sou · GSB367d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Strålning är en mera generell cancerogen, som kan ge upphov till cancer i många fler organ och vävnader än kemikalier. I strål- skyddet tar storheten effektiv dos hänsyn till detta. För de flesta giftiga kemikalier tar man bara hänsyn till ett riskorgan eller -vävnad och ignorerar resten av kroppen. Utvecklingen av bio- kinetiska modeller för giftiga kemikalier ger en motsvarande möjlighet, men sådana modeller har ännu inte tagits fram i någon större utsträckning. Måtten på cancerrisken är satta olika för radionuklider/strålning och kemikalier. För att klassificera radioaktivt avfall kan man använda risksiffran 0,05 per Sv (per Sv) som är den som normalt användes när det gäller strålskydd av allmänheten (ICRP, 1991). Den har härletts från bästa anpassning till epide- miologiska data för höga doser framför allt från och och därefter anpassats till låga stråldoser och doshastigheter (faktor: 0,5). För kemiskt cancerogena ämnen kommer risksiffrorna från det övre värdet i osäkerhetsintervallet för observerad effekt vid höga doser (huvudsakligen från djurstudier). Anpassningen på övre gränsen i osäkerhetsinter- vallet ligger i flera studier 10 gånger högre än vad som erhålles med bästa möjliga anpassning. Beträffande riskuppskattningar för radionuklider appliceras risksiffran ovan på den effektiva dosen. Risksiffrorna för kemiskt cancerogena substanser baseras på iakttagen effekt i ett enskilt organ eller i en speciell vävnad (oftast hos djur). Möjligheten till effekt i flera organ uppmärksammas sällan. Ett försök till jämförbar klassificering av radioaktivt doser av cancerogena kemikalier är mer konservativa (mer troligt att de överskattar risken) än risksiffrorna för radioaktiva ämnen. För radionuklider förhindrar gränsvärdet 1 mSv i effektiv dos deterministiska effekter. För giftiga icke-cancerogena kemikalier kan tröskelvärdet för deterministiska effekter i människa upp- skattas ur benchmark-doser, som i allt större utsträckning används för att få fram värden på tillåtliga doser av icke-carcino- gener. En benchmark-dos är som redan nämnts en dos som hör samman med en specificerad effektnivå i en studerad population (t.ex. ökning av effekten). Det lägre värdet i osäkerhetsintervallet för benchmark-dosen (som hör ihop ökningen) användes sen som utgångspunkt för att få fram den tillåtliga dosen. För att få fram en dos som utgör ett säkert skydd för alla människor rekommenderas att man tar en dos som är 10 gånger lägre än den undre konfidensnivån för den bench- mark-dos, som fås vid en väl genomförd studie på människor och 100 gånger lägre än den undre konfidensnivån för en benchmark-dos som erhålles vid en väl genomförd studie på djur. För att det föreslagna enhetliga klassificeringssystemet skall bli användbart fordras att risksiffror för ett mycket stort antal kemikalier tas fram. Den begränsade tillgången till sådana risk- siffror begränsar det föreslagna systemets användbarhet. 7.8Exempel på jämförande gränsvärden för strålning, asbest och nickel I detta avsnitt jämföres först de gränsvärden för yrkesbetingad verksamhet som tagits fram för exponering, dels för strålning och dels för asbestfibrer och nickelföreningar (et al., 2000). Såväl epidemiologiska undersökningar som djurförsök har klart visat att såväl asbestfibrer som vissa nickelföreningar kan orsaka cancer på samma sätt som strålning. Epidemiologiska studier har visat att det finns ett samband mellan relativt höga exponeringsnivåer och en extra förekomst av cancer. Ett försök till jämförbar klassificering av radioaktivt det också anledning att för riskbedömningar anta linjära, icke- tröskelsamband mellan exponering och risk. Jämförelsen mellan risker och tillåtliga nivåer bygger på de regler som tillämpas i (vilket åtminstone när det gäller strålning är desamma som i ) och illustreras i tabell 7.2. Jämförelser mellan riskuppskattningar och tillåtlig exponeringsnivå för joniserande strålning, asbest och nickel. Vid denna jämförelse har exponeringstiden satts till . Extra risk att dö 100 mSv/5 år 0,1 fiber/ml fiber/ml år 1 