sou · GSB330d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Bildningsprocessen i sig är synonym med medvetandegörande. Handikapporganisationerna ses som viktiga medspelare i de lokala sammanhangen, ofta i samverkan med studieförbunden. Folkhög- skolor med handikapprofil samlar på sig värdefulla erfarenheter av att arbeta tillsammans med funktionshindrade. Skolorna riskerar att motverka integrationssträvandena genom kurser där enbart personer med funktionshinder deltar. För att undvika så- Folkbildningen och deltagare med funktionshinder dana effekter måste verksamheten läggas upp utifrån en medveten strategi för medvetandegörande. I det tredje steget i processen kan folkhögskolan, där det peda- gogiska stödet inte begränsas till lektionssalen utan byggs kring den sociala samvaron, bidra på ett sätt som annan utbildning inte kan. Genom en kedja av stödåtgärder kan folkhögskolan medverka till att öppna dörrar för funktionshindrade. Genom samarbetet med andra instanser, inte minst folkrörelserna, kan folkbildningen ge ett gott stöd i empowermentprocessen. Ifråga om delaktighet pekar forskarna bl.a. på att personer med funktionshinder, som kommit in på högskolor och universitet, i många fall förberett sig genom studier på folkhögskola. På detta sätt har folkhögskolan medverkat till ökad delaktighet. Folkbild- ningens främsta roll som vägröjare har annars varit samarbetet med handikapprörelsen, där folkbildningen kunnat medverka till att stärka organisationerna och ge deras företrädare träning i att göra sina intressen gällande. Det sista steget i empowermentprocessen gäller individens upp- levelse av att inte endast vara delaktig i utan också själv ha något att tillföra samhället. Ett kriterium på det kan vara ett aktivt del- tagande i föreningslivet, menar forskarna. 8.7Finansiering av folkhögskolans särskilda insatser för deltagare med funktionshinder Verksamhet som riktar sig till personer med funktionshinder drar i många fall extra kostnader. Lokaler kan behöva anpassas till beho- ven hos personer med särskilda funktionshinder och extra lärar- eller stödresurser kan behöva sättas in. En del av de problem som framträtt i den studie som Harec gjort i , hänger samman med detta och med frågan om vem som ska svara för vissa kost- nader. I den granskning av folkhögskolornas ekonomi, som SUFO 2 gjort, ägnas ett särskilt kapitel åt de ekonomiska förutsättningarna för att personer med funktionshinder ska kunna studera på folk- högskola. Detta avsnitt bygger på denna studie. Folkbildningen och deltagare med funktionshinder För att täcka skolornas merkostnader för funktionshindrades studier och i viss mån också kostnader för särskilt boende och för rehabilitering finns olika former av stöd. avsätter av statsbidraget till folkhögskolorna att disponeras som förstärkningsbidrag. Bidraget ska användas till pedagogiska insatser för kursdeltagare med funktionshinder och invandrare med brister i svenska språket. Insatserna kan avse ökad lärartäthet, samordnings- och syo-insatser samt insatser av kurator och psykolog. Stödet för- delas efter en schablon baserad på deltagarveckor med funktions- hindrade, med möjlighet att söka extra stöd. Utöver förstärkningsbidraget finns utbildningsstöd och tilläggs- bidrag, som lämnas av Sisus (utbild- ningsstöd). Utbildningsstödet avser kostnader för stöd i funktio- ner som den studerande behöver i den dagliga livsföringen och som inte tillgodoses genom kommun eller försäkringskassa. Det kan gälla assistans, tolk, tekniska hjälpmedel m.m. Som villkor för bidraget ställs att skolan aktivt arbetar med att utveckla ett förhållningssätt till funktionshindrade och invandrare. Skolorna ska ha ett policydokument som rör det allmänna förhåll- ningssättet, vilka grupper man vänder sig till, vilka metodiska arbetssätt som används, integrationsfrågor m.m. Bidragen kan användas för att täcka merkostnader som väsentligt ökad lärar- insats, kurativa insatser eller för assistans, som den studerande behöver för att klara