sou · GSB336d2 · 2005-01-01 00:00:00 — 12.1Allmänt om vårt uppdrag Vårt uppdrag omfattar en generell översyn av bestämmelserna om förmögenhetsskatt där utgångspunkten ska vara att olika tillgångar så långt möjligt ska behandlas likformigt i fråga om skatteplikt och värdering. Vi ska särskilt uppmärksamma de fördelningspolitiska och statsfinansiella effekterna. Vidare ska vi uppmärksamma möj- ligheterna att förenkla och utforma regler på ett sätt som främjar företagande och tillväxt. Översynen omfattar ett antal särskilt utpekade frågor. Det rör sig om beskattningen av marknadsnoterade aktier, skattebefrielsen för huvuddelägares aktier, beskattningen av småhus, sambeskatt- ningen och lagen (1997:324) om begränsning av skatt. Vi är dock oförhindrade att utifrån de allmänna utgångspunkterna och med beaktande av budgetkraven föreslå de övriga förändringar som vi finner lämpliga. Det gäller t.ex. skatteplikt och värdering av olika tillgångar, skattesatsens storlek och fribeloppens storlek. Inom ramen för den allmänna översynen överväger vi att bredda skattebasen till företagstillgångar och pensionskapital samt att införa en värderingsregel för privatbostadsrätter som bättre åter- speglar privatbostadsrätternas marknadsvärde. I det sammanhanget tar vi även upp de särskilda frågorna om beskattningen av mark- nadsnoterade aktier och skattebefrielsen för huvuddelägares aktier. Dessa frågor behandlas i kapitel 16 som inleds med en genomgång av vad som brukar förstås med en likformig beskattning och varför en likformig beskattning är bra. I kapitlet berör vi också Skattebas- utredningens betänkande Våra Skatter (SOU 2002:47). Därefter tar vi i tur och ordning upp beskattningen av småhus, möjligheterna att införa en enhetlig värderingsnivå för samtliga skattepliktiga tillgångar, sambeskattningen och lagen om begräns- ning av skatt (kapitel 17–20). Vi väljer dock att inleda det här kapitlet med en genomgång av huvuddragen i dagens förmögenhetsskatt, intäkter och antalet skattskyldiga samt förmögenhetsbeskattningen i vår omvärld. Därefter redogör vi för motiven för att ta ut förmögenhetsskatt. I kapitel 14 och 15 behandlar vi förmögenhetsskatt och inkomst- fördelning respektive förmögenhetsskatt och ekonomisk tillväxt. Uttaget av förmögenhetsskatt regleras i lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt. Beskatt- ningsåret är kalenderåret före taxeringsåret. Skattskyldiga är fysiska personer och dödsbon samt vissa föreningar, samfund och stiftel- ser. Sambeskattning sker av makar som lever tillsammans och sambor som varit gifta med varandra eller som har eller har haft barn tillsammans. Dessutom sambeskattas föräldrar och hem- mavarande barn . Skillnaden mellan den skattskyldiges tillgångar och skulder utgör den skattepliktiga förmögenheten. Skatten beräknas dock på den beskattningsbara förmögenheten. Den beskattningsbara förmögen- heten är den del av den skattepliktiga förmögenheten som översti- ger ett fribelopp. Fribeloppet är en och halv miljon kronor för fysiska personer, dödsbon och föräldrar som endast sambeskattas med hemmavarande barn och två miljoner för makar och sambor som sambeskattas. För fysiska personer, dödsbon och familje- stiftelser är skattesatsen en och en halv procent. För annan juridisk person är skattesatsen en och en halv promille. I lagen om statlig förmögenhetsskatt finns en uppräkning av vilka tillgångar som är skattepliktiga. Uppräkningen är uttöm- mande. Det innebär att tillgångar som inte omfattas av uppräk- ningen är skattefria. En redogörelse för vilka tillgångar som är skattefria finns i avsnitt 16.3. Tillgångarna ska värderas med hänsyn till förhållandena vid beskattningsårets utgång. Huvudregeln är att en tillgång ska tas upp till marknadsvärdet. Från denna regel finns dock undantag. Dessa undantag behandlas i avsnitt 18.3. Uttaget av förmögenhetsskatt och statlig inkomstskatt begränsas av lagen (1997:324) om begränsning av skatt, den s.k. begräns- ningslagen. Principen är att ingen ska betala av sin inkomst i skatt (inklusive inkomstskatt). Om skatten blir högre sätts förmögenhetsskatten och den statliga inkomstskatten ned med överskjutande belopp. Hälften av förmögenhetsskatten måste dock alltid betalas. Begränsningslagen behandlas i kapitel 20. Statens intäkter från förmögenhetsskatten har varierat kraftigt . 