sou · GSB3103d3 · 2005-01-01 00:00:00 — Samord- narfunktionen har behandlats under avsnitt 6.4. Ändringarna är redaktionella och innebär att lagtexten görs köns- neutral. Ändringen, som avser första stycket, är redaktionell och innebär att lagtexten görs könsneutral. Ändringen är redaktionell och innebär att ordet funktions- hindrade ersätts med personer med funktionshinder. Ordvalet är en anpassning till dagens språkbruk och ger en bättre beskriv- ning av de personer lagen avser. Personer med funktionshinder är mer än bara funktionshindrade. Ändringarna är redaktionella och innebär att lagtexten görs köns- neutral. Ändringen av paragrafen avser punkt 1. Den tidigare insatsen råd och stöd har i förslaget fått benäm- ningen särskilt personligt stöd. Avsikten med den nya benäm- ningen är att tydligt markera att insatsen avser ett kvalificerat expertstöd som förutsätter särskild kunskap om problem och livs- betingelser för människor med stora och varaktiga funktions- hinder. Härigenom avgränsas insatsen i förhållande till den rådgiv- ning som innefattas i myndigheternas allmänna serviceskyldighet enligt förvaltningslagen. Innehållet i insatsen särskilt personligt stöd har beskrivits i avsnitt 6.3.3. Basen för insatsen utgörs av tre delar: kunskapsstöd, psykosocialt stöd och utvecklings- och aktivitetsstöd. I kunskaps- stöd ingår bland annat information, kartläggning, planering, väg- ledning, kontaktstöd, konsultation, kunskapsöverföring och sam- ordning. I utvecklings- och aktivitetsstöd återfinns insatser som kan liknas vid sådana åtgärder inom habilitering och rehabilitering som betecknas som psykologiska, sociala eller pedagogiska åtgärder. I lagtexten har gjorts en redaktionell ändring varigenom ordet människor bytts ut mot personer. I punkten har införts en sista mening, som innebär att insatsen föreslås omfatta psykologisk, social och pedagogisk habilitering och rehabilitering som inte tillgodoses genom insatser enligt hälso- och sjukvårdslagen. Detta innebär att medicinsk habilitering inte kan ingå i särskilt personligt stöd. Den habilitering och rehabili- tering som innefattas i insatsen skall utgöra ett kvalitativt och kvantitativt komplement till annan lagstiftning och syfta till att den enskildes behov blir tillgodosedda. Ändringen, som avser första stycket, är redaktionell och innebär att den funktionshindrade byts ut mot personen med funk- tionshinder. Förslaget i första stycket innebär att kommunen eller alltid skall erbjuda den enskilde att en individuell plan upprättas när en insats enligt LSS beviljas. har den enskilde haft möjlig- het att begära att en individuell plan skulle upprättas. Syftet med ändringen är att garantera att den enskilde får en individuell plan om han eller hon så önskar. I förslaget har särskilt skrivits in att planen skall följas upp och utvärderas. Individuell plan har behand- lats i kapitel 8. Andra stycket innehåller ett förslag till förtydligande i fråga om underrättelse om individuella planer. Förtydligandet innebär att det skrivs in i lagtexten att den enskildes medgivande krävs för under- rättelse mellan landsting och kommun. Sekretess gäller såväl för den omständigheten att en plan upprättats som för innehållet i denna. Den enskilde har emellertid möjlighet att helt eller delvis efterge sekretessen. Det är viktigt att en sådan eftergift är otvetydig och att den dokumenteras på lämpligt sätt. I paragrafen föreslås att den enskilde skall erbjudas stöd i form av en namngiven samordnare i samband med att insats enligt 9 § 1 beviljas. Rätten till erbjudande om samordnare görs obligatorisk under förutsättning av att särskilt personligt stöd beviljas. Samord- narfunktionen har behandlats under avsnitt 6.4. Ändringarna är redaktionella och innebär att lagtexten görs köns- neutral. Ändringen, som avser första stycket, är redaktionell och innebär att lagtexten görs könsneutral. 