sin studiesituation. Övriga merkostnader kan vara anpassning av lokaler och byggnader eller fortbildning av personal. Ökad lärartäthet är ett oklart begrepp eftersom det inte finns något som anger vad som är normal lärartäthet. Jämfört med tiden har lärartätheten generellt minskat inom folkhögskolan. finns det variationer mellan skolorna som kanske kan förklaras av olika kurstyper och/eller skillnader i studerandegruppens sammansättning. Intervjuer med skolornas företrädare visade att behovet av ökad lärartäthet för kurs med funktionshindrade sällan bedömdes med utgångspunkt i graden av funktionshinder hos de studerande. Folkbildningen och deltagare med funktionshinder Intervjuerna pekar på att finansieringsfrågan, trots särskilda stats- bidrag för merkostnader, är ett hinder för sökande med funktions- hinder. Särskilt finansieringen av assistans, som kommuner ska svara för, är bevärlig. I många fall har ett omfattande arbete krävts från folkhögskolans sida för att nå fram till en lösning. I andra fall har en lösning inte nåtts och den funktionshindrade har inte kunnat påbörja sina studier. Flertalet folkhögskolor har uppgett att de inte sällan mött ett ifrågasättande av en funktionshindrads rätt till en viss utbildning. Detta trots att denna rätt att välja utbildning aldrig får ifrågasättas. Svårigheter i kontakter med kommunala handläggare möter sko- lorna också när det gäller att lösa de studerandes behov av assistans . Det finns hos handläggarna en okunnighet om folkhögskola som studieform och bristande vana att hantera ansök- ningar från folkhögskolor. Det kan också vara fråga om att man ifrågasätter lämpligheten av viss utbildning eller att en kommun av ekonomiska skäl inte medger bidrag. Den ekonomiska analysen leder till slutsatsen att folkhögskolornas verksamhet för personer med funktionshinder kräver betydligt utökade bidrag. Förstärkningsbidragen sänktes 2001 med / deltagarvecka som en följd att behovet översteg resurserna. Till- gängliga medel för tilläggsbidrag räckte endast till av det totalt ansökta beloppet. Inte heller anslaget för utbildningsstöd/assistans kunde möta folkhögskolornas behov. I ekonomirapporten dras slutsatsen att de svårigheter som beskrivits bidrar till att viss verksamhet inte blir genomförd. Det finns ett gap mellan ambition och möjlighet som i huvudsak beror på att tillgängliga bidrag inte är tillräckliga. Intervjuerna visade att vissa skolor avstår från att arbeta med mer krävande grupper med hänvisning till att det saknas resurser. Man nöjer sig med att anordna kursverksamhet för grupper som inte kräver lika kvalifice- rade insatser. Folkbildningen och deltagare med funktionshinder Sammantaget är det vår bedömning att folkbildningens verksamhet för deltagare med funktionshinder är av mycket stor betydelse för målgruppen. Folkhögskolorna och studieförbunden intar en sär- ställning när det gäller att bereda möjligheter för vuxna personer med funktionshinder att studera. Det är angeläget att folkhög- skolorna och studieförbunden fortsätter med denna verksamhet och helst utökar den. Verksamheten är viktig framför allt ur ett empowerment- perspektiv. Den fungerar för många som vägröjare när det gäller att ta stegen från maktlöshet till delaktighet i och möjlighet att påverka samhället. I det sammanhanget noterar vi det ringa inflytande som personer med funktionshinder har när det gäller utformning av och innehåll i folkbildningens verksamhet. Här behövs en avsevärd förändring. Vi noterar att i synnerhet folkhögskolorna för många funktions- hindrade har fyllt den viktiga uppgiften att motivera till högre studier. Avgränsningen mellan folkbildningens verksamhet och de reha- biliteringsinsatser som samhället ska svara för skapar problem. Vi menar att det ytterst vilar på kommunerna och landstingen att verksamheter, som de har ansvar för, inte förs över till folkhögskolor för att på sätt flytta kostnader och utnyttja folkbildningsanslaget. I vårt uppdrag ingår att belysa i vilken utsträckning undervisning