sou · GSB330d2 · 2005-01-01 00:00:00 — I flera av Paldanius berättelser framträder att deltagarna av olika skäl sökt en för- ändring i sitt liv, de har stått inför någon form av vägval. Ett skäl till att många då valt folkhögskolan har varit att personer i deras omgivning har talat om positiva erfarenheter av folkhögskola. Det tycks också vara så att man i flera fall valt folkhögskola för att pröva sig fram i något avseende. Jämförelser med andra studieformer I flera av berättelserna hos både och och Paldanius finns jämförelser mellan arbetssättet i komvux eller hög- skola å ena sidan och folkhögskola å andra sidan. Folkhögskolan bjuder på ett mjukare förhållningssätt, man ställer mindre krav än komvux och ger mer utrymme för eftertanke. Det finns också ut- tryck för att studier på folkhögskola jämfört med komvux mer präglas av samarbete och gemenskap. Man kan ställa gemenskap mot ensamhet där en del berättelser handlar om upplevelser av anonymitet inom komvux och ställer detta mot den socialt intima miljön på en folkhögskola. På folkhögskolan har man upplevt en närhet och värme som saknades på komvux. Någon som provat även studier på universitet tycker att arbetssättet på folkhögskolan är bättre än tentaplugget på . Folkbildningen har skiftande betydelser, alltefter de intervjuades personliga förhållanden. Den kan vara ett steg på vägen mot ett yrke eller en andra chans i livet, en chans att ta igen något förlorat. Folkbildningen blir till ett stöd i en utveckling som de unga vuxna själva valt. Studietiden har, enligt livsberättelserna, inte inneburit någon avgörande vändning i livet. Det framstår som att de unga vuxna använt folkbildningen som ett steg på vägen i sin egen Effekter för deltagare och lokalsamhälle utveckling i en process där själva valt inriktningen. Folkbildningen har funnits till hands som en möjlighet att komma vidare mot för- verkligandet av egna mål (och , 2003). Paldanius analys av livsberättelserna visar på en progression , dvs. deltagarna berättar en livshistoria som utvecklats positivt. I berättelserna ges folkhögskoletiden positiva omdömen och i uppfattar man sig leva ett gott liv. Det ter sig rimligt att anta att folkhögskolestudierna bidrar till den svaga men tydliga progression som syns. En jämförelse mellan kvinnor och män visar inte några påtagliga skillnader i bedömningen av folkhögskolan. En rad positiva begrepp används för att beskriva deltagarnas erfarenheter. Det är ord som njutning, förändring, händelserikedom, tillgång, tillblivelse, bekräftelse och gemenskap. Det är sådana ord som representerar och organiserar det positiva meningsinnehållet i deltagarnas livsberättelser (Paldanius, 2003). För flera av deltagarna har folkhögskolan, av skilda skäl, spelat en viktig roll för deras möjlighet att hitta in i och få en position i vuxensamhället. Det framträder också i deras sätt att beskriva vad de gjort före och efter studierna. Deras poäng är att studierna fungerat bra på olika sätt, något som utgör en grund för att beskriva studierna positivt. Omdömen är ofta rationella i den meningen att studierna varit betydelsefulla för deltagarnas nuvarande position och möjlighet att fylla sin uppgift där. Paldanius menar, att de berättelser deltagarna valt att berätta implicerar att de förändrats av studierna. Att ha identitet innebär att vara något i relation till någon annan. Folkhögskolan har med detta synsätt erbjudit en möjlighet att i en ny situation, en ny omgivning och med nya människor förhandla fram en delvis ny identitet. Folkhögskolan har i mötet med vad deltagarna hade i bagaget skapat förutsättningar för att deltagarnas identitetsberät- telser behöver förhandlas. Studierna, såväl på folkhögskolor som inom studieförbund, fram- träder i livsberättelserna, så som och ser det, som inslag i ett större livsprojekt. De kan representera övergångar från ett steg i livet till ett nytt. Flera av de intervjuade har direkt kunnat omsätta studierna i arbetslivet, andra söker sig vidare. Genomgående