sou · GSB3112 · 2005-01-01 00:00:00 — För att förhindra att barn sätts i skuld på grund av deras föräldrars fordonsinnehav föreslår utredningen att det införs bestäm- melser som innebär att den underåriges förmyndare görs betalnings- skyldig för dessa kostnader trots att fordonet i fråga är registrerat på barnet. Utredningen föreslår vidare att en förälder som vill ingå ett avtal om kredit i sitt barns namn måste begära överförmyndarens sam- tycke, om det inte rör sig om en kortvarig kredit till ett ringa belopp. Föräldrars gåvor till sina barn Genom ett tillägg i 4 § lagen (1936:83) angående vissa utfästelser om gåva vill utredningen klarlägga när en penninggåva från föräldrar till barn blir fullbordad och alltså får skydd mot anspråk från givarens borgenärer. Detta sker först när föräldern har överlämnat pengarna till t.ex. en bank utan att förbehålla sig rätt att förfoga över sitt barns pengar och utan att föräldern, ensam eller i förening med annan, likväl har en sådan fri rätt. I praktiken innebär detta att föräldern måste sätta in pengarna med villkor om särskild överförmyndarkontroll hos bank, kredit- marknadsföretag eller företag som driver verksamhet enligt lagen (2004:299) om inlåningsverksamhet. Det föreslås härvid att en för- älder inte skall kunna återkalla ett sådant villkor. Skydd för den enskilde mot ställföreträdarens obehöriga dispositioner med huvudmannens medel Preskription av fordran på skadestånd riktad mot en förordnad ställföreträdare gäller att en huvudman som vill väcka talan mot sin ställföre- trädare om ersättning för försumlig förvaltning måste göra det från det att han tog emot redovisning för förvaltningen. Enligt utredningens mening är en i sammanhanget och pre- skriptionstiden bör därför utsträckas till . Vidare föreslår utred- ningen att preskriptionen skall omfatta endast sådana omständig- heter som framgår av redovisningen. Preskription av fordran på skadestånd vid föräldrars fria förvaltning av sina barns tillgångar Det finns inte några särskilda preskriptionsregler som tar sikte på föräldrars fria förvaltning av sina barns tillgångar. I stället gäller den allmänna tioårspreskriptionen. Utredningen föreslår att också föräldrar som har fullgjort sådan förvaltning skall kunna komma i åt- njutande av den kortare preskriptionstiden under förutsättning att de kan prestera en redogörelse för sin förvaltning. Möjlighet för överförmyndaren att kontrollera belastningsregistret i samband med förordnande av ställföreträdare När någon skall få en god man eller förvaltare är det viktigt att över- förmyndaren kan konstatera att den föreslagne ställföreträdaren inte förekommer i kronofogdemyndighetens register och inte har gjort sig skyldig till allvarligare brottslighet. Överförmyndaren kan genom t.ex. en kreditupplysning få reda på om den tilltänkte ställ- företrädaren har en oroväckande svag ekonomi. Det är vidare av stor vikt att överförmyndaren kan konstatera att en presumtiv ställföre- trädare inte är kriminellt belastad. Uppgifter om begångna brott finns i belastningsregister. När det gäller belast- ningsregistret kan överförmyndaren inte själv begära att få ett ut- drag. Utredningen föreslår nu att överförmyndaren skall erhålla en sådan befogenhet. Kommunerna skall vara skyldiga att solidariskt med den förordnade ställföreträdaren svara för ren förmögenhetsskada som den enskilde har drabbats av till följd av ställföreträdarens förmögenhetsbrott En hjälpbehövande person vars egendom t.ex. förskingras av en för- ordnad ställföreträdare (god man, förvaltare, vissa förmyndare) får en fordran på skadestånd på ställföreträdaren i fråga. Vanligtvis finns emellertid den förskingrade egendomen inte i behåll och möjlig- heterna för den enskilde att erhålla brottsskadeersättning för denna typ av skador är mycket begränsade. För att den enskilde inte skall bli ställd helt utan möjlighet till gottgörelse för den förlust han har lidit föreslår utredningen att kommunen skall