och stöd anpassats till olika funktionshindrade deltagares behov. Utifrån vårt underlag bedömer vi att såväl folkhögskolorna som studieförbunden har höga ambitioner när det gäller att skapa goda förutsättningar för funktionshindrades deltagande i verksamheten och att dessa anordnare också i stor utsträckning har lyckats i sina ambitioner. De tillkortakommanden, som vi noterat, är mest beroende av andra aktörers bristande vilja och förståelse när det gäller att tillgodose de särskilda behoven. Det handlar i huvudsak om olika former av assistans, t.ex. färdtjänst, tolkning och personlig assistans, där det uppenbarligen är så att främst kommunerna inte lever upp till de krav som funktionshindrade har sätt att ställa på dem. Vi ser det som en demokratisk rättighet att personer med funktionshinder får det stöd som behövs för att göra det möjligt att studera inom folkhögskolor och studieförbund. 9 Jämställdhet i folkbildningen I utvärderingens uppdrag ingår att belysa resultaten också ur ett jämställdhets- och könsperspektiv. I det föregående har vi efter- strävat att göra dessa perspektiv synliga där så har varit möjligt. I det här kapitlet vill vi särskilt uppmärksamma dessa frågor dels uti- från några bidrag från forskare, dels utifrån uppgifter som tagits fram inom ramen för utvärderingens eget arbete. I ett historiskt perspektiv har jämställdhetsfrågorna varit föga framträdande i diskussionen om det organiserade folkbildnings- arbetet. genomförde den dåvarande tillsynsmyn- digheten det s.k. i syfte att belysa könsfördelningen och kvinnornas ställning inom olika delar av studieförbundens verksamhet. Projektet resulterade bl.a. i skrif- ten Om kvinnor och män i folkbildningen (Tibelius, 1988). folkbildningspropositioner omnämndes inte jäm- ställdhetsfrågor särskilt. Möjligen kan man se en symbolisk bety- delse i en ändring förordning när det gäller formule- ringen om syftet med statsbidraget. Formuleringen års förordning att stärka människors möjligheter att påverka sin livssituation ändrades till att främja en verksamhet som gör det möjligt för kvinnor och män att påverka sin livssituation. beskriver i sin översikt av svensk folkbildnings- forskning temat folkbildning och genus som en stor tyst eller tystad sektor. Han noterar att folkbildningens officiella historia starkt präglas av manliga perspektiv som den folkliga kunskapen och bildningen historiskt sett förvaltats av kvinnor (, 1998). har jämställdhetsfrågorna uppmärksammats av några forskare. En sammanställning av genusperspektiv på folk- bildningen finns i en antologi som utgavs av 2001 (Folk- bildning och genus – det glömda perspektivet, och , skriver om kön och makt även i en artikel i tidskriften demokrati (nr 2:2002). 9.1Kvinnor och män – i folkbildningen Det organiserade folkbildningsarbetet har från början präglats av manlig dominans. Folkhögskolorna kom till i då utbildning var förbehållen män. När kvinnorna kom in var det på särskilda kurser inriktade mot vad som sågs som kvinnliga frågor. Köns- fördelningen i studieförbundens tidiga verksamhet har vi inga upp- gifter om, men det kan ändå antas att studiecirkeln under sina första främst var en manlig angelägenhet. Männen var dominerande inom de folkrörelser, arbetarrörelsen och nykterhets- rörelsen, där bildningsarbetet först växte fram. Under det senaste halvseklet har bilden av deltagandet i verksam- heten såväl på folkhögskolor som i studieförbund förändrats. En översiktlig bild ser ut som följer. En genomgång av statistiken över deltagande i folkhögskolekurser och studiecirklar visar att kvinnorna är majoritet som det finns tydliga skillnader mellan t.ex. olika ämnen. I studieförbundens cirkelverksamhet utgör kvinnorna en knapp majoritet av deltagarna. har 57–av alla deltagare varit kvinnor. Deltagarnas fördelning mellan kvinnor och män skiftar i varierande grad mellan olika ämnesområden och även mellan studieförbunden. Inom området Medicin, hälso- och sjuk- vård utgjorde kvinnorna av deltagarna 2002 medan