sou · GSB337d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Det var enighet i målet om att slammet i första hand borde kunna spridas på . I avvaktan på att det kan bli möjligt måste det finnas andra möjligheter för omhändertagande, exempelvis den sökta förbränningen. I målet ålade Miljööverdom- stolen förbränningsföretaget att under en prövotid utreda förut- sättningarna för en anläggning för omhändertagande av fosfor, antingen före eller efter förbränning av slam. Tillämpningen av produktvalsregeln i 2 kap. 6 § har aktualiserats i ett mål. Där var frågan om en privatperson skulle förbjudas att lägga stolpar som impregnerats med koppar, krom och arsenik som avgränsning mellan en grusad väg och . Miljööverdom- stolen konstaterade i domskälen att när Kemikalieinspektionen utfärdat särskilda föreskrifter om användningen av träskydds- behandlat virke och när användningen inte strider mot dessa före- skrifter, är utrymmet för att tillämpa produktvalsregeln mycket begränsat, i vart fall när det gäller privatpersoner. ansåg att användningen av de träskyddsbehandlade stolparna inte kunde förbjudas. –har lämnat prövningstillstånd i ett mål som gäller frågan om villkor för transporter. –När det gäller teknisk/ekonomiska bedömningsfrågor som ofta är av betydelse för de allmänna hänsynsreglernas krav- nivå, är det troligen som i praktiken kom- mer att fungera som slutinstans. I vår tidigare lägesrapport redovisades att vid utgången av ännu inte hade prövat något mål enligt miljö- balkens materiella bestämmelser. har inte heller –2003 meddelat någon dom där materiella bestämmelser tillämpats. Domstolen har däremot beviljat prövningstillstånd för det principiellt viktiga mål som redovisas ovan där Miljööverdom- stolen ålagt bolaget att utreda förutsättningarna för att minska miljöpåverkan på grund av transporter till och från verksamheten. De domar som meddelat – 2003 och som haft anknytning till område har gällt skadestånd, brott, avskrivning av mål och talerätt. Ett mål har också behandlat tillåtligheten enligt vattenlagen av ett företag för utvinning av värme och kyla genom bortledning av grundvatten och återledning av samma mängd grundvatten. Ganska många mål från tillämpningsområde över- klagas till utan att domstolen beviljar pröv- ningstillstånd. Det är inte troligt att i någon större utsträckning kommer att pröva mer renodlade teknisk/eko- nomiska bedömningsfrågor. Kravnivån i allmänna hänsynsregler bestäms i stor utsträckning av sådana bedömnings- frågor och i dessa kommer troligen i praktiken att fungera som slutinstans. 8.5Övergripande slutsatser efter samtliga genomgångar Som vi konstaterade i vår lägesrapport tar det innan en praxis utbildas beträffande tillämpningen av de nya allmänna hän- synsreglerna, dvs. de regler som inte direkt motsvaras av regler i tidigare lagstiftning. De områden där behovet av praxisbildning vid tillståndsprövning bedöms som allra störst är energihushållning (2 kap. 5 §), transporter (2 kap. 3 och 5 §§ samt 16 kap. 7 §) och produktval (2 kap. 6 §). På dessa områden finns i avvaktan på vägledande avgöranden från högre instanser osäkerheter både när det gäller tillämpningsområden och kravnivåer. har detta slag av frågor dock börjat behandlas både i miljödom- stolar, i och även i . I många fall har avgörandet av vilka villkor som skall gälla beträffande exempel- vis transporter och energihushållning skjutits upp under prövo- tider. Det innebär att även om domstolarna tagit ställning till reglernas tillämpningsområde, så har kravnivån inte bestämts . Den kommer att fastställas först efter ytterligare utredningar från företagen. För att kunna få praxis på nya områden, är det viktigt att myndigheterna – bland annat och länsstyrelserna – aktivt driver mål där frågorna aktualiseras så att de behandlas i första instans och även kan prövas vidare i högre instanser. Det av stor betydelse att tillståndsmyndigheterna – med stöd av remissmyndigheterna – ställer krav på tillräckligt ingående underlagsmaterial från sökandena så att en