sou · GSB327 · 2005-01-01 00:00:00 — Tillkommande medel för sådana anställningar tilldelas läro- sätena direkt av regeringen i förhållande till antal examina eller för- delas av och . (kapitel 5) Medel för doktorsutbildning tilldelas lärosätena i proportion till examinationsmål och genomförda examina genom ett mål- och resultatstyrt resurstilldelningssystem som syftar till att 75 pro- cent av utbildningen är finansierad. Forskningsråd och tilldelas särskilda medel för forskarskolor. Universitet och högskolor ansöker om medel tillsammans eller var för sig. Medel för anställning som doktor tilldelas lärosätena av rege- ringen i förhållande till antal examina eller fördelas av Veten- skapsrådet och . Tydliga krav på utbildningsprocessen Forskarutbildningen spänner över ett brett register beträffande innehåll, finansiering, urval och antagning, former för genom- förande, handledarorganisation, krav på avhandling, doktorandens arbetsförhållanden och ekonomi m.m. I genomförandeprocessen ingår ett stort antal faktorer med skiftande förutsättningar vid olika lärosäten. Redan själva urvalsproceduren är av mycket olika karak- tär även inom ett och samma lärosäte. Det betyder att antagning i vissa ämnen sker genom öppet ledigkungörande vid kända tillfällen. För andra ämnen förekommer en löpande antagning beroende på tillgång till medel och inte sällan antas en intresserad student av sin blivande handledare. Ett särskilt problem utgör hanteringen av doktorander som har sin utkomst från industrin eller t.ex. är anställda som adjunkt inom högskolesystemet. Av rättssäkerhets- skäl och jämställdhetsskäl erfordras en ordning som innebär att alla platser skall ledigkungöras öppet och urvalsmekanismer skall vara kända. För anställda som inom ramen för sin anställning önskar genomgå doktorsutbildning kan arbetsgivaren beställa uppdrags- utbildning på liknande villkor som gäller för grundutbildning. Därmed uppstår ingen konflikt med den reguljära antagningen. Handledning av doktoranderna är ett av de viktigaste inslagen i utbildningsprocessen och förmodligen den mest sårbara. Hand- ledningsfunktionen har varit ett problem och diskuterats och även i den stora undersökning som genomfördes av var vittnesmålen om brister i hand- ledningen ganska omfattande. Handledningen är inte bara ett problem för vissa doktorander. Ett ansträngt ekonomiskt läge och ibland oklara förutsättningar sätter stor press på handledarna. De har inte möjlig- het att ägna tillräcklig tid åt handledningen. Alltför mycket arbete måste läggs ner på ansökningar om externa medel för att säkra finansieringen för doktoranderna. Handledningsfunktionen måste uppmärksammas som den vik- tiga profession den utgör och måste ges stöd i form av utvecklings- eller utbildningsinsats. (kapitel 3, 4 och 7) Behörighetskrav, antagningsformer och urvalskriterier skall vara kända nationellt. Alla platser på doktorsutbildning ledigförklaras och tillsätts i ett öppet förfarande. Uppdragsutbildning är möjlig även för doktorsutbildning. Varje doktorand har en huvudhandledare och minst en biträdande handledare. Fler doktorander har kvinnliga handledare. Utveckling av handledarkompetens är obligatorisk för huvudhand- ledare. Doktorandens studievillkor skall vara tydliga Den individuella studieplanen är det instrument som säkrar förhål- landet mellan doktorand och handledare och inte minst en över- enskommelse om studiernas innehåll och hur arbetet skall läggas upp. Många av de oklarheter och otydligheter som doktoranderna upplever under utbildningen borde kunna klargöras genom en väl utformad individuell studieplan i form av en överenskommelse mellan de berörda parterna. Många exempel på brister i hanteringen av individuell studieplan kommer fram i enkäter och andra undersökningar rörande dokto- randernas totala arbetsmiljö. Inte minst åsidosätts behovet av uppföljning som skall göras minst en gång . En rätt använd individuell studieplan är ett starkt stöd då studierna löper som avsett. Det