andelen kvinnor stannade på inom området Teknik. Mellan studieförbunden varierade könsfördelningen mellan kvinnor inom FU och Sensus till kvinnor inom (, 2003). Variationerna i könsfördelningen mellan olika studieämnen är i många fall begränsade. finns ett antal ämnen, från olika områden, där en tydlig könsuppdelning framträder. I cirklar om litteraturhistoria eller skönlitteratur är andelen kvinnor bland deltagarna så hög som . Inom musik- området finns stora skillnader. Av deltagarna i körcirklar är kvinnor medan de utgör av deltagarna i instru- mentalensembler. Improvisatorisk musik, som främst består av cirklar som spelar rock och pop, är ett utpräglat manligt område, av deltagarna är män. Kvinnorna återfinns istället i cirklar där man ägnar sig åt ämnen som jazzdans och balett. Mellan av deltagarna i cirklar i dessa ämnen är kvinnor. Även inom konsthantverket dominerar kvinnorna starkt. I ämnen som keramik, porslinsmålning och vävning är mer än nio deltagare av tio kvinnor. Ett annat ämne som domineras av kvinnor är vid första på- seendet förvånande. Inom Åkerbruk och husdjurskötsel är nästan åtta av tio deltagare kvinnor. Mer än nio av tio cirklar i ämnet finns inom de två studieförbund som har ridorganisationer som med- lemmar. Detta tyder på att det är unga kvinnors intresse för hästar och hästskötsel som kommer till uttryck i dessa cirklar. Några ämnen där männen dominerar är jakt och viltvård där åtta av tio deltagare är män, navigation där tre av fyra är män. Inom samhällsområdet är skillnaderna mellan kvinnors och mäns del- tagande inte så tydligt utom i föreningskunskap där nästan två av tre deltagare är män. Det råder alltså tydliga könsskillnader ifråga om vilka ämnen man väljer att studera i cirkel. Hela det estetiska ämnesområdet tycks i hög grad vara könsuppdelat. Det är en skillnad som givetvis speglar motsvarande skillnader ifråga om intresseinriktning hos män och kvinnor även i andra sammanhang. De deltagarundersök- ningar som genomförts visar också på andra skillnader i mäns och kvinnors deltagande i och förhållande till cirkelstudier. senaste deltagarundersökning visade att kvinnor vid högre ålder är flitigare deltagare i cirklar (, 2002). Av de kvinnliga deltagarna var en av tre eller äldre. Av de manliga cirkeldeltagarna tillhörde samma åldersgrupp. Bland de yngre deltagarna var förhållandet omvänt. En knapp tiondel av de kvinnliga deltagarna var i åldern 15–. Av de manliga deltagarna tillhörde nästan en av fem denna åldersgrupp. Bland de unga deltagarna fanns tydliga skillnader i ämnesvalet. Det var framför allt rock och popmusik av olika genrer, i ämnes- statistiken synligt som ensemblemusik och improvisatorisk musik, som lockade de unga männen. De unga kvinnorna fördelade sig på cirklar i flera estetiska ämnen som jazzdans, teater och bild (, 2002). Även om hög ålder generellt innebär kortare utbildning visade det sig att en större andel av de kvinnliga cirkeldeltagarna, jämfört med manliga, hade högskoleutbildning. En möjlig förklaring till att fler kvinnor än män deltar i studie- cirklar kan handla om att de söker olika slag av utbyte av sitt del- tagande. I denna riktning pekar de motiv för deltagandet som angetts i FBR:s deltagarundersökningar. När man frågat efter motiv för deltagande i cirklar har en stark majoritet angett något av motiven Få bättre kunskaper inom något specialområde respek- tive Träffa andra människor, trevligt med gemenskapen i en cirkel. En tredjedel av alla cirkeldeltagare angav i senaste under- sökning vart och ett av dessa alternativ. Skiljer man på män och kvinnor sjunker andelen som valt gemenskapsalternativet till för männen och stiger till för kvinnorna. De män som valt andra svarsalternativ fördelar sig på olika svar som har med nytta och kunskaper att göra. Svaren kan tolkas som att kvinnor som deltar i studiecirklar oftare söker en studieform som också är givande socialt medan män är mera inriktade på ämnet och sakfrågorna. Skillnaden ska inte överdrivas, även en stor