noggrann prövning kan ske. För att ge ledning för tillämpningen av hänsynsreglerna är det också viktigt att domstolarna noga redovisar sina överväganden. De allmänna hänsynsreglernas genomslagskraft är dock inte enbart beroende av avgörandena i enskilda fall. De får också genomslag genom föreskrifter, allmänna råd och handböcker, dvs. sådant vägledningsmaterial som efterlyses av många, både myndig- heter och verksamhetsutövare. Det mesta vägledningsmaterialet ges ut av myndigheter, men även branschorganisationer ger ut under- lagsmaterial5. Den kravnivå som kommer till uttryck i vägled- ningarna representerar den uppfattning som utgivaren har. När myndigheter och verksamhetsutövare har olika uppfattning om vad som bör gälla och om vägledningarna är riktiga i förhållande till krav, blir det slutligen domstolsavgöranden i enskilda fall som fastlägger nivån. Vilka konkreta krav och vilken allmän kravnivå som skall gälla med anledning av hänsynsreglerna växer alltså fram genom ett växelspel mellan vägledningar och domstolsavgöranden. Vägled- ningarna utgör grund för verksamhetsutövarnas handlande, för tillsynsingripanden, utformning av tillståndsansökningar och yttranden i enskilda fall. De prövas genom myndighets- och domstolspröv- ningar i de enskilda fallen och får sedan anpassas med ledning av de avgöranden som blir följden. För att underlätta utvecklingen av vilka kravnivåer som skall gälla i olika avseenden, fordras både aktiv prövning av enskilda verksamheter med avgöranden i Miljööverdomstol eller och branschspecifika vägledningar av olika slag till stöd för verksamhetsutövare och myndigheter. Det fordras också att de avgöranden som successivt kommer från domstolarna görs lätt tillgängliga för allmänhet, verksamhets- utövare, myndigheter och andra domstolar. Avgöranden från och är nu lätt åtkomliga via inter- net. Förutom i Nytt Juridiskt Arkiv, finns på () alla avgöranden i fulltext, inklusive underrätternas avgöranden. Ett urval av avgöranden från finns refererade på hem- sida (). avgöranden kommer också att vara tillgängliga via (). Genom kommersiella internettjänster finns också tillgång till avgöranden på miljöområdet. I våra direktiv anges att vi särskilt skall belysa hur små och medelstora företag påverkas av de allmänna hänsynsreglerna och 5 se En effektivare miljöprövning, SOU 2003:124, avsnitt 2.2.2, s.80. vid behov föreslå åtgärder för att underlätta för företagen att leva upp till mål. Vi har tidigare konstaterat att kraven på grund av nya bestämmelser inte har förändrats i någon större utsträckning jämfört med vad som gällde före balkens tillkomst när det gäller sådana verksamheter som prövas av kom- munerna. Den bilden har fått stöd genom remissförfarandet. När det gäller tillståndsprövningar av enskilda verksamheter har vi också tidigare fått indikationer på att de små och medelstora företagen snarare har besvärats av de administrativa kraven än av kraven i sak. Vi har föreslagit ändringar i syfte att underlätta administrationen i delbetänkandet En effektivare miljöprövning6. kan det finnas meningsskiljaktigheter mellan de små och medelstora företagen å ena sidan och myndigheterna å andra sidan om de krav som ställs i föreskrifter, allmänna råd, handböcker och annat vägledningsmaterial. När det gäller vägledningen blir bilden således splittrad. Å ena sidan efterfrågas vägledning med konkretisering av krav, i synnerhet när det gäller små och medelstora verksamheter, å andra sidan finns det kritik från verksamhetsutövarna mot de kravnivåer som kommer till uttryck i vägledningarna från myndigheterna. Trots den splittrade bilden blir vår uppfattning att det är angeläget att stödja de små och medelstora verksamheterna genom branschspecifikt vägledningsmaterial. Kravnivån i materialet måste sedan som beskrivits ovan successivt få anpassas med ledning av de prövningar som kommer att ske i enskilda fall. 6 SOU 2003:124. 