissa särskilt angivna centrala förprövningsskyldigheter. Vid utformningen av lagtexten bör en ändring ske så att det klart framgår att även andra typer av krav än sådana som kallats villkor omfattas. Ett relativt enkelt sätt att åstadkomma den eftersträvade ändringen kan synas vara att lägga till orden och andra före- skrifter efter ordet villkor. Sådana formuleringar förekom i den lagstiftning som ersattes av , t.ex. vattenlagen och miljöskyddslagen.16 En sådan lösning skulle dock skapa problem av andra slag. Vi har i avsnitt 4.2.8 konstaterat att begreppet före- skrift förekommer i olika betydelser på olika ställen i . kan antingen betyda regel eller generell norm så som det gör i bland annat regeringsformen, eller bestämmelse i ett beslut i enskilt fall. En sådan tvetydighet ökar risken för missförstånd och bör undvikas. Vi förespråkar att föreskrift i möjligaste mån reserveras för att användas för att beskriva generella normer. Det är särskilt angeläget att begreppet i straffkapitlet har en klar och entydig betydelse. 15Se avsnitt 5.1.7. 16Se avsnitt 5.6.1. Med lagligförklaring avses en dom som tillåter en verksamhet eller anläggning som meddelats efter prövning enligt 17 § lagen om införande av , 4 kap. 5 § vattenlagen eller 2 kap. 25 § äldre vattenlagen. Straffbestämmelsen omfattar både villkor eller andra liknande bestämmelser som fastställts vid en första prövning av en verk- samhet och sådana som meddelats vid en omprövning. Även sådana villkor som fastställts av tillsynsmyndigheter efter delegation av tillståndsmyndigheten omfattas av straffbestämmelsen. De måste anses ha meddelats i samband med tillstånd. Villkor meddelas inte för anmälningspliktig verksamhet. Där- emot kan en anmälan leda till att en tillsynsmyndighet utfärdar ett föreläggande. Skyldigheten att följa förelägganden är inte straff- sanktionerade.17 Genomgripande förändringar föreslås både av bestämmelsens struktur och innehåll, se avsnitt 5.7. Det nuvarande första stycket ersätts av två stycken. Tillämpningsområdet snävas in väsentligt. Nuvarande andra stycket blir med vissa förändringar ett nytt tredje stycke. Genom första och andra styckena straffsanktioneras över- trädelser av vissa angivna skyldigheter att lämna uppgifter till myn- digheter. Kriterierna för urvalet av uppgiftsskyldigheter behandlas i avsnitt 5.7.3. Det kan diskuteras om det i straffbestämmelsen bör göras en hänvisning till de bakomliggande bestämmelser där skyldigheten regleras. En fördel med en sådan koppling är att ändringar i den bakomliggande föreskriften med automatik även ändrar den straff- rättsliga skyldigheten. Om inte denna konstruktion väljs kan den bakomliggande skyldigheten avskaffas eller inskränkas utan att straffbestämmelsen ändras och då kommer straffregeln att medföra att skyldigheten enligt straffregeln är mer långtgående än vad som avsetts. Av bl.a. det skälet bör självständiga straffbestämmelser endast tillskapas för förpliktelser som kan förväntas gälla . Vi bedömer att samtliga de skyldigheter som anges i andra stycket kommer att gälla . Andra stycket punkt 1 omfattar skyldighet att lämna underrättelse om förorenade områden. Skyldigheten är definierad på lagnivå och 17 Se avsnitt 4.2.9. det finns ingen anledning att göra en annan avgränsning i straff- bestämmelsen. Det är väsentligt att den straffrättsliga tolkningen av skyldigheten inte blir en annan än tolkningen av den bakom- liggande regleringen i 10 kap. 9 §. Det är därför motiverat att göra en hänvisning till den bakomliggande regleringen. Punkt 2 gäller den som fått eller sökt tillstånd till avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön eller till utsläppande av produkter som innehåller eller består av genetiskt modifierade organismer på marknaden. Den gäller också den som bedriver verksamhet med innesluten