1991 betalade cirka 346 000 fysiska personer sam- manlagt i förmögenhetsskatt. Eftersom även några juridiska personer betalade förmögenhetsskatt var statens totala intäkter från denna skatt detta år. Intäkterna steg oavbrutet fram , då statens intäkter uppgick till . Detta år betalade 713 000 individer förmögenhetsskatt. Därefter har statens intäkter sjunkit och uppgick till . Antal skattskyldiga och inbetalad förmögenhetsskatt Belopp totalt, mnkr 2005* (förändrade regler) Källa: och egna beräkningar från FASIT. Det finns flera orsaker till att antalet skattskyldiga och det inbetalade beloppet varierat. De främsta orsakerna är förändringar i skattepliktsgränsen, förändringar i taxeringsvärdena på småhus och börsens utveckling. De höjda taxeringsvärdena efter den allmänna fastighetstaxeringen 1996 och efter att den så kallade frysningen av taxeringsvärdena upphörde , har lett till att fler individer blev skattskyldiga. motverkades detta dock effektivt av att fribeloppen höjdes. Tabell 12.2 visar utvecklingen av skattepliktsgränsen och skatte- satsen i förmögenhetsbeskattningen. Utvecklingen har gått mot allt högre fribelopp. infördes olika fribelopp för ensamstående och samtaxerade. Skattepliktsgräns och skattesatser i förmögenhetsbe- skattningen Skattesats inom skiktet, förmögenhet av, tkr 800 – 1 600 Källa: : Skattestatistisk årsbok 2003. 12.4Förmögenhetsskatt i vår omvärld1 Samtliga nordiska länder, med undantag för , tar ut skatt på förmögenhetstillgångar. Bland EU:s medlemsländer2, beskattar förutom och även , , och förmögenheter. Inom beskattas även förmögen- heter i . 1Källan till detta avsnitt är European Tax Handbook, 2003, om inte annat anges. 2De länder som blir medlemmar i efter ingår inte i vår studie. Förmögenhetsskattens3 andel av BNP i var . är långt ifrån det land som tar ut mest förmögenhetsskatt som andel av BNP. Både och hade ett högre förmögenhetsskatteuttag , av BNP i och av BNP i . Därefter kommer och . Förmögenhetsskattens andel av BNP samt av de totala skatteintäkterna, 2002 Källa: , Revenue Statistics, 2003 I sambeskattas föräldrar och barn men inte makar och sambor. Om föräldrarna lever tillsammans sambeskattas barnet med den förälder som har störst skattepliktig förmögenhet. Om barnet inte lever med båda föräldrarna sambeskattats barnet med den som anförtrotts vårdnaden eller om vårdnaden är gemensam den som under större delen av skatteåret haft den omedelbara vårdnaden om barnet. I den egendom som förmögenhetsbeskattas ingår alla tillgångar som ägs av den skattskyldige och som kan värderas i pengar. Undantag görs för särskilda utbetalningar som anses som rättighe- ter, exempelvis pension och barnbidrag. Värdet på de beskattnings- bara tillgångarna bestäms av marknadsvärdet men det finns vissa undantag från denna huvudregel. För tillgångar i företag ligger 3 Här beaktas endast fysiska personers förmögenhetsskatt. bokföringsvärdet till grund, aktier, optionsprogram och olika derivatinstrument värderas till av marknadsvärdet om de är börsnoterade på Helsingforsbörsen. Den som äger av aktierna i ett marknadsnoterat bolag behöver endast ta upp av marknadsvärdet till beskattning. På förmögenheter som värderas till detta belopp tas skatten ut i form av ett fast belopp, på en nettoförmögenhet på och sedan på över- stigande belopp. Det finns ett övre tak för summan av alla skatter som andel av individens totala inkomst. Den aggregerade summan av inkomstskatter, förmögenhetsskatter och egenavgifter får inte överstiga av beskattningsbar inkomst. Skattskyldiga som är gifta tillåts att göra avdrag motsvarande för varje barn , samt för egnahem. Regeringen i har beslutat genom- föra en reform av skattesystemet för att stärka systemets inter- nationella konkurrenskraft. Som en del av reformen ingår att sänka förmögenhetsskattesatsen till och att höja fribeloppet till . Detta beräknas minska skatteintäkterna med (Statsrådets Informationsenhet, Pressmeddelande 333/2003). På är man skyldig att betala förmögenhetsskatt från det att man är . Förmögenhetsskatten tas ut på nettoförmögenheten, dvs. tillgångar minus skulder, för den del som överstiger . 