11.2Förslaget till lag om ändring av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) Kommunerna skall enligt 18 § HSL erbjuda hälso- och sjukvård till dem som bor i särskilda boendeformer för service och omvårdnad och i bostäder med särskild service enligt 5 kap. 5 § andra stycket och 7 § tredje stycket SoL samt för dem som efter kommunens beslut placerats i en motsvarande enskild boendeform eller bostad som anges i 7 kap. 1 § första stycket 2 SoL. Bostad med särskild service beviljad med stöd av LSS omnämns inte i lagtexten. Av spe- cialmotiveringen till 9 § LSS (prop. 1992/93:159 Bilaga 1 sid. 182) framgår dock att det är lagstiftarens avsikt att samma förhållanden skall gälla för bostad med särskild service enligt 9 § 8 och 9 LSS, som för boende enligt SoL. Ändringarna i första stycket innebär att det kommunala hälso- och sjukvårdsansvaret för dem som beviljats insatsen bostad med särskild service enligt LSS skrivs in i lagtexten. Det har därvid ingen betydelse om insatsen ges i en verksamhet som drivs av kommunen eller i privat regi enligt 23 § LSS. De överväganden som ligger till grund för detta förtydligande finns redovisade i kapitel 10. Såsom framgår av fjärde stycket skall läkarinsatser även i fort- sättningen vara undantagna från det kommunala hälso- och sjuk- vårdsansvaret. Därutöver föreslås inskränkningar beträffande kommunens ansvar enligt första stycket för dem som bor i bostad med särskild service enligt LSS. Kommunens ansvar för personer i dessa boendeformer skall inte omfatta sådan hälso- och sjukvård, som kräver sjukhusens medicinska eller tekniska resurser eller annan särskild kompetens. Med begreppet annan särskild kompe- tens åsyftas expertstöd som bl.a. innefattar kunskap om stora och bestående funktionshinder och levnadsförhållandena för personer med dessa funktionshinder. Denna särskilda kompetens återfinns vanligtvis i landstingens barn- och ungdoms- samt vuxen- habiliteringsverksamhet. Särskilt yttrande av experterna , och , Experterna , och , avvisar utredningens förslag när det gäller förtydligandet av insatsen rådgivning och annat per- sonligt stöd – det gäller både huvudförslaget och alternativförsla- get. Skälen till detta är följande; Habilitering och rehabilitering – ingen rättighet enligt LSS Enligt direktiven ska förtydligande göras när det gäller regleringen av insatsen rådgivning och annat personligt stöd enligt LSS. Utredningen föreslår att habilitering och rehabilitering ska kunna ingå i särskilt personligt stöd enligt LSS som är den före- slagna benämningen för insatsen. Utredarens motiv till detta är att det i direktiven bland annat nämns att rådgivning och annat per- sonligt stöd skulle återställas till det ursprungliga syftet. I förarbetena till omsorgslag finns inte utsagt att råd- givning och annat personligt stöd skulle inrymma habilitering och rehabilitering. Däremot fann Regeringsrätten i ett avgörande 1989 att logopedbehandling kunde ingå i rådgivning och annat personligt stöd. Sedan LSS trädde i kraft och habilitering och reha- bilitering infördes i HSL blev det inte möjligt att bevilja behand- lingsinsatser som rådgivning och annat personligt stöd, även om detta övergångsvis skedde i vissa landsting. Att insatser enligt HSL såsom habilitering och rehabilitering inte ingår i rådgivning och annat personligt stöd enligt LSS har bekräftats i ett regeringsrätts- utslag . Vår slutsats är att när det gäller att återställa till det ursprungliga syftet är det mycket oklart vad som åsyftas då tolkningen har skiftat . Ej klart urskiljbara områden I propositionen till LSS m.m. anförde departementschefen bl.a. att så länge habilitering och rehabilitering inte är klart