sou · GSB393 · 2005-01-01 00:00:00 — Åberopas motfordran hos ar- betstagaren, får ett garantibelopp, som motsvarar en sådan del av motfordran med vilken kvittning kan ske enligt lagen (1970:215) om arbetsgivares kvittningsrätt, betalas ut först om det framgår att det inte finns någon motfordran. Garantibelopp betalas av den försäkringsgivare som framgår av 3 § lönegarantiförsäkringslagen. regeln utgår från kvittningsin- Jag konstaterar att detta motpart är ett privat försäk- arbetsgivarens fordran mot ar- dispositioner och på så sätt åstadkomma ett för denne ur bör mot denna bakgrund tas Den exakta innebörden av bestämmelsen bör göras till fö- remål för ytterligare övervägan- den med hänsyn särskilt till att ut skall försäkringsgivaren verk- belopp som skall innehållas på med belopp som skall innehållas grund av beslut om utmätning på grund av beslut om utmät- ning av lön. ning göras för förskottsbetal- räkning göras för förskottsbe- ning som skett enligt 11 kap. talning som skett enligt 11 kap. 14 § konkurslagen (1987:672) 14 § konkurslagen (1987:672) och som avser fordringar som och som avser fordringar som (1995:310). (1995:310). Innan garantibelopp för ford- ran på uppsägningslön betalas ut skall arbetstagaren till länssty- relsen lämna en försäkran på he- der och samvete om sina an- ställnings- och avlöningsförhål- landen . Om arbetstagaren under upp- sägningstiden inte utför arbete för konkursgäldenären eller nå- gon annan och inte heller driver egen rörelse, får garantibelopp för fordran på uppsägningslön betalas ut endast om arbetstaga- ren visar att han för den tid fordran avser har varit anmäld som arbetssökande hos offentlig arbetsförmedling. Lag (1994:636). Anser att upp- gifterna som arbetstagaren har lämnat i en försäkran enligt 25 § kan påverka frågan till vilken del arbetstagarens fordran på upp- sägningslön omfattas av för- månsrätt, skall skyndsamt sända kopia av för- säkran till förvaltaren. I sådana fall får garantibelopp för fordran på uppsägningslön inte betalas ut innan förvaltaren har omprövat sitt tidigare ställ- ningstagande i frågan om löne- garanti eller underrättat länssty- relsen om att uppgifterna i för- säkran inte ger anledning till en ny bedömning. Innan garantibelopp för ford- ran på uppsägningslön betalas ut skall arbetstagaren till försäk- ringsgivaren lämna en försäkran på heder och samvete om sina anställnings- och avlöningsför- hållanden under uppsägningsti- den. Om arbetstagaren under upp- sägningstiden inte utför arbete för konkursgäldenären eller nå- gon annan och inte heller driver egen rörelse, utbetalas garanti- belopp för fordran på uppsäg- ningslön endast om arbetstaga- ren visar att han för den tid fordran avser har varit anmäld som arbetssökande hos offentlig arbetsförmedling. Lag (1994:636). Anser försäkringsgivaren att uppgifterna som arbetstagaren har lämnat i en försäkran enligt 25 § kan påverka frågan till vil- ken del arbetstagarens fordran på uppsägningslön omfattas av förmånsrätt, skall försäkringsgi- varen skyndsamt sända kopia av försäkran till förvaltaren. I sådana fall utbetalas garanti- belopp för fordran på uppsäg- ningslön först efter det att för- valtaren har överlämnat nytt un- derlag för lönegarantin. Om det, sedan förvaltaren har meddelat beslut i en lönegaranti- skall äga rum i konkursen, får garantibelopp inte betalas ut på grund av beslutet. ningen redan har verkställts, skall den räknas av från det belopp som arbetstagaren senare visar sig ha rätt till. I fråga om utbetalat garanti- I fråga om utbetalat garanti- belopp inträder staten i arbetsta- garens rätt mot konkursgälde- ren i arbetstagarens rätt mot för arbetstagarens fordran som ersatts av garantin tillfaller sta- fordran som ersatts av garantin ten intill detta belopp. Om en arbetstagare är miss- nöjd med förvaltarens beslut en- ligt 16 eller 18 §, får han väcka talan mot staten från det att han fick del av beslu- tet. Statens talan förs vid tings- rätten av tillsynsmyndigheten. Principiella eller