skall också uppmärksammas att i de fall då det enligt lärosätet är lämpligt att doktoranden avbryter sin utbildning är den individuella studieplanen den enda tillgängliga måttstocken. Studie- planen är ett viktigt planerings- och ledningsinstrument för både doktorand och handledare. En stor del av doktorandernas arbetsmiljö hänger samman med på vilket sätt de har sin finansiering ordnad. utnyttjas möjlig- heten att använda utbildningsbidrag. Som finansieringsform före- kommer också stipendier och ett stort antal tillfälliga anställningar av allehanda slag. Den stress som många doktorander upplever kan ha samband med såväl oklara förhållanden som osäker finansiering. För att ge den nya doktorsutbildningen de bästa förutsättningar för en god arbetsmiljö bör samtliga doktorander ha en tryggad ekonomi . Den form som väljs skall dels ge rimlig försörjning men också ingång i socialförsäkrings- och pensions- system. Anställning som doktorand är den möjlighet som fyller de kraven och som utgör utredningens förslag. (kapitel 3, 4 och 9) Den individuella studieplanen innehåller även en finansierings- plan omfattande hela studietiden och utformas som en överens- kommelse. Högskolan har ett tydligt ansvar för tryggad finansiering för doktoranden. Utbildningsbidraget är avskaffat och doktorandanställning gäller för hela doktorsutbildningen för doktorander som inte genomför utbildningen inom ramen för annan anställning. Högskolorna får inte inrätta stipendier som studiefinansiering. Större möjligheter till fortsatt meritering efter doktorsexamen Bristen på meriteringsmöjligheter för nyexaminerade doktorer utgör en flaskhals i högskolesystemet. Det skapar problem inte bara för doktoranderna och deras framtidsutsikter utan också för akademin som med dagens dimensionering av t.ex. forskar- assistentanställningar får en otillräcklig rekryteringsbas för lärare och forskare. Det måste finnas en korrelation mellan forskarutbildningens dimensionering och tillgången på anställningar för nyexaminerade doktorer. Det måste också finnas en korrelation mellan de senare och behovet av seniora lärare och forskare. De successivt minskade anslagen för forskning och forskarutbildning har dock inneburit att medel för forskarassistentanställningar förts över till forskarutbild- ningen för att bekosta denna. Följden har blivit ett minskande antal sådana anställningar i relation till det växande antalet avlagda doktorsexamina. En hård konkurrens om anställning som forskarassistent har lett till att sådan knappast är inom räckhåll för en nybliven doktor. Biträdande lektor som anställningsform har ännu utnyttjats i mycket liten utsträckning, vilket kan förklaras av att den ger möj- lighet till permanent anställning genom en utstakad befordrings- gång. Båda dessa anställningsformer ställer stora krav på rekry- tering för att finna rätt personer. En enklare anställning som dok- tor föreslås därför som ett medel att brygga över till mer senior undervisnings- och forskningsverksamhet. Det är värdefullt om de nyexaminerade doktorerna meriterar sig vidare vid annat lärosäte eller utomlands. Tvååriga doktorsanställ- ningar föreslås också skapas för anställning i samhället utanför aka- demin, t ex i mindre företag eller i offentlig verksamhet. Dessa skall finansieras gemensamt av den anställande verksamheten och av t ex . (kapitel 3, 4 och 10) Ny anställning för ytterligare meritering inrättas, anställning som doktor. Medel för anställning som doktor tilldelas lärosätena av rege- ringen i förhållande till antal avlagda doktorsexamina eller fördelas av och . Jämställdhet och informella hinder Jämställdhetsarbete bedrivs ofta utifrån två skilda perspektiv, nämligen rättvise- respektive kvalitetsperspektivet. Jämställdhet som bidrag till kvalitetshöjning är huvudfokus när det gäller utred- ningens överväganden om doktorsutbildning. Den beaktas på ett ingående sätt och frågan om hur jämställdheten främjas skall ingå i samtliga delar av forskarutbildningen som