grupp manliga deltagare anger gemenskap som motiv för sitt deltagande. Även folkhögskolorna har en övervikt av kvinnliga kursdeltagare. Sammantaget för alla kurser utgjorde kvinnorna strax av folkhögskolans deltagare. På de långa kurserna är den kvinnliga dominansen större. av deltagarna i folkhög- skolans långa kurser 2002, såväl allmänna som särskilda kurser, var kvinnor (SCB, 2003). De enda kurser som uppvisar en lägre andel kvinnor bland del- tagarna är de som finansieras på annat sätt än genom folkbildnings- anslaget. I kurser finansierade via kommuner eller via andra upp- drag var andelen kvinnor strax och på strax . På de långa allmänna kurserna är kurser med bred allmän ämnes- inriktning helt dominerande och kurser med annan ämnesinrikt- ning har mycket få deltagare. Bland de särskilda kurserna finns flera långa kurser med inriktning mot vissa ämnesområden. Här kan man se att kurser med estetisk inriktning, främst då ämnesområden som scenisk konst och bild- form och målarkonst, har en större övervikt av kvinnliga deltagare, än vad övriga ämnen har. Några folkhögskolor anordnar kurser för/om kvinnor. Enligt FIN:s katalog rör det sig t.ex. om skrivarkurser, kurser för invandrar- kvinnor, musik, feministiska studier, naturvetenskap, IT/video. diskuterar i sin undersökning av deltagares erfaren- heter av studier på folkhögskola också ur ett könsperspektiv. Han ser vissa skillnader i hur livshistorien utvecklar sig för de intervju- ade kvinnorna jämfört med männen. Forskaren tolkar detta som att studierna varit mer individuellt betydelsefulla för kvinnorna. De har vågat satsa och ta för sig och de vågar också berätta om det. Skillnaderna kan också bero av hur män respektive kvinnor väljer att berätta om sina erfarenheter, öppet och prövande eller mer kontrollerat (Paldanius, 2003). Sammanfattningsvis kan vi konstatera att kvinnor utgör en majo- ritet av deltagarna i den organiserade folkbildningsverksamheten. På flera områden är den kvinnliga dominansen särskilt stark. Om- vänt finns inom studieförbundens cirkelverksamhet några begrän- sade ämnesområden där männen dominerar deltagandet. Könsfördelningen bland folkbildningens deltagare och hur den för- ändras kan vi få en tydlig bild av genom att studera den årliga statistiken. För att få en uppfattning om bl.a. hur positionerna inom folkbildningens ledningsorgan ser ut ur ett jämställdhets- perspektiv har SUFO 2 genomfört en egen undersökning. Genom en enkät till samtliga folkhögskolor och studieförbund, centralt och lokalt, samlades data in om sammansättningen av styrelser och ledande tjänstemannagrupper. Förutom kön ingick också uppgifter om ålder och förekomst av personer med annan etnisk bakgrund än svensk samt personer med funktionshinder. Undersökningens uppläggning och resultat redovisas i en särskild rapport styr i folkbildningen? (SOU 2003:125). besvarades av av folkhögskolorna. Av studieförbundens drygt 500 lokalavdelningar svarade , som lägst inom enskilt förbund. I folkhögskolornas styrelser är nästan två av tre ledamöter () män. Det finns en tydlig skillnad mellan landstingsskolor och rörelseskolor där de förra har en större andel kvinnor bland ledamöterna, . Könsordningen framträder ännu tydligare om man ser på fördel- ningen av ordförandeposten. av alla ordförande i folk- högskolornas styrelser är män. Även bland ordförandena finns en tydlig skillnad mellan landstingsskolor och rörelseskolor. Av ord- förandena för landstingsskolorna är kvinnor mot av ordförandena på rörelseskolorna. Skillnaden mellan landstingsskolor och rörelseskolor är intressant. Det tycks vara så att jämställdheten mellan kvinnor och män kommit längre i den politiska världen än i folkrörelsevärlden. I landstingsskolornas styrelser, som är politiskt valda, har detta för- hållande slagit igenom. I folkhögskolor, som ägs och drivs av folk- rörelser, lever den manliga dominans som fanns i folkrörelsernas tidigare skeden kvar starkare. Studieförbunden är mer komplexa organ med fler led i