sou · GSB375 · 2005-01-01 00:00:00 — För myndigheter gäller att sekretess aldrig hindrar att uppgifter lämnas till regeringen eller . I den utsträckning något av dessa två organ utövar ägandet i ett statligt företag, vilket är vanligt, så uppstår inte ens det teoretiska problemet att ett företag skulle anses sig förhindrat att lämna uppgifter till ägaren på grund av att sekretess gäller. I avsnitt 3.4.2 har vi diskuterat att en genomgång av de statliga företagen även måste innebära en bedömning av om sekretesslagens regler ger ett tillfredsställande skydd för känsliga uppgifter. Det är naturligt att en sådan bedömning även avser upp- gifter hos myndigheter och därmed jämställda organ som utövar ägandeinflytande för statens räkning. I Svenska Kommunförbundets skrivelse till diskuteras också om införandet av offentlighetsprincipen i kommu- nala företag innebär problem för utbytet av uppgifter mellan bolags- organen, dvs. bolagsstämman, styrelsen, verkställande direktören och revisorer. Denna fråga berördes något i samband med att offent- lighetsprincipen infördes i kommunala företag.79 Där gjordes be- dömningen att sekretess enligt sekretesslagen inte utgjorde hinder för styrelsen eller verkställande direktören att fullgöra den upp- giftsskyldighet i förhållande till stämman som följer av aktiebolags- lagen respektive lagen om ekonomiska föreningar. Vidare konsta- terades att revisorernas tystnadsplikt borde bestå vid sidan av sekretesslagen. Därför infördes en hänvisning i sekretesslagen till bestämmelser utanför sekretesslagen om revisorers tystnadsplikt. Dessa resonemang tycks delvis utgå från att bolagsorganen skall betraktas som självständiga i förhållande till varandra i tryckfrihets- förordningens och sekretesslagens mening. Vidare tycks det bygga på att sekretess skulle kunna gälla mellan bolagsorganen. Dessa förutsättningar diskuterades dock inte i förarbetena. Vi skall därför resonera kring detta nedan. Ett aktiebolag skall ha en styrelse. Styrelsen svarar för bolagets organisation och förvaltningen av bolagets angelägenheter. 1993/94:48 s. Överväganden och förslag om insyn i statliga företag m.m. sen har vidare ett övergripande ansvar för kontrollen av bolagets ekonomiska förhållanden och arbetsfördelningen mellan bolagets olika organ. Styrelsen utses av bolagsstämman om inte bolags- ordningen anger en annan ordning för vissa ledamöter. Ett aktiebolag kan eller skall ha en verkställande direktör. Han eller hon utses av styrelsen. Verkställande direktören skall sköta den löpande förvaltningen enligt styrelsens riktlinjer och anvisningar. Aktieägarna utövar sin rätt att besluta i bolagets angelägenheter på bolagsstämman. Styrelsen och verkställande direktören har skyl- dighet att under vissa omständigheter lämna uppgifter till bolags- stämman.80 Har bolaget färre aktieägare än tio är uppgiftsskyldig- heten mera långtgående.81 Ett aktiebolag skall ha minst en revisor. Revisorn skall granska bolagets årsredovisning och bokföring samt styrelsens och den verk- ställande direktörens förvaltning. Revisorn skall följa anvisningar som meddelas av bolagsstämman, om de inte strider mot lag, bolags- ordningen eller god revisionssed. Styrelsen och den verkställande direktören skall ge revisorn tillfälle att genomföra granskningen i den omfattning revisorn anser vara nödvändigt. De skall lämna de upplysningar och det biträde som revisorn begär. En revisor väljs av bolagsstämman. Har bolaget flera revisorer får bolagsordningen an- ge att någon av dem skall utses på annat sätt. I tillämpliga delar gäller ovanstående även organen i en ekonomisk förening, dvs. föreningsstämman, styrelsen, verkställande direktören och revisorerna. Enligt 2 kap. 8 § tryckfrihetsförordningen skall en handling anses inkommen eller upprättad om den lämnas från ett organ i en myn- dighetsorganisation till ett annat organ i samma organisation och de båda organen uppträder som självständiga i förhållande till varand- ra. Enligt 1 kap. 3 § andra stycket sekretesslagen