system. Utgående från kvalitetsaspekten och bl.a. skillnaden i kvinnliga och manliga doktoranders förhållningssätt till utbildning och framtidsutsikter kan utredningen konstatera att villkoren handlar om subtila och svårfångade företeelser som mönster i organisation, maktstruktur, verksamhet samt akademins sätt att hantera olika frågor och problem. Det är inte tillräckligt att enbart verka för en jämn könsfördel- ning i olika sammanhang. Den blir verkningslös i andra avseenden än att rättviseaspekten är tillgodosedd om inte förutsätt- ningar och strukturer blir bättre anpassade till både mäns och kvinnors behov och önskemål. Utredningen har inte kunnat iden- tifiera några enkla medel att hantera frågan hur situationen skall ändras så att kvinnors behov och villkor beaktas i större utsträck- ning. Däremot finns ett antal faktorer som bidrar till ökad öppen- het och tydlighet, vilket också bör öka möjligheterna att involvera och attrahera studenter från tidigare underrepresenterade grupper. (kapitel 3 och 11) Rekrytering och urval genomförs öppet med kända former och urvalskriterier. Doktorsutbildningen är strukturerad och har en tydligare form. Goda möjligheter till fortsatt meritering direkt efter doktors- examen. Fler forskarskolor och mer forskarskoleliknande arbetssätt i genomförandeprocessen. Doktorander har doktorandanställning hela utbildningstiden. Alla doktorander har huvudhandledare och minst en biträdande handledare. Utveckling av handledarkompetens ska vara obligatorisk för huvudhandledare. Andelen kvinnliga handledare ökar. Internationalisering och internationellt utbyte främjas På samma sätt som för jämställdhetsfrågan skall internationali- seringsmöjligheter och förutsättningar för mobilitet genomsyra alla delar av utredningens förslag. En bra och gedigen forskarutbildning kräver goda internationella kontakter. En del etableras genom mobilitet bland doktoranderna. Utbyte av studerande, lärare och administrativ personal är ett exempel på internationalisering inom både grund- och forskarutbildning. Även rekrytering av utländska doktorander är ett önskvärt inslag i internationaliseringsarbetet. Impulser från utländska studenter är ett viktigt tillskott till inter- nationalisering och kvalitetsutveckling och bör eftersträvas i det svenska systemet. Genom en examensstruktur som harmonierar med EU:s intentioner förbättras möjligheterna till utbyte på alla nivåer i den högre utbildningen. Att tillbringa utomlands som postdoc har blivit vanligare . Ett problem är dock att rätten till sjuk- och föräldrapenning förloras om tillbringas utom- lands. Det finns också tecken som tyder på att de erfarenheter och kontakter som postdocperioden givit den hemvändande doktorn inte tas till vara tillräckligt väl. Goda kontakter med andra länder och forskningsmiljöer kan skapas inte bara genom att förlägga en del av studietiden utom- lands. Att aktivt medverka eller bara delta i vetenskapliga konferen- ser och symposier är också ett verkningsfullt medel att lära känna doktorander och forskare från andra miljöer. Det krävs att forskar- utbildningen ger doktoranderna goda möjligheter till detta sätt att utveckla kontaktnät. En av anställningstiden som doktor bör kunna förläggas utomlands. (kapitel 3 och 12) Den nya examensstrukturen underlättar interna- tionellt utbyte. Högskolorna avsätter särskilda medel för internationella kontakter i doktorsutbildningen. Medlen redovisas i årsredovis- ningen. Samlad information om tillgängliga doktorsutbildningar finns på engelska. En analys genomförs i syfte att utveckla regler för lärosätena att utfärda gemensamma examina med andra lärosäten inom och utom landet. (joint degrees) En del av medel för forskarskolor disponeras för nordiska forskarskolor. Möjlighet för utländska doktorander att stanna kvar i efter examen bör underlättas. Ökade möjligheter till profilering, samverkan och förnyelse Det bör vara angeläget att skapa bättre förutsättningar för hög- skolor utan examensrätt att medverka