sou · GSB362d2 · 2005-01-01 00:00:00 — : Testing procedures ........................................................... : Initialisation procedures ................................................. : Security standards.......................................................... : Reports to be made available by registry administrators and the Central Administrator.................................. : Data logging standards.................................................... Hardware and software requirements of registries and the Community independent transaction log [To be completed.] Accounts and tables to be contained in registries and the Community independent transaction log [To be completed.] Information concerning each operator holding account to be provided to the registry administrator Information identifying the installation as listed in section 11.1 of of Commission Decision 2004/156/EC of 29 January 2004. The permit identification number specified by the competent authority, comprising the elements set out in . The installation identification number specified by the competent authority, comprising the elements set out in . The alphanumeric identifier specified by the operator, which shall be unique within the registry. Name, address, city, postcode, country, telephone number, fax number and e-mail address of the primary authorised representative of the operator holding account. Name, address, city, postcode, country, telephone number, fax number and e-mail address of the secondary authorised representative of the operator holding account. Information concerning persons to be provided to the registry administrator Evidence to support the identity of the person requesting the opening of the person holding account. The alphanumeric identifier specified by the person, which shall be unique within the registry. Name, address, city, postcode, country, telephone number, fax number and e-mail address of the primary authorised representative of the person holding account. Name, address, city, postcode, country, telephone number, fax number and e-mail address of the secondary authorised representative of the person holding account. Structure and effect of core terms and conditions The relationship between account holders and registry administrators. The account holders obligations The account holders obligations with respect to security, its username and password, and access to the registry website. The account holders obligation to post data on the registry website and ensure that data posted is accurate. The account holders obligation to comply with the terms of use of the registry website. The registry administrators obligations The registry administrators obligation to carry out account holders instructions. The registry administrators obligation to log the account holders details. The registry administrators obligation to open, modify or close the account in accordance with the provisions of the Regulation. The process finalisation and confirmation provisions. The terms and conditions regarding any registry fees for establishing and maintaining accounts. Operation of the registry website Provisions regarding the right of the registry administrator to make changes to the registry website. Conditions of use of the registry website. Accuracy of information. Authority to initiate processes. Modification of these core terms to reflect changes to this Regulation or changes to domestic legislation Security and response to security breaches Provisions relating to disputes between account holders. The limit of liability for the registry administrator. The limit of liability for the account holder. Agency, notices and governing law [To be completed.] Är utsläppsrätter finansiella instrument? Utlåtande avgivet av justitierådet , har bett mig att anlägga synpunkter på frågan om de planerade utsläppsrätterna för växthusgaser är att be- trakta som finansiella instrument. Svaret på frågan är av flera skäl inte alldeles självklart. För att en rättighet skall anses som ett finansiellt instrument skall den vara avsedd för handel på värdepappersmarknaden. Med hänsyn till det ställningstagande som har gjorts beträffande elcertifi- kat, vilka har en liknande konstruktion, är det emellertid min upp- fattning att man måste kunna betrakta utsläppsrätterna som finan- siella instrument när de släpps ut på marknaden. Den omständig- heten att förstahandsupplåtelse från staten av en utsläppsrätt kan ske endast till den som har tillstånd av behörig myndighet till ut- släpp av växthusgaser hindrar sålunda inte att utsläppsrätterna be- traktas som finansiella instrument. En förutsättning för att utsläppsrätterna skall betraktas som finansiella instrument är dock enligt min mening att systemet för överlåtelser och reglerna i