ansvara solidariskt med den förordnade ställföreträ- daren för ren förmögenhetsskada som ställföreträdaren vållar genom ett förmögenhetsbrott. Anledningen till att ansvaret läggs på kom- munen är att den har ålagts att, ibland mot den enskildes vilja eller utan hans samtycke, rekrytera en ställföreträdare, låt vara att själva beslutet om förordnande ofta tas av rätten i samband med att den anordnar ett ställföreträdarskap. Vidare har kommunerna möjlighet att genom försäkringar sprida risken för att behöva ge ut skade- stånd i nu aktuellt hänseende. Det solidariska skadeståndsansvaret bör begränsas till ett belopp motsvarande fem prisbasbelopp. Utredningen har gjort en analys av i vilken utsträckning en ställföre- trädare kan binda sin huvudman vid en rättshandling som har före- tagits med hjälp av den hjälpbehövandes kontokort eller internet- bank. Av hänsyn till skyddet för den enskildes tillgångar föreslår utredningen inte några bestämmelser som utgör undantag från bl.a. nuvarande 11 kap. 5 § för det fall rättshandlingen har företagits med kontokort eller internetbank. En av utredningens uppgifter har varit att kartlägga konsekvenserna av att vissa förmynderskapsärenden flyttades från tingsrätterna till överförmyndarna. Slutsatsen som dras är att överflyttningen i allt väsentligt har lett till ett positivt resultat, att det saknas anledning att återgå till den tidigare ordningen och att det inte heller finns skäl att flytta hanteringen av ärendena till någon annan myndighet. Där- emot konstateras att åtgärder behövs för att förbättra vissa allmänna svagheter i överförmyndarorganisationen och ärendehanteringen. Utgångspunkten är att överförmyndarverksamheten även i fort- sättningen skall vara en angelägenhet; det har legat utan- för uppdraget att överväga ett förstatligande av verksamheten. Vissa begränsade åtgärder för att åstadkomma förbättringar i organisa- tionen och för att säkerställa kompetensen hos överförmyndarna är nödvändiga, delvis som en följd av utredningens förslag i övrigt. Åtgärder inom kommunerna m.m. Utredningens undersökningar visar att åtskilliga överförmyndare anser sig ha för små resurser för att klara verksamheten tillfredsstäl- lande. Det finns fog för att inom kommunerna överväga en priorite- ring av överförmyndarsysslorna, bl.a. till undvikande av utgiftsök- ningar inom den sociala sektorn. De förslag som lämnas innebär att fördelarna med överförmyndarnämnd som organisationsform blir mer framträdande, eftersom verksamheten tillförs fler uppgifter. Kommunerna bör emellertid alltjämt ha frihet att välja form för hur verksamheten skall organiseras. Länsstyrelserna föreslås få i uppgift att i sin tillsynsverksamhet verka för att kommunerna anordnar över- förmyndarverksamheten på ett ändamålsenligt sätt. Kommunernas frihet vid val av överförmyndare och nämnd- ledamöter lämnas orörd. erinras om att kravet på överför- myndarnas och tjänstemännens utbildningsnivå kommer att öka. Länsstyrelserna skall enligt förslaget se till att utbildningen av över- förmyndare, ledamöter i överförmyndarnämnd och ersättare är till- fredsställande. Möjligheterna att delegera överförmyndaruppgifter bör finnas kvar och i viss utsträckning vidgas. Av skall klart framgå att kommunerna kan till- sätta gemensam överförmyndarnämnd och bilda fullgöra överförmyndaruppgifter. Nya uppgifter för överförmyndarna Överförmyndarna ges befogenhet att interimistiskt anordna godmanskap för hjälpbehövande vuxna resp. utvidga omfattningen av ett redan beslutat godmanskap. Ett sådant beslut skall anmälas till rätten, som ex officio kan häva det, om det anses obefogat. Främst lär denna nya befogenhet komma att bli tillämplig i hälso- och sjukvårdsangelägenheter av brådskande natur. Detta ställer i sin tur vissa krav på jourhållning hos överförmyndarna. Länsstyrelsernas tillsyn och roll i övrigt Förstärkning av länsstyrelsernas roll Ett centralt inslag i länsstyrelsernas tillsynsverksamhet är de inspek- tionsbesök som