i forskarutbildningen och ge sina studenter utökade möjligheter att genomgå forskarutbildning. Alltsedan 1977 har utvecklingen vid de högskolor som då inrätta- des gått mot ökad forskningsverksamhet och särskilt även forskarutbildning. Ändå är det fortfarande en mycket liten andel av studenterna vid högskolor utan vetenskapsområde som går vidare till forskarutbildning. Det förekommer många former både för genomförande och finansiering av forskarutbildning vid högskolor utan vetenskaps- område. Utbildningen genomförs i vissa fall nästan uteslutande vid högskolan utan vetenskapsområde medan doktoranden är antagen vid en annan. Inte sällan blir doktoranden utsatt för problem i form av dubbla lojaliteter och osäkerhet i hanteringen. Det är därför nödvändigt att träffa formella överenskommelser mellan högskolor utan vetenskapsområde och högskola/universitet med vetenskaps- område när det gäller denna form av samarbete i forskarutbild- ningen. Indelningen av examensrätten i vetenskapsområden ger hög- skolor utan vetenskapsområde incitament att efterlikna universi- teten snarare än att profilera sig i önskvärd riktning. Många hög- skolor har profiler som passar för behovsmotiverad och annan doktorsutbildning som styrs av problemområden och som inte låter sig införlivas i den disciplinära strukturen. Effekterna och erfarenheterna av forskarskolor som genomförs av fler än en högskola är mycket goda. För att skapa forskningsmiljöer som ger goda förutsättningar för forskarutbild- ning måste samverkan mellan högskolor och inom högskolor utvecklas i högre utsträckning än vad som skett . Forskar- skolor, gemensamma för flera lärosäten eller för områden inom ett lärosäte bör spela en stor roll för att utveckla multidisciplinära och goda arbetsformer, kreativa forskningsmiljöer, strukturerad upp- läggning, social och vetenskaplig miljö m.m. Syftet med forskarskolorna är i första hand att initiera och främja utvecklingen av starka forskningsmiljöer med särskild inriktning på excellent verksamhet och kunskapsutveckling med fokus på tillväxt av såväl ekonomisk som infrastrukturell karaktär men också för att göra det möjligt för små ämnen att överleva. För att ge avnämare utanför akademin bättre inblick i vad doktorsutbildningen innebär och vilken kompetens examinerade doktorer erbjuder krävs ökat samarbete med omgivningen. En naturlig dialog med avnämare inom skilda samhällssektorer om doktorsutbildningen och dess innehåll och uppläggning kan bara utvecklas med den förutsättningen. I syfte att förbättra doktorandens och forskarens möjlighet att realisera forskningsresultat till innovationer, nyföretagande och tillväxt bör samverkansformer och infrastruktur både inom och utom universitet och högskolor förbättras. Samverkan med teknik- parker i anslutning till universitet och högskolor samt övrigt näringsliv bör utökas. Meriteringssystemet bör innehålla drivkraf- ter för att realisera forskningsresultat till innovationer och nyföre- tagande. I saknas organ som skulle kunna ta ett uttalat ansvar för samordning av vissa insatser inom forskarutbildningen. En lämplig organisation för det ansvaret bör vara SUHF, som är lärosätenas eget samarbetsorgan. (kapitel 3, 4 och 13) Överenskommelse upprättas mellan högskola med respektive utan examensrätt som genomför doktorsutbildning gemensamt. Universitet och högskolor tar ett gemensamt samordnings- ansvar för vissa övergripande frågor i doktorsutbildningen. Särskilda medel tilldelas av forskningsråden och för forskarskolor som etableras i samverkan mellan lärosäten, eller ämnesområden inom ett lärosäte. Examensrätt i doktorsutbildning kan prövas och beviljas för andra kunskapsområden än vetenskapsområden. lag om ändring i högskolelagen (1992:1434) Härigenom föreskrivs i fråga om högskolelagen (1992:1434) dels att i 1 kap. 7 och 8 §§ ordet forskarutbildning skall bytas ut mot doktorsutbildning, dels att 1 kap. 9 och 12 §§ samt 2 kap. 5 och 5 a §§ skall ha följande lydelse. Den grundläggande