övrigt medger att dessa rättigheter efter förstahandsupplåtelsen till tillståndshavarna kan bli föremål för fri omsättning, så att åtminstone i princip envar kan förvärva en utsläppsrätt som en finansiell placering. Om ett särskilt konto- system etableras för utsläppsrätter måste detta vidare, på samma sätt som det kontosystem som gäller för elcertifikaten, innehålla grundläggande bestämmelser till skydd för innehavare och förvär- vare från bl.a. sakrättslig synpunkt. Brister det i någon av dessa för- utsättningar, kan utsläppsrätterna knappast anses som finansiella instrument. Om man vill att reglerna om finansiella instrument skall bli tillämpliga, bör det i tydlighetens intresse också uttryckligen ut- talas vid systemets introduktion att utsläppsrätterna är avsedda för handel på värdepappersmarknaden. Om utsläppsrätterna skall betraktas som finansiella instrument, innebär detta att en ganska omfattande offentligrättslig reglering av handeln blir tillämplig. Av störst praktisk betydelse är att sådan handel med instrumenten som inte sker genom direktkontakt mellan parterna i princip endast får hanteras av värdepappers- institut som har tillstånd av och står under inspektionens tillsyn. Vid Klimatkonventionens tredje partsmöte i tillkom det s.k. Kyotoprotokollet som undertecknades av 84 länder, däribland och som innebär ett åtagande från industriländernas sida om minskning av utsläpp av växthusgaser. I Kyotoprotokollet ingår vissa s.k. flexibla mekanismer, bland dem handel med utsläppsrätter som avses innebära överlåtelser av utsläppsutrymme utan att över- låtelsen knyts till något visst konkret projekt. Med anledning av Kyotoprotokollet har regeringen tillkallat en parlamentarisk delegation, Delegationen för ett system och regel- verk för Kyotoprotokollets flexibla mekanismer (FlexMex2-utred- ningen), som har till uppdrag att utarbeta ett förslag till ett svenskt system och ett regelverk för de flexibla mekanismerna, däribland handel med utsläppsrätter. Europeiska Unionens råd har antagit ett direktiv om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen som bygger på Kyotoprotokollet och som kan komma att etableras innan protokollet trätt i kraft. Formellt beslut om direktivet kom- mer efter språklig granskning att tas . Enligt arti- kel 10 i förslaget till direktiv skall medlemsstaterna 2007 utdela av utsläppsrätterna gratis till verksamhetsutövare som omfattas av direktivet och vars anläggning har ett erforderligt tillstånd för utsläpp av växthusgaser (skall handel med utsläppsrätter endast avse kol- dioxid). För perioden 2012 skall av utsläppsrätterna tilldelas gratis. har bett mig anlägga synpunkter på frågan om de planerade utsläppsrätterna för växthusgaser enligt svensk rätt blir att anse som finansiella instrument. Den grundläggande definitionen av begreppet finansiellt instru- ment finns i 1 kap. 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument. Det anges där att finansiellt instrument i lagen betyder fondpapper och annan rättighet eller förpliktelse avsedd för han- del på värdepappersmarknaden. Med fondpapper avses i sin tur aktie och obligation samt sådana andra delägarrätter eller ford- ringsrätter som är utgivna för allmän omsättning, andel i värde- pappersfond och aktieägares rätt gentemot den som för hans räkning förvarar aktiebrev i ett utländskt bolag (depåbevis). Huruvida en rättighet är ett finansiellt instrument eller ej har inte någon egentlig betydelse för rättighetens civilrättsliga status. De nu aktuella utsläppsrätterna medför från administrativ och civil- rättslig synpunkt de rättigheter och förpliktelser som följer av den kommande regleringen och allmänna rättsprinciper helt oberoende av om de betraktas som finansiella instrument. Handel med ut- släppsrätter kan också förekomma vare sig de anses vara finansiella instrument eller ej. Om en rättighet är ett finansiellt instrument, innebär emellertid detta att en ganska omfattande offentligrättslig reglering av han- deln blir tillämplig. Förutom den nyssnämnda lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument blir således bl.a. lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, lagen (1992:543) om börs- och clearing- verksamhet och insiderstrafflagen (2000:1086) tillämpliga. Av störst praktisk betydelse är att handel med instrumenten enligt lagen om värdepappersrörelse i princip endast får hanteras av värdepappersinstitut som har tillstånd av och står under inspektionens tillsyn. Även skatterättsligt har begreppet viss betydelse. Om en rättighet är ett finansiellt instrument kan detta också ha betydelse för tillämpningen av olika placeringsregler, t.ex. för fondbolag. Begreppet finansiellt instrument, som ursprungligen hämtats från den anglosaxiska terminologin, förekommer i flera utländska