tvistiga ga- rantifall skall på begäran av ar- betstagaren eller försäkringsgiva- ren underställas en särskilt tillsatt . Försäkringsgivaren tillsätter nämndens ledamöter. Prövning i nämnden är kost- nadsfri för arbetstagaren. Om tillsynsmyndigheten finner att förvaltarens beslut är oriktigt, får myndigheten väcka talan mot arbetstagaren från det att myndigheten fick del av beslutet. Talan enligt 29 eller 30 § skall väckas vid den tingsrätt som handlägger konkursärendet. En arbetstagare, som är miss- nöjd med tillsynsmyndighetens beslut enligt 21 §, får inom den tid som anges i 29 § väcka talan mot staten vid den tingsrätt där arbetstagaren skall svara i tviste- mål i allmänhet. I mål enligt 29 och 30 §§ får det beslutas att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad, även om arbetstagaren har förlo- rat målet. Överprövning av beslut sker i den form och enligt de bestäm- melser som framgår av kollektiv- avtal som slutits mellan (avtals- part) och (avtalspart). bestämmelser om överprövning skall tillämpas även på arbetstagare som ej om- fattas av avtalet. 3Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672) Härigenom föreskrivs att det i konkurslagen (1987:672) skall infö- ras en ny paragraf, 7 kap. 17 a § samt närmast före 7 kap. 17 a § en ny rubrik av följande lydelse. Dessutom skall innehållet i 11–20 §§ lönegarantilagen (1992:497) flyttas till konkurslagen i tillämpliga delar. Förvaltaren skall till sin slutredovisning bifoga en redogörelse för de åtgärder som han har vidtagit för att efterforska sådan brottslig gärning som avses i 16 § första stycket och sådant förfa- rande som avses i andra stycket samma paragraf samt resultatet av dessa efterforskningar. Förvaltarens uppgifter gällande lönefordringar 1. undersöka vilka löneford- ringar som kan göras gällande i konkursen, 2. specificera dessa med angi- vande av lönefordringarnas art och vilka perioder de belöper på, 3. för den händelse förvaltaren inte anser fordringarna vara klara, ange grunden för detta ställningstagande, 4. sammanställa uppgifterna och översända sammanställ- ningen till den försäkringsgivare som framgår av 3 § lönegaranti- försäkringslagen. 4Förslag till förordning om ändring i lönegarantiförordningen (1992:501) Delar av innehållet kan flyttas till dels konkurslagen (1987:672), dels lönegarantilagen (1992:497). Vissa bestämmelser kan helt upphöra att gälla. 5Förslag till förordning om ändring i förordningen (1994:1283) om lönegarantiregister Bör anpassas till den nya ordningen. 6Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Överföring av sekretess till försäkringsgivare enligt 3 § lönegaranti- försäkringslagen bör regleras. 7Förslag till lag om ändring i lagen (2001:181) om behandling av uppgifter i beskatt- ningsverksamhet och förslag till förordning om ändring i förordningen (2001:588) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet skyldighet att lämna vissa uppgifter till försäkringsgi- vare enligt 3 § lönegarantiförsäkringslagen, uppgifterna till försäkringsgivaren får lämnas på medium för auto- matiserad behandling. 8Förslag till lag om ändring i socialavgiftslagen (2000:980) Arbetsgivarna skall kompenseras genom en minskning av arbetsmark- nadsavgiften. En statlig lönegaranti infördes . Systemet har genomgått en hel del förändringar , beträffande såväl regelverket som finansieringen och administrationen. Från början finansierades lö- negarantin genom en särskild fond. Fonden finansierades i sin tur av arbetsgivarna genom en lönegarantiavgift. övergick sy- stemet från fondfinansierat till att bli anslagsfinansierat. Den sär- skilda lönegarantiavgiften slopades 1999 och ersattes av en motsva- rande höjning av arbetsmarknadsavgiften. finansieras således lönegarantin med arbetsmarknadsavgiften. Den nuvarande modellen för finansiering av lönegarantin har ett antal svagheter och problem. Det saknas en direkt koppling mellan avgifter och kostnader vilket bland annat kan medföra att systemet riskerar att överutnyttjas. Överutnyttjande