urskiljbara områden, bedömdes det inte lämpligt att reglera verksamheterna i annan ordning än den som gäller för hälso- och sjukvården. Här- vidlag har inga förändringar skett som skulle kunna motivera att habilitering och rehabilitering beviljas enligt LSS. Utredningen anger ingen definition av begreppen habilitering och rehabilitering. Eftersom habilitering och rehabilitering föreslås ingå i särskilt personligt stöd utan närmare precisering blir därför de definitioner som finns i specialmotiveringen till hälso- och sjuk- vårdslagen tillämpliga. Med habilitering avses att, vid nedsättning eller förlust av någon funktion efter medfödd eller tidigt förvärvad skada/sjukdom genom planerade och från flera kompetensområden sammansatta åtgärder, allsidigt främja utveckling av bästa möjliga funktionsförmåga samt psykiskt och fysiskt välbefinnande hos den enskilde. För rehabilitering finns motsvarande definition angiven. Definitionerna av habilitering och rehabilitering är således mycket vida och i begreppen kan utan svårighet tolkas in samtliga hälso- och sjukvårdsinsatser den enskilde funktionshindrade kan ha behov av. Inte belagt att personer som tillhör LSS personkrets inte får sina behov tillgodosedda Som skäl för att föreslå att habilitering och rehabilitering ska kunna ingå i särskilt personligt stöd anger utredaren att personer med funktionshinder inte får sina behov av dessa insatser tillgodosedda enligt HSL. Dock har utredningen inte kunnat belägga att detta skulle vara fallet. har till regeringen redovisat en kartlägg- ning av hur funktionshindrade barns behov av habilitering tillgodo- ses av landstingen. Kartläggningen visar att det finns vissa brister. Det går däremot inte att av kartläggningen utläsa i vilken mån detta gäller för LSS personkrets. Inte heller när det gäller vuxna med funktionshinder finns det belagt att personer som tillhör LSS per- sonkrets inte skulle få sina behov av habilitering och rehabilitering tillgodosedda. Dessutom innehåller inte heller direktiven uppgiften att utreda hur behovet av habiliterings- och rehabiliteringsinsatser enligt HSL för LSS målgrupp ska tillgodoses. Vår slutsats blir att det inte är belagt att personer som ingår i LSS målgrupp inte skulle få sina behov av habilitering och rehabilitering tillgodosedda. Om det skulle bli klarlagt att männi- skor med långvariga och livslånga funktionshinder inte får sina hälso- och sjukvårdsbehov tillgodosedda ska detta uppmärksammas och behandlas inom ramen för hälso- och sjukvårdslagen, till exempel vid en översyn av denna lag. Bedömning av behov av habilitering och rehabilitering bör inte göras av domstol Om utredningens förslag genomförs kommer den enskilde att kunna begära en viss utpekad insats som är hemmahörande inom hälso- och sjukvården. Det normala tillvägagångssättet inom såväl hälso- och sjukvård som nuvarande rådgivning och annat personligt stöd enligt LSS är att målet för insatserna bestäms tillsammans med den enskilde medan hur målet ska uppnås d v s vilka insatser som krävs är professionens ansvar. Utredningens förslag till förändrat synsätt det vill säga att den enskilde själv önskar en särskild insats inom ramen för särskilt personligt stöd i stället för att den profes- sionelle ger förslag utifrån sin kunskap och erfarenhet, kan inne- bära att insatser till personer med funktionshinder inte omfattas av den gängse behovsbedömning och kvalitetskontroll som måste til? ?lämpas inom hälso- och sjukvården. Vi anser att det är oacceptabelt att det ytterst blir domstolarna som ska ta ställning till om och hur det medicinska behovet hos personer med funktionshinder ska tillgodoses. I utredningen saknas i alltför stor utsträckning en framåtsyftande ideologisk drivkraft. I stället hänvisas bakåt till omsorgs- lag. Det är