4 Skattesatsen är . Nettoförmögenheten fördelas lika mellan gifta par och sedan beskattas varje individ separat, dvs. det sker ingen sambeskattning av förmögenheten. Sambor beskattas som gifta. Fysiska personer är skattskyldiga för förmögenhetsskatt i och gifta par sambeskattas. Förmögenhetsskatt betalas både på statlig och på nivå. Den kommunala förmögenhets- skattesatsen är på förmögenheter över 120 000 norska 100 ISK 907, . Grundavdraget vid den statliga skatteberäkningen är i skatteklass 1 och i skatteklass 2. Den statliga skattesatsen är progressiv. I skatteklass 1 är skattesatsen i intervallet till . För den del av förmögenheten som överstiger är skattesatsen . Skatteskalan är densamma i skatteklass 2 men där blir skatten pro- gressiv först vid . Till skatteklass 2 hör bl.a. makar. Även i sätts förmögenhetsskatten ned om summan av vad den skattskyldige ska betala i förmögenhetsskatt och inkomstskatt överstiger ett spärrbelopp. I är spärrbeloppet av den skattepliktiga inkomsten. Huvudregeln vid värderingen av skattepliktiga tillgångar är att tillgångarna ska värderas till marknadsvärdet. Från denna regel finns det dock undantag. Tillgångar som värderas förmånligt är småhus, bostadsrätter, grunnfondsbevis, aktier noterade på Oslobörsens SMB-lista (jfr. den svenska O-listan) samt aktier som inte är börsnoterade. Till grund för värderingen av småhus ligger ligningstakst, som genomgående är betydligt lägre än marknads- värdet. I många fall ligger detta värde av mark- nadsvärdet. Aktier noterade på den s.k. SMB-listan värderas till av noterat värde och icke börsnoterade aktier till av aktieägarens andel i bolagets skattemässiga förmö- genhetsvärde. I sitt betänkande från drar den norska skat- teutredningen slutsatsen att förmögenhetsskatten bör avskaffas men att ett avskaffande inte är realistiskt. Ett avskaf- fande bör nämligen enligt utredningen finansieras med höjda skat- ter på fastigheter och arv. Att slopa förmögenhetsskatten leder till ett skattebortfall på och på kort sikt är det inte möjligt att öka skatteuttaget på fastigheter och arv så kraftigt. I väntan på att skatten kan slopas anser utredningen att dagens olikformiga värderingsregler bör åtgärdas (NOU 2003:9). Betänkandet har varit ute på remiss. Enligt uppgift kommer den norska regeringen att presentera en stortingsmelding om bl.a. fastighetsskatt, förmögenhetsskatt och arvs- och gåvoskatt . En stortingsmelding innehåller inga konkreta lagförslag utan behandlar förslag till framtida politik. En melding och dess behand- ling i utgör ofta grund för en senare proposition. I beskattas den del av nettoförmögenheten som översti- ger . Skattesatsen är progressiv och ligger i intervallet 0,55 – . Skatteuttaget är dock begränsat, den samman- lagda inkomstskatten och förmögenhetsskatt får inte överstiga av den årliga bruttoinkomsten. Om skatten överstiger får man skattereduktion. Skattereduktionen är i vissa fall begränsad. Flera tillgångsslag är undantagna från förmögenhetsskatt, exempelvis näringstillgångar, och vissa livförsäkringsprogram. Man har dessutom en huvuddelägarregel, dvs. den som äger av aktierna i ett bolag betalar inte förmögenhetsskatt på dessa aktier. I tillämpas sambeskattning av förmögenhet mellan makar och mellan föräldrar och barn. Skatten tas ut på den del av nettoförmögenheten som överstiger per vuxen individ plus för varje barn. Till- gångar värderas normalt till marknadsvärde men flera undantag från denna regel finns. För flera tillgångsslag får avdrag göras, exempelvis per vuxen individ för