görs hos överförmyndarna. Målsättningen att varje myndighet får inspektionsbesök en gång bör ligga kvar, men också omsättas i praktiken. Vidare bör länsstyrelserna uppmärk- samma behovet av att göra inspektioner på förekommen anled- ning, främst med anledning av klagomål. Länsstyrelserna lämnar på begäran råd till landets över- förmyndare. Rådgivningsverksamheten bör emellertid också ha en aktiv sida, vilket innebär att länsstyrelserna på eget initiativ bör spri- da information till överförmyndarna om t.ex. ny lagstiftning, rätts- fall, JO-uttalanden m.m. Det kan också röra sig om generella råd om tillämpningen av mera allmänt hållna bestämmelser, till främjande av en enhetlig rättstillämpning. Råden kan dessutom gälla admini- strativa rutiner samt den utbildning av förmyndare, gode män och förvaltare för vilken överförmyndaren svarar. För att effektivisera särskilt den riktgivande, generella rådgivningen bör länsstyrelserna inleda ett samarbete på riksnivå, gärna tillsammans med och Föreningen . Det är utredningens bedömning att en länsstyrelses verksamhet skulle kunna främjas ytterligare genom ett samarbete mellan läns- styrelser i angränsande län. Särskilt i de mindre länen är arbetsvoly- men så liten att det kan visa sig svårt att upprätthålla kompetensen. Kostnaden per ärende tenderar också att öka när personalen inte kan arbeta upp rutiner på olika områden. För att ett långtgående sam- arbete över länsgränserna skall vara möjligt föreslår utredningen att 19 kap. 18 § utformas så att en länsstyrelse kan utöva tillsyn över en överförmyndare i ett annat län. Företrädare för vuxna hjälpbehövande Utgångspunkter för en reglering Med dagens regler kan en vuxen hjälpbehövande förses med en ställ- företrädare enligt . De två institut som det är fråga om är godmanskap och förvaltarskap. regler om ställ- företrädarskap för vuxna har emellertid vissa brister. Bl.a. är det oklart hur långt en förordnad ställföreträdares behörighet sträcker sig. Många personer är i behov av ett bättre skydd än det som dagens regelverk ger. finns svårigheter att re- krytera tillräckligt många ställföreträdare, vilket är ett problem som av allt att döma lär bli större . Samhället har ett ansvar för att personer som har otillräcklig be- slutsförmåga ges möjlighet att få en företrädare som kan åberopa sig på rättsligt stöd, eventuellt kopplat till ett domstols- eller myndig- hetsbeslut, när han eller hon företräder en sådan utsatt person. Lös- ningen föreslås bli att instituten godmanskap och förvaltarskap kom- pletteras med nya, mindre formella stödformer i särskild lagstiftning. Målgruppen för de nya stödformerna skall vara vuxna personer som saknar mental förmåga att ta ställning i en viss rättslig angelägenhet (bristande beslutskompetens). Reglerna om gode män och förvaltare i föreslås bilda basen i ett samordnat system om regler för ställföreträdarskap. Det finns skäl för att låta människor själva föranstalta om ställ- företrädarskapet inför tider då de kan tänkas vara i behov av hjälp. Ökade möjligheter skall därför finnas för den enskilde att för fram- tida sjukdomstillstånd och liknande utse ställföreträdare i t.ex. full- makter som tar sikte just på sådana situationer. Om en bedömning i det enskilda fallet leder till att en viss person skall anses sakna beslutskompetens och om han eller hon inte heller har fått eller själv utsett en behörig företrädare, skall personen på vissa kärnområden kunna förses med en ställföreträdare utan sär- skilda domstols- eller myndighetsbeslut. Den kategori av ställföre- trädare som på detta sätt skall kunna ges en roll är anhöriga till den enskilde, under förutsättning att de accepterar uppgiften. För personer som visserligen har ett hjälpbehov men som klarar av att fatta egna beslut skall en ställföreträdare utses endast i den mån den enskilde inte själv kan eller vill bli företrädd på annat sätt, t.ex. med stöd av fullmakter. Utredningen framhåller som viktiga principer för en