angeläget att erinra om att omsorgslagen ansågs för- åldrad då den ersattes av LSS. Omsorgslagen stod för ett totalt omhändertagande av den enskilde och bromsade därmed den enskildes möjligheter att vara som andra och få del av samhällets vård och service på lika villkor. I omsorglagens anda gjordes därför följdriktigt inte alltid en strikt åtskillnad mellan insatser enligt denna lag och HSL. LSS poängterar däremot den enskildes rätt att leva på samma villkor som andra samhällsmedborgare och att med samma rätt som andra få till exempel hälso- och sjukvård på lika villkor. Utred- ningen ger tvärtemot uttryck för en stark strävan att bereda mål- gruppen tillgång till hälso- och sjukvård som en rättighet inom ramen för särskilt personligt stöd med behovsbedömningar och behandlingar som ligger utanför hälso- och sjukvårdens gängse arbetssätt med dess stränga krav på kvalitetskontroll utifrån veten- skap och beprövad erfarenhet. Inom ramen för denna strävan mot ett totalt omhändertagande ligger förslaget till den nya funktionen namngiven samordnare. I detta sammanhang kan det finnas anledning att fråga sig vad det innebär för den funktionshindrades integritet och självbestäm- mande att ha en särskild samordnare i sitt liv? Vi saknar i utred- ningen till exempel beskrivningar som belyser balansgången mellan å ena sidan behovet av professionell samordning och å andra sidan den enskildes berättigade krav på integritet. Det är viktigt att stöd till personer med funktionshinder ytterst syftar till att göra den enskilde till en så självständig samhällsmedborgare som möjligt. En analys av hur behovet av samordnare kan variera hos lika individer beroende på ålder och grad av funktionshinder saknas dessutom. Särskilt personligt stöd – rätt lagstiftningsteknik? I utredningen anges att särskilt personligt stöd ska kännetecknas av flexibilitet och behovsanpassning och att det därför inte är rimligt att precisera en heltäckande katalog av åtgärder som ska ingå i insatsen. I utredningens kapitel 3 Olika lagstiftningsmetoder redo- visas vad som karaktäriserar en rättighetslag kontra en ramlag. olika insatserna i rättighetslagen ska vara noggrant preciserade både vad gäller förutsättningar och innehåll. Den i och för sig önskvärda flexibiliteten och hållbarheten när det gäller särskilt per- sonligt stöd blir därmed komplicerad att tillgodose inom ramen för LSS då två principer ställs mot varandra. Bristen på precisering uppfyller inte direktivens krav på ett förtydligande av rådgivning och annat personligt stöd. Och inte heller motsvaras de förvänt- ningar på ett tydligare innehåll som finns bland t.ex. verksam- hetsansvariga i kommuner och landsting. Det blir också ogörligt att åstadkomma realistiska ekonomiska konsekvensbeskrivningar. Vår slutsats blir att det blir komplicerat att i en rättighetslag inordna särskilt personligt stöd såsom insatsen framställs i utred- ningen. Bristen på precisering gäller inte bara själva insatsens innehåll utan också vem som ska ha rätt till den. Av 7 § LSS framgår att det enbart är personer som tillhör per- sonkretsen som har rätt till insatser. Av utredningens förslag fram- går att särskilt personligt stöd även skall kunna erbjudas när- stående. Detta går dock inte att utläsa av den föreslagna lagtexten. Enligt Landstingsförbundets och Svenska Kommunförbundets uppfattning kan lagstiftning genom motiv inte accepteras (se Regeringsrättens dom , mål nr 5822-02). Ett grundläggande krav på en lagtext är att den är utformad så att den rymmer de till rättstillämparen riktade anvisningar som lagstiftaren lämnar i förarbetena. Detta gäller i synnerhet då lagen är en rättig- hetslag. Om närstående ska ingå i personkretsen när det gäller sär- skilt personligt stöd krävs en ändring av föreslagen lagtext där detta