banktillgångar och aktier, per vuxen individ för försäkringar, för juveler/smycken, för ädelmetaller, och för konst och samlingar. Förmögenhetsskatten i är inte statlig utan tas ut på regio- nal nivå, med en regionalt bestämd skattesats. Skatten tillåts dock endast variera inom vissa intervall. Om regionen inte sätter en skattesats appliceras skattesatsen enligt en standardtabell. Enligt den är skattesatsen progressiv och spänner från vid en nettoförmögenhet på till om nettoför- mögenheten uppgår till eller mer. Vissa tillgångs- slag är undantagna från förmögenhetsskatt. Den skattepliktiga förmögenheten består av nettoförmögenheten minus individuella avdrag. Varje region bestämmer storleken på avdraget. regioner som inte sätter avdragsgränser tillämpas ett standard- avdrag motsvarande . Var och en av kantonerna tillämpar sina egna lagar rörande skatter i . Förmögenhetsskatten tas därför ut på delstatlig nivå och varje delstat bestämmer skattesatsen på egen hand. 13Motiven för att ta ut förmögenhetsskatt Förmögenhetsskatt i modern mening infördes i . Skatten var konstruerad så att 1/60 av den skattepliktiga förmö- genheten lades till den skattepliktiga inkomsten. Tanken bakom att beskatta förmögenhet var att kapitalinkomster till sin natur repre- senterar större skatteförmåga än arbetsinkomster. Förmögenhets- beskattningen utgjorde alltså en merbeskattning av kapitalavkast- ningen. En annan princip som inte var lika framträdande men som delvis låg till grund för att beskatta förmögenhet var att förmögen- heten i sig, dvs. oavsett avkastningen, ansågs ge innehavaren större skatteförmåga. När lagen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt infördes innebar det en definitiv övergång till en skatt på förmögenhet som var helt fristående från inkomstbeskattningen. Den grundläg- gande principen om förmögenhetsskatten som en merbeskattning av kapitalavkastningen behölls dock. Fördelningspolitiska skäl kom tidigt att åberopas som skäl för att beskatta förmögenheter. Bland annat hade Kapital- skatteberedning som central uppgift att utifrån undersökningar av förmögenhetsutvecklingen avväga beskattningen på ett sådant sätt att en av sociala skäl önskvärd fördelning av förmögenhetsinneha- vet underlättades. Även om departementschefen ansåg att det fanns skäl att justera de skatteskalor som beredningen föreslog i mild- rande riktning ansåg han att skatteskalorna i stort sett var väl avvägda med hänsyn till de fördelningspolitiska effekter man ville nå (prop. 97–98). Skatteskalorna höjdes alltså för att uppnå en jämnare förmögenhetsfördelning. Motiven för att ta ut förmögenhetsskatt 13.2Motiven för dagens förmögenhetsskatt beslutade att förmögenhetsskatten skulle avvecklas successivt (prop. 1991/92:60, bet. 1991/92:SkU10, rskr. 1991/92:97). Avvecklingen kom dock att skjutas upp som ett led i den s.k. krisöverenskommelsen . Efter regerings- skiftet 1994 beslutade sedan att förmögenhetsskatten skulle vara kvar i avvaktan på en översyn (prop. 1994/95:25, bet. 1994/95:FiU1). I propositionen Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m.m. (prop. 1994/95:25) ansåg regeringen att förmögenhetsskatten bör behållas med motiveringen att skatten utgör för den sammanlagda beskattningen av kapital en motsvarighet till det högre marginal- skatteskiktet för förvärvsinkomster och är motiverad av fördel- ningspolitiska skäl. Enligt regeringen motiverade även den besvärliga statsfinansiella situationen att skatteuttaget på förmögenheter upprätthölls. Dessa skäl upprepades senare i den proposition som föregick dagens lag om statlig förmögenhetsskatt (prop. 1996/97:117 s. 47–48) Fördelningspolitiken finns alltså kvar som motiv till att beskatta förmögenhet. Det gör även den gamla principen om förmögenhets- skatten som en merbeskattning av kapitalavkastningen. Förmögen- hetsskatten kan alltså ses som ett progressivt inslag i den annars helt proportionella beskattningen av kapitalinkomster. Förmögenhetsskatten motiveras till stor del av