reform de hjälpbehövandes autonomi och frivilliga medverkan. Av särskild vikt är respekten för de hjälpbehövandes värdighet. De hjälpbe- hövandes egen inställning till olika åtgärder bör beaktas, trots att de vid tillfället för åtgärden kanske inte har tillräcklig kapacitet för att själva fatta beslut. män och förvaltare enligt Om uppdragets avgränsning, regelstrukturen m.m. Anordnande av godmanskap enligt nuvarande 11 kap. 4 § föräldra- balken innebär inte att den enskildes självbestämmanderätt inskränks inom ramen för godmanskapet. Någon ändring härvidlag föreslås inte. Däremot skall en rättshandling som en god man företar inom ramen för förordnandet – men utan den enskildes samtycke – anses bindande för den enskilde, om denne uppenbart har saknat förmåga att själv ta ställning eller att meddela sin mening. För att ge underlag för en bedömning av om den enskilde befinner sig i ett sådant till- stånd som ger den gode mannen friare svängrum att agera föreslås att rätten skall kunna besluta att inhämta läkarintyg som utvisar om och i vilken utsträckning den enskilde har egen beslutsförmåga. fall än skall den enskildes eget samtycke också kunna presumeras (se nuvarande 11 kap. 5 § andra stycket ). Uppdragen för ställföreträdarna enligt 11 kap. bör, till skillnad mot vad som gäller , avgränsas med hjälp av begreppen ekonomiska och personliga angelägenheter. Uppgifterna att bevaka den enskildes rätt och företräda denne i de angelägenheter som omfattas av uppdraget är att se som självklara inslag i respektive uppdrag (jfr nuvarande 11 kap. 4 § ). Med dagens regler kan en person fråntas sin rättsliga handlings- förmåga i både ekonomiska och personliga hänseenden i samband med att förvaltarskap anordnas för honom eller henne. Möjlighet- erna att anordna förvaltarskap i ekonomiska angelägenheter skall finnas kvar på väsentligen oförändrade premisser. Ett tillkommande uttryckligt villkor för anordnande av förvaltarskap skall vara att ett sådant ställföreträdarskap är nödvändigt för att hindra att den en- skildes ekonomi utsätts för väsentliga risker eller att han eller hon utnyttjas ekonomiskt på ett otillbörligt sätt. Däremot skall förvaltar- skap inte kunna avse personliga angelägenheter. Detta leder till att det i vissa fall blir aktuellt att anordna både godmanskap och förval- tarskap för en och samma hjälpbehövande. Som nämndes ovan finns det vissa luckor i behörigheten när det gäller ställföreträdarskap enligt . Främst är det i hälso- och sjukvårds- samt i forskningsrelaterade angelägenheter som bristerna är märkbara. Regleringen av ställföreträdande besluts- fattande för vuxna i personliga angelägenheter föreslås bli i princip heltäckande. En gräns sätts dock vid vissa frågor av utpräglat person- lig karaktär. Inte heller skall en ställföreträdare kunna medge åtgär- der som innebär tvång eller frihetsberövande av huvudmannen. Detta kräver anpassningar av reglerna i . En god man med behörighet i personliga angelägenheter skall i fortsättningen kunna representera en hjälpbehövande inom hälso- och sjukvård och andra närbesläktade områden. För att representantskap i vårdange- lägenheter skall bli aktuellt måste detta anges särskilt i förordnandet. Ställföreträdarnas personliga engagemang och relation till andra stödpersoner rekommendation om det rättsliga skyddet för hjälp- behövande vuxna betonar vikten av att den hjälpbehövande görs del- aktig i beslut som rör honom eller henne. denna innebörd föreslås bli införda i . En god man – även när han beslutar utan krav på den enskildes samtycke – och en förvaltare skall enligt utredningsförslaget ha en skyldighet att beakta den enskildes uttryckta eller förmodade inställning när uppdraget utförs. Dessutom framhålls att den enskildes medel skall kunna an- vändas till den enskildes välbefinnande, inte bara till hans nytta. I det praktiska samspelet mellan god man/förvaltare och den hjälpbehövande utför ställföreträdaren många sysslor som inte har så starkt