användning av genetiskt modifierade organismer. finns för sådana verksamheter i 2 kap. 15 § och 3 kap. 33 § förordningen om utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön respektive i 21 § förordningen om innesluten användning av genetiskt modifierade organismer, krav på underrättelse till myndigheter om nya uppgifter kommer fram som kan påverka riskbedömningen. kan inte alla risker med användning av genetiskt modifierade organismer full- ständigt överblickas. Det är därför angeläget att nya uppgifter som kan påverka riskbedömningar av användning av sådana organismer kommer till myndigheternas kännedom. Dessa uppgiftsskyldig- heter bör därför vara straffsanktionerade. För att tydligt ange i vilka situationer som straff skall kunna bli aktuellt krävs en relativt omfattande brottsbeskrivning. Det finns ingen anledning att dess- utom hänvisa till det bemyndigande som de bakomliggande bestämmelserna baseras på. Straffbestämmelsen är därför själv- ständig på så sätt att den inte förutsätter att några föreskrifter har meddelats. Punkt 3 omfattar anmälan av produkter till produktregister för kemiska produkter och biotekniska organismer. Det finns för när- varande två sådana register, dels Kemikalieinspektionens produkt- register som regleras i 10 och 11 §§ i förordningen om kemiska produkter och biotekniska organismer, dels för kosmetiska och hygieniska produkter som regleras i 7 § förordningen om kosmetiska och hygieniska pro- dukter. Dessa anmälningar föranleder inte någon förprövning; anmälan leder inte till någon särskild prövning av produkterna utan syftar till att skapa ett underlag för tillsynsmyndigheternas verksamhet. Det är alltså fråga om en ren uppgiftsskyldighet och inte om någon förprövning till skillnad från de anmälningar som omfattas av 29 kap. 4 §. Dessa uppgiftsskyldigheter hör därför hemma i 29 kap. 5 §. Uppgiftslämnandet är en viktig förutsättning för att tillsyns- myndigheterna skall kunna bedriva sitt arbete. Det finns därför anledning att straffsanktionera underlåtenhet att göra anmälan av produkter till dessa register. Regleringen i förordningen om kosmetiska och hygieniska produkter består huvudsakligen av en vidare- delegation. Det är tveksamt om regeringen genom nuvarande reg- lering kan anses ha utfärdat tillräckligt tydliga regler om anmäl- ningsplikt för att de skall vara straffsanktionerade. För att det inte skall råda något tvivel om att straffansvar gäller bör en del av de regler om anmälan till produktregister som återfinns i föreskrifter föras in i förordningen. Punkt 4 gäller kemiska produkter och biotekniska organismer. Skyldigheten är definierad i 14 kap. 23 § och det finns ingen anledning att göra en annan avgränsning i straffbestämmelsen. Det är väsentligt att den straffrättsliga tolkningen av skyldigheten inte blir en annan än tolkningen av den bakomliggande regleringen. Det är därför motiverat att göra en hänvisning till den bakomliggande regleringen. Punkt 5 omfattar krav på underrättelse vid driftsstörningar och liknande händelser. finns krav på underrättelse till myndig- heter vid sådana situationer i 6 § andra stycket egenkontroll- förordningen. När det gäller genetiskt modifierade organismer gäller dessutom enligt 34 § förordningen om innesluten användning av genetiskt modifierade organismer att respektive tillsynsmyndig- het kan utfärda föreskrifter om skyldighet att i händelse av olycka meddela tillsynsmyndigheten. Sådana regler har utfärdats av de flesta centrala verk med föreskrifter på området. I förhållande till egenkontrollförordningens bestämmelser bör straff- bestämmelsens tillämpningsområde vara mer begränsat. Inskränk- ningar görs både när det gäller vilka verksamheter som omfattas och vilka händelser som det skall lämnas underrättelse om. Av de verksamheter och åtgärder som omfattas av bestämmelserna i 9 respektive 12 kap. är det främst s.k. A-, B- och C-verksamheter och täkter som bör omfattas. I avsnitt 5.5.4 diskuteras vilka bestäm- melser som meddelats med stöd av 9 kap. 6 §. Vi har i tidigare betänkande föreslagit att bestämmelserna om täkter skall föras över från 12 kap. till 9 kap.18 Om detta genomförs bör hänvisningen till 12 kap. 1 § strykas. Samtliga tillstånds- och anmälningspliktiga verksamheter i 11, 13 och 14 kap. bör ingå. 18 Se SOU 2003:124 s. 217. Vidare bör underrättelseskyldighet endast föreligga för drifts- störning eller liknande händelse som kan skada människors hälsa eller miljön. Bestämmelsen i 6 § andra stycket egenkontrollförord- ningen är mer långtgående och kräver underrättelse när drifts- störningen eller den liknande händelsen kan leda till olägenheter för människors hälsa eller miljön. Driftsstörning eller liknande händelse är när det gäller innesluten användning av genetiskt modifierade organismer framför allt oplanerade utsläpp. Eftersom vi funnit anledning att inskränka det straffrättsliga området i förhållande till den bakomliggande regleringen skulle det kunna uppstå oklarheter om hänvisningar till denna gjordes. Av det skälet bör inte någon hänvisning till föreskrifter ske i punkten 5. Tredje stycket kommenteras i avsnitt 5.7.4 – 5.7.6. Bestämmelsen kommenteras i avsnitt 5.8. Tillämpningsområdet snävas in i förhållande till den nuvarande lydelsen till att omfatta endast förfaranden som rör kemiska produkter.19 Vi bedömer att kriminaliseringen i denna bestämmelse ligger väl i linje med de tankar som finns inom EU:s nya kemikaliepolitik (REACH, se av- snitt 5.4.1) Kretsen av subjekt avgränsas i förhållande till dagens bestäm- melse. Punkterna 1–3 gäller den som tillverkar kemiska produkter eller för sådana produkter in till eller ut från . Punkten 4 gäller den som exporterar kemiska produkter som är klassificerade som farliga, dvs. sådana som anges i 14 kap. 8 b respektive 8 c §§. Med exporterar avses att föra produkter till länder utanför EU. När det gäller skyldigheterna enligt punkterna 2 och 3 finns anledning att inkludera även en annan grupp av ansvariga. Det är vanligt att aktörer köper produkter inom EU, packar om dem och säljer dem vidare i eget namn utan att det framgår att någon annan tillverkat varorna eller importerat dem – dvs. fört in dem från tredje land utanför EU. I 1 § förordningen om kemiska produkter och biotekniska organismer jämställs dessa s.k. namnändrare med till- verkare. Det är rimligt att även dessa namnändrare får ta på sig ansvaret för att lämna säkerhetsdatablad och att märkning är korrekt. Straffbestämmelserna i punkterna 2 och 3 omfattar således 19 Kosmetiska och hygieniska produkter är i och för sig kemiska produkter men omfattas av förslaget till 9 § punkterna 4 och 5. dem som packar om eller märker om en produkt, avlägsnar den ursprungliga tillverkarens eller importörens namn och säljer den vidare i eget namn. Detta föreskrivs i sista stycket. Namnändrarna kan undvika straffansvaret genom att i stället förse produkterna med uppgift om tillverkare eller importör. Punkt 1 omfattar krav på klassificering. Av artikel 4 i de båda direktiven /548/EEG, det s.k. ämnesdirektivet, och 1999/45/EG, det s.k. preparatdirektivet, framgår att medlemsstaterna skall införa skyldighet att klassificera sådana produkter (ämnen och bered- ningar) som omnämns i 14 kap. 8 b och 8 c §§. Bestämmelser om klassificering för sådana produkter har, såvitt gäller hälso- och miljöfarliga egenskaper, införts i svensk rätt genom 6 § Kemikalie- inspektionens föreskrifter om klassificering och märkning av kemiska produkter20. Hänvisningen till 14 kap. 8 b och 8 c §§ avser endast de produkter som anges där. Dessa produkter omfattas av krav på klassificering. Det förefaller inte nödvändigt att