fördelningspolitiska skäl. Att beskatta personer med stora beskattningsbara förmögen- heter kan förväntas leda till att de ekonomiska skillnaderna mellan olika individer och hushåll minskar. Det är därför viktigt att under- söka vilka som faktiskt betalar förmögenhetsskatten. Om skatten inte har någon utjämnande effekt faller en stor del av dess legiti- mitet. Om skatten leder till att de ekonomiska skillnaderna faktiskt minskar stärker detta argumenten för en förmögenhetsskatt. Vid redovisningen av fördelningseffekterna har vi valt att knyta an till fördelningen av inkomster. De redovisade tabellerna avser därmed effekten av förmögenhetsskatten för hushåll och individer i olika inkomstskikt. Tabell 14.1 visar hushållen efter inkomststandard2 i inkomstdeciler3. Av totalt cirka 5,6 miljoner hushåll beräknas cirka 180 000 – vilket 1En mer utförlig redovisning av vilken effekt förmögenhetsskatten har för olika slags hus- håll finns i bilaga 6. 2Med inkomststandard menas summan av marknadsinkomster och positiva transfereringar minus skatter och negativa transfereringar. Denna summa divideras med en konsumtions- enhetsskala, som är ett mått på hushållets försörjningsbörda, för att få fram hushållets inkomststandard. Här används den konsumtionsenhetsskala som rekom- menderar vid beräkning av socialbidrag, vilket innebär att en ensamstående vuxen får en konsumtionsvikt på 1,16, ett samboende par har vikten 1,92, varje tillkommande barn 0–har vikten 0,56, varje tillkommande barn 4–har vikten 0,66, varje tillkommande barn 11–0,76 och varje ytterligare tillkommande vuxen 0,96. Två hushåll, ett med en ensamstående person och en barnfamilj bestående av ett sammanboende par med tre barn, 2, , jämförs. Den ensamstående har en disponibel inkomst på , medan barnfamiljen har en disponibel inkomst på Barnfamiljens disponibla inkomst är 1,5 gånger så hög som den ensamstå- ende. Detta säger dock inte så mycket om hushållens ekonomiska situation, eftersom för- sörjningsbördan för barnfamiljen är större än för den ensamstående. För att göra en mer rättvisande jämförelse används en s.k. konsumtionsenhetsskala, där varje person i hushållet får en schabloniserad vikt beroende på hur mycket personen antas konsumera. motsvarar av hushållen – betala förmögenhetsskatt år 2003.4 Tillsammans beräknas dessa betala cirka 4,5 mdkr i för- mögenhetsskatt. Detta innebär att de i genomsnitt betalar per hushåll. Några hushåll som betalar mycket i förmögenhetsskatt drar upp medeltalet kraftigt, därför redovisas också medianvärdet som ligger på . Andelen hushåll som betalar förmögenhetsskatt ökar ju högre inkomststandarden är. 1 (de av hushållen med lägst inkomst) betalar cirka 5 000 hushåll, eller mindre än en procent av hushållen i denna grupp, förmögenhetsskatt. Antalet hushåll som betalar förmögenhetsskatt ökar för decil. 10 (de av hushållen med högst inkomststandard) betalade cirka 71 000 hushåll, eller av hushållen i denna grupp, förmögenhetsskatt. Av tabellen framgår att majori- teten av de hushåll som betalar förmögenhetsskatt finns i decil 9 och 10. Det är inte bara antalet hushåll som betalar förmögenhetsskatt som förändras med hushållets inkomststandard. Det är tydligt att hushåll i decil 8, 9 och framförallt i decil 10 i genomsnitt betalar mer än hushåll i övriga deciler. Av den inbetalade förmögenhets- skatten betalas , eller drygt två tredje- delar, av hushåll i decil 10. konsumtionsenhetsskala har den ensamstående personen i exemplet ett konsumtionsutrymme på (200 000/1,16) och varje person i barnfamiljen ett konsumtionsutrymme på (500 000/3,9). Den ensamstående personen har med detta mått alltså en högre inkomststandard än barnfamiljen, trots en lägre inkomst. 3Befolkningen delas in i tio lika stora grupper med stigande inkomststandard. 1 ingår de av hushållen med lägst inkomststandard, i decil 2 ingår de av hushållen med näst lägst inkomststandard osv. till decil 10 där de av hushållen med högst inkomststandard återfinns. I percentil 95 återfinns de av hushållen med högst inkomststandard. 