9Förslag till utformning av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. –Vi föreslår att systematiken i 2 kap. förtydligas genom att underrubriker förs in i kapitlet. –Under rubriken tas förutom de nuvarande bestämmelserna i 3, 5 och 6 §§ in en ny allmän hänsynsregel till skydd för den biologiska mångfalden. –Under rubriken plats föreslår vi tre nya bestäm- melser. Den första ställer krav på att välja den plats som innebär minsta intrång och olägenhet, den andra på att 3 och 4 kap. skall tillämpas vid vissa prövningar och den tredje att vissa beslut inte får meddelas i strid mot detaljplaner eller områdesbestämmelser. Den förstnämnda bestämmelsen skall gemensamt med de regler som anges under rubriken bli föremål för en rimlig- hetsavvägning. –Vi föreslår att tillämpningen av 3 och 4 kap. utvidgas till att även avse anmälningsärenden som gäller miljöfarliga verk- samheter – och enligt tidigare förslag vattenverksamheter – samt anmälningar för samråd beträffande verksamheter och åtgärder som kan komma att väsentligt ändra naturmiljön. Liksom skall 3 och 4 kap. bara tillämpas när det är fråga om ändrad användning av mark- och vattenområden. I detta kapitel redovisar vi förslag som innebär ändringar i 2 kap. . Vi har tidigare lämnat principförslag om hur struk- turen i 2 kap. skall förtydligas genom införande av underrubriker, samt utvecklade regler för valet av plats för verksamheter och åtgärder. En sammanfattande redovisning av våra tidigare förslag i den delen, samt synpunkter som framförts vid remissbehandlingen Förslag till utformning av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. av dem finns i avsnitt 9.1. I avsnitt 9.2 lämnar vi förslag till en ny allmän hänsynsregel till skydd för den biologiska mångfalden. Våra slutliga förslag beträffande utformningen av reglerna i 2 kap. redo- visas i avsnitt 9.3. 9.1Våra tidigare principförslag om strukturen i 2 kap. och om regler för val av plats I vårt delbetänkande under utveckling, Ett princip- betänkande, utredde vi hur bestämmelser om hushåll- ning med mark och vattenområden i 3 och 4 kap. skulle integreras med hänsynsreglerna och med andra regler om markanvändning i balken1. Vi undersökte steg för steg hur hushållningsbestämmelserna förhåller sig till annan lagstiftning, till mål och tillämp- ningsregler och till allmänna hänsynsregler. Kravet på överensstämmelse med 3 och 4 kap. hänger nära samman med kravet på överensstämmelse med planer Efter genomgången av hur hushållningsbestämmelserna förhåller sig till annan lagstiftning – bestämmelserna skall tillämpas i samt i elva andra lagar utöver – drog vi slutsatsen att 3 och 4 kap. bör finnas kvar som ett sammanhållet block i . Vi fann att det är övriga bestäm- melser som bör anpassas till det sammanhållna blocket när miljö- balkens bestämmelser om markanvändning skall knytas närmare varandra. Vi fann också att lokaliseringsregeln i 2 kap. 4 § med dess krav på att platsen skall vara lämplig med hänsyn till 3 och 4 kap. logiskt sett hänger nära samman med de krav som finns på överensstämmelse med detaljplaner och översiktsplaner. Tillämpningen av 3 och 4 kap. bör utökas till anmälningsärenden då det gäller ändrad markanvändning En första slutsats från analysen av hur hushållningsbestämmelserna förhåller sig till mål (1 kap. 1 §) var att de inte står i konflikt med varandra. Det är i stället så att portal- 1 SOU 2002:50, kap. 4, s. 73. Förslag till utformning av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. paragraf, 1 kap. 1 §, ger vägledning vid tolkningen av bestäm- melserna i 3 och 4 kap. både vid prövning enligt och vid prövning enligt andra lagar som är knutna till dessa bestäm- melser. Vi fann en motsägelse i bestämmelserna om tillämpningen av 3 och 4 kap. Enligt 1 kap. 2 § är tillämpningen inskränkt till prövning av frågor enligt 7 kap., till tillståndsprövning av sådan verksamhet som är tillståndspliktig enligt 9, 11 och 12 kap. samt till regeringens tillåtlighetsprövning enligt 17 kap. anges i 2 kap. 4 § att för verksamheter och åtgärder som tar i anspråk mark- eller vatten- områden skall en sådan plats väljas som är lämplig med hänsyn till