samband med ställföreträdarens roll som juridisk representant för den enskilde. Detta är naturligtvis av godo. finns an- ledning att lyfta fram ställföreträdarens roll som juridisk represen- tant och samordnare av hjälpinsatser. Det sagda skall emellertid inte innebära att ställföreträdaren kan låta bli att informera sig om den enskildes personliga förhållanden, även om uppdraget begränsar sig till ekonomiska angelägenheter. har en hjälpbehövande andra former av stödpersoner till- delade för sig som en god man eller förvaltare är förordnad för honom eller henne. En ställföreträdare enligt bör samråda med sådana stödpersoner. Det bör inte finnas något for- mellt hinder mot att en person både är god man och fungerar som stödperson för den enskilde enligt annan lagstiftning. En viss restriktivitet är dock påbjuden i detta hänseende. Ställföreträdarskap genom fullmakter och andra direktiv Många människor utfärdar fullmakter för att få hjälp med åtgärder av olika slag, kanske främst i ekonomiska angelägenheter. En funge- rande fullmakt kan vara ett alternativ till representantskap i form av god man och, i vissa fall, förvaltare. Mycket talar dock för att en full- makt enligt svensk rätt förlorar sin verkan sedan fullmaktsgivaren mist sin beslutsförmåga. Utredningen föreslår att ett nytt fullmaktsinstitut med framtids- fullmakter införs för situationer i vilka en fullmaktsgivare inte längre själv kan råda över det som fullmakten är avsedd att omfatta. En framtidsfullmäktig – av naturliga skäl en person som fullmaktsgiva- ren har stort förtroende för – skall anses vara fullmaktsgivarens ställ- företrädare. Reglerna, som tills vidare föreslås ingå i en ny lag (se nedan), skall ses som ett komplement till representationsregler. Fullmakterna skall kunna avse både ekonomiska och personliga angelägenheter, till skillnad från vad som är fallet med fullmakter enligt avtalslagens bestämmelser. För att fullmäktigen skall kunna företräda fullmaktsgivaren i hälso- och sjukvårdsfrågor måste detta uttryckas särskilt i fullmakten. Den nya lagstiftningen bör anknyta till befintliga regelsystem, företrädesvis avtalslagen, bestämmelser om upprättande av testamente, och sysslomannareglerna i handels- balken. En fullmaktsgivare skall ges stort utrymme för individuella lösningar. Av rättssäkerhetsskäl bör vissa möjligheter finnas till in- syn och kontroll från överförmyndarnas sida. En framtidsfullmakt skall träda i kraft när fullmaktsgivaren var- aktigt och i huvudsak är ur stånd att ha hand om de angelägenheter som framtidsfullmakten avser. Den skall vara skriftlig och i övrigt i princip underkastas samma formkrav som testamenten. Formkraven bör vara sådana att fullmaktsgivaren förmås att begrunda att full- makten skall träda i funktion då han eller hon har stora svårigheter att själv råda över dess existens. Fullmaktsgivaren bör informera sin omgivning om att en fram- tidsfullmakt har upprättats. Ingen registrering av fullmakter före- slås. Det skall vara fullmäktigen som tar ställning till om fullmakten har trätt i kraft, varför han eller hon måste ha rätt att ta del av annars sekretessbelagda uppgifter om den enskildes hälsotillstånd. Av naturliga skäl kan det visa sig svårt att återkalla en fullmakt av nu nämnt slag. Om det visar sig att en framtidsfullmakt används på ett sätt som inte varit förutsatt, skall fullmäktigen efter domstols- prövning kunna ersättas med god man eller förvaltare. Detta kan också bli nödvändigt, om fullmäktigen av olika skäl inte kan ta sig an uppdraget. Vidare skall en ställföreträdare kunna utses i sådana angelägenheter som inte täcks av förordnandena i framtidsfullmakten. Kopplingen till regler medför att en fullmäktig inte bör kunna ges större behörighet än vad en god man skulle ha kunnat erhålla. Fullmakters verkan vid beslutsoförmåga hos fullmaktsgivaren Som konstaterats ovan är det med gällande regler osäkert vilken verkan en vanlig fullmakt enligt avtalslagen har sedan fullmakts- givaren