tycks vara att man uppfattar att man befinner sig i Effekter för deltagare och lokalsamhälle rörelse, en rörelse där det gäller att ta vara på möjligheter, fatta kloka beslut för sitt eget liv. Unga vuxna i folkbildningen och har i sin studie särskilt intresserat sig för unga vuxna och folkbildningens betydelse för denna grupp. De diskuterar i sin rapport vilken roll folkbildningen spelar och kan komma att spela för det senmoderna kunskapssamhällets första generation, den grupp som började 1980–1990. En generation av stratifierade individualister vars vägar till identitet, mening och kunskap skapas av deras val i ett allt mera komplext och osäkert samhällsbyggande. Forskarna talar om förskjutningar i livsberättelserna och menar att dessa pekar på att de unga vuxna söker en identitet som är i rörelse. Det är inte enbart fråga om speglingar av yttre fenomen eller om utvecklandet av en inre enhet. Det handlar mera om att utveckla en kompetens för ett liv i rörelse. Många beskriver folkbildningen som bekräftande för den väg som de unga redan har valt, men i berättelserna finns exempel på att folkhögskolekursen gett stimulans till att gå vidare. För del- tagarna i och Helmstads studie har folkbildningen skiftande betydelser. För någon är den ett steg på vägen mot en klart yrkesrelaterad målsättning. För andra är den en andra chans, en möjlighet att bättra på sin förlorade kunskaper. För en tredje är den en vändpunkt. För en fjärde blev den slutet på i livet som präglats av att ha sökt sig till kollektiv av olika slag. Sammantaget understödjer folkbildningen den utveckling som de unga vuxna har valt på egen hand, konstaterar och . Av intervjuerna framgår det inte att tiden på folkhög- skola eller studieförbund skulle ha inneburit någon helt avgörande vändning för det egna livet. Visserligen berättar några att de valt en annan inriktning och sökt sig en annan utbildning, men utan att beskriva det som särskilt dramatiskt. Folkbildning tycks inte ut- mana de unga vuxna i deras syn på sig själva eller på tillvaron. Där- emot verkar den i stora drag tillgodose de unga vuxnas behov av bättre betyg, social samvaro, politisk handling och fortsatt utveck- ling. och observerar att ett tema som framträder i berättelserna är folkbildningens status. De intervjuade upplever att Effekter för deltagare och lokalsamhälle folkhögskolan har en oförtjänt låg status i samhället. Den för- knippas med sådant som inte är särskilt bra, med dem som behöver få en andra chans, där går de som har problem. Någon menar att det är synd att folkhögskolan inte är mer känd bland allmänheten. Studieförbunden beskrivs av någon som blygsamma i sin fram- toning. Hos förbunden finns, menar man, resurser som inte nyttjas i den utsträckning som skulle ske om de var mera kända. Under i vart fall senare har folkbildningen varit legitimerad av politiker och beslutsfattare som en egen bild- ningsväg. är situationen annorlunda och folkhögskola och studieförbund är en av flera studievägar. Folkbildningen prioriterar utifrån sina historiska rötter kollektiva uttryck, social samvaro, personlig utveckling och en praktisk kunskapstradition. I dagens samhälle är man emellertid inte ensam om detta. är inte bara människor och språk i förändring, det är också samhällets institutioner. Tydligt är att folkbildningen i allt högre grad blivit en institution som fått stå för det gamla, det moderna. är inte längre folkbildningens legitimitet lika given. Den har hamnat i statens skuggan och blivit en plats för de andra, de som inte klarar sig så bra, de som ska ges en andra chans (och , 2003). Dagens unga vuxna skiljer sig från äldre generationer genom att de inte ser nation, klass eller familj som enheter inom vilka mot- sättningar kan växelverka. De unga vuxnas livsberättelser under- stryker att det är det egna livet som står i fokus. De är inte på samma sätt som tidigare generationer bundna vid kollektiva gemen- skaper som familjen, klassen, nationen, etc. Berättelserna pekar på att vi befinner oss i en senmodern tid där det håller på att ske en andra frisättning av individen, säger och . 