högskoleutbildningen skall ge studenterna –förmåga att göra självständiga och kritiska bedömningar, –förmåga att självständigt urskilja, formulera och lösa problem, –beredskap att möta förändringar i arbetslivet. Inom det område som utbildningen avser skall studenterna, utöver kunskaper och färdigheter, utveckla förmåga att –söka och värdera kunskap på vetenskaplig nivå, –följa kunskapsutvecklingen, och –utbyta kunskaper även med personer utan specialkunskaper inom området. Forskarutbildningen skall, ut- över vad som gäller för grund- läggande högskoleutbildning, ge de kunskaper och färdigheter som behövs för att självständigt kunna bedriva forskning. Doktorsutbildningen skall, ut- över vad som gäller för grund- läggande högskoleutbildning, ge de fördjupade kunskaper och färdigheter som behövs för att på vetenskaplig eller konstnärlig grund identifiera, formulera och behandla komplexa problem och som får avläggas. som får avläggas. ning får avläggas vid univer- ning får avläggas vid univer- Vid andra högskolor får Vid andra högskolor får finns vid högskolan med stöd av andra områden för doktorsutbild- beslut enligt 2 kap. 5 §. ning som regeringen beslutat en- ligt 2 kap. 5 §. För forskarutbildning finns de vetenskapsområden som riks- dagen bestämmer. Dessa veten- skapsområden finns vid univer- siteten. På ansökan av en högskola som inte är universitet, kan regeringen besluta att ett eller flera av vetenskapsområde- na skall finnas vid den hög- skolan. Ett sådant beslut får meddelas, om grundutbildning och forskning vid högskolan har en sådan kvalitet och omfatt- ning inom vetenskapsområdet att forskarutbildning kan bedrivas på en hög vetenskaplig nivå. För doktorsutbildning finns de vetenskapsområden som riks- dagen bestämmer. Dessa veten- skapsområden finns vid univer- siteten. På ansökan av en högskola som inte är universitet, kan regeringen besluta att doktorsutbildning får anordnas inom ett eller flera vetenskaps- områden eller andra områden för doktorsutbildning vid den hög- skolan. Ett sådant beslut får meddelas, om grundutbildning och forskning vid högskolan har en sådan kvalitet och omfatt- ning inom området att doktors- utbildning kan bedrivas på en hög vetenskaplig nivå. Det skall finnas minst en Det skall finnas minst en fakultetsnämnd vid varje univer- fakultetsnämnd vid varje univer- sitet och vid varje högskola där sitet och vid varje högskola där det finns vetenskapsområde med stöd av beslut enligt 5 §. med stöd av beslut enligt 5 §. svara för forskning och forskar- svara för forskning och doktors- också ansvara för grundutbild- också ansvara för grundutbild- eller högskolan inrättar särskilda eller högskolan inrättar särskilda dock alltid ha ett särskilt organ dock alltid ha ett särskilt organ lärarutbildning och för forsk- lärarutbildning och för forsk- ning som knyter an till sådan ning som knyter an till sådan högskolor där det finns veten- organet ha ansvar för sådan ningen skall det särskilda orga- forskarutbildning som knyter an net ha ansvar för sådan dok- torsutbildning som knyter an till ha särskilda organ för grund- skall därutöver alltid ha sär- skilda organ för grundutbild- inte hör till ansvarsområdet för ning och forskning som inte hör högskolor som avses i första högskolor som avses i första fakultetsnämnder som skall fin- fakultetsnämnder som skall fin- som varje nämnd skall ha. som varje nämnd skall ha. sammanfalla med ett veten- högskolor som inte är univer- som inte är universitet får doktorsutbildning dock bara avse de områden för doktorsutbildning utbildning dock bara avse de som finns vid högskolan med vetenskapsområden som finns stöd av beslut enligt 5 §. vid högskolan med stöd av beslut enligt 5 §. förordning om ändring i högskoleförordningen (1993:100) Härigenom föreskrivs i fråga om högskoleförordningen (1993:100) dels att i 1 kap. 2 §, 3 kap. 1 §, 5 kap. 3 och 10 §§, 8 kap. 1, 3 a, 4 7, 10 11, 16 och 27 §§ samt 9 kap. 1, 2, 3 a och 8 §§ ordet forskarutbildning i olika böjningsformer skall bytas ut mot doktorsutbildning i motsvarande form, dels att 4 kap. 1, 3 och 30 §§, 5 kap. 1, 2, 5 och 7 §§, 8 kap. 2 3, 8 10, 13, 15 och 22 §§, 9 kap. 3 7 §§ samt 12 kap. 2 § skall ha följande lydelse, dels att 5 kap. 4 § och 8 kap. 14 § upphävs, dels att det i förordningen skall införas fem nya paragrafer, 4 kap. 10 a samt 8 kap. 8 a d §§, av följande lydelse. lärare som professorer (inbegri- lärare som professorer (inbegri- lektorer (inbegripet adjungerade lektorer (inbegripet adjungerade lektorer), adjunkter (inbegripet lektorer), adjunkter (inbegripet adjungerade adjunkter), forskar- adjungerade adjunkter), forskar- assistenter, timlärare och gäst- doktorer, timlärare och gäst- Högskolorna får inte anställa andra kategorier av lärare. Högskolorna får inte anställa andra kategorier av lärare. En högskola skall besluta om En högskola skall besluta om i vilken omfattning lärarna vid i vilken omfattning lärarna vid högskolan skall ha hand om högskolan skall ha hand om Därvid skall högskolan vinn- Därvid skall högskolan vinn- lägga sig om att lärare ur alla lägga sig om att lärare ur alla assistenter och biträdande lek- torer skall dock i huvudsak be- och doktorer skall dock i huvud- sak bedriva forskning. Vid tillämpningen av första stycket skall högskolan beakta vad som följer av 3 kap. 1, 2 och 5 §§ högskolelagen (1992:1434), andra författningsbestämmelser samt avtal. Behörig att anställas som dok- tor är den som avlagt doktors- examen eller har en utländsk examen som bedöms motsvara doktorsexamen. I första hand bör den komma i fråga som har av- lagt examen högst före ansökningstidens utgång. Även den som har avlagt examen tidi- gare bör komma i fråga i första hand, om det finns särskilda skäl. Med särskilda skäl avses sjukdom, tjänstgöring inom totalförsvaret, förtroendeuppdrag inom fackliga organisationer och studentorga- nisationer, föräldraledighet eller andra liknande omständigheter. Den som har varit anställd som doktor under mer än sam- manlagt och får inte ges en annan anställning som doktor inom samma eller ett närliggande ämnesområde vid samma eller någon annan hög- skola. 30 § Lärare skall anställas tills vidare. En anställning får dock tidsbegränsas enligt lagen (1982:80) om anställningsskydd, om det inte är fråga om anställning som professor. Därutöver gäller följande i fråga om tidsbegränsning av en anställning: En lärare inom konstnärlig verksamhet får anställas tills vidare, dock längst . Sådan anställning får förnyas. Den sammanlagda anställningstiden får dock omfatta högst . Vid sådan befordran som avses i 11 och 13 §§ skall anställning ske tills vidare. 9.En gästlärare skall anställas tills vidare, dock längst till en viss tidpunkt. Sådan anställning får förnyas. Den sammanlagda anställningstiden får dock omfatta högst . 10.En doktor skall anställas tills vidare, dock längst . Sådan anställning får förnyas, dock längst , om doktorn har undervisat inom grundläggande högskoleutbild- ning av arbets- tiden. Högskolorna får ha särskilda Högskolorna får ha särskilda för att dessa skall genomföra sin för att dessa skall genomföra sin Den som är anställd som Den som är anställd som doktorand skall främst ägna sig doktorand skall främst ägna sig åt sin egen forskarutbildning. åt sin egen doktorsutbildning. En anställd får dock i be- En anställd får dock i be- gränsad omfattning arbeta med gränsad omfattning arbeta med utbildning, forskning och admi- utbildning, forskning och admi- innan doktorsexamen har av- innan doktorsexamen har av- av full arbetstid. av full arbetstid. När anställning som dokto- Vid anställning som dokto- rand skall ske i andra fall än som rand skall avseende fästas vid avses i 4 § skall avseende fästas sådan anställning är ledig skall eller ett därmed likvärdigt för- farande informera om detta så att den som är intresserad av an- ställningen kan anmäla det till mation behöver dock lämnas bara om anställningen skall helt eller anslag för forskning och forskar- utbildning.