rättssystem. Även om begreppet i stort torde tilläggas ungefär samma mening i olika länder, visar erfarenheten att definitionerna och den praktiska tillämpningen kan skilja sig något, och termen har i utländska rättssystem inte alltid någon direkt juridisk betydel- se. Till detta kommer att begreppet i internationell redovisnings- terminologi ofta används i en annan mening än den kapitalmark- nadsrättsliga1. I investeringstjänstedirektivet (93/22/EEG), som reglerar vissa grundläggande villkor för värdepappershandel, används inte termen finansiella instrument utan termen överlåtbara värdepapper, med vilken man i direktivet menar sådana värdepapper som normalt omsätts på kapitalmarknaden, dvs. ungefär detsamma som finan- siellt instrument i den betydelse det har enligt svensk lagstiftning. De typer av överlåtbara värdepapper som omfattas av direktivet anges genom en uppräkning. I direktivet förekommer inte någon uttrycklig motsvarighet till det svenska kravet på att instrumen- tet skall vara avsett för handel på värdepappersmarknaden (jfr. m.fl., Lagarna på värdepappersområdet, s. 101). Närmare om definitionen av finansiellt instrument Som konstaterades innebär definitionen av begreppet finan- siellt instrument i 1 kap. 1 § lagen om handel med finansiella instrument att begreppet omfattar förutom fondpapper annan rättighet eller förpliktelse avsedd för handel på värdepappersmark- naden. Lagstiftaren har avsiktligt avstått från en mera specificerad definition. 1990/91:142, s. 91, uttalades bl.a. följande: Det är inte möjligt att skapa lagregler som uttömmande definierar även framtida nyskapelser på detta område. Som framhölls bör reglerna på värdepappersmarknaden utformas så att de skapar utrym- me och legala ramar för nytillkommande former av värdepappers- handel. För allmänhetens förtroende för värdepappersmarknaden är det väsentligt att nya instrument inte på ett otillbörligt sätt äventyrar kapitalinsatser och att instrumenten är tekniskt fullgoda. Med hänsyn till värdepappersmarknadens betydelse för samhällsekonomins funk- tion bör det allmänna ha möjlighet att påverka utformningen av nya finansiella instrument. Därmed skulle förutsättningar för trygghet och likformighet i handeln med sådana instrument jämfört med handeln med traditionella fondpapper kunna skapas. Av lagens definition framgår till en början att ett finansiellt instru- ment måste vara en rättighet eller en förpliktelse. Saker eller andra konkreta tillgångar kan inte vara finansiella instrument. 1 I internationella redovisningsrekommendationer synes inte avseende fästas vid om instru- mentet är avsett för handel eller ej. Så t.ex. lär en s.k. personaloption, som definitionsmässigt inte är något finansiellt instrument enligt svensk lagstiftning, vara att betrakta som ett sådant instrument vid tillämpningen av vissa internationella redovisningsrekommendationer. råvarutillgångar noteras ofta löpande på olika marknadsplatser men är inte finansiella instrument (däremot kan naturligtvis optioner eller terminskontrakt avseende sådana tillgångar vara sådana instru- ment). Alldeles klart är att rättigheten eller förpliktelsen inte behöver ta sig uttryck i en fysisk handling. I själva verket manifesterar sig det helt övervägande antalet finansiella instrument endast i form av registreringar enligt lagen (1998:1479) om kontoföring av finan- siella instrument. Rättigheten eller förpliktelsen skall vara avsedd för handel. Med handel avses enligt den nyssnämnda propositionen allmän omsätt- ning. Om rättigheten inte får förvärvas utan tillstånd eller god- kännande i någon form kan den knappast anses vara föremål för allmän omsättning och synes inte heller kunna betraktas som finan- siellt instrument. Ett exempel som ges i propositionen avser kom- manditbolagsandelar, som ibland är föremål för viss handel men som inte får förvärvas utan samtycke av övriga delägare och som därför inte kan vara finansiellt instrument (åtminstone om inte del- ägarna träffat avtal om att avstå från kravet på samtycke). Ett annat exempel kan vara tillstånd att sända lokalradio, som enligt radio- och TV-lagen (1996:844) får överlåtas och som har ett ekonomiskt värde och viss marknad. Tillståndet får emellertid inte förvärvas av envar utan överlåtelsen måste godkännas av myndighet, och ett sådant tillstånd kan redan av detta skäl inte vara ett finansiellt instrument. Även om uttalandena i propositionen inte är alldeles klara synes det vidare krävas att instrumenten är standardiserade på det sättet att ett antal utbytbara instrument kan vara föremål för handel. Terminskontrakt på statsskuldsväxlar där parterna bestämt kontraktsbeloppen efter förhandling och dessa således kan variera från det ena kontraktet till det andra kan visserligen överlåtas och vara föremål för handel