mSv/år 10-tals ng/m3 ng/m3 år Dosgränserna för joniserande strålning, asbest och nickel är baserade på extrapolering från kända dos-risk relationer vid höga exponeringsnivåer. För att komma fram till tillåtliga expone- ringsnivåer har för anställda gjorts jämförelse med risken att dö i andra yrken, som betraktas som säkra. För allmänheten har bl.a. jämförelser med naturlig bakgrundsstrålning gjorts. Ett försök till jämförbar klassificering av radioaktivt 7.9Konsekvenser av det föreslagna klassificeringssystemet Det föreslagna avfallsklassificeringssystemet är tillämpbart på varje typ av avfall som innehåller radioaktiva ämnen, giftiga kemikalier eller en blandning av dessa två avfallsslag. Systemet baseras på en bedömning av hälsoriskerna till allmänheten som uppkommer till följd av avfallsdeponeringen. Det innehåller en undantagsklass, som innehåller avfall som innebär en mycket låg risk och som kan hanteras som ofarligt material. De två övriga klasserna är låg-riskavfall (kan förvaras i marknära förvar) och hög-riskavfall (som kräver berggrundsförvar). Gränserna mellan de olika avfallsklasserna får i det fortsatta arbetet kvantifieras i termer av gränser för koncentrationer för olika substanser så att undantagsgruppen kommer att innehålla så låga koncentrationer att substanserna inte innebär mer än en försumbar risk för en hypotetisk inträngling i ett avfallsförvar. Låg-riskanläggningen får inte orsaka mer än acceptabla risker för en inträngling. Avfall med högre innehåll än vad som kan tas omhand i de nämnda två typerna av avfallslager klassificeras som hög-riskavfall och kräver berggrundsförvaring. Att ansenliga mängder avfall som innehåller små mängder radionuklider eller giftiga kemikalier kan undantas från regel- verket gör hanteringen enklare och billigare. Hög-riskavfallet kommer att utgöras av det mesta högaktiva radioaktiva avfallet, transuranavfall och långlivat radioaktivt avfall med lägre aktivi- tet. I samma grupp hamnar kemiskt avfall som innehåller höga koncentrationer av tungmetaller (bly, kadmium, kvicksilver). Nuvarande klassificeringssystem för kemiskt avfall innehåller inte någon sådan klass. Det föreslagna systemet kan antas få fördelar jämfört med dagens. Det är enkelt och lätt att förstå. Den tydliga kopplingen mellan klassificeringen och kraven på att skydda medborgarnas hälsa kommer förhoppningsvis att öka allmänhetens förtroende för avfallshanteringen och deponerings- verksamheten. Systemet har självklara fördelar när det gäller att hantera ett blandat avfall. Systemet ger förutsättningar för en Ett försök till jämförbar klassificering av radioaktivt mer rättvis bedömning av olika avfallstypers farlighet än dagens system. . Comparison of radiation and chemical risks. SSI- rapport 88 18. Swedish radiation protection authority, , 1988. Duggan M J, Standards for environmental, non- threshold, carcinogens: A comparison of the approaches used for radiation and for chemicals. hyg 42(5), 315 323, 1998. Cancer risks at low doses of ionizing radiation and chemicals. In: New risk frontiers, Proceedings of 10th anniversary conference of the society of risk analysis- Europe, 1997 (Ed by B-M ) research, , ) 1997. , Vaca C E, , . Cancer risk estimation of genotoxic chemicals based on target dose and a multiplikative model. Risk analysis 19, 309 320, 1999. ICRP, International commission on radiological protection. 1990 recommendations of the international commission of radiological protection. ICRP Publication 60. 21 (1 3), 1991. classification of radioactive and hazardous chemical wastes. NCRP Report No. 139, 2002. , Lepicard S, Oudiz A, Gadbois S, Hériard-Dubreuil. A comparison of the carcinogenic risk assessment and management of asbestos, nickel and ionising radiation. Report /CRPPH(2000)11, , . Ett försök till jämförbar klassificering av radioaktivt Kvicksilver i säkert förvar. Betänkande av Utredningen om slutförvaring av kvicksilver. Statens offentliga utred- ningar, SOU 2001:58. , , L. Estimation of cancer risk caused by environmental chemicals based on in vivo dose measure- ments. J Env Pathol Toxicol Oncol 20, 263 271, 2001.