klart framgår. Bland annat följande frågor måste redas ut: Vilka är att betrakta som närstående? Ska närstående ha en självständig rätt att begära en insats? (se 8 § LSS) Ska insatsen vara kostnadsfri även för närstående? Vår slutsats är att det i detta fall inte är klarlagt vilka som egentligen skulle komma att omfattas av den nya bestämmelsen och inte heller om insatsen ska vara kostnadsfri för alla som eventuellt ska Lagförslaget uppfyller därmed inte de krav på precision som är rimliga att ställa – i synnerhet då det gäller en rättighetslag. Nedan sammanfattas i punktform förbundens skäl för att habilite- ring och rehabilitering inte kan ingå i särskilt personligt stöd. LSS personkrets skulle i praktiken få tillgång till i stort sett alla hälso- och sjukvårdsinsatser, beroende på den mycket vida definitionen av habilitering och rehabilitering, som en rättighet, utan den gängse medicinska prövningen av behovet. Beslutsfattaren när det gäller särskilt personligt stöd som ofta är en administratör kommer att fatta beslut om behandlings- insatser som kan röra hela hälso- och sjukvården. Den funktionshindrade som inte är nöjd med de insatser som erbjuds kan överklaga till domstol. Det blir således jurister som isista hand kommer att ta ställning till om och hur det medi- cinska behovet hos den funktionshindrade ska tillgodoses. LSS som rättighetslag kommer att slå in en kil i HSL och bryta den viktiga vårdpolitiska principen om vård på lika villkor för hela befolkningen. I en kösituation kommer den som av domstol getts rätt till hälso- och sjukvård att gå före alla andra oavsett hur behoven ser ut. Det betyder att den av fastställda priori- teringsprincipen sätts ur funktion. Om det skulle bli möjligt för vissa grupper av pati- enter att till domstol överklaga rätten till hälso- och sjukvård måste personkretsen för denna exklusiva rätt omprövas. isin konstruktion både diagnos- och behovsinriktad. Det inne- bär till exempel att även mycket lindrigt utvecklingsstörda kan omfattas av lagen p g a lagens konstruktion. Om det skulle visa sig att personer med funktionshinder inte får sina behov av hälso- och sjukvård tillgodosedda ska detta åtgärdas inom ramen för hälso- och sjukvårdslagen. Om principen om hälso- och sjukvård på lika villkor ska förändras bör detta utredas av en parlamentarisk kommitté. Utredningens alternativförslag där endast delar av det som är att betrakta som habilitering och rehabilitering ska kunna erhållas som en rättighet enligt LSS medför dessutom att nya gränsdragnings- problem kommer att uppstå. Vad är att betrakta som medicinsk habilitering och rehabilitering och vad är inte det? Förslaget inne- bär inte ett förtydligande av insatsen och kommer inte att under- lätta för tillämparen. Vi avvisar således med kraft att habilitering och rehabilitering görs till rättigheter enligt LSS med möjlighet till domstolsprövning. Detta gäller såväl huvudförslaget som alternativförslaget. Utredningens förslag medför ambitions- och kostnads- höjningar Utredningens förslag innebär stora ambitionshöjningar när det gäller innehållet i särskilt personligt stöd. En rad nya insatser ska kunna rymmas inom särskilt personligt stöd till exempel habilite- ring och rehabilitering, punktskrift, psykosocialt stöd och en sär- skild samordnare. Detta kommer givetvis att innebära betydande kostnadsökningar för huvudmännen som genom finansierings- principen ska bestridas av staten. Vi underkänner utredningens ekonomiska konsekvensanalys. Uppgifter från den praktiska verksamheten borde på ett annat sätt ha fått bilda underlaget. Allt som är en utökning av det som var rådgivning och annat personligt stöd innebär ökade kostnader för landstingen och kommunerna. Nedan ges i punktform exempel på förslagets ambi- tionshöjningar. I de