6.3.2IKT-stödets betydelse för deltagare En undersökning av och (2004) ger en bild av vad studierna kan betyda för deltagare med särskilda livs- eller arbetsvillkor, som funktionshinder eller skiftarbete. Deltagarnas berättelser handlar om studiernas betydelser, om de kunskaper de fick ut genom sina studier, kunskapens egenvärde och värde för personlig utveckling och konkreta nyttovärde i vardagen. Kunska- perna har också betydelse för självförtroende och möjlighet att för- ändra sin aktuella situation. Effekter för deltagare och lokalsamhälle Betraktar man den samlade bilden av betydelser kommer sam- bandet mellan studiernas betydelser och deltagarnas vardag till uttryck även på andra sätt. Flera deltagare med särskilda livsvillkor hade fått tid för studier på grund av långtidssjukskrivning. Enligt dem hade studierna betytt ett meningsfullt innehåll i vardagen. Det gällde också deltagare med särskilda arbetsvillkor som på grund av familje- och/eller arbetsskäl hade tid över för studier. Deltagar- nas olika berättelser skulle kunna tolkas så att studier kan innebära ett meningsfullt innehåll som påverkar vardagen som helhet för personer som befinner sig i ett obestämt mellanrum som lång- tidssjukskrivning. För personer som står mitt uppe i familje- och arbetsliv kan studierna snarare tolkas som ett extra inslag i var- dagen som upplevs som meningsfullt (och , 2004). Enligt de deltagare med särskilda livsvillkor som deltog i ett av projekten var det tydligt att föreningsverksamheten och engage- manget för att förbättra hörselskadades villkor i flertalet fall fyllde en stor del av deras vardag. De gav på olika sätt uttryck för att de kunskaper som studierna gav betydde nya utvecklingsmöjligheter i föreningsarbetet. Studiernas integration i ett större meningsfullt sammanhang framstod som grunden för den betydelse som del- tagarna i intervjuerna tillskrev studierna. För flera deltagare med särskilda arbetsvillkor var studiernas betydelser relaterade till deras fritidsintressen. I ett av projekten hade man erbjudit deltagarna att själva komma med förslag på ämnen. Deltagarna gavs möjligheter att fördjupa kunskaper inom ämnen som var integrerade med intressen som berikade deras fritid. När det statliga bidraget till folkbildningsarbetet motiveras, görs det regelmässigt med hänvisning till folkbildningens betydelse för demokratin. Regeringen anförde 1991 som ett grundläggande motiv för stödet till folkbildningen att den bidrar till en demokratisk grundsyn och utveckling i samhället (prop. 1990/91:82). Så har det statliga stödet motiverats och framåt. Uttrycks- sätten har skiftat över tiden men(k)ärnan i samhällets motiv för stöd och tillika det yttersta målet för allt folkbildningsarbete – att stärka och utveckla demokratin – har dock (.) inte förändrats (, 1996). Effekter för deltagare och lokalsamhälle I folkbildningspropositionen 1998 sägs bland annat att man med bidraget vill stödja en verksamhet som gör det möjligt för männi- skor att påverka sin livssituation och att skapa engagemang att delta i samhällsutvecklingen genom t.ex. politiskt, fackligt eller kulturellt arbete. Dessutom tillfogades explicit syftet att bidraget skall bidra till att stärka och utveckla demokratin (prop. 1997/98:115). Begreppet demokrati är omstritt och kan ges olika innebörder. Enligt en smal uppfattning läggs tonvikten på beslutsprocedurer. Demokrati beskrivs då främst som institutionella förhållanden, en form för beslutsfattande där majoritetens mening blir rådande. Civila och politiska rättigheter med fri åsiktsbildning finns och i allmänna val, där alla vuxna har rätt att delta, tävlar eliter i öppen konkurrens om makten (, 1996). Utifrån en djupare förståelse spelar demokratins förutsättningar en lika viktig roll. Till dem hör att människor har lika möjligheter att delta i de processer som leder fram till beslut, upplyst