kan i sin tur innebära att kostnaderna för lönegarantin är högre än vad de egentligen borde vara. Administrationen av lönegarantin är spridd på många aktörer vilket bland annat innebär att det är svårt att få en korrekt bild över förvaltningskostnaden. Det finns också skäl att ifrågasätta det offentliga åtagandet för lönegarantins finansiering. Det offentliga åtagandet för lönegaran- tin bör kunna begränsas till att upprätthålla regelverket. Enligt lö- negarantidirektivet (80/987/EEG) har staten ett ansvar för lönega- rantin. Direktivet anger dock inte exakt hur ett system för lönega- ranti skall organiseras och det förekommer en rad olika organisa- tions- och finansieringsmodeller i medlemsstaterna. Det finns såle- des anledning att göra en översyn av nuvarande system och om möjligt hitta en lösning som kan leda till att statens ansvar endast omfattar de delar som inte kan ombesörjas på ett lika bra eller bättre sätt av någon annan aktör. Utredarens huvuduppgift är att lämna förslag till en förändrad fi- nansiering av lönegarantin. Syftet är att skapa ett system som är effektivare och mer rättvist för arbetsgivarna som det inte får innebära försämrade villkor för arbetstagarna. Förslaget skall vara långsiktigt ekonomiskt hållbart och modellen skall kunna klara konjunktursvängningar. Enligt direktiven skall utgångspunkterna för valet av finansie- ringsmodell vara Ökad samhällsekonomisk effektivitet genom en bättre fördel- ning av kostnader och risker mellan företag eller branscher. Möjligheten att minska risken för de offentliga finanserna. Arbetstagarnas trygghet vid konkurs skall inte försämras. Kostnader som företag övertar från staten skall leda till motsva- rande minskning av arbetsmarknadsavgiften. Vidare skall förslag lämnas till hur administrationen av lönegarantin bör utformas utifrån förslaget till ny finansieringsmodell. Utreda- ren skall också föreslå hur den statliga tillsynen skall organiseras. I direktiven framhålls även att utredningen skall beakta att det skall vara möjligt att överklaga beslut om lönegaranti. I uppdraget ingår att redovisa de författningsförslag som behövs för att den lösning utredaren föreslår skall kunna genomföras. Ut- redaren skall även redovisa en övergångslösning. I uppdraget ingår inte att pröva det materiella innehållet i lönega- rantin. Inte heller att överväga om nuvarande finansieringssystem skall bibehållas utan hur en ny modell för finansieringen kan ut- formas. Vidare får förslaget inte innebära någon förändring av pla- ceringen eller omfattningen av de förmånsrätter som följer av för- månsrättslagen (1970:979). Utredningsdirektiven bifogas i sin helhet som bilaga 1. Den första fasen av arbetet ägnades åt att pröva ett antal alternativa modeller. Därefter har arbetet koncentrerats till att ta fram ett förslag till en lösningsmodell för lönegarantins finansiering baserad på en med- verkan från arbetsmarknadens parter. nadens parter har lämnat synpunkter på den tekniska utformningen av förslaget i egenskap av sakkunniga i utredningen. Experter med sakkunskap inom de olika områden som uppdraget har omfattat har varit mig behjälplig med sakgranskning och underlag till mina ställningstaganden. Jag har sammanträtt regelbundet med mina sakkunniga och ex- perter. Antal sammanträden har varit tio. Vid ett sammanträde hade vi besök av representanter för fyra försäkringsbolag. Under hand har även synpunkter inhämtats från olika aktörer inom nuva- rande lönegarantisystem samt från möjliga aktörer i ett framtida system. Utredningen har också tagit del av innehållet i rapporter och tidigare utredningar med koppling till lönegarantin samt i an- nat referensmaterial. I arbetet med att ta fram lösningsförslag har ingått två studiere- sor till . Vid det andra tillfället deltog utredningens sak- kunniga och experter för att särskilt lyssna till de danska arbets- marknadsparternas erfarenheter av och synpunkter på lönegaranti- systemet. Övrigt material om andra länders lönegarantisystem har tagits fram med hjälp av kontaktpersoner i de länder som berörts. 