bland annat 3 och 4 kap. Den bestämmelsen är enligt 2 kap. 1 § tillämplig vid prövning av frågor om tillåtlighet, tillstånd, god- kännande, dispens, villkor (som inte avser ersättning) samt vid till- syn. Enligt bestämmelserna i 2 kap. skulle alltså 3 och 4 kap. kunna tolkas ha en vidare tillämpning än vad som anges i 1 kap. 2 §. Efter en analys av syftet med hushållningsbestämmelserna så som det redovisats i förarbetena till naturresurslagen, föreslog vi att tillämpningen av 3 och 4 kap. skulle utökas jämfört med vad som anges i 1 kap. 2 §. Vi föreslog att hushållningsbestämmelserna även skulle tillämpas vid prövning av verksamheter som är anmälnings- pliktiga enligt 9 kap. 6 § och 12 kap. 6 § men endast då det gäller ändrad markanvändning. Valet av plats omfattar flera moment En slutsats vi drog efter att ha analyserat förhållandet mellan hushållningsbestämmelserna och de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. var att bestämmelserna om valet av plats för en verksamhet eller åtgärd är av så central betydelse och omfattas av så många delmoment av olika karaktär att de inte lämpligen borde samman- fattas i en hänsynsregel. Vi fann att bestämmelserna i stället borde delas upp med hänsyn till prövningens olika delmoment. Vi drog också den slutsatsen att vissa av de delmoment som ingår i valet av plats – till exempel kontrollen av överensstämmelsen med 3 och 4 kap. – inte borde ingå i en rimlighetsavvägning. Inte heller borde det finnas någon hänvisning till mål i bestämmelserna om lokalisering. Skälet till detta är att det övergripande målet i 1 kap. 1 § alltid gäller för samtliga bestäm- melser i . En hänvisning till målet enbart i lokaliserings- Förslag till utformning av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. bestämmelsen skulle kunna tolkas som att målet har mindre betyd- else vid prövningen enligt de andra hänsynsreglerna i 2 kap., till exempel åtgärdskravet, hushållningsregeln eller produktvalsprincipen. En tydligare systematik genom uppdelning av bestämmelserna i block Slutsatserna från dessa genomgångar ledde till förslag om för- ändringar i 2 kap. Vi bedömde då att systematiken vid prövning skulle bli tydligare om bestämmelserna i 2 kap. med hjälp av under- rubriker grupperades i olika block. Bestämmelserna om val av en geografiska plats för en verksamhet eller åtgärd skulle utgöra ett block av bestämmelser. Hänsynsreglerna i övrigt skulle utgöra ett annat centralt prövningsblock. Vart och ett av dessa block måste vara uppfyllt för att verksamheten skall vara tillåtlig. Det finns dock en viss möjlighet till samverkan mellan blocken så att en sämre lokalisering i vissa fall kan kompenseras genom mer långt- gående skyddsåtgärder och begränsningar än vad som normalt skulle krävas. Efter ytterligare utredningar om hur miljökvalitetsnormer skall påverka enskilda verksamheter och åtgärder, kan möjligen ett tredje centralt block komma att utgöras av regler som gäller för verk- samheter och åtgärder då miljökvalitetsnormer riskerar att inte uppfyllas. När både hänsynsblocket och platsvalsblocket prövats, dvs. då alla rimliga krav på hänsyn uppfyllts och platsen för verksam- heten konstaterats uppfylla krav, återstår en slutav- vägning av att verksamheten eller åtgärden sammantaget på den sökta platsen inte kan innebära en väsentlig skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. Våra principförslag till nya bestämmelser Reglerna om val av plats skulle genom tre nya paragrafer lyfta fram de moment som kan ingå vid valet av en lokalisering för en verk- samhet. Det gäller att välja den bästa platsen som inte är orimlig, att i vissa fall tillämpa 3 och 4 kap. och att inte meddela beslut i strid med planbestämmelser. I delbetänkandet föreslogs följande utformning av reglerna under rubriken val av plats. Förslag till utformning av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. X § För all verksamhet och alla åtgärder som tar i anspråk mark- och vattenområden annat än helt tillfälligt skall en sådan plats väljas att