för- ståelse ses som grundläggande för demokratiska processer. Andra förutsättningar är tolerans och förståelse, vad som kan kallas för en demokratisk personlighet. Människor ska känna att de har potential att delta (, 1996). Om folkbildningen hävdas att det inte bör råda någon som helst tvekan om det är en djupare demokratisyn som såväl folkbildarna själva som anslagsgivaren har i tankarna när man säger sig vilja med- verka till en demokratisk utveckling i samhället (, 1999). Andra författare framför liknande uppfattningar (, , 1999; , 2000). Regeringen utgår från en likartad syn på demokrati när man t.ex. talar om att den enskilde ska ha möjlighet att påverka sin situation bland annat genom aktivitet i organisa- tioner (prop. 1997/98:115). Från andra utgångspunkter kan man tala om tre olika sätt att se på begreppet demokrati. Utifrån en kommunitaristisk samhällssyn ses en gemensam historia och kultur som en förutsättning för en fungerande demokrati. Den gemensamma kulturella basen ses som avgörande för möjligheten att skapa en demokratisk gemenskap. Denna syn står i motsättning till en demokratiteori, med ett upp- lysningsideal i centrum, som utgår från det allmängiltiga; mänskliga rättigheter är lika och gemensamma oberoende av enskilda kultu- Effekter för deltagare och lokalsamhälle En tredje linje bygger på ett tänkande som för- svarar tanken på ett gemensamt förnuft, men talar om olika slags rationaliteter; en som rör moraliska värderingar, samtal och utbyte och en som saknar normer, ett strategiskt förnuft där lönsam handling står i fokus (, , 1999) Alla tre synsätten är fruktbara i en beskrivning av folkbild- ningen, menar (1999). Det frivilliga bildnings- arbetet har sitt ursprung i ett kollektivt intresse av att skapa bättre förhållanden för den egna gruppen, klassen. Folkrörelserna drevs alla av sina egna visioner av samhället. Detta ledde inte till kunskapsrelativism, det fanns en tilltro till saklighet och kunskap som var i linje med upplysningstraditionen. Det fria samtalet, som ideal, ligger nära den arbetsform som varit och är rådande inom studiecirkeln. Förekomsten inom folkbildningen av ett antal drag, som kan relateras till olika synsätt på demokrati innebär dock inte, konstaterar , att vi kan dra slutsatser om den existe- rande folkbildningen. Folkbildningens kollektivistiska drag kom sig av att den tog form inom folkrörelser som strävade efter att förändra samhället efter sina ideal och visioner. Med dagens termer kan vi se rörelserna som uttryck för ett civilt samhälle som växte i styrka och betydelse. I den processen var folkbildningen en integrerad del. Staten stödde utvecklingen genom ett växande bidrag till folkbildningen – ett bidrag som inte knöts till föreskrifter om innehåll i och mål för studierna. är förhållandet mellan civilt samhälle, stat och marknad betydligt mer komplicerat. Vilken kraft har studie- cirklarna kvar att påverka och forma samhället? (, , 1999). Demokrati kan ses som en process där flera led måste samverka för att resultatet ska bli bra. Den förutsätter att hela folket deltar och att medborgarna har utrymme för fri åsiktsbildning. Det krävs också kunskap och möjlighet att i öppna samtal bedöma och vär- dera uppgifter. Till detta kommer en maktaspekt, det måste finnas en möjlighet att påverka utvecklingen i samhället (, 1999). I detta sammanhang vill vi också nämna den kritik mot etablerade demokratiska institutioner som kommer från nya sociala rörelser. Vi tänker på rörelser och kulturella strömningar som från 1970- talet påverkat och förändrat det politiska landskapet, framför allt miljörörelsen, den nya kvinnorörelsen och fredsrörelsen. Det är rörelser som fört in nya konfliktlinjer i politiken och ökat komplexiteten. har relationen mellan globalt och Effekter för deltagare och lokalsamhälle lokalt varit en väsentlig del i denna diskussion. Sociologen (1999) ser de nya rörelserna som uttryck för en ny politisk kultur. Ett par av de drag som pekar på är skapandet