2 Bakgrund och gällande rätt En arbetstagares rätt till lönegaranti regleras i lönegarantilagen (1992:497). Rätten till lönegaranti är beroende av att arbetsgivaren försatts i konkurs. I en departementspromemoria, Ds 2003:17, har det föreslagits att lönegaranti skall utgå även i företagsrekonstruk- tion enligt lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion. Reger- ingen fattade beslut om att överlämna lagrådsre- vid företagsrekonstruktion till lagrådet. Förslaget innebär i stora drag att samma regler som gäller för lönegaranti vid konkurs skall gälla vid företagsrekonstruktion. Innan proposition lämnats och antagits är dock den slutliga utformningen inte säker. På nuvarande stadium blir det därför fråga om att spekulera i om och i sådant fall under vilka förutsättningar och i vilka former löne- garanti skall utgå i en företagsrekonstruktion. Av detta skäl följer nedan endast en redovisning av reglerna gällande förmånsrätt och lönegaranti vid konkurs. Lönegarantin utgör en integrerad del av konkursförfarandet. En arbetstagares rätt till lönegaranti styrs inte bara av lönegarantilagen, utan är beroende av konkursrättsliga regler om vilka fordringar som överhuvudtaget kan göras gällande i en konkurs och av regler gällande vilka fordringar som har förmånsrätt i händelse av kon- kurs. Som princip kan uttryckas att lönegarantin utgör ett förskott från staten för vissa av de fordringar en arbetstagare kan göra gäl- lande i konkursen. I den utsträckning staten utgivit ett sådant för- skott tar staten arbetstagarens plats vad gäller rätten att göra ford- ringar gällande i konkursen. Av detta skäl bör det inledningsvis göras en kortfattad redovis- ning av konkursförfarandet och klargöras vissa grundläggande be- grepp. Bakgrund och gällande rätt Konkursförfarandet och fordringsrätt i konkurs Konkursförfarandet regleras i konkurslagen (1987:672). En förut- sättning för att en gäldenär skall kunna försättas i konkurs är att denne är på obestånd. Beslut om konkurs fattas av allmän domstol på ansökan av någon som är berörd. I samband med konkursbe- slutet utses en eller flera konkursförvaltare. Konkursförvaltarens uppgift är att ta tillvara borgenärernas gemensamma rätt och bästa samt att vidta en förmånlig och snabb avveckling av konkursboet; gäldenärens tillgångar. består av en affärs- mässig del som går ut på att, om så är ändamålsenligt, driva kon- kursgäldenärens rörelse vidare efter marknadsmässiga principer. omfattar också en utredande del där upp- giften är att utreda skulder och tillgångar samt omständigheterna kring obeståndet. En konkurs kan handläggas med bevakningsförfarande eller utan bevakningsförfarande. I det förra fallet får de borgenärer som anser sig ha fordringar i konkursen själva anmäla dessa till konkursdom- stolen. I det senare fallet är det konkursförvaltarens sak att utreda vilka borgenärer det finns. Konkursens idé är att de medel som flutit in vid försäljningen av konkursboet och under konkursförvaltningen skall fördelas mellan borgenärerna. Det finns regler i konkurslagen om vilka borgenärer som får göra sina fordringar gällande i en konkurs och regler i för- månsrättslagen (1970:979) om i vilken inbördes ordning borgenä- ren skall få betalt. Förmånsrätt innebär en rätt för en borgenär att få betalt med företräde framför andra borgenärer. Enligt förmåns- rättslagen kan en förmånsrätt vara särskild och den gäller då endast i viss egendom. En förmånsrätt som är allmän gäller i all gäldenä- rens egendom. , före , var företagshypotek en särskild förmånsrätt men gällde i den mesta av gäldenärens egendom. Fö- retagshypoteket var därför likt en allmän förmånsrätt och hade bättre förmånsrätt än dessa. Näst efter företagshypoteket kom de allmänna förmånsrätterna; först av dessa statens fordringar på skatt och avgifter. Därefter kom lönefordringarna. Förmånsrättslagen har ändrats per , SFS 2003:535. (SOU 1999:1 och prop. 2002/03:49). De bärande delarna