4Redovisningarna i tabellerna är baserad på ett statistiskt urval avseende , men är framräknat till med mikrosimulerings- modell FASIT och egna beräkningar. Hushållen uppdelade 2003. Källa: Beräkningar från storurvalet I detta avsnitt redovisas vilka som betalar förmögenhetsskatt på individnivå i befolkningen . Av samtliga cirka 7,2 miljoner personer betalade cirka 270 000, eller , förmögenhetsskatt. I genom- snitt betalade dessa per person. Medianvärdet ligger på . Resultaten i tabell 14.2 visar att antalet individer som betalar förmögenhetsskatt ökar med stigande inkomst. 1 betalar cirka 6 000 individer, eller mindre än en procent av individerna i denna grupp, förmögenhetsskatt. Antalet individer som betalar förmögenhetsskatt ökar decil för decil. 10 betalade cirka 94 000 individer, eller av individerna i denna decil, förmögenhetsskatt. Av tabellen framgår att ungefär hälften av de individer som betalar förmögenhetsskatt återfinns i decil 9 och 10. Dessa betalar också i genomsnitt mer förmögenhetsskatt per individ än individer i övriga deciler.5 Av den inbetalade förmö- 5 Decilgränserna är: Förmögenhetsskatt och inkomstfördelning SOU 2004:36 genhetsskatten betalas , eller , av individer i decil 10. Individer fördelade efter sammanräknad förvärvs- och kapitalinkomst exklusive kapitalvinster och kapitalförluster, samt- liga . Källa: Beräkningar från storurvalet I tabell 14.3 och 14.4 redovisas resultaten för kvinnor respektive män. Det är ungefär lika många kvinnor som män som betalar för- mögenhetsskatt, 133 000 kvinnor och 137 000 män. Männen betalar i genomsnitt dock mer i förmögenhetsskatt. Av den inbetalda summan betalar kvinnorna och männen . Individer fördelade efter sammanräknad förvärvs- och kapitalinkomst exklusive kapitalvinster och kapitalförluster, samt- liga , kvinnor. Källa: Beräkningar från storurvalet Individer fördelade efter sammanräknad förvärvs- och kapitalinkomst exklusive kapitalvinster och kapitalförluster, samt- liga , män Källa: Beräkningar från storurvalet Sammanställningen visar att det finns ett starkt samband mellan inkomst och förmögenhetsskatt, oavsett om denna sker på hus- hållsnivå eller individnivå. I båda fallen betalar de av befolkningen med högst inkomst av den inbeta- lade förmögenhetsskatten. Detta innebär att förmögenhetsskatten bidrar till en jämnare inkomstfördelning och kan därför sägas uppfylla det fördelningspolitiska syftet som motiverar skatten. 15Förmögenhetsskatt och ekonomisk tillväxt Förmögenhetsskatten är en skatt på ackumulerat sparande, vilket innebär att beskattningsbara tillgångar som överstiger ett visst belopp utgör underlag för skatten. Skatten leder till att nettoav- kastningen (avkastning efter skatt) på sparande för dem som beta- lar förmögenhetsskatt minskar. Avkastningen är en av de faktorer som avgör hur mycket individerna sparar. Ju högre förväntad avkastning, desto mer är individerna beredda att spara.1 2 I likhet med andra kapitalskatter kan således förmögenhetsskatten med- verka till att reducera det privata sparandet. Skatt på kapital kan tas ut på två nivåer – företags- eller ägar- nivån. Skatt på företagsnivå innebär en skatt på realinvesteringar, vilket direkt påverkar företagens kapitalkostnader. Skatt på ägar- nivån – i kapitalinkomstskatt, förmögenhetsskatt och arvs- och gåvoskatt – påverkar hushållssparandets storlek och samman- sättning och, om ekonomin inte har tillgång till utländskt kapital, företagens kapitalkostnader. I en liten, helt öppen ekonomi rör sig kapital fritt ut ur och in i landet. I en sådan ekonomi är investeringarna inte beroende av det inhemska sparandet, eftersom även internationellt kapital investe- ras i landet. Om investeringsmöjligheterna är bättre utomlands flyter däremot kapital ut ur landet. På grund av detta påverkas inte räntan av det inhemska sparandet, den bestäms på den internatio- 1Det är den reala avkastningen som är intressant i detta fall, dvs. avkastningen minus inflation.