men anses enligt lagmotiven inte vara finansiella instrument, även om kontrakten är standardiserade i alla andra avseenden än beträffande kontraktsbeloppet. Med att instrumentet skall vara avsett för handel menas att det har tillkommit och konstruerats med beräkning på allmän omsätt- ning. Handel behöver inte vara den enda avsikten det mest typiska finansiella instrumentet, nämligen aktier, syftar ju inte en- bart till att bilda underlag för handel. För att ett instrument skall vara avsett för allmän omsättning anses det böra vara konstruerat på ett sådant sätt att det enkelt och smidigt kan överlåtas på värde- Instrumentet bör således för varje behörig innehavare medföra en självständig, av föregående innehavares för- hållande oberoende rätt att göra papperet gällande. Ett exempel är ett löpande skuldebrev medan å andra sidan enkla skuldebrev inte kan anses vara avsedda för allmän omsättning på exempelvis en börs. Slutligen krävs att det skall vara fråga om handel på värde- pappersmarknaden, ett begrepp vars innebörd kan diskuteras. Enligt den definition som finns i 1 § insiderstrafflagen tidigare 2 § första stycket 1 insiderlagen (1990:1342) är handel på värdepappers- marknaden handel på börs eller annan organiserad marknadsplats eller genom någon som yrkesmässigt bedriver sådan verksamhet som avses i 1 kap. 3 § första stycket lagen (1991:981) om värde- pappersrörelse. Det är typiskt men inte alldeles nödvändigt för sådan handel att den sker mellan parter som inte är kända för var- andra, dvs. säljaren vet normalt inte vem köparen är och vice versa2. Affärer som sker direkt mellan parter som är kända för varandra och som föregås av mer eller mindre omfattande förhandlingar och upprättande av skriftliga avtal anses således inte ha skett på värde- pappersmarknaden i lagens mening. Detta gäller även om ett värde- pappersinstitut medverkat genom att ombesörja registrering av förvärvet (se t.ex. m.fl., a.a., s. 418 f). Insiderstrafflagens definition gäller visserligen formellt endast inom nämnda lags område men anses vägledande också utanför detta. Det har sålunda i prop. 1994/95:130 (s. 21 f) uttryckligen förutsatts att denna definition skall vara vägledande även vid tillämpningen av lagen om handel med finansiella instrument (jfr. 1990/91:142, s. 86). I kravet på att det skall vara fråga om handel på värdepappers- marknaden får också anses ligga att instrumentet i fråga skall vara ett värdepapper. Uttrycket värdepapper används visserligen i skatte- lagstiftningen men det finns inte någon legaldefinition av uttrycket och det förekommer något delade meningar i den juridiska litte- raturen om vad det innebär. använder ett mycket vidsträckt värdepappersbegrepp enligt vilket alla papper, löpande eller icke löpande, benämns värdepapper, så snart besittningen av papperet på ett eller annat sätt representerar en rättighet (Svensk sakrätt I, 2 Gränsfall kan naturligtvis tänkas förekomma. I rättsfallet NJA 1994, s. 404, påstod sig köparen kunna räkna ut vem säljaren var bl.a. på grund av aktiepostens storlek. Detta hind- rade inte att affären, som förmedlats av ett värdepappersinstitut, ansågs ha ägt rum på värde- pappersmarknaden. 3 uppl., s. 23 ff). Med denna definition inbegrips också vissa enkla skuldebrev. De flesta andra författare, såsom och , kräver något mera, såsom att handlingen skall vara ett s.k. presentations- eller legitimationspapper och karakteriseras av att den enligt pappe- ret förpliktade inte får fullgöra sin prestation till någon annan än den som kan förete papperet. I denna mening använder be- greppet i sin avhandling och andra aktierättsliga dokument (s. 3 ff). Det systematiska värdet av denna definition har visserligen ifrågasatts, men att ett papper med den nämnda egen- skapen kan betecknas som ett värdepapper synes överlag accepte- rat, se bl.a. , K., Obligationsrätt, 1956, s. 148, och , Lärobok i värdepappersrätt, 1957, s. 21 ff.3 När det i äldre litteratur talas om besittning eller företeende av papper måste därmed nu- mera jämställas registrering, under förutsättning att registreringen enligt lag får samma rättsverkningar som innehav av ett löpande papper, vilket är fallet enligt lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument. Det torde inte vara alldeles klart i vilken mening lagen om handel med finansiella instrument använder uttrycket värdepapper. Kravet på att instrumentet skall vara avsett för handel på värdepappers- marknaden kan därför i vissa fall lämna utrymme för tvekan om ett instrument omfattas av legaldefinitionen av finansiella instrument, jfr. 1994/95:130, s. 21 f. Exempel på sådana instrument er- bjuder vissa slags swappar, repor och skräddarsydda derivatinstru- ment. Den avräkningsregel som ges i 5 kap. 1 § har därför gjorts tillämplig inte bara på handel med finansiella instrument utan också på handel med andra liknande rättigheter och åtaganden. Tillägget andra liknande rättigheter eller åtaganden har gjorts för att klar- göra att även sådana instrument som exempelvis swappar omfattas av lagregleringen om avtal om avräkning, även om de inte skulle vara finansiella instrument (jfr. m.fl., a.a., s. 101). Det ligger nära till hands att göra en jämförelse med de uttalanden som gjorts i frågan huruvida elcertifikat är att anse som finansiella instrument. 