av globala identiteter och en helhetssyn som rymmer och förutsätter solidarisk mångfald. De nya rörelserna har andra former än de etablerade för orga- nisation och politisk handling, de påverkar politiken på andra vägar än de traditionella. Även protestaktioner och civil olydnad kan emellertid tillskrivas demokratiska betydelser. De kan vara; försvar för demokratiska rättigheter, peka på motsägelser i det demokra- tiska samhället, synliggöra maktförhållanden och påverka politiska beslut (, 1999). De nya rörelserna överskrider i sina strävan- den ofta nationalstatens ramar. Det kan de göra bland annat genom att utforma politiska livsstilar. Det privata blir politiskt genom t.ex. val av livsstil och inriktning av privat konsumtion. Tyngdpunkten i det politiska handlandet förläggs utanför de etablerade politiska institutionerna till områden som ses som kultu- rella i det ordets vidare mening. Kunskaper och symboler kommer därigenom att mer än tidigare utgöra källan till politisk makt (, 1999). I delbetänkandet Cirkelsamhället från SUFO 96 tas studiecirklarnas värde upp när det gäller formandet av medborgerliga identiteter. Studiecirklar kan utgöra en del av bindestrecket mellan individ – stat. Människor kan i studiecirkeln både utveckla och bredda sina kunskaper till nya områden och utveckla sitt sociala kontaktnät. Detta ger förutsättningar för att ta ställning till samhälleliga frågor utifrån ett bredare spektrum och med större förutsättningar att identifiera sig med andra, än annars. I rapporten i lokalsamhället (2002) redovisar en studie av folkbildningens förhållande till demo- krati och medborgarbildning i ett lokalt perspektiv. Syftet med studien var att undersöka de folkbildande verksamheterna i rela- tion till den moderna demokratin. I fokus stod medborgarbegreppet som ett uttryck för förhållandet mellan individ och stat. Folkbildning betraktas i denna studie som en process som kan knytas till förändringar hos både individ och samhälle. Medborgar- bildning ses som en frivillig aktivitet dit människor söker sig för att Effekter för deltagare och lokalsamhälle få kunskap och färdigheter som går utöver det individuella, sådant som är gemensamt för en grupp eller gäller förhållandet mellan individ och samhälle. Demokrati uppfattas som en organisations- princip för att skapa och upprätthålla lag och ordning. Med- borgaren är den centrala figur som genom diskussion och beslut skapar denna ordning. Offentlighet handlar enligt om tillgänglighet för alla medlemmar. Medborgaren ska kunna ta del av det offentliga och själv kunna synas i offentligheten. Det individuella kan göras all- mänt och medborgaren kan närma sig det politiska och föra en kritisk diskussion om det allmänna bästa. Verksamheten i studie- förbund och folkhögskolor finns mellan det privata och det offent- liga och är tillgänglig på vissa villkor som anmälan om deltagande och erläggande av avgifter. Den utgör en del av eller förbereder för den demokratiska processen genom att erbjuda mötesplatser där medborgare kan utveckla sin kompetens och tränas för att utöva sina medborgerliga roller. Medborgarskapet framträder från individernas horisont som en tillhörighet som är förknippad med både rättigheter och skyldig- heter; rätten att få del av gemensamma resurser och skyldigheten att bidra till det gemensamma och att ta del i dess angelägenheter. Medborgare blir man genom att födas in i ett sammanhang, men medborgarskapet förutsätter bestämda handlingar som utbildning, arbete, kort sagt, att leva med i och dela samhällsansvaret. Till- hörigheten till en kulturell grupp och en nationell och/eller lokal gemenskap kan för många innebära att en världsomspännande gemenskap kan vara lika viktig som ett nationellt medborgarskap, menar . Folkhögskolorna och studieförbunden utgör själva en i viss mån skyddad offentlighet, som deltagarna kan använda sig av, kanske som en form av träning för den större offentligheten. Deltagandet förutsätter att man ingår i en