sou · GSB37d2 · 2005-01-01 00:00:00 — 4Samverkan mellan olika innehavare av parallella ledningar I våra direktiv anges att vi skall undersöka om det finns behov av särskilda samverkansregler när två eller flera ledningsrätter är beläg- na i anslutning till varandra. Ett alternativ som enligt direktiven skall övervägas är att göra anläggningslagen tillämplig såvitt gäller frågor som är gemensamma för ledningsrätterna. Vi skall därvid överväga om bestämmelsen om vilken lös egendom som en gemen- samhetsanläggning kan anläggas för är ändamålsenlig. Om vi finner att detta alternativ skall väljas, skall vi också undersöka om det för- utsätter andra ändringar i anläggningslagen. Enligt direktiven är vi vidare fria att pröva även andra alternativ, t.ex. en modell där inne- havarna av de olika ledningsrätterna samverkar inom ramen för en ekonomisk förening. 4.2.1Kort om viss fastighets- och associationsrättslig lag- stiftning I anläggningslagen återfinns bestämmelser om gemensamhetsanlägg- ningar, dvs. anläggningar som är gemensamma för flera fastigheter och som tillgodoser ändamål av stadigvarande betydelse för dem (1 § första stycket anläggningslagen). Till skillnad från lednings- rättslagen innehåller anläggningslagen inte någon uppräkning av de enligt lagen godtagbara typerna av anläggningar.1 Som exempel på vanliga anläggningar kan nämnas väg, vatten- och avloppsledning, grönområde, parkering, garage, vattentäkt, lekplats, centralantenn, 1973:160 s. 178 och 182. Samverkan mellan olika innehavare av parallella ledningar belysning, reningsanläggning, el- respektive teleledning.2 Fråga om gemensamhetsanläggning prövas av lantmäterimyndighet vid förrätt- ning. Lagens bestämmelser om fastighet kan tillämpas också när det gäller inskrivna tomträtter och gruva samt – om det är lämpligt – på byggnad på ofri grund och på naturreservat (2 § anläggningslagen). Regler om villkor för inrättande av gemensamhetsanläggning m.m. återfinns i 5–11 §§ anläggningslagen. Dessa är i vissa fall dispositiva (16 § anläggningslagen). Handläggningen av en förrättning sker i huvudsak på motsvarande sätt som en förrättning enligt fastighets- bildningslagen. Det finns därutöver ett antal regler som gäller speci- fikt för handläggning enligt anläggningslagen (19–29 §§ anläggnings- lagen). I 12 § anläggningslagen regleras skyldigheten att avstå utrymme för gemensamhetsanläggning. Vidare innehåller 12 a § samma lag regler om överföring av fastighetstillbehör. Regler om ersättning för dessa fall återfinns i 13–13 c §§ anläggningslagen (se vidare avsnitten 5.2.2 och 5.2.3). Bestämmelserna innebär bl.a. att ersätt- ning skall erläggas i pengar, utbetalas på en gång och innan tillträde sker. Eftersom reglerna i 5 kap. 10–12 §§ fastighetsbildningslagen gäller, kan det bl.a. bli fråga om s.k. vinstfördelning mellan del- ägarna i en gemensamhetsanläggning och berörda fastighetsägare (se vidare avsnitt 5.2.4). Det föreskrivs i 14 § första stycket anläggningslagen att gemen- samhetsanläggning och rätt till utrymme är samfällda för de fastig- heter som deltar i anläggningen. Vidare är inlöst mark samfälld för de fastigheter för vilka inlösen har skett. För anläggningens utföran- de och drift utgör de deltagande fastigheterna en särskild samfällighet (14 § andra stycket anläggningslagen). För varje deltagande fastighet skall anges andelstal för deltagande i dels utförande, dels drift av anläggningen (15 § anläggningslagen). Andelstalet för utförande skall främst beräknas utifrån den nytta fastigheten har av anläggningen. För driften skall andelstalet be- stämmas främst med hänsyn till den omfattning i vilken fastigheten beräknas använda anläggningen. Om det inte föreligger något hinder mot att inrätta gemensamhets- anläggningen, skall lantmäterimyndigheten meddela anläggnings- beslut. Bestämmelsen om vad ett anläggningsbeslut skall innehålla 2 För ytterligare exempel på andra typer av anläggningar hänvisas till , Gemensamhetsanläggningar – Inrättande och förvaltning, 1986, s. 17 och 26 samt till och , Gemensamhetsanläggningar – Basfakta 1999–2003 (Examens- arbete, Kungl. Tekniska högskolan, Avdelningen för fastighetsvetenskap). Samverkan mellan olika innehavare av parallella ledningar återfinns i 24 § anläggningslagen. Däri skall anläggningens ändamål, läge, storlek och huvudsakliga beskaffenhet i övrigt anges, dvs. en beskrivning av vilka slags anläggningar och nyttigheter som ingår. Vidare skall i beslutet anges de fastigheter som skall delta i anlägg- ningen samt det utrymme som upplåts för anläggningen. I beslutet skall även anges eventuell fastighet eller del därav som skall inlösas. Det finns också möjlighet att ange tid för anläggningens bestånd om detta är aktuellt. I anläggningsbeslutet skall dessutom anges den tid inom vilken anläggningen skall vara utförd. Härutöver kan i beslutet tas in eventuellt behövliga föreskrifter för anläggningens utförande och drift. I anläggningsbeslutet får även anges de del- tagande fastigheternas andelstal i anläggningen. Förrättningskostnaderna skall fördelas mellan ägarna av de fastig- heter som skall delta i anläggningen efter vad som är skäligt (29 § anläggningslagen). Normalt anses det skäligt att göra denna fördel- ning grundad på varje delägares andelstal för utförande av anlägg- ningen. Ifall sådana ändrade förhållanden inträder sedan förrättnings- beslut har avgjorts som väsentligt inverkar på frågan, kan prövning ske vid ny förrättning (35 § anläggningslagen). Särskilda bestämmel- ser finns om ekonomisk reglering i de fall då fastighet inträder i eller utträder ur en anläggningssamfällighet (37–39 §§ anläggningslagen). Möjlighet finns att träffa överenskommelse om att en fastighet skall inträda i eller utträda ur en anläggningssamfällighet eller att en fastighets andelstal skall ändras. Om en sådan överenskommelse godkänns av lantmäterimyndigheten, har den samma verkan som ett beslut vid en ny förrättning (43 § anläggningslagen). Styrelsen i en samfällighetsförening kan i vissa fall – på grund av att en fastighets användningssätt ändras stadigvarande – ges befogenhet att själv besluta om ändring av andelstal. Riktlinjer för sådana beslut skall då enligt 24 a § anläggningslagen framgå av anläggnings- beslutet. Lagen om förvaltning av samfälligheter Enligt 1 § lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter är lagen tillämplig på olika typer av fastighetsrättsliga samfälligheter och liknande, som kan ha tillkommit enligt olika lagar, bl.a. enligt anläggningslagen. I 4 § lagen om förvaltning av samfälligheter före- skrivs att samfällighet förvaltas antingen direkt av delägarna (delägar- Samverkan mellan olika innehavare av parallella ledningar förvaltning) eller av särskilt bildad samfällighetsförening (förenings- förvaltning). innebär att delägare direkt, dvs. utan att använda sig av någon organisation, måste vara eniga om varje förvaltningsåtgärd.3 Sådan förvaltning är främst tänkt för okompli- cerade fall. innebär att en av delägarna för ändamålet särskilt bildad juridisk person har hand om förvaltningen. Några ytterligare förvaltningsformer är inte tillåtna. Ett aktiebolag eller en ekonomisk förening kan dock, liksom en enskild person, fungera som ombud för delägarna eller samfälligheten.4 Vid delägarförvaltning finns enligt 7 § lagen om förvaltning av samfälligheter möjlighet att begära s.k. delägarsammanträde under ledning av lantmäterimyndigheten eller den som myndigheten för- ordnar. Detta innebär en möjlighet att genom ett majoritetsbeslut få till stånd ett avgörande av en specifik förvaltningsfråga. En samfällighetsförening bildas vid sammanträde med delägarna genom att de antar stadgar och utser styrelse. Lantmäterimyndig- heten har möjlighet att i vissa fall ta eget initiativ till att bilda samfällighetsförening (20 § lagen om förvaltning av samfälligheter). En fastighetsägare kan på detta vis komma att tvingas in i en sam- fällighetsförening. Vanligen hålls sammanträde för att bilda förening direkt i anslutning till att en gemensamhetsanläggning bildas. Lant- mäteriverket har utarbetat normalstadgar som i allmänhet används. Det finns dock möjlighet att avvika från dessa i flera avseenden. Grundläggande krav på stadgeinnehåll finns i 28 § lagen om förvalt- ning av samfälligheter. Medlemmar i en samfällighetsförening utgörs enligt 17 § lagen om förvaltning av samfälligheter av delägarna i samfälligheten. Föreningens ändamål är att förvalta den samfällighet för vilken den bildats (18 § lagen om förvaltning av samfälligheter). Föreningen skall vid förvaltningen tillgodose medlemmarnas gemen- samma bästa. Varje medlems enskilda intressen skall även beaktas i skälig omfattning. Medlemmarnas rätt att delta i handhavandet av föreningens an- gelägenheter utövas på föreningsstämma (47 § lagen om förvaltning av samfälligheter). Vid omröstning på stämman är huvudprincipen att varje delägare har en röst (49 § lagen om förvaltning av sam- fälligheter). I fråga som har ekonomisk betydelse skall medlemmar- nas röstetal i stället beräknas efter delägarfastigheternas andelstal om någon medlem begär det. Medlems röstetal får dock aldrig överstiga en femtedel av det sammanlagda röstetalet för samtliga Samverkan mellan olika innehavare av parallella ledningar närvarande röstberättigade medlemmar. Den som är missnöjd med ett stämmobeslut kan klandra det hos fastighetsdomstolen (53 § lagen om förvaltning av samfälligheter). Lagen om ekonomiska föreningar Det finns två huvudtyper av förening. Dels ekonomisk förening, dels ideell förening. regleras i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar. Enligt 1 kap. 1 § första stycket lagen om ekonomiska föreningar har en ekonomisk förening till ändamål att främja medlemmarnas ekonomiska intressen genom ekonomisk verksamhet i vilken medlemmarna deltar. Deltagandet skall antingen ske som konsumenter eller förbrukare, som leverantörer, med egen arbetsinsats, genom att begagna föreningens tjänster eller på annat liknande sätt. Utmärkande för en ekonomisk förening är att den uppfyller särskilda villkor i fråga om rätten till medlemskap, rösträtt och överskottsutdelning (1 kap. 1 § femte stycket lagen om ekono- miska föreningar). En ekonomisk förening skall registreras och blir därmed en juridisk person (1 kap. 2 § lagen om ekonomiska föreningar). I en oregistrerad ekonomisk förening anses medlemmarna gemensamt förvärva de rättigheter till samfälld egendom som föreningen avsågs förvärva.5 Om registrering vägras, betraktas föreningen inte som en ekono- misk förening. En medlem har rätt att utträda ur föreningen (3 kap. 4 § lagen om ekonomiska föreningar). För vissa typer av ekonomiska föreningar finns särskild lagstiftning, t.ex. samfällighetsföreningar och bostadsrättsföreningar. Medlemskapet är dock inte frivilligt i denna typ av ekonomiska föreningar. Avgränsningen mellan vad som skall betraktas som en ekonomisk respektive ideell förening kan vara svår att avgöra. Det handlar då närmast om vad som avses med att främja medlemmarnas ekono- miska intressen och ekonomisk verksamhet.6 5Högsta domstolens avgöranden i rättsfallen NJA 1918 s. 241 och NJA 1937 s. 69. 6Anders Mallmén, Lagen om ekonomiska föreningar, Kommentar med formulär m.m., 3 uppl., 1989, s. 18 ff. och 56 ff. Samverkan mellan olika innehavare av parallella ledningar Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet Vattensamverkan regleras i en särskild lag, nämligen lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet (se även avsnitt 5.2.4). Bestämmelser om vattensamverkan och vattenverksamhet återfinns emellertid också i . Enligt 2 kap. 4 § lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet kan man inrätta sam- fälligheter för markavvattning, bevattning och vattenreglering. Dessa förvaltas, som har framgått ovan, enligt reglerna i lagen om förvaltning av samfälligheter. Kretsen av delägare i en vattenrättslig samfällighet kan vara vidare och variera mer än i övriga samfälligheter som omfattas av lagen om förvaltning av samfälligheter (1 § andra stycket lagen om förvaltning av samfälligheter). Fastighetsägare kan i princip alltid delta (9 kap. 1 § lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet). Vad som därvid gäller fastigheter omfattar även gruvor. I en markav- vattningssamfällighet kan därutöver delta en väghållare som inte är fastighetsägare (3 kap. 1 § andra stycket lagen med särskilda bestäm- melser om vattenverksamhet) och i en gemensam samfällighet för markavvattning och avledande av avloppsvatten även huvudmannen för en allmän va-anläggning samt ägare av byggnader eller andra anläggningar på ofri grund (3 kap. 5 och 7 §§ samma lag). Delaktig- heten i en bevattningssamfällighet enligt 4 kap. lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet är knuten till den som har tillstånd till vattentäkt för bevattning. För ett sådant tillstånd krävs inte att man är ägare av en fastighet eller ens ägare av en anläggning på ofri grund. En sådan tillståndshavare kan också delta i en vatten- regleringssamfällighet för bevattningsändamål enligt 5 kap. 4 § lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. Regler om bostadsrätt finns i bostadsrättslagen (1991:614). En bostadsrättsförening är en ekonomisk förening som har till ändamål att i föreningens hus upplåta lägenheter med bostadsrätt (1 kap. 1 § bostadsrättslagen). En bostadsrättsförening skall vara registrerad. Upplåtelse av bostadsrätt får endast ske till den som är medlem i föreningen (1 kap. 3 § bostadsrättslagen). Bostadsrätt är den rätt i föreningen som en medlem har på grund av upplåtelsen. Upplåtelse av en lägenhet med bostadsrätt skall ske till nyttjande mot ersätt- Samverkan mellan olika innehavare av parallella ledningar ning och utan tidsbegränsning (1 kap. 4 § första stycket bostads- rättslagen). En upplåtelse med bostadsrätt får endast avse hus eller del av hus (1 kap. 4 § andra stycket bostadsrättslagen). En upplåtelse får dock även omfatta mark som ligger i anslutning till föreningens hus, om marken skall användas som komplement till nyttjandet av huset eller del av huset. Fråga om att anta en medlem i en bostads- rättsförening avgörs av föreningens styrelse med iakttagande av de villkor för medlemskap som anges i föreningens stadgar och bestäm- melserna i 2 kap. 1 § bostadsrättslagen. Den som har förvärvat en bostadsrätt får inte vägras inträde i föreningen, om de villkor för medlemskap som föreskrivs i stadgarna är uppfyllda och föreningen skäligen bör godta honom som bostadsrättshavare (2 kap. 3 § bostads- rättslagen). Den som har vägrats inträde kan hänskjuta tvisten till hyresnämnden (2 kap. 10 § bostadsrättslagen). Styrelsen skall föra en förteckning över bostadsrättsföreningens medlemmar, samt för- teckning över de lägenheter som är upplåtna med bostadsrätt (9 kap. 8 § bostadsrättslagen). Det finns inte något officiellt register över bostadsrätter. Frågan bereds dock inom Regerings- kansliet.7 Anläggningslagen och lagen om förvaltning av samfälligheter inne- bär inget hinder mot att olika ledningsägare träffar frivilliga över- enskommelser för att reglera behovet av samverkan. Avtalen gäller då mellan de berörda parterna och behöver inte bekräftas genom någon typ av myndighetsbeslut. Det ligger i sakens natur att frivilliga avtal kräver att avtalsparterna är fullständigt överens. Frivilliga avtal saknar emellertid sakrättslig verkan, dvs. de gäller endast mellan parterna som sådana. Vidare finns inget generellt krav på publice- ring av ingångna avtal. Det saknas dessutom möjlighet att publicera alla sådana avtal i offentliga register. 7 tillsattes en särskild utredare, som antog namnet , med uppdrag att föreslå hur ett offentligt register över bostadsrätter och ett nytt system för pant- sättning av bostadsrätter skall utformas. Utredningen överlämnade delbetänkandet Bostadsrättsregister (SOU 1998:80). Samverkan mellan olika innehavare av parallella ledningar 4.3Synpunkter och förslag rörande frågan om samverkan mellan innehavare av parallella ledningar Som har angetts i kapitel 1 har vi genomfört en enkät i syfte att få fram ett så bra underlag som möjligt för våra överväganden. Enkätfrågorna framgår av bilaga 2. Frågorna 12 och 13 rörde därvid spörsmål om samverkan mellan parallella ledningar. Frågan kom också att beröras vid den särskilda utfrågning som vi har genomfört (se kapitel 1). 4.3.2Finns det behov av särskilda bestämmelser som reg- lerar samverkan mellan flera ledningsinnehavare? Flertalet av dem som har besvarat denna fråga har angett att det finns ett behov av samverkan som inte vilar på frivillig grund. har betonat vikten av att regler om samverkan i så fall beaktar säkerheten för ledningarna vid anläggande, drift, tillsyn, underhåll, reparation och avveckling. Vidare har angett att det bör framgå av lagtexten att parallella ledningar ligger i samma ledningsgrav eller sitter i samma stolpar med samma rätt samt att innehavare av ledningsrätt i fall som dessa måste ta hänsyn till varandra. har anfört att om de parallella ledningarna är säkrade genom ledningsrätt bör ledningsbesluten reglera hur samverkan skall ske. har framhållit att det för el- och telenät redan finns regler om samverkan i de s.k. sambyggnadsavtal som elnätbranschen har med , att om ledningsrätt för tillkommande ledning upplåts skall villkoren för samexistensen mellan ledningsrätterna regleras i upplåtelsen, att denna reglering även torde kunna ordnas genom gemensamhetsanläggning samt att det givetvis måste beaktas att det för verksamhet med vissa slags ledningar finns författningar av säkerhetskaraktär, som då alltid måste iakttas i första hand och som inte bör överföras till andra regelverk. Även bl.a. kommun och liksom , , har uttryckt att de är positiva till lagstiftning om samverkan. har ansett att det finns ett behov av lagreglerad samverkan. Samverkan mellan olika innehavare av parallella ledningar Samtliga som har varit negativa till sådana samverkansregler har ansett att frågan även fortsättningsvis bör lösas genom frivilliga av- tal. har därvid framhållit att det mot bakgrund av de ekonomiska värden som ledningarna representerar ofta torde finnas incitament för frivillig samverkan. har också framhållit att det är svårt att se några fördelar med att, såsom Det IT-rättsliga observatoriet har föreslagit i en rapport, låta ett gemensamt eller utomstående bolag förvärva och äga ledningsrätterna.8 Dessutom har och , liksom , hänvisat till de sambyggnads- avtal som finns mellan och och hävdat att frågan bör lösas genom frivilliga avtal mellan parterna. Inte heller Fastighetsägarna har ansett att det finns något behov av särskilda bestämmelser om samverkan, utan att frågan bör kunna lösas genom frivilliga avtal. 4.4.1Behovet av särskilda samverkansregler Bedömning: Det finns ett klart behov av lagreglerade samverkans- bestämmelser. Med parallella ledningsrätter avses två eller flera ledningar med tillhörande ledningsrätter som ligger bredvid varandra. Exempelvis kan en elektrisk starkströmsledning och en fiberoptisk kabel som är upphängda i samma stolpar tryggas av två olika ledningsrätter. Om ledningsrätterna har olika ägare, uppkommer frågan hur sam- verkan mellan dem skall regleras. förekommer i stor utsträckning, som bl.a. framgår av enkätsvaren, frivillig sam- verkan när två eller flera ledningar – med eller utan ledningsrätt – är förlagda i anslutning till varandra. Vid vår utfrågning framgick det dock tydligt att det inte alltid har gått att få till stånd frivilliga sam- verkansavtal. Dessutom rådde stor oenighet om de bakomliggande orsakerna mellan de marknadsaktörer – främst , och – som diskuterade denna fråga. Mot denna bakgrund framstår det som helt klart att det inte helt går att förlita sig på frivilliga samverkansformer. Detta är ju även 8 , Det IT-rättsliga Observatoriets rapport 30/2001, Ledningsrätt i IT-tider – utnyttjande av befintlig infrastruktur för att dra fram optokablar för bredband, s. 39 ff. Samverkan mellan olika innehavare av parallella ledningar skälet till att har getts möjlighet att meddela förpliktelser enligt 4 kap. 8 och 14 §§ lagen om elektronisk kom- munikation. Vidare bör framhållas att flertalet av dem som har besvarat enkäten är positiva till en lagreglerad samverkan i någon form. Självfallet är det positivt om frivilliga överenskommelser kan träffas. får, som har berörts, behovet av särskilda regler om samverkan anses vara tämligen väldokumenterat. Behovet av lagreglerade samverkansbestämmelser har därvid på vissa om- råden, t.ex. när det gäller ledningar förlagda i gatumark, förelegat under en följd av år. Det får dock anses ha blivit accentuerat i sam- band med senare års stora bredbandsutbyggnad, där det är vanligt att olika operatörer delar utrymme i samma ledningsgrav. Frågan om samverkansregler har även aktualiserats i samband med den på- gående utbyggnaden av det s.k. 3G-systemet. Härutöver får vårt förslag om att ledningsrätt också skall kunna upplåtas i lös egen- dom anses medföra ett ökat behov av någon form av lagreglerad samverkan mellan olika ledningsägare (se avsnitt 2.4.4). Liksom har påtalat i sitt enkätsvar föreligger det dessutom ett behov av regler för samverkan mellan innehavare av ledningsrätt och fastighetsägare samt mellan ledningsrättshavare och ledningsägare som har tryggat utrymmet på annat sätt än genom ledningsrätt. När förutsättningar saknas för en frivillig samverkan framstår det som en stor fördel om berörda ledningsägare skulle kunna vända sig till en myndighet för att få frågan prövad på ett objektivt sätt och enligt fastställda regler. Motsvarande gäller när önskemål finns om att ge en ingången överenskommelse sakrättsligt skydd. Konsekvenserna av att överenskommelse inte kan träffas skulle annars i vissa fall kunna bli alltför stora, eftersom vissa från allmän synpunkt betydelsefulla ledningar även i fortsättningen skulle ha ett oklart rättsligt förhållande gentemot varandra och gentemot berörda fastigheter. torde vidare en ordning med lagreglerade sam- verkansbestämmelser kunna bidra till att frivilliga uppgörelser träffas. Dessutom får erfarenheterna av olika former av fastighets- samverkan inom fastighetsrätten anses vara mycket positiva. Regler av detta slag har funnits och för fastighetsägare och andra berörda har det visat sig innebära en stor trygghet att kunna grunda sina förvaltningsbeslut på en av myndighet grundad sam- verkan. Reglerna om initiativrätt till fastighetssamverkan har ofta Samverkan mellan olika innehavare av parallella ledningar varit utformade på liknande sätt som de nu är i anläggningslagen, dvs. det är tillräckligt att en fastighetsägare eller motsvarande an- söker för att frågan skall tas upp till prövning. Vid förrättningen görs sedan en avvägning mellan skilda enskilda intressen och också av de allmänna intressena (se vidare avsnitt 4.4.4). Detta innebär att det inte på något vis är självklart att en ansökan slutligen resulterar i en gemensamhetsanläggning. Som har konstaterats i föregående avsnitt krävs det någon form av lagreglering när det gäller samverkansfrågorna. Spörsmålet är då vilka krav som bör uppställas på ett framtida system för samverkan. Med ledning av vad som har framkommit under vårt arbete menar vi att följande krav bör ställas upp på ett framtida system för sam- verkan mellan olika innehavare av teleanläggningar, andra ledningar samt fastighetsägare. Målsättningen för ett sådant system är själv- fallet att det i möjligaste mån skall uppfylla samtliga krav som ställs upp. Frivilliga avtal bör inte förhindras eller motverkas. kan sådana avtal läggas till grund för beslut vid förrättning. Tvångsregler bör ingå. Dessa kan utgöra en bra grund för fri- villiga avtal eller myndighetsbeslut varigenom en konflikt löses. Rättsförhållandet mellan de olika parterna bör vara tydligt, säkert och tillräckligt långsiktigt. Detta gäller bl.a. skyldigheten att anlägga, underhålla och förnya gemensamma delar, frågor om kostnadsfördelning och störningsrisker, säkerhets- och miljö- frågor samt ansvaret för återställningsarbeten då anläggningen har tjänat ut.