organisa- tionen. Vi har i undersökningen inriktat oss på förhållandena i lokalavdelningar och i den centrala organisationen. Den lokala organisationen skiljer sig åt mellan förbunden på ett sätt som kan ha betydelse för jämställdheten inom organisationen. De flesta förbunden har efter omorganisationer stora lokalavdelningar sam- tidigt som det inom några av förbunden finns många små lokal- avdelningar. Sammantaget är förhållandena inom studieförbundens styrelse- skikt bättre ur ett jämställdhetsperspektiv än vad de är i folkhög- skolans styrelser. av alla styrelseledamöter inom studie- förbunden är kvinnor. I de centrala organen, förbundsstyrelsen, är andelen kvinnor något lägre, . En jämförelse mellan studieförbunden visar på tydliga skillnader. I några av förbunden är andelen kvinnor i avdelningsstyrelser endast omkring en tredjedel, i andra fall ligger andelen kvinnor . Liksom på folkhögskolorna är det oftast män som leder styrelse- arbetet i egenskap av ordförande. I de lokala styrelserna är mindre än var tredje ordförande en kvinna. I förbundsstyrelserna är en av tio ordförande kvinna. Undersökningen omfattar inte all personal. Den inriktades på att försöka fånga upp funktionärer som arbetar i uppgifter där de direkt kan påverka verksamheten. På folkhögskolorna är det lednings- grupper och lärare. Inom studieförbunden ingår personal som har pedagogiska uppgifter (dock ej cirkelledare) eller som på annat sätt medverkar i planeringen av verksamheten, alltså anställda som har någon form av ledningsansvar för hela eller delar av verksamheten. Folkhögskolan var länge en manlig värld. 1942 fanns endast sju ordinarier kvinnliga lärare medan de manliga var 164. De flesta kvinnliga lärarna undervisade i praktiska ämnen och saknade anställ- ningstrygghet. Först började kvinnor få lärartjänster på folkhögskolor. Då kom också de första kvinnliga rektorerna (, 2002). Vår undersökning visar vilka stora förändringar som skett under ett knappt halvsekel. I folkhögskolans lärarkår är kvinnor och män numera lika företrädda, av lärarna är kvinnor. Detta ute- sluter givetvis inte att könsskillnader finns kvar. En nedbrytning på undervisningsområde eller ämne skulle med stor säkerhet visa på skillnader. Det finns goda skäl att anta att det liksom tidigare finns en större andel kvinnor inom praktisk-estetiska ämnen och en större andel män inom de teoretiska ämnena. För att bekräfta eller avvisa detta krävs mera ingående studier än den vi kunnat göra. Detta gällde lärarkåren som helhet. Om vi granskar lednings- grupperna, de grupper av personal som tillsammans med rektor svarar för den dagliga ledningen av skolarbetet, blir bilden annor- lunda. I denna grupp är kvinnor. I ledningsgrupperna exklusive rektor är förhållandet omvänt, där är kvinnorna fler. I ledningsgrupperna finns uppenbarligen, bortsett från rektor, ett starkt kvinnligt inslag. På rektorstjänsterna, den högsta ledningsnivån, återställs dock den rådande könsordningen. Av folkhögskolornas samtliga rektorer är åtta av tio män. Det stora inslaget av kvinnor på nivån närmast under, i ledningsgrupperna, motsvaras alltså ännu inte av någon kvinnlig framryckning på rektorstjänsterna. På denna punkt finns heller ingen påtaglig skillnad mellan landstingsskolor och rörelse- skolor. Är det den gamla patriarkaliska bilden av folkhögskolan som fortfarande slår igenom här? Inom studieförbunden har vi studerat den grupp av anställda som arbetar med verksamhetens inriktning och utveckling. Svaren speglar läget inom den grupp av personer som, enligt den ansvarige chefens uppfattning, har en sådan roll att de kan påverka verksam- hetens innehåll och inriktning. Det visar sig att två tredjedelar av denna grupp i studieförbundens lokalavdelningar utgörs av kvinnor. I underlaget ingår även verksamhetsledaren, enhetens högste tjänste- man. Liksom på folkhögskolorna är andelen kvinnor lägre om vi sär- skiljer chefstjänsten. I studieförbundens riksorganisationer var åtta av tio förbundsrektorer eller motsvarande män.