i den ändrade lagstiftningen var en reducering av företagshypotekets värde, avskaffande av skatteförmånsrätten, Bakgrund och gällande rätt en tidsmässig inskränkning av löneförmånsrätten. Företagshypoteket har bytt namn till företagsinteckning och är nu en allmän förmånsrätt. Den gäller i, efter en ändring i riksdagsbe- handlingen i förhållande till det framlagda förslaget, av gäldenärens egendom. Skatteförmånsrätten har avskaffats helt och löneförmånsrätten har inskränkts tidsmässigt. Fordringar som inte omfattas av förmånsrätt kallas oprioriterade fordringar. Oprioriterade fordringar har inbördes lika rätt vilket betyder att utdelning äger rum med en procentandel av fordringens belopp. Enligt 5 kap. 1 § konkurslagen kan endast fordringar som upp- kommit innan konkursbeslutet meddelades göras gällande i kon- kursen. Dessa fordringar brukar benämnas konkursfordringar. Om en konkursförvaltare fortsätter konkursgäldenärens rörelse i kon- kursboet, kan ekonomiska förpliktelser som riktar sig direkt till konkursboet uppkomma. Sådana fordringar som riktar sig direkt mot konkursboet benämns massafordringar. Den tid på vilken en fordran belöper eller fordringen förfaller till betalning, saknar i princip betydelse vad det gäller gränsdragningen mellan en konkursfordran och en massafordran. Exempelvis är en arbetstagares fordran på uppsägningslön som löper efter konkursutbrottet principiellt sett en konkursfordran. Det vikti- gaste momentet för fordrans uppkomst har inträffat före konkurs- utbrottet. När det gäller lönefordringar finns en regel som utesluter betal- ningsrätt i konkursen i den mån lönefordringarna uppenbart över- stiger vad som kan anses skäligt, 5 kap. 2 § konkurslagen. I 12 § och 12 a § förmånsrättslagen regleras förmånsrätten för lö- nefordringar. Lönefordringarna har allmän förmånsrätt och gäller därmed i all gäldenärens egendom. Förmånsrätten för löneford- ringar omfattar enligt huvudregeln sådan lön eller annan ersättning på grund av anställningen som tjänats in under de senaste tre må- naderna innan konkursansökan gavs in till tingsrätten. Löneford- ringar som löper efter konkursbeslutet, med lagtextens ord uppsägningslön, omfattas av förmånsrätt för maximalt en månad räknat från konkursbeslutet. För tvistiga lönefordringar gäller sär- Bakgrund och gällande rätt skilda tidsfrister, innebärande bland annat att ett tvisteförfarande måste ha startats från fordrans förfallodag. Förmånsrätten omfattar vidare semesterlön avseende det inneva- rande och det närmast föregående intjänandeåret. Förmånsrätt gäller slutligen för pensionsfordringar i viss utsträckning. Från är löneförmånsrätten maximerad till tio gånger pris- basbeloppet (2004: ). , före , omfattade förmånsrätten även uppsägningslön som beräknats enligt lagen (1982:80) om anställ- ningsskydd, det vill säga som längst . Vidare gällde i praktiken en vidare tidsmässig omfattning för äldre löner eftersom en förfallodagsprincip tillämpades i stället för som en intjänan- deprincip. Förmånsrätten omfattade dock maximalt vad som för- fallit till betalning . Ett undantag föreligger så till vida att förmånsrätt inte finns för lönefordringar till arbetstagare som själv eller tillsammans med släktingar ägt del i det företag som gått i konkurs och som haft ett betydande inflytande över verksamheten. Lönefordringar som inte har förmånsrätt enligt de ovan be- skrivna reglerna kallas oprioriterade fordringar. Om tillgångarna i konkursboet räcker till kan utdelning komma i fråga även för så- dana oprioriterade fordringar. Oprioriterade fordringar har inbör- des lika rätt. Enligt lönegarantilagen är enligt huvudregeln lönefordringar som har förmånsrätt enligt ovan samt löneborgenärs kostnader för att försätta gäldenären i konkurs, tryggade av den statliga lönegarantin. Dessutom omfattas uppsägningslön avseende tid från konkursbeslutet av lönegarantin, under förutsättning att ar- betstagaren inte utför arbete åt konkursboet eller fått nytt arbete. När det gäller uppsägningslön gäller