straff- bestämmelsen skall innehålla de relativt långa hänvisningar till EG- direktiv som finns i 14 kap. 8 b och 8 c §§. Straffansvar föreligger t.ex. om en produkt som borde ha klassificerats inte har klassificerats alls eller om den fått en alltför lindrig klassificering. Det straffvärda är att klassificera felaktigt så att det leder till en underskattning av produktens farliga egen- skaper. Att klassificera för strängt omfattas inte av straffansvar. Punkt 2 avser skyldigheten att förse yrkesmässiga användare med säkerhetsdatablad (även kallade varuinformationsblad). Sådan skyldig- het följer av 4 kap. 2 § i Kemikalieinspektionens föreskrifter om kemiska produkter och biotekniska organismer. Straffbestämmelsen omfattar dels underlåtenhet att lämna säkerhets- datablad, dels lämnande av oriktiga uppgifter i sådana blad. Vi har i avsnitt 5.7.4 diskuterat vad som skall anses vara en oriktig uppgift. Samma synsätt bör gälla för 6 §. Även en utelämnad uppgift kan således vara en oriktig uppgift. Att lämna säkerhetsdatablad på fel språk får även anses vara en oriktig uppgift och omfattas därför av straffansvar. Punkt 3 gäller vissa krav på märkning av kemiska produkter. Skyldighet att märka kemiska produkter med farosymbol, faro- beteckning och riskfras föreskrivs , såvitt gäller hälso- och miljöfarliga egenskaper, i 9 § i Kemikalieinspektionens föreskrifter om klassificering och märkning av kemiska produkter. 20 KIFS 1994:12. Krav på kännbar varningsmärkning föreskrivs i 3 kap. 4 § i Kemikalie- inspektionens föreskrifter om kemiska produkter och biotekniska organismer. Se nedan under punkt 4 om regleringen av märk- ningskrav i EG-direktiv. Märkningen skall vara tydlig. Om märkningen sker bristfälligt, t.ex. genom att symboler eller information göms undan i annan märkningstext, görs svårläst eller på annat sätt mindre iögon- fallande kan det vara så att märkningskravet inte kan anses uppfyllt. Straffansvar kan då aktualiseras. Punkt 4 gäller de bestämmelser i om export och import av farliga kemikalier som föreskriver märkning och lämnande av säkerhetsdatablad vid export. Genom artikel 16.1 respektive 16.3 föreskrivs skyldighet för den som exporterar kemikalier till tredje land att märka och lämna säkerhetsdatablad i samma omfattning som gäller inom gemenskapen. Dessa skyldig- heter är viktiga och bör vara straffsanktionerade. Straffbestäm- melsen om förpliktelser att märka produkter som exporteras utan- för EU bör omfatta samma skyldigheter som gäller enligt punkterna 2 och 3, dvs. märkning med farosymbol, farobeteckning, riskfras och kännbar varningsmärkning. Av artikel 16.1 i EG-förordningen följer även skyldighet att i andra avseenden utforma förpackningar i enlighet med gemenskaps- lagstiftningens krav. Underlåtenhet att fullgöra sådana skyldigheter kan när det gäller produkter som cirkulerar inom EU omfattas av straffansvar enligt 29 kap. 3 § (se avsnitt 5.4.4). Det bör gälla även produkter som exporteras och sådan underlåtenhet regleras därför inte i denna straffbestämmelse. I artikel 16.1 i EG-förordningen hänvisas till fyra direktiv. Förpliktelser för medlemsstaterna att införa regler om märkning med farosymbol, farobeteckning och riskfras framgår av artikel 23 i ämnesdirektivet och artikel 10 i preparatdirektivet. Kännbar varningsmärkning regleras i artikel 22 i ämnesdirektivet respektive artikel 9 i preparatdirektivet. Fr.o.m. skall sådana förpliktelser vara införda i svensk rätt också för växtskyddsmedel (direktivet 91/414/EEG) och för biocidprodukter (direktivet 98/8/EG). När det gäller krav på märkning med farosymboler, faro- beteckningar, riskfraser och kännbar varningsmärkning gäller därefter samma krav på kemiska bekämpningsmedel som för kemiska produkter i allmänhet. I artikel 16.3 i EG-förordningen hänvisas till direktiv /155/EEG.