ändamålet kan uppnås med minsta intrång och olägenhet för människors hälsa och miljön i den utsträckning det inte kan anses orimligt. Y § Vid prövning av frågor enligt 7 kap., tillståndsprövning av sådan verksamhet som är tillståndspliktig enligt 9, 11 och 12 kap., regeringens tillåtlighetsprövning enligt 17 kap. och prövning av verksamheter och åtgärder som är anmälnings- pliktiga enligt 9 kap. 6 § och 12 kap. 6 § skall bestämmelserna i 3 och 4 kap. tillämpas i de fall som gäller ändrad användning av mark- eller vattenområden. Z § Tillstånd eller dispens samt beslut i frågor om bildande eller ändring av naturreservat, kulturreservat eller naturminne, får inte meddelas i strid mot detaljplan eller områdesbestäm- melser enligt (1987:10). Mindre avvik- elser får dock göras om syftet med planen eller bestäm- melserna inte motverkas. Som en följd av förslagen skulle också 1 kap. 2 § behöva ändras, medan 7 kap. 8 § samt 16 kap. 4 § skulle utgå. Förslaget till utformning av Y § innebar en utökning av tillämp- ningsområdet för 3 och 4 kap. . Synpunkter från remissbehandling av förslagen Vid remissbehandlingen av principbetänkandet var flertalet remiss- instanser positiva till dessa förslag. Flera remissinstanser ansåg dock att ordningsföljden på huvudblocken om platsvalsbestämmelser respektive hänsynsregler borde vara en annan än den vi föreslagit. Från flera instanser framfördes också synpunkter på att det inte borde ske en separat rimlighetsavvägning vid valet av bästa plats enligt X §, utan att rimlighetsavvägningen i stället borde ske enligt 2 kap. 7 §, gemensamt för platsvalet och för bestämmelserna under rubriken hänsynsregler. Det framfördes även synpunkter på om valet av bästa plats (X §) endast borde avse verksamheter med viss varaktighet så som förslaget utformats, eller om varaktighetsrekvisitet borde utgå. Slutligen lämnade några remissinstanser synpunkter på placering och benämning av underrubriken slutavvägning. Förslag till utformning av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. Våra slutliga ställningstaganden i de delar som omfattas av princip- förslagen redovisas i avsnitt 9.3. 9.2En ny hänsynsregel till skydd för den biologiska mångfalden Vid tillståndsprövning av en täkt gäller enligt 12 kap. 2 § första stycket andra meningen följande. Tillstånd får inte lämnas till en täkt som kan befaras försämra livs- betingelserna för någon djur- eller växtart som är hotad, sällsynt eller i övrigt hänsynskrävande. I vårt delbetänkande En effektivare miljöprövning2 lämnade vi förslag som innebär att täkter i fortsättningen skall prövas på samma sätt som andra miljöfarliga verksamheter. Enligt våra förslag kommer de därmed att omfattas av bestämmelserna i 9 kap. i stället för 12 kap. . Vi föreslog också att den särskilda hän- synsregeln för täkter i 12 kap. 2 § första stycket andra meningen – som har karaktären av stoppregel – skulle utgå och ersättas av en avvägningsregel som skulle vara allmänt tillämplig på balkens område. Den nya regeln skulle enligt vårt förslag placeras i 2 kap. och kopplas till rimlighetsavvägningen i 2 kap. 7 §. Som vi redovisat tidigare anser vi att det finns ett behov av att i 2 kap. förtydliga att skyddet av den biologiska mångfalden ingår i skyddet av miljön. I mål, så som det uttrycks i 1 kap. 1 §, ingår bevarandet av den biologiska mångfalden som en särskild punkt. 2 kap. kan sägas utgöra ett steg närmare kon- kretisering av dessa mål när det gäller kraven på verksamheter och åtgärder. Dagens bestämmelser i 2 kap. återspeglar inte på ett tydligt sätt balkens mål om biologisk mångfald eller balkens natur- vårdsperspektiv, även om det i förarbetena3 anges att skyddet av den biologiska mångfalden ingår i skyddet av miljön och i skyddet mot misshushållning med naturresurser. Förslaget kan sägas ha en parallell i det arbete som pågår med att utforma ett sextonde nationellt miljökvalitetsmål. har man ansett att den biologiska mångfalden ingått som en del av tidigare beslutade femton nationella miljökvalitetsmål, 2SOU 2002:50, kap. 4 s. 203. 