dessutom den begränsningen att endast uppsägningslön som beräknats enligt 11 § lagen (1982:80) om anställningsskydd omfattas av garantin. Lönegaranti lämnas för maximalt en period om åtta anställ- ningsmånader. Lönegarantin är vidare beloppsmässigt maximerad till fyra prisbasbelopp per arbetstagare, vilket för motsvarar . Före var lönegarantin maxime- rad till per arbetstagare. Även om arbetstagares fordran på uppsägningslön avseende tid efter konkursutbrottet principiellt sett är en konkursfordran, skall konkursboet betala löner för de arbetstagare som utför arbete åt Bakgrund och gällande rätt konkursboet från konkursbeslutet. Sådana löne- fordringar är att betrakta som massafordringar. Utbetalning av lönegaranti – Utdelningsförslag Betalning av lönegaranti äger normalt rum inpå kon- kursutbrottet. Om det finns tillgångar kvar i konkursboet efter att konkurskostnaderna och massafordringarna betalats, skall kon- kursförvaltaren upprätta ett utdelningsförslag med tillämpning av betalningsprinciperna i konkurslagen och förmånsrättslagen. I den mån staten utgivit lönegaranti tar staten arbetstagarens plats i ut- delningsförslaget i den delen. Utdelningsförslaget skall fastställas av allmän domstol. Lönegarantifrågorna handläggs på olika sätt beroende på i vilken form konkursen handläggs. I konkurser som handläggs utan bevakningsförfarande, vilket har varit det vanligaste, fattar konkursförvaltaren beslut om lönega- ranti. Beslutet om lönegaranti avser myndighetsutövning. Kon- kursförvaltarens beslut kan överprövas genom att arbetstagaren eller staten, genom i konkurser (TSM), väcker talan vid tingsrätten. I tingsrätten handläggs målet som ett sedvanligt tvistemål. Särskilda regler gäller dock om kostnadsan- svar. Normalt sett gäller att arbetstagaren inte behöver betala sta- tens rättegångskostnader om arbetstagaren förlorar målet. Om ar- betstagaren vinner målet har denne däremot rätt till ersättning för rättegångskostnader på det sätt som följer av . Vad som sagts följer av 33 § lönegarantilagen, även om ordalagen i bestämmelsen synes ge uttryck för något annat. Tvisten kan med tillämpning av de sedvanliga överklagandereglerna föras vidare till hovrätt och . I konkurser som handläggs med bevakningsförfarande, vilket med anledning av de nya förmånsrättsreglerna kommer att bli van- ligare, handläggs lönegarantifrågorna på följande sätt. För att lö- nefordringarna skall kunna göras gällande i konkursen, och därmed ha möjlighet att få utdelning, krävs enligt huvudregeln att de beva- kas. Konkursförvaltaren skall på arbetstagarens vägnar bevaka Bakgrund och gällande rätt lönefordringar som förvaltaren bedömer klara. skall kon- kursförvaltaren lämna en underrättelse till om sin be- vakning. Med anledning av denna underrättelse verkställer länssty- relsen utbetalning av lönegaranti. Om en arbetstagare är missnöjd med den bevakning konkursförvaltaren gjort, helt eller delvis, får denne själv göra en kompletterande bevakning. Denna komplette- rande bevakning kommer därvid sannolikt inte att godkännas av konkursförvaltaren och denne kommer att göra en anmärkning mot lönefordringen. Den tvistiga lönefordringen kommer därefter att behandlas inom ramen för den så kallade jävsprocessen. Jävs- processen kan sägas vara ett förenklat tvisteförfarande inom ramen för konkursen. Tvister inom ramen för jävsprocessen skall, om uppgörelse inte kan nås, avgöras av tingsrätten med överklagande- möjligheter till hovrätten och . Efter att en tvist gällande en lönefordran avgjorts i jävsproces- sen, kan konkursförvaltaren komma att behöva lämna en komplet- terande underrättelse till gällande lönegaranti. Det kan eventuellt finnas möjligheter för arbetstagaren att parallellt med jävsprocessen överklaga förvaltningsvägen. I det nuvarande systemet finns det ingen traditionell tillsynsmyn- dighet med ansvar för lönegarantihanteringen. i konkurser (TSM) har ett övergripande ansvar för konkurstillsynen och att vara remissorgan i viktigare frå- gor i en konkurs.