flesta fall är insatserna så vagt beskrivna att de kostnadsökningar dessa ger upphov till är omöjliga att beräkna utan ett omfattande arbete. Att föra in habilitering och rehabilitering i särskilt personligt stöd kommer att medföra ökade kostnader av flera skäl. Givet- vis kommer många ur LSS personkrets att vilja få del av habi- literings- och rehabiliteringsinsatser som en rättighet. Detta innebär fler ansökningar och därmed fler utredningar samt en ökning av behandlingsinsatser för landstingen och kommu- nerna och därmed ökade krav på resurser. Till detta ska läggas den otillräckliga precisering av habilitering och rehabilitering som vi pekat på ovan. Närståendes rätt till särskilt personligt stöd inklusive habilite- ring och rehabilitering kommer också att medföra ökade kost- nader. Avgift betalas inte för LSS-insatser. Om detta kommer att gälla även för närstående är oklart. Psykosocialt stöd ska enligt utredningen snabbt kunna erbjudas den enskilde och vid behov även närstående. Utredningen ger ingen närmare definition av vad detta innebär men anger att det handlar om ett kvalificerat psykosocialt stöd genom olika former av stödsamtal. Här finns således exempel på en rättig- het som är oklart definierad och där innehållet sannolikt kommer att klarläggas av de rättsliga instanserna. Kommunikation där bland annat punktskrift nämns, kan med- föra stora kostnader eftersom det blir en rättighet och kommer att gälla både personkretsen och de närstående. Utöver att till- handahålla mycket grundläggande kunskaper i till exempel punktskriftsteknik och teckenspråk finns inget ansvar för detta hos landstingen. Härtill ska läggas att det finns ett antal andra alternativa kommunikationstekniker. Rörelseträning som till exempel gymnastik, dans och ridning är huvudsakligen nya uppdrag inom ramen för särskilt personligt stöd och kommer att medföra ökade kostnader. Dessa verk- samheter ligger snarare inom skolans och fritidssektorns ansvar. Kultur och fritid. Den ansvarige huvudmannen ska enligt utred- ningens förslag ge individuellt stöd för deltagande i befintliga aktiviteter som finns i samhället. Denna insats torde inte ingå i dagens rådgivning och annat personligt stöd. Innehållet är mycket oklart beskrivet. Utredningen föreslår att den som fått insatsen särskilt personligt stöd beviljad ska erbjudas en namn- given samordnare. Samordnaren som bland annat ska ha olika former av nätverkssamordning är en ny typ av befattnings- havare som rymmer tidskrävande uppgifter som det beskrivs i utredningsförslaget och kommer därmed att medföra ökade kostnader för landstingen och kommunerna. Ett till exempel på ökade kostnader ges nedan. En heltidsanställd samordnare beräknas kunna ha tolv personer som uppdrag under förutsättning att varje person får en insats under i genomsnitt . I beräknas ca 1 700 personer efterfråga denna insats till en kostnad av ca för ca 136 heltids- Omräknat till hela landet innebär detta en kostnad på . Kommunernas stora kostnadsökningar för LSS Handikappomsorgen är den kommunala verksamhet som ökat snabbast . Bruttokostnaderna för handikappom- sorgen, exklusive insatsen rådgivning och annat personligt stöd, har fördubblats 2002. De har ökat . Nettokostnaderna, det vill säga de kostnader som kommunerna finansierar själva, har ökat med eller . Nettokostnaderna uppgick till . Till största delen är det kostnaderna för LSS som ökat. Ökningen av handikappomsorgen både kostnads och volym- mässigt innebär att den tränger ut annan verksamhet. Vi anser att det i nuvarande läge inte är lämpligt att föreslå för- ändringar i LSS som innebär ambitionshöjningar och därmed kost- nadsökningar. Detta bör endast göras i ett sammanhang då LSS ses över i sin helhet och där även frågan om hur verksamheten bör finansieras tas upp.