3 För en diskussion av terminologin som i vissa hänseenden är något subtil och här kan förbi- gås, se särskilt , Lärobok i värdepappersrätt, s. 17 ff. Enligt lagen (2003:113) om elcertifikat är ett elcertifikat ett av staten utfärdat bevis om att en megawattimme förnybar el har pro- ducerats med iakttagande av bestämmelserna i lagen. Sådana certi- fikat tilldelas innehavare av vissa godkända produktionsanlägg- ningar för el. En elanvändare har kvotplikt, dvs. skyldighet att inneha elcertifikat i förhållande till sin förbrukning av el under det föregående kalenderåret, varvid dessa certifikat an- nulleras. Kvotplikten hanteras normalt av elleverantören, men den elkund som vill sköta sin kvotplikt själv kan göra det efter särskild anmälan. Den som hanterar kvot- plikten skall betala en kvotpliktsavgift till staten om han inte för- fogar över ett tillräckligt antal elcertifikat, och certifikaten repre- senterar därmed ett värde. Certifikaten skall kontoföras i ett elcertifikatsregister, där bl.a. överlåtelser skall registreras. Lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument skall inte tillämpas på kontoföringen av el- certifikat, men i lagen om elcertifikat har införts regler som i de flesta avseenden motsvarar dem som finns i lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument. skall bestå av certifikatkonton, som skall läggas upp för certifikatberätti- gade producenter och för dem som hanterar kvotplikt, men efter skriftlig ansökan kan kontoföringsmyndigheten lägga upp ett cer- tifikatkonto även för annan. Detta måste innebära att vem som helst kan förvärva elcertifikat. Frågan om elcertifikat är att anse som finansiella instrument dis- kuterades särskilt i förarbetena till lagen, där föredragande stats- rådet i prop. 2002/03:40 anförde bl.a. följande. Som framhållits ovan är en viktig egenskap hos ett elcertifikat att den som hanterar kvotplikten, och ser till att certifikatet annulleras, undgår skyldigheten att betala en kvotpliktsavgift. Sett utifrån dennes situa- tion bör elcertifikaten därför anses vara bärare av en rättighet gente- mot staten; genom annulleringen av certifikat fullgör den som hanterar kvotplikten sin kvotplikt och blir därigenom befriad från skyldigheten att betala den kvotpliktsavgift som annars skulle bli följden. På mot- svarande sätt kan elcertifikaten i sådana fall också anses vara bärare av en förpliktelse för staten. Sett utifrån situationen för certifikatberätti- gade producenter och innehavare som inte hanterar kvotplikten kom- mer elcertifikaten endast att utgöra tillgångar vilkas värde bestäms av det gällande marknadspriset. Att en producent, eller en inne- havare som inte hanterar kvotplikten, inte kan göra ovan nämnda rät- tighet gällande gentemot staten kan inte ha avgörande betydelse för om certifikaten skall anses vara bärare av en rättighet eller inte. Mot bakgrund av det nu sagda talar övervägande skäl för att anse att elcer- tifikaten är bärare av en rättighet. Eftersom det är certifikatet i sig som är bärare av rättigheten bör detta vara fallet oavsett i vilken innehavares hand det befinner sig. Beträffande frågan om certifikaten utgör finansiella instrument kan konstateras att certifikaten dels är bärare av en rättighet, dels är av- sedda att fritt omsättas på en marknad. Med hänsyn till vad som har sagts och till den föreslagna kon- struktionen bör elcertifikat vara att bedöma som finansiella instru- ment. Är en utsläppsrätt ett finansiellt instrument? Med utsläppsrätt avses enligt det av rådet antagna direktivet en rätt att släppa ut ett ton koldioxidekvivalenter . Sådana rätter har betydelse för den som får tillstånd av be- hörig myndighet till utsläpp av växthusgaser från en anläggning. Ett sådant tillstånd skall nämligen förenas med en skyldighet att över- lämna utsläppsrätter motsvarande de sammanlagda utsläppen från anläggningen under varje kalenderår. Dessa utsläppsrätter annulle- ras vid ett sådant överlämnande. Utsläppsrätterna skall vara giltiga endast och annulleras efter utgången av även om de inte överlämnats. Vid kontroll kan be- stämmas att innehavaren av en viss anläggning inte får överlåta fler utsläppsrätter förrän en rapport från den berörda verksamhets- utövaren kontrollerats och befunnits vara tillfredsställande.