har blivit varaktigt och i huvudsak beslutsoförmögen. En rimlig konsekvens av att nya regler om framtidsfullmakter införs är att det i lag slås fast att en rättshandling som en fullmäktig företagit med stöd av en sådan fullmakt inte har större verkan än den skulle ha haft, om fullmaktsgivaren själv hade företagit rättshandlingen. En ny bestämmelse med denna innebörd föreslås bli införd i avtalslagen. Ett viktigt undantag från denna princip föreslås. Det gäller skrift- liga fullmakter som avser uppbärande av medel för periodiskt åter- kommande, sedvanliga betalningar eller andra penningöverföringar med anknytning till den enskildes dagliga livsföring. I praktiken rör det sig om autogiromedgivanden av tämligen rutinbetonat slag. Så- dana fullmakter skall i princip få behålla sin giltighet även sedan full- maktsgivaren har mist sin beslutskompetens, utan förbehåll eller for- maliakrav. Detsamma skall gälla andra medgivanden om periodiska överföringar från den enskilde för sådana ändamål. Anhöriga ställföreträdare i vissa ekonomiska angelägenheter Mot bakgrund av att det visat sig svårt att rekrytera tillräckligt många gode män och förvaltare finns det skäl att föreslå även andra ställföreträdarkategorier än framtidsfullmäktige för vuxna personer. Det ligger nära till hands att då söka bland anhöriga till de hjälpbe- hövande. Anhöriga till vuxna hjälpbehövande fyller av allt att döma en vik- tig funktion på flera områden. Ett av dessa är den eko- nomiska förvaltningen av medel som tillhör vuxna hjälpbehövande. Lagstödet för de åtgärder som vidtas, oftast med den enskildes bästa för ögonen, är emellertid bräckligt. Utredningen föreslår därför att anhöriga skall ges legal behörighet i vissa ekonomiska angelägenheter för personer som har fyllt men som på grund av psykisk störning, sjukdom, skada eller liknan- de förhållande uppenbarligen varaktigt saknar förmåga att ha hand om sina ekonomiska angelägenheter. Lagen skall inte omfatta per- soner som lider av en bestående funktionsnedsättning när de fyller . Bestämmelserna bör tas in som ett andra kapitel i den ovan nämnda lagen om framtidsfullmakter, som föreslås få namnet lag om framtids- fullmakter m.m. och om behörighet i vissa fall för anhöriga (LFA). I praktiken rör det sig om ställföreträdarskap för personer som har svårigheter att klara t.o.m. de mest elementära ekonomiska ange- lägenheter. Behörigheten bör inskränka sig till sedvanliga rättshand- lingar med anknytning till den enskildes dagliga livsföring. De anhöriga skall bl.a. kunna sköta betalningar och träffa vissa avtal för den enskildes räkning samt upprätta eller återkalla autogirofull- makter. Företrädarskap genom anhöriga i ekonomiska angelägenheter skall enligt förslaget ses som en subsidiär lösning; behörigheten skall inträda först om det kan konstateras att den enskilde varken har ut- sett framtidsfullmäktig eller har god man eller förvaltare på om- rådet. Uppgiften skall vara frivillig. I första hand är det den en- skildes make eller sambo som kommer i fråga, därefter barn, barn- barn, föräldrar och syskon i fallande ordning. Endast en kategori av släktingar – i förekommande fall flera personer med identiska släkt- band till den hjälpbehövande – bör kunna företräda den anhörige i de angelägenheter som blir aktuella. Kräver den enskildes förhållanden mer vidsträckt hjälp, återstår ingen annan utväg än att komplettera ställföreträdarskaran med en föräldrabalksrepresentant, alternativt att helt ersätta de anhöriga på denna väg. Det senare alternativet kan också bli aktuellt, om det visar sig t.ex. att de anhöriga missköter uppgiften. Viss tillsyn kan utövas av överförmyndaren. Naturligtvis bör en anhörig ställföreträdare inte kunna företräda den enskilde i situationer där det finns motstående intressen. En annan begränsning som följer av förslaget är att den anhörige inte skall ha behörighet att företräda den enskilde i mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet.