sou · GSB3122d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Det bör röra sig om brott där straffvärdet normalt ligger på 80–100 dagsböter, såsom vid t.ex. rattfylleri, olovlig körning och svårare fall av snatteri. Vid allvarligare brottslighet, där endast böter inte kan komma i fråga, bör alltså för denna åldersgrupp normalt användningen av villkorlig dom eller skydds- tillsyn, eventuellt i förening med samhällstjänst, äga företräde framför ungdomstjänst. En alternativ lösning för 18–20-åringar skulle vara att även låta inrätta samhällstjänst som en självständig påföljd. Ett sådant förslag skulle emellertid inte kunna begränsas endast till de unga lagöver- trädarna utan det skulle bli generellt tillämpligt i påföljdssystemet. Frågan härom ryms inte i direktiven för utredningen och vi anser oss därför förhindrade att överväga denna fråga vidare. Förslag: Ungdomstjänsten skall bestå av arbete. Ungdoms- tjänsten skall dessutom innehålla moment som innebär att villkoren för ungdomstjänsten klargörs för den unge samt att den unge ges möjlighet att reflektera över sin livssituation och att diskutera det brott han har begått. Ungdomstjänsten skall även bestå av ett avslutande moment där den unge får en åter- koppling till hur han genomfört verkställigheten av påföljden. Momenten som inte utgör arbete skall fylla ett mindre antal av de utdömda ungdomstjänsttimmarna. skall ges bemyndigande att utfärda föreskrifter beträffande den närmare utformningen och hanteringen av ungdomstjänsten. För att ungdomstjänst skall bli en lämplig påföljd för unga lag- överträdare och utgöra ett trovärdigt alternativ till såväl böter som socialtjänstpåföljd och kortare frihetsberövande påföljder, är det av största vikt att kraven på påföljdens innehåll ställs högt. Det är en självklarhet att ungdomstjänst skall bestå av ett moment där den unge får utföra någon sorts arbete. finns det även en möjlighet att låta ungdomstjänsten bestå av olika former av program eller utbildning. Skälet som anfördes härför var att påföljden är avsedd för unga personer som kan antas ha ett särskilt behov av fostran och vägledning. Detta skäl är beaktansvärt och gör sig onekligen än mer gällande när ungdomstjänsten inte är kopplad till socialtjänstpåföljden. Ungdomstjänst i sin självständiga form skall visserligen främst vara avsedd för unga lagöverträdare som inte kvalificerat sig för sådan vård som skall erbjudas inom ramen för socialtjänstpåföljden. Många av de unga personer som begår brott är dock, även om de inte har något uttalat starkare vårdbehov, i behov av gränssättning och av vägledning i olika frågor. Risken är inte heller obetydlig för att många av de unga som döms till ungdomstjänst kommer att återfalla i brott. Det är därför mycket viktigt att ungdomstjänsten utformas på ett sådant sätt att de unga upplever att samhället tydligt säger i från att man inte accepterar att den unge begår brott. Påföljden har en viktig gränssättande funktion. Enbart skyldigheten att utföra arbete kan knappast åstadkomma detta. Ungdomstjänsten bör därför utöver det oavlönade arbetet innehålla moment som innebär att klargör villkoren för ungdomstjänsten för den unge samt ger honom möjligheter att reflektera över sin livssituation och diskutera de brott han begått. Ungdomstjänsten bör även omfatta ett avslutande samtal mellan representant och den unge samt om möjligt den unges föräldrar och handledaren från arbetsplatsen. Därvid bör den unge ges återkoppling på hur han har genomfört ungdomstjänsten. Nämnda moment bör kunna fylla ett mindre antal av de utdömda ungdomstjänsttimmarna. självklarhet att den närmare utformningen av ungdomstjänsten skall ske med beaktande av tillgänglig vetenskap och beprövad erfarenhet. Ungdomstjänstens trovärdighet hänger på att innehållet i påföljden håller en hög kvalitet. Kvaliteten skall vara hög oberoende var man befinner sig i landet. Med hänsyn till de svårigheter som är förknippade med kommunerna som huvudmän för socialtjänstpåföljden och ungdomstjänsten, framstår det som absolut nödvändigt att detaljerade riktlinjer ges för hur ungdomstjänsten som självständig påföljd skall utformas. För att åstadkomma detta skall ungdomstjänsten definieras i en särskild verkställighetslag. Med stöd av denna bör lämpligen ges bemyndigande att utfärda föreskrifter beträffande den närmare utformningen och hanteringen av ungdomstjänsten. I landet har det på olika håll redan tagits lovvärda initiativ till att utforma genomtänkta och strukturerade program för utform- ningen av ungdomstjänsten som tilläggssanktion. Ett sådant exempel är kommun som har utarbetat en särskild metod, som vilar på teoretisk grund. Arbetet i kommun presenteras i bilaga 7. Sådana initiativ bör givetvis följas upp och tas tillvara vid utformningen av ungdomstjänst som självständig påföljd. kommun har också bedrivit ett samarbete med i syfte att förena teori och praktik kring frågor om unga som begår brott. Det är önskvärt att sådant samarbete mellan lärosätena och kommunerna kommer till stånd i större omfattning. En del av den särskilda programverksamhet som används av kommunerna vid verkställigheten av ungdomstjänst kommer inte att kunna utgöra en del av ungdomstjänstens innehåll . Det finns dock inget som hindrar att denna programverksamhet kommer till användning även i fortsättningen, då som en del av ett ungdomskontrakt i samband med att en person döms till socialtjänstpåföljd. Det kan även vara aktuellt att vid behov erbjuda ungdomar i riskzonen att delta i dessa program utan att verksamheten har koppling till någon påföljd. pågår ett projekt inom BRÅ med syfte att utvärdera kommunernas olika påverkansprogram. Resultaten kommer att redovisas och 2006. Det kan även nämnas att det pågår ett projekt inom BRÅ som kartlägger vilka åtgärder som föreslås inom ramen för påföljden överlämnande till vård inom . Förslag: Det antal timmar som kan komma ifråga för ungdoms- tjänst som självständig påföljd skall vara lägst 20 och högst 150. Enligt den nuvarande ordningen med ungdomstjänst i form av en föreskrift vid påföljden överlämnande till vård inom är det lägsta antalet timmar ungdomstjänst som domstolen kan döma ut 20 och det högsta antalet 100. I förarbetena anfördes att antalet timmar vid ungdomstjänst borde vara lägre än vad som gäller i fråga om samhällstjänst.7 Vid föreskrift om samhällstjänst är det lägsta antalet timmar som kan dömas ut 40 och det högsta antalet 240. Det är rimligt att ungdomstjänst som självständig påföljd har ett högre högsta antal timmar än vad som är fallet med ungdomstjänst som tilläggspåföljd. Vidare är det rimligt att det högsta antalet timmar ungdomstjänst, som är en utpräglad ungdomspåföljd, även som självständig påföljd sätts lägre än vad som är fallet vid samhällstjänst. Det skall dock finnas tillräckligt utrymme för att låta ungdomstjänst ersätta även kortare frihetsberövande påföljder. De svårigheter som det torde innebära för att verkställa fall där ungdomstjänsten fastställts till ett mycket stort antal timmar måste också beaktas. Vid denna avvägning finner utredningen att det högsta antalet timmar som kan komma ifråga för ungdomstjänst som självständig påföljd bör vara 150. Vi ser ingen anledning att i fråga om det lägsta möjliga antalet timmar frångå vad som gäller , nämligen . Skall den unge erhålla ersättning för utfört arbete? Förslag: Det arbete som utförs inom ramen för ungdoms- tjänsten skall även fortsättningsvis vara oavlönat. En föreskrift om ungdomstjänst har inneburit att den unge åläggs att utföra oavlönat arbete. En ordning som innebär att de unga lagöverträdarna skall erhålla betalning för det arbete som de utför till följd av att de dömts till ungdomstjänst skulle helt förta effekten av att den unge genom ungdomstjänsten undergår en brottspåföljd. internationella åtaganden innebär inte heller 1997/98:96 s. 149–150. krav på ersättning för arbete som utförs inom ramen för en icke frihetsberövande påföljd. Det arbete som den unge skall utföra inom ramen för en ungdomstjänst skall därför, i enlighet med vad som är fallet med ungdomstjänst som tilläggssanktion, vara oavlönat. Förslag: Domstolen måste även i fortsättningen finna den unge lämplig för ungdomstjänst för att kunna döma till denna påföljd. Till grund för denna prövning skall finnas en av genomförd lämplighetsbedömning av den unges förutsättningar att fullfölja påföljden. Denna bedömning skall normalt kunna baseras på det underlag som framkommer vid den utredning utför i anledning av begäran om yttrande enligt 11 § LUL. Lämplighetsprövningen skall betraktas som ett tillfälle att sålla bort de mer uppenbara fall där den unge inte bör komma i fråga för ungdomstjänst. har det varit en förutsättning vid såväl ungdomstjänst som samhällstjänst att den som är aktuell för sådan påföljd också har bedömts lämplig för densamma. Det är dock ingen självklarhet att ungdomstjänst som självständig påföljd skall föregås av motsvar- ande lämplighetsprövning. I t.ex. förutsätter påföljden samhällsstraff (samfunnsstraff), som består av bl.a. oavlönat arbete, inte att någon personundersökning eller lämplighetsbedömning görs. Det finns dock påtagliga fördelar med en ordning som innebär att det görs en bedömning av den unges förutsättningar att kunna fullgöra det som förväntas av honom vid en påföljd om ungdoms- tjänst, dvs. en bedömning av om den unge har förmåga att anpassa sig till generella krav på arbetsförmåga, punktlighet, drogfrihet och samarbetsförmåga (jmf KVVFS 2002:5). Som framhållits i tidigare sammanhang är det angeläget att inte i onödan utsätta arbetsgivare som ställer plats till förfogande för ungdomstjänst för risken att den unge missköter sig och inte kan fullfölja ungdomstjänsten. Det är även ur den unges perspektiv angeläget att försöka undvika misslyckanden härvidlag. Utredningen är därför av uppfattningen att domstolen även i fortsättningen måste finna den unge lämplig för ungdomstjänst för att kunna döma till denna påföljd. Till grund för denna prövning skall finnas en av genomförd lämplighetsbedömning av den unges förutsättningar att fullfölja påföljden. Denna bedömning skall normalt kunna baseras på det underlag som framkommer vid den utredning utför i anledning av begäran om yttrande enligt 11 § LUL. Bedömningen bör således sällan innebära något merarbete. Såväl , åklagaren och domstolen som den unge själv skall kunna ta initiativ till att en sådan personutredning görs. Nivån för när man skall kunna komma i fråga för ungdomstjänst bör dock enligt utredningens mening inte sättas särskilt högt. I stället skall lämplighetsprövningen betraktas som ett tillfälle att sålla bort de mer uppenbara fall där den unge inte bör komma i fråga för ungdomstjänst. Omständigheter som generellt sett kan diskvali- ficera en ung lagöverträdare från att komma i fråga för påföljden ungdomstjänst kan, liksom framhållits i förarbetena till reform, vara att han lider av betydande missbruksproblem eller bristande utveckling.8 Betänkligheter kan även hysas mot personer som är uttalat våldsbenägna. Vidare bör särskild omsorg läggas vid att bedöma om det föreligger någon risk eller andra svårigheter för arbetsgivare att ta emot unga när de lider av psykisk ohälsa av något slag. Det är som tidigare framhållits önskvärt att förbereder den unge för uppgifterna i ungdomstjänsten och att arbetsuppgifterna väljs med omsorg i varje enskilt fall. Den förberedelse och uppbackning som den unge kan erhålla från skall förhoppningsvis medföra dels att så många unga lagöverträdare som möjligt kommer ifråga för påföljden, dels att antalet misslyckade ungdomstjänstärenden kan hållas nere. Förslag: För att domstolen skall kunna döma till ungdomstjänst krävs den tilltalades samtycke till det. Det är dock angeläget att den unges ställningstagande till ungdomstjänst baseras på tillräcklig kunskap om vad ungdomstjänst innebär och vilken roll ungdomstjänsten har i påföljdssystemet. Den unges lämplighet för ungdomstjänst skall utredas även i fall där denne inte har lämnat sitt samtycke. 8 Departementspromemorian Påföljder för unga lagöverträdare (Ds 1997:32) s. 101. Frågan huruvida en förutsättning för att ådöma någon att utföra oavlönat arbete skall vara att den dömde samtycker därtill har övervägts . I förarbetena till den senaste påföljdsreformen, varvid använd- ningen av samhällstjänst utvidgades, påpekade regeringen att det i olika sammanhang hade uttryckts farhågor för att samhällstjänst utan samtycke skulle kunna strida mot internationella åtaganden enligt olika konventioner och rekommendationer på människorättens område.9 Främst var det olika bestämmelser om förbud mot tvångsarbete som hade aktualiserats. Regeringen ansåg att det var mindre sannolikt att möjligheten att föreskriva samhälls- tjänst såsom den var konstruerad skulle anses strida mot internationella åtaganden på människorättsområdet, även om kravet på samtycke för själva påföljdsvalet skulle tas bort och man fann därför att frågan om att behålla kravet på samtycke eller inte borde diskuteras också från andra synpunkter. Mot att behålla kravet på samtycke framfördes att ett sådant krav är principiellt tveksamt eftersom det kan sägas ge den tilltalade ett bestämmande inflytande över samhällets reaktion på hans brott. En annan nackdel med kravet på samtycke sades vara att det begränsar samhällstjänstens tillämpningsområde. Dessutom kunde det, som en remissinstans påpekat, anses olämpligt att ha en ordning som förutsätter att även en tilltalad som förnekar brott tvingas ta ställning till om han samtycker till att fullgöra samhällstjänst. De fördelar med att behålla kravet på samtycke som framhölls var dels att det annars finns risk för att den dömde inte är motiverad, dels att det är särskilt angeläget att försöka undvika misslyckanden när det gäller samhällstjänst eftersom sådana kan leda till att det blir svårt att finna arbetsgivare. Man framhöll vidare att det fordras samtycke för att kunna döma till skyddstillsyn med kontraktsvård och för att ett fängelsestraff skall kunna verkställas genom intensivövervakning med elektronisk kontroll. Mot bakgrund härav ansåg man att principiella invändningar mot krav på samtycke vid samhällstjänst vägde mindre tungt. Ställningstagandena vad gäller såväl samhällstjänst som ungdomstjänst har resulterat i krav på att sådant samtycke skall föreligga. Även i andra länder kräver motsvarande påföljder ofta samtycke. Den kanske största invändningen mot denna ordning är att det är i viss mån otillfredsställande att en påföljd för brott skall 1997/98:96 s. 93. kräva lagöverträdarens godkännande. Den bestraffande effekten kan bli försvagad, i och med att den som begått ett brott kan på- verka domstolens påföljdsval. Förutsebarheten i påföljdssystemet kan också sägas minska som en följd av momentet av samtycke. Ungdomstjänst, som alltså enbart riktar sig till unga lagöverträdare, skulle troligtvis med framgång kunna utföras även av unga som till en början ställer sig avvisande till påföljden. En ordning som kräver samtycke vid ungdomstjänst riskerar att inte fånga upp ett antal för ungdomstjänst i och för sig lämpliga unga som initialt är negativa till en sådan påföljd. Utredningen har ändå stannat vid att ungdomstjänst även i fortsättningen skall kräva samtycke. En utökad användning av påföljden utan krav på samtycke skulle medföra att rättssystemet riskerade att bli alltför belastat. Det är nämligen troligt att ungdomstjänsten skulle komma att misskötas och den unge på nytt bli föremål för åklagarens och domstolens överväganden i påföljdsfrågan i betydligt fler fall om påföljden gjordes oavhängig av den unges inställning. Synpunkten att det är viktigt att undvika misslyckanden för att kunna engagera arbetsgivare för ungdoms- tjänst gör sig också starkt gällande. Det är dock angeläget att den unges ställningstagande till ungdomstjänst baseras på tillräcklig kunskap om vad ungdoms- tjänst innebär och vilken roll ungdomstjänsten har i påföljds- systemet. För detta ändamål kan det vara värdefullt att upprätta en informationsbroschyr som riktar sig till den unge och dennes föräldrar. Ett sådant material bör utöver information om ungdoms- tjänstens syfte även innehålla allmänna villkor och krav, regler för sekretess, tänkbara arbetsuppgifter, konsekvenser av missköt- samhet samt vad som gäller vid sjukdom m.m. Med en sådan ordning kan man förutsätta att även många av de som är lämpliga men som initialt är negativa till ungdomstjänst ändrar uppfattning. Det är även viktigt att den unge får information om att social- tjänsten kan lämna uppgifter om den unge till arbetsplatsen om uppgifterna har relevans för verkställigheten av ungdomstjänsten. Av 1 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100) följer nämligen att sekretessen inte utgör hinder mot att uppgift lämnas ut om det är nödvändigt för att myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet. Utredningen är av uppfattningen att den unges lämplighet för ungdomstjänst skall utredas även i fall där denne inte lämnat sitt samtycke. Det kan ju inte uteslutas att den unge vid rättegången, efter en genomgång med sin försvarare, omvärderar en tidigare negativ inställning till ungdomstjänst. Det är en självklarhet att den nuvarande utformningen av ungdomstjänst till stor del får ligga till grund för utformningen av ungdomstjänst som självständig påföljd. Vid inrättandet av ungdomstjänst som tilläggssanktion användes samhällstjänst som förebild och i förarbetena uttalades att erfarenheterna från verksamheten med samhällstjänst skulle tas till vara vid arbetet med uppbyggnaden av ungdomstjänsten. Vid en vidareutveckling av ungdomstjänsten är det därför av intresse att även beakta regleringen och den praktiska tillämpningen av samhällstjänsten. Bedömning: Antalet fall där unga lagöverträdare ådöms ung- domstjänst kommer att bli stort. i kommunerna behöver därför tillföras ytterligare resurser. Erfarenheterna inom frivården när det gäller samhällstjänst bör tas tillvara av kommunerna vid hanteringen av ungdomstjänsten och myndigheterna bör samarbeta. Ungdomstjänsten bör även i fortsättningen bestå av meningsfulla arbetsuppgifter som kan förväntas göra intryck på den unge. En förutsättning för ungdomstjänst, liksom samhällstjänst, är att det finns arbetsplatser och andra organisationer som är beredda att ta emot dömda för arbete. Erfarenheterna från samhällstjänsten i detta avseende har varit förhållandevis goda. Vid den senaste utvärderingen av samhällstjänstpåföljderna visade det sig visserligen att det som frivården i störst utsträckning hade lämnat synpunkter på var svårigheter att finna arbetsplatser till de samhällstjänst- dömda. Detta är i och för sig oroväckande. Som BRÅ poängterade skall frivårdens synpunkter dock ses mot bakgrund av att antalet dömda till samhällstjänst hade ökat mycket kraftigt sedan påföljden utökades till att gälla även villkorlig dom.10 Användningen av ungdomstjänst har inte varit särskilt omfattande. Det har kommit till utredningens kännedom att vissa kommuner ändå har upplevt svårigheter med att hitta lämpliga arbetsplatser. Särskilt har det gällt fall där ett mycket högt antal ungdomstjänsttimmar har dömts ut. Utredningens förslag innebär att ungdomstjänsten skall få en betydligt mer vidsträckt användning än vad som är fallet . Ungdomstjänst som självständig påföljd skall utgöra alternativ till såväl bötesstraff och socialtjänstpåföljd som kortare frihetsberöv- anden. Därtill kommer att ungdomstjänst även i fortsättningen skall kunna dömas ut i förening med socialtjänstpåföljden, se vidare kap. 11. Antalet fall där unga lagöverträdare ådöms ungdomstjänst kommer således att öka i stor omfattning. Det är därför uppenbart att utredningens förslag innebär att behöver tillföras ytterligare resurser för att klara av att administrera verkställigheten av påföljden. I förarbetena till påföljdsreform påpekades att erfarenheterna inom frivården när det gäller samhällstjänst borde tas tillvara av kommunerna vid hanteringen av ungdomstjänsten och att myndigheterna borde samarbeta. Detta påpekande ökar i aktualitet när antalet ungdomstjänstärenden ökar i antal. Det är t.ex. fullt möjligt att låta kommunerna få tillgång till den platsbank som frivården har arbetat upp. Det bör även i fortsättningen vara en ambition att ungdoms- tjänsten skall bestå av meningsfulla arbetsuppgifter som kan förväntas göra intryck på den unge. Det är viktigt att arbetet inte uppfattas enbart som ett straff som skall arbetas av. Det är också viktigt att välja arbetsplats med hänsyn till den unges individuella behov och förutsättningar. Frågan vilka arbetsplatser som kan bli aktuella för ungdomstjänstplatser är naturligtvis till stor del avhängig de lokala förhållandena. har verk- samhet och olika ideella föreningar, trossamfund och andra liknade verksamheter som inte har kommersiella syften varit aktuella. Även statlig verksamhet kan komma i fråga. Om det uppstår svårigheter att hitta lämpliga arbetsplatser kan man även tänka sig att i egen regi anordnar lämpligt arbete. När det gäller samhällstjänst har kriminalvårdsverket anfört att man bör iaktta 10 Samhällstjänst – I samhällets tjänst?, BRÅ,2003, s. 36. restriktivitet vid placering av dömda i verksamhet som omfattar vård eller omsorg, särskilt av barn och äldre. Av Kriminalvårds- verkets föreskrifter framgår vidare att arbetsuppgifterna inte får vara av den art att samhällstjänsten innebär att oavlönad arbetskraft ställs till den reguljära arbetsmarknadens förfogande (KVVFS 2002:5). Motsvarande synpunkter kan anläggas på ungdomstjänsten. Det skall även vara möjligt för de unga att komma med egna förslag till ungdomstjänstplatser. I vilken mån dessa kan anses lämpliga får avgöras mot bakgrund av vad som ovan anförts samt med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet. Det är enligt den gällande ordningen varken vid ungdomstjänst eller vid samhällstjänst en förutsättning att domstolen vid sitt avgörande har information om vad en sådan påföljd faktiskt kommer att innebära. Det finns alltså inget krav på att en arbets- plats skall vara anordnad innan domstolen dömer i målet. Det är heller inte en förutsättning att domstolen skall ha kunskap om möjliga arbetsplatser eller arbetsuppgifter. Finns sådana uppgifter tillgängliga vid domstolens prövning skall dessa dock naturligtvis redovisas. Det ligger också i sakens natur att innehållet i ungdoms- tjänsten inte kan fastställas förrän efter domen när det finns kunskap om antalet utdömda arbetstimmar. Det saknas skäl för utredningen att beträffande ungdomstjänsten som självständig påföljd föreslå ändringar i ovan redovisade hänseenden. Förslag: På varje för ungdomstjänst aktuell arbetsplats skall det utses en handledare för de till ungdomstjänst dömda unga lagöverträdarna. Handledarna skall informeras om ungdoms- tjänstens innebörd och villkor samt de krav som ställs på den unge under verkställigheten. Det är dessutom viktigt att handledarna och deras arbetsgivare erhåller allmän kunskap om ungas förhållanden och villkor så att de får en förståelse för i vilket sammanhang de verkar. Handledaren bör delta vid avslutande samtal med den unge. Det är viktigt att den unge, som ofta helt saknar erfarenhet av arbetslivet och som kan känna sig vilsen på den arbetsplats där ungdomstjänsten skall fullgöras, får någon form av stöd på arbetsplatsen. Det måste också finnas någon där som har en På varje arbetsplats skall det därför utses handledare för de till ungdomstjänst dömda unga lagöverträdarna. Det är viktigt att handledarna och deras arbetsgivare erhåller allmän kunskap om ungas förhållanden och villkor. Det är angeläget att arbetsplatserna och handledarna har en förståelse för i vilket sammanhang de verkar. skall naturligtvis även ge information om ungdomstjänstens innebörd i det enskilda fallet och vad den unge har för skyldigheter samt vilka konsekvenserna är vid misskötsamhet. Vidare är det viktigt att handledaren får god stöttning i övrigt av .