gäller sekretess i förhållandet mellan olika verksamhetsgrenar inom samma myndig- het, när de är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra. Frågan är hur bolagsorganen skall betraktas mot denna bak- grund. Enligt vår uppfattning är det ganska klart att verkställande direktören inte är självständig i förhållande till styrelsen på det sätt som avses i tryckfrihetsförordningen respektive sekretesslagen. För- hållandet kan jämföras med det mellan en nämnd och nämndens förvaltningschef.82 I kommunikationen mellan styrelsen 809 kap. 22 § aktiebolagslagen 819 kap. 24 § aktiebolagslagen 82Jfr 2001 s. Överväganden och förslag om insyn i statliga företag m.m. och verkställande direktören kan det således varken uppstå allmän- na handlingar eller sekretessgränser. Enligt vår uppfattning är det mera osäkert om å ena sidan bolags- stämman och å andra sidan styrelsen och verkställande direktören skall betraktas som självständiga i förhållande till varandra. Såvitt vi känner till finns det inga domstolsavgöranden eller uttalanden av JO eller JK som kan utgöra ledning för bedömningen. Styrelsen har ensam ansvar för bolagets organisation och förvaltning. Det talar för att den skall betraktas som självständig i förhållande till bolagsstämman. Å andra sidan har stämman möjlighet att visa sitt missnöje med styrelsen genom att inte bevilja ansvarsfrihet. Stämman har också möjlighet att fatta beslut som styrelsen måste följa i sin förvaltning. Stämmans inflytande är naturligtvis större om bolaget endast har en eller ett mycket litet antal aktieägare. En- ligt vår uppfattning är det dock mycket som tyder på att bolags- stämman bör betraktas som självständig i förhållande till styrelsen och verkställande direktören. Det skulle i så fall innebära att all- männa handlingar kan uppstå i kommunikationen mellan stämman och styrelsen respektive verkställande direktören. Vi anser däremot inte att stämman respektive styrelsen och verkställande direktören kan anses utgöra olika verksamhetsgrenar inom bolaget. Inte heller när det gäller denna fråga finns det några direkt jämförbara avgöranden.83 Bolagsordningen anger ramen för bolagets verksamhet. Denna är såväl stämman som styrelsen och verkställande direktören bunden av. Även om bolagsstämman skall betraktas som självständig i förhållande till styrelsen och verkstäl- lande direktören kan det således inte uppstå sekretess enligt sekre- tesslagen mellan dem, eftersom de inte kan anses utgöra olika verk- samhetsgrenar. Det finns inte heller någon uppgiftsskyldighet en- ligt 15 kap. 5 § sekretesslagen mellan dem. Enligt vår uppfattning har revisorerna i förhållande till övriga bolagsorgan en sådan ställning att de skall betraktas som självstän- diga i den mening som avses i 2 kap. 8 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 3 § andra stycket sekretesslagen. Vår bedömning är ock- så att revisorerna är att betrakta som en annan verksamhetsgren än övriga bolagsorgan. Revisorn skall granska bolagets årsredovisning och bokföring samt styrelsens och den verkställande direktörens förvaltning. Övriga organ skall inom sitt kompetensområde fatta beslut för bolaget in- 83 Jfr SOU 2003:99 s. Överväganden och förslag om insyn i statliga företag m.m. om bolagsordningens ram. Enligt vår uppfattning innebär kommu- nikation mellan revisorn och övriga bolagsorgan dels att det kan uppstå allmänna handlingar, dels att kommunikationen sker över en sekretessgräns. Det bör inte leda till några praktiska problem och kan snarare ses som ett önskvärt förhållande. Aktiebolagslagen innehåller en upp- giftsskyldighet för styrelsen och verkställande direktören i för- hållande till revisorn. Sekretesslagen innehåller en bestämmelse som innebär att sekretess överförs om en myndighet får en uppgift i verksamhet som avser revision.84 Vidare har revisorn tystnadsplikt angående uppgifter som han eller hon får kännedom genom sitt uppdrag. Vår bedömning enligt tryckfrihetsförordningen och sek- retesslagen av revisorns ställning i förhållande till övriga bolags- organ innebär således att revisorns ställning i ett aktiebolag som omfattas av offentlighetsprincipen är lika tydlig som i andra aktie- bolag. Sammanfattningsvis anser vi således att dagens bestämmelser inte leder till sekretessgränser mellan stämman, styrelsen och verkställan- de direktören. Mellan dessa organ och revisorn finns dock en sek- retessgräns. Den innebär emellertid inget praktiskt problem efter- som aktiebolagslagen innehåller en uppgiftsskyldighet för styrelsen och verkställande direktören i förhållande till revisorn. Med stöd av 14 kap. 1 § sekretesslagen kan de således lämna även uppgifter som skulle ha omfattats av sekretess till revisorn. Enligt vår bedömning finns det alltså inget behov av lagändringar när det gäller förhållan- det mellan bolagsorganen i ett företag som omfattas av offentlig- hetsprincipen. Detta gäller naturligtvis både för företag som omfattas av offentligheten och för sådana som kommer att omfattas om vårt förslag beträffande statliga företag genomförs. 3.7Meddelarfrihet för anställda i statliga och kommunala företag Med meddelarfrihet menas det komplex av regler i tryckfrihetsför- ordningen respektive yttrandefrihetsgrundlagen som innebär att det i viss utsträckning är möjligt att straffritt lämna normalt sekretess- belagda uppgifter för publicering i massmedier. 84 13 kap. 1 § sekretesslagen Överväganden och förslag om insyn i statliga företag m.m. således som ett led i den reglering som avser att förverkliga offent- lighetsprincipen.85 Meddelarfriheten innebär att varje medborgare har rätt att lämna uppgifter om vad som helst till den som kan offentliggöra uppgift- erna i media, t.ex. författare, nyhetsbyråer eller radioredaktioner.86 Den gäller, som huvudregel, även för tjänstemän inom den offent- liga förvaltningen om de vill lämna sekretessbelagda uppgifter som de fått i sitt arbete. En anställd hos ett företag som skall tillämpa offentlighetsprincipen jämställs med en tjänsteman i offentlig för- valtning även om skyddet för meddelarfriheten då ser något annor- lunda ut, se avsnitt 3.7.2. Meddelarfriheten får endast begränsas på det sätt som anges i tryckfrihetsförordningen respektive yttrandefri- hetsgrundlagen. Meddelarfriheten kombineras med skydd för anonymiteten och ett förbud mot att efterforska uppgiftslämnare. Den som har tagit emot en uppgift som lämnats för publicering med stöd av med- delarfriheten har tystnadsplikt beträffande meddelarens identitet.87 Alla uppgiftslämnare har samma anonymitetsskydd. Den tystnads- plikten kan dock brytas under vissa förutsättningar, som är närmare angivna i tryckfrihetsförordningen respektive yttrandefrihetsgrund- lagen. Efterforskningsförbudet innebär att myndigheter eller andra allmänna organ inte får efterforska t.ex. vem som har lämnat ett meddelande med stöd av meddelarfriheten.88 Efterforskning får dock ske om det behövs för att väcka åtal eller göra något annat in- gripande som är tillåtet enligt tryckfrihetsförordningen respektive yttrandefrihetsgrundlagen. Vid en sådan efterforskning måste dock myndigheterna beakta den tystnadsplikt som beskrivits i föregå- ende stycke. Reglerna om meddelarfrihet, anonymitet och förbud mot efter- forskning är viktiga moment i yttrandefriheten. De är en väsentlig förutsättning för massmediernas möjligheter att skaffa och för- medla information och medverka i den allmänna debatten.89 För att massmedierna skall kunna fylla sin funktion att granska dem som utövar makt krävs att de får tillgång till riklig, allsidig och så långt möjligt korrekt information. Meddelarfriheten, i kombination med anonymitetsskyddet och förbudet mot efterforskning, kan ses som 85DsJu 1977:11/Del 1 s. 172 861 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen 873 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen och 2 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen 883 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen och 2 kap. 4 § yttrandefrihetsgrundlagen 1979/80:2 Del A s. 111 Överväganden och förslag om insyn i statliga företag m.m. ett yttersta medel till skydd mot obehöriga påtryckningar från chefer, kollegor m.fl. mot en anställd i offentlig förvaltning som kan komma att använda sin meddelarfrihet.90 En anställd i ett privat före- tag har inte detta skydd, eftersom arbetsgivaren inte är bunden av efterforskningsförbudet. Det är mera osäkert vad som gäller för en anställd hos ett organ som enligt sekretesslagen skall tillämpa offent- lighetsprincipen, se avsnitt 3.7.2. Enligt tryckfrihetsförordningen får ingen dömas till ansvar eller ersättningsskyldighet för missbruk av tryckfriheten i annat fall än tryckfrihetsförordningen bestämmer.91 Av motsvarande bestämmelse i yttrandefrihetsgrundlagen framgår att myndigheter eller andra allmän- na organ inte utan stöd i yttrandefrihetsgrundlagen får ingripa mot någon som har missbrukat yttrandefriheten.92 Dessa bestämmelser innebär att de som är offentliganställda är skyddade inte bara mot straffrättsliga åtgärder och ersättningsskyldighet utan även mot uppsägning och avskedande. Enligt praxis innebär det också att alla åtgärder som medför negativa konsekvenser för en offentligt anställd och som grundar sig på medverkan i tryckt skrift i princip anses vara otillåtna enligt tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrund- lagen.93 Avsikten med meddelarfriheten är inte att få till stånd ett omfat- tande flöde av hemliga uppgifter från den offentliga förvaltningen till massmedierna och än mindre att sådana uppgifter i stor utsträck- ning skall offentliggöras. Syftet är i stället att samhällsdebatten inte skall berövas från allmän synpunkt mycket betydelsefulla uppgifter av den anledningen att dessa är sekretessbelagda av hänsyn till ett just i det aktuella sammanhanget mindre tungt vägande sekretess- intresse.94 I vissa särskilt angivna fall kan den som lämnat ett meddelande med stöd av meddelarfriheten ändå drabbas av straffrättsligt ansvar.95 Det kan bli fallet om själva handlingen att lämna meddelandet inne- bär att meddelaren gör sig skyldig till ett allvarligt brott mot rikets säkerhet.96 En annan situation är att meddelaren uppsåtligen lämnar ut en allmän handling i strid med sekretesslagen eller i strid med en 90Värna yttrandefriheten (SOU 1983:70) s. 131 911 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen 921 kap. 4 § yttrandefrihetsgrundlagen 93SOU 1990:12 s. 63, Ds 2001:9 s. 19, AD 1983 nr 46 och 1991 nr 106 94DsJu 1977:11/Del 1 s. 173 957 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen och 5 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen 96Högförräderi, spioneri, grovt spioneri, grov obehörig befattning med hemlig uppgift, uppror, landsförräderi, landssvek eller försök, förberedelse eller stämpling till sådana brott (19 kap. 1, 5, 6 och 8 §§, 18 kap. 1 § samt 22 kap. 1 och 2 §§ ). Överväganden och förslag om insyn i statliga företag m.m. myndighets beslut om att handlingen lämnas ut med förbehåll om hur den får användas. Ett tredje och sista fall är att meddelaren uppsåtligen på något annat sätt lämnar ut en uppgift för vilken det gäller en tystnadsplikt som i särskild lag angetts bryta meddelarfri- heten. Den särskilda lag som avses är sekretesslagen (16 kap. 1 §). När det gäller ett uppsåtligt brott mot en tystnadsplikt som bry- ter meddelarfriheten, kan domstol besluta att anonymitetsskyddet skall upphöra. Förbudet för myndigheter att efterforska vem som har lämnat ett meddelande upphör dock genast när det är fråga om ett brott mot tystnadsplikten. Det innebär således att t.ex. åklagar- myndigheten har rätt att försöka ta reda på vem som lämnat ett visst meddelande. har den journalist som tagit emot med- delandet tystnadsplikt tills en domstol beslutar att det är nödvän- digt att uppgiften om huruvida den tilltalade eller skäligen miss- tänkte är meddelare redovisas. 3.7.2Oklarheter kring meddelarfriheten för anställda i kommunala företag Tryckfrihetsförordningens regler om rätt att ta del av allmänna handlingar gäller också handlingar hos aktiebolag, handelsbolag, ekonomiska föreningar och stiftelser där kommuner eller landsting har ett rättsligt bestämmande inflytande.97 Sådana bolag, föreningar och stiftelser skall jämställas med myndigheter vid tillämpning av sekretesslagen. Vi har ovan föreslagit att motsvarande regler skall gälla i statliga företag. Eftersom diskussionerna om meddelarfrihetens innebörd gällt kommunala företag är det endast dessa som nämns i den fortsatta redogörelsen. Oklarheterna kring meddelarfriheten kommer om vårt förslag genomförs dock även att gälla de statliga företagen. När reglerna om allmänna handlingar gjordes tillämpliga på kommunala företag, var syftet bl.a. att behålla meddelarfriheten så att en överflyttning av verksamhet från en myndighet till ett privaträttsligt objekt inte skulle leda till en försvagning av den offentliga insynen i verksamheten.98 Frågan är om den nuvarande regleringen verkligen uppnår detta syfte. Redan i samband med att offentlighetsprincipen infördes i kommunala företag diskuterade 971 kap. 9 § sekretesslagen 1993/94:48 s. 35 Överväganden och förslag om insyn i statliga företag m.m. SOU 2004:75 lagrådet om utrymmet för meddelarfriheten krymps när en kommu- nal verksamhet flyttas från en nämnd till ett kommunalägt företag.99 Först kan konstateras att bestämmelsen i sekretesslagen om kom- munala företag fått en utformning som i första hand syftar på 2 kap. tryckfrihetsförordningen. Meddelarfriheten regleras dock i 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrund- lagen medan inskränkningarna i meddelarfriheten regleras i 7 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen och 5 kap. 3 § yttrandefrihetsgrund- lagen. Trots detta är 16 kap. 1 § sekretesslagen, som reglerar vilka tystnadsplikter som bryter meddelarfriheten, tillämplig i kommu- nala företag, eftersom dessa skall jämställas med myndigheter vid tillämpningen av sekretesslagen. En anställd i ett kommunalt företag kan inte dömas för brott mot tystnadsplikten och därmed förknippad skadeståndsskyldighet om uppgifter lämnas till massmedia och omfattas av meddelarfrihet- en.100 Det är dock mera oklart vad som gäller andra påföljder på grund av de lämnade uppgifterna. En sådan frågeställning rör för- hållandet mellan meddelarfriheten och skadeståndsansvar enligt aktie- bolagslagen eller lagen om ekonomiska föreningar. Vidare är det oklart om den anställde i ett kommunalt företag kan drabbas av arbetsrätts- liga påföljder på grund av att uppgifter lämnas till massmedier. Slut- ligen skyddar efterforskningsförbudet troligen inte anställda i kom- munala företag från att arbetsgivaren försöker ta reda på vem som lämnat uppgifter till massmedia. Förbudet att efterforska med- delare riktar sig till myndigheter eller annat allmänt organ. Det om- fattar sannolikt inte de kommunala bolagen. Sammanfattningsvis är innebörden av meddelarfriheten i kommu- nala företag är oklar. Vi konstaterade i vårt huvudbetänkande Ny sekretesslag (SOU 2003:99) att vi måste återkomma till frågan om meddelarfrihet i kommunala företag när vi behandlar frågan om all- männa handlingar i statliga bolag, eftersom samma oklarhet kom- mer att uppstå om insynen i statliga företag utvidgas. Överväganden och förslag om insyn i statliga företag m.m. 3.7.3Meddelarfriheten för anställda i statliga och kommunala företag måste bli tydligare Vårt förslag: För att offentlighetsprincipen skall få fullt genomslag måste meddelarfrihetens omfattning för anställda i kommunala och statliga företag förtydligas. Genom en hänvisning i sekretesslagen till vissa bestämmelser i tryckfrihetsförordningen och yttrandefri- hetsgrundlagen skall meddelarfriheten för anställda i ett företag som omfattas av offentlighetsprincipen likställas med den för an- ställda hos myndigheter. Det stärkta skyddet skall dock inte gälla en verkställande direktör. Det stärkta skyddet för meddelarfriheten skall, med motsvaran- de undantag, också gälla anställda hos organ som är uppräknade i bilagan till sekretesslagen om publiceringsmeddelandet rör den verk- samhet som anges i bilagan. När regeln101 om insyn i kommunala företag infördes var avsikten att behålla meddelarfriheten i de kommunala företagen så att en överflyttning av verksamhet från myndighet till företag inte skulle leda till en försvagning av den offentliga insynen i den verksamhet som bedrivs i allmän regi.102 Lagrådet diskuterade i sitt yttrande över regeringens förslag att det fanns viss risk för att ut- rymmet för meddelarfrihet krymps när en verksamhet flyttas från en nämnd till ett kommunalägt företag trots att reg- lerna om handlingsoffentlighet och sekretess görs tillämpliga på företaget.103 Regeringen ansåg att det teoretiskt sett kunde finnas sådana skillnader som Lagrådet beskrev men att de i praktiken inte medförde några allvarliga konsekvenser för tillämpningen. Rege- ringen anförde vidare att den framtida rättstillämpningen fick när- mare avgöra gränserna för meddelarfriheten. Frågan om meddelarfrihetens innebörd i kommunala företag kan delas upp i flera delfrågor. Den första frågan gäller straff för brott mot tystnadsplikten och därmed förknippad skadeståndsskyldig- het. Där är det klart att en anställd i ett kommunalt företag som bryter tystnadsplikten genom att lämna uppgifter till media går fri från straff och skadestånd på grund av sekretessbrott på samma sätt som en anställd i en myndighet.104 1011 kap. 9 § sekretesslagen 1993/94:48 s. 35 Överväganden och förslag om insyn i statliga företag m.m. Den andra frågan gäller avtalsgrundade tystnadsplikter. Inom myndighetssfären anses funktionärerna kunna åläggas tystnadsplikt endast författningsvägen och inte genom avtal. Utanför myndighets- sektorn kan däremot avtal om sekretess träffas med rättslig verkan. Tystnadsplikt anses normalt följa av den anställdes lojalitetsplikt även om det inte finns något särskilt avtal om tystnadsplikt. Det är en vedertagen uppfattning att sådana avtalsgrundade tyst- nadsplikter åtminstone i princip bryter meddelarfriheten.105 Tryck- frihetsförordningen bygger på principen att tryckfriheten skyddas bara gentemot det allmänna. Ur tryckfrihetsförordningen kan därför inte utläsas att grundlagen skulle hindra en enskild från att genom avtal med en annan enskild inskränka sin rätt att yttra sig i tryckt skrift så som han eller hon kan begränsa sin frihet att yttra sig i andra former.106 Arbetsdomstolen har gjort uttalanden i domar som visar att privatanställda inte har något särskilt skydd mot in- gripanden från arbetsgivaren på grund av brott mot den tystnads- plikt som anses vara förenad med en anställning. Domstolen anser inte heller att det kan bli aktuellt att genom rättspraxis införa med- delarrätt i sådana fall.107 Är arbetsgivarens möjligheter att ingripa mot en anställd som brutit tystnadsplikten genom att lämna upp- gifter till media begränsade beror det på reglerna om anställnings- skydd. Reglerna om anställningsskydd kan innebära att arbetsgivaren inte får vidta sanktioner mot alla avtalsbrott från en anställds sida.108 Sammanfattningsvis innebär detta att en anställd i ett kommu- nalt företag som använder sin meddelarfrihet kan drabbas av avsked eller andra arbetsrättsliga reaktioner. Vid våra kontakter med repre- sentanter för olika kommunala företag har det dock kommit fram att flera företag i detta hänseende ser sig själva som myndigheter. De uppger således att de inte skulle vidta åtgärder mot en anställd som använt sin meddelarfrihet. Alla företag har dock inte varit av denna uppfattning. Enligt vissa företrädare skulle man troligen i vart fall försöka efterforska vem som lämnat meddelandet även om frågan om att vidta någon reaktion troligen skulle avgöras från fall till fall. Vidare har vi fått uppgifter om att det i vissa kommunala företag förekommer att t.ex. anställda i chefspositioner har klau- suler om tystnadsplikt inskrivna i sina anställningsavtal. 1986/87:151 s. 119 107Ds 2001:9 s. Överväganden och förslag om insyn i statliga företag m.m.