grupp, som kan skapas genom att flera accepterar ett erbjudande, som går ut från skolan eller förbundet. Gruppen kan också finnas inom ramen för en förening eller som en privat grupp. Just existensen av en grupp ställer krav på någon form av ledarskap och därmed också en form av struktur för arbetet. närmade sig den folkbildande verksamheten på sin studieort med utgångspunkt i bilden av medborgaren och det offentliga. Hon pekar på att folkhögskolans kurser är offentliga i meningen att erbjudandet om kurser går ut till allmänheten även Effekter för deltagare och lokalsamhälle om det på ibland ställs villkor för att bli antagen. När en kurs väl kommit till stånd framstår den som en sluten värld. Ifråga om medborgarbildning blir slutsatsen: Någon uttalad medborgar- bildning i form av att deltagarna medvetet orienterar sig till livs- världens politiska sfär och deltar i en offentlighet har sällan gått att finna. Detta utesluter inte att verksamheten ger deltagarna träning för att som medborgare delta i offentligheten. Studieförbunden finns möjligen på ett annat sätt i offentligheten än vad folkhögskolan gör, anser . De förbund som har egna lokaler på orten är synliga i rummet. De syns genom sin information om cirklar och andra arrangemang. Graden av offent- lighet hos cirkelverksamheten varierar beroende på ämne och karaktär. En cirkel blir, när den väl kommit till stånd, en sluten grupp som väl kan vara riktad mot det offentliga genom sitt inne- håll, men där det är en fast grupp som deltar. 6.4.3Folkbildningens betydelse för demokratin I förhållande till demokratiteorins betoning av deltagande visar intervjuer att man har förväntningar på med- borgerlig aktivitet, men att det främst handlar om beredskap för deltagande, den potentiellt aktive medborgaren. Demokratiteorin betonar deltagande i diskussion, men intervjupersoner hade inga förväntningar på ständig aktivitet, men väl på en kompe- tens för att delta. Medborgaren ska vid behov kunna träda fram och göra sig hörd. Detta är vad som också förväntas inom folkbild- ningen; i folkhögskolekurser och studiecirklar ska olika uppfatt- ningar kunna formuleras och diskuteras. Inom folkbildningen finns ett stort utbud av verksamheter att välja bland. Vilket utbud som finns är beroende av beslut inom organisationen, beslut som den potentielle deltagaren inte har något inflytande över. Å andra sidan finns inom studieförbunden möjlig- heter att genom egna initiativ få cirklar till stånd utanför det vanliga utbudet. Inom folkbildningen finns ett utrymme där människor har en möjlighet att förverkliga sina egna projekt. Effekter för deltagare och lokalsamhälle Studiecirkelns betydelse för demokratin SUFO 96 pekade i sitt slutbetänkande bland annat på hur skilda slag av cirklar kan anses bidra till att en demokratisk grundsyn utvecklas och stärks. Studier av textila cirklar visade betydelsen av det informella samtalet och hur man ofta anknyter till samhälls- frågor utifrån egna erfarenheter. Studier av cirklar i rockmusik visade hur sådana spelat en roll för ungdomars socialisation och deras inlemmande i samhället. I Cirkelsamhället (1996) ställde forskarna, i anslutning till sam- hällsfilosofen tankar om kommunikativ rationalitet, frågan om studiecirkeln bidrar till demokratin genom att skapa en bas för folklig offentlighet som rymmer en livsvärldspräglad kommunikation och rationalitet. Enligt intervjuer med deltagare är det tveksamt, eftersom samtalen i cirklarna ofta var rätt långt från idealen om medborgerlig dialog och överläggning. Forskarnas resonemang om studiecirklar och demokrati avsluta- des med slutsatsen att cirklarna bidrar till deltagarnas åsikts- bildning och individuella handlingsförmåga, men att det kan finnas frågetecken kring studiecirkelns funktion som en instans för kollektiv och samordnad handling i samhällsförändrande syfte. finns det anledning att ställa frågan om dagens samhälle verkligen erbjuder sådana möjligheter till ett aktivt deltagande i samhällslivet.