1997/98:45, del 1 s. 206. Förslag till utformning av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. men har på regeringens uppdrag utrett utform- ningen av ett nytt mål som skulle gälla ett rikt växt- och djurliv4. Vi har tidigare också redovisat att vi anser det vara svårt att i en integrerad miljöbalk motivera varför en hänsynsregel som gäller den biologiska mångfalden bara skulle gälla för just täkter; behovet borde vara lika stort för andra typer av verksamheter. Tillämp- ningsområdet för regeln bör utvidgas från att enbart gälla täkter till att avse alla verksamheter och åtgärder för vilka 2 kap. skall tillämpas. måste också regeln ändra karaktär från den nuvarande stränga utformningen som stoppregel, till en hänsyns- regel kopplad till en avvägning som innebär att kravnivån inte får vara orimlig. Införandet av en sådan ny regel i 2 kap. innebär således inte någon ändring i sak, utan ett förtydligande av vilka krav som enligt de redovisade uttalandena i förarbetena till redan gäller och nivån på kraven. Den nya regeln skall på samma sätt som kravet på försiktighetsmått i 3 §, hushållning i 5 § och produktval i 6 § i första hand vara inriktad på att anpassa verksamheter och projekt på ett lämpligt och rimligt sätt. Den skall inte som den nuvarande bestämmelsen i 12 kap. 2 § ha till främsta syfte att förhindra verksamheterna eller åtgärderna. Den nya regeln tillsammans med platsvalsbestämmelserna kan alltså ställa krav på lokaliseringen av en verksamhet. Förekomsten av skyddsvärda växter kan innebära att ett tänkt brytningsområde för en täkt måste justeras. Utformningen av vissa projekt kan behöva anpassas så att exempelvis barriäreffekten av en väg eller järnväg minskas genom lämpliga genomgångar. Tiden då vissa åtgärder genomförs kan behöva regleras så att exempelvis en känslig fiskart inte utsätts för grumling . När det gäller jordbruk, som typiskt sett kan ha stor betydelse för livsbetingelserna för djur och växter, finns regler i 12 kap. 8 § som ger regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer rätt att meddela föreskrifter om bland annat skyddet av djur- och växtliv. En motsvarande bestämmelse för skogsbruk finns i 30 § skogsvårdslagen. Föreskrifter meddelade enligt dessa bestämmelser får inte vara så ingripande att pågående markanvändning påtagligt försvåras. Den nya hänsynsregeln innebär naturligtvis ingen för- ändring av dessa regler. Det är inte heller meningen att den nya 4 5301, . Förslag till utformning av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. bestämmelsen skall innebära vare sig mer eller mindre långtgående krav än vad som kan ställas med stöd av 2 kap. 3 §. Bestämmelsen är inte avsedd att fungera som en skyddsbestäm- melse för enskilda arter – sådana bestämmelser finns i stället i 8 kap. och i artskyddsförordningen. Slutsatsen är att den nya bestämmelsen skall erinra om och för- tydliga att verksamheter och åtgärder skall anpassas så att de inte försämrar livsbetingelserna för djur och växter som till viss grad är hänsynskrävande. Den kan ses som en hjälpbestämmelse till 2 kap. 3 § som ställer krav på skyddsåtgärder, begränsningar och för- siktighetsmått för att förebygga och motverka skador eller olägen- heter på människors hälsa eller miljön. Begreppet miljön i 2 kap. 3 § omfattar även växt- och djurarter som inte utpekats som hänsyns- krävande och deras livsmiljöer. Bestämmelsen i 2 kap. 3 § avser således miljön som helhet med skydd för alla arter och livsmiljöer, medan 2 kap. 3 a § förtydligar skyddet för dem som är särskilt hänsynskrävande. Kravet i den nya regeln skall gälla växt- och djurarter som till någon viss grad är hänsynskrävande. Uttrycket hotad, sällsynt eller i övrigt hänsynskrävande i den nuvarande 12 kap. 2 § anknöt till en tidigare tillämpad kategoriindelning för sällsynta arter i . I den nuvarande svenska så kallade rödlistan över hotade och sällsynta arter tillämpas en indelning i följande sex kategorier för olika grad av sällsynthet och risk för utdöende.