sou · GSB353 · 2005-01-01 00:00:00 — Ökad tillgänglighet och nya användningsområden samt bättre utnyttjande av innehållet finns exempel på i den tekniska rapporten. Erfarenheten av Statens ljud- och bildarkiv projekt med digitalisering av journalfilmer från svensk Filmindustri (SF) visar de potentiella användningsområ- dena. De audiovisuella arkiven har material som kräver olika grad av kva- litetsnivåer för att komma till sin rätt. Dessa har att avgöra inte bara vilket material som skall prioriteras utan även vilken teknisk kvalitetsnivå som skall väljas. Som framgår av den tekniska rappor- ten kommer valet av kvalitetsnivå att påverka materialets framtida användningsområden, och eftersom dessa ofta är okända måste marginaler finnas som tillåter breda användningsområden. För att minska lagringsutrymmet hos ljud- och bildupptagningar kan komprimering av materialet göras. Komprimeringstekniker komplicerar dock bevarandet. Vid högre komprimering uppstår praktiska problem eftersom information kan gå förlorad. För video är kostnaderna för lagring fortfarande av betydelse. Där kan det med tanke på de stora kvantiteter som Statens ljud- och bildarkiv har att lagra bli svårt att undvika komprimering. Migrering av audiovisuellt material är en kunskapsintensiv verk- samhet i och med att en mängd format och uppspelningsmaskiner måste kunna hanteras. Detta kräver specialistkompetens på olika områden. Kunskapsbehovet omfattar personer med erfarenhet av äldre format och system, eftersom flera av systemen inte längre tillverkas. Kunskap måste finnas om hur dessa kan användas för att få ut så mycket som möjligt av källan under det viktiga digitalise- Detta inkluderar service, justering, optimering och nytillverkning av reservdelar. Men även kompetens som ligger i den audiovisuella teknikens framkant är nödvändigt för att ett migre- ringsprojekt skall kunna bedrivas effektivt och bli framgångsrikt. Presto och Presto Space projekten Både nationella audiovisuella arkivinstitutioner och radio- och tele- visionsföretag med samlingar av ljud- och rörliga bilder runt om i världen har uppmärksammat bevarandeproblemen. För att tackla dessa frågor har flera projekt mellan europeiska samarbetspartners startats. , som pågick mellan , startades av den Europeiska Kommis- sionen. Projektet syftade till att utveckla bevarandetekniker för radio- och televisionsmaterial som att ta fram modeller, metoder, utrustning och nyckeltal för att underlätta migreringen av audio- visuella arkiv. Som en förlängning av , som beskrivs närmare i den tekniska rapporten, startades Presto Space- projektet. Det senare projektet är budgeterat till totalt och stöds av den Europeiska Kommissionen med . Statens ljud- och bildarkiv deltar i projektets använ- dargrupp och kommer att kunna dra nytta av det arbete bedrivs där. Projektets huvudsakliga inriktning är att främja uppbyggnad av s.k. bevarandefabriker i vilka man avser att i industriell skala över- föra material från analog form till digital form. I de kalkyler som den Europeiska Kommissionen uppställt har man beräknat att en migrering av av de audiovisuella bestånden i europeiska arkiv kommer att kosta . Båda projekten visar att internationellt samarbete är en väsentlig faktor för att nå framgång i bevarande av de kvantiteter som ambi- tionerna omspänner. Genom satsningen på dessa bevarandefabri- ker beräknas kostnaderna, med hjälp av stordriftsfördelar och kun- skapskoncentration, kunna halveras. presenterade delbetänkandet Bevara ljud och bild (SOU 1974:94). hade genom sitt direktiv ett brett mandat att behandla arkivfrågor inom ljud- och bildområdet. Kommitténs överväganden och förslag spände över frågeställningar rörande informationsbärare och inspelningsfrågor, gallring, rättsliga aspekter och organisatoriska frågor. förslag i den sistnämnda frågan ledde till inrättandet av Arkivet för ljud och bild, numera Statens ljud- och bildarkiv. anförde i betänkandet som sin utgångs- punkt att det var av stor vikt för forskningen på skilda områden att ljud- och bildinformation verkligen blev bevarad för framtiden i en omfattning som någorlunda motsvarade vad som var fallet med tryckta skrifter. Kommitténs principiella ställningstagande var att man borde sträva efter totalt bevarande av ljud- och rörliga bilder. Kommittén var dock inte främmande för en viss gallring på . Det som kommittén hade i åtanke var i första hand reprissändningar i radio och dubbletter i övrigt. Regering och riks- dag delade uppfattningen att det var angeläget att de ljud- och bild- upptagningar som lades fram inför offentligheten bevarades i en utsträckning som i stora drag motsvarade vad som gällde för tryckta skrifter. Detta blev även innehållet i den pliktexemplarslag som trädde i kraft . För frågan hur material från radio- och televisionssändningar lång- siktigt skulle omhändertas föreslog att referensbanden som upprättats av skulle omfattas av leveransplikt. Utgångspunkten var den inspelningsskyldighet som hade enligt bestämmelser i dåva- rande kungörelsen (1967:226) om tillämpningen av radioansvarig- hetslagen. I kommitténs betänkande gjordes utifrån tekniska skäl uppdel- ningen på riksprogram och regionala sändningar. Kommittén före- slog att radio- och televisionsprogram med rikstäckning som spela- des in centralt i borde tjäna både som referensband och som pliktexemplar. För att detta skulle fungera föreslogs att kvali- teten på upptagningarna skulle förbättras. Även referensbanden för de lokala radiosändningarna och de regionala och lokala televisions- sändningarna borde enligt kommitténs förslag tjäna som plikt- exemplar. Regeringens proposition 1977/78:97 betänkande behandlades i regeringens proposition 1977/78:97 om åtgärder för att bevara skrifter och ljud- och bildupptagningar. Kommitténs förslag att referensbanden också skulle utgöra pliktexemplar samt att kvaliteten på inspel- ningarna borde höjas delades av flera remissinstanser. Regeringen föreslog att staten skulle stå för vissa av kostnaderna för denna kvalitetshöjning. I den nya lagen som fick namnet lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar, regle- rades frågan om pliktexemplar av ljudradio- och televisions- program. presenterade Ljud- och bildbevarandekommittén sitt betänkande Ljud och bild för eftervärlden (SOU 1987:51). Kom- mittén hade haft två huvuduppgifter. Den första var att undersöka om erfarenheterna , då skyldigheten att leverera ljud- och bildupptagningar infördes genom pliktexemplarslagen, motive- rade någon ändring i regelsystemet. Den andra huvuduppgiften var att pröva om utvecklingen på massmedieområdet borde föranleda någon utvidgning av skyldigheten av leverera plikt- exemplar. Ljud- och bildbevarandekommittén för i betänkandet ett utförligt resonemang om de principiella utgångspunkterna i vad som ansågs önskvärt att bevara. Kommittén menade att ett av de viktigaste syftena med leveransplikten är att säkerställa bevarandet av sådant material som skall kunna ge svar på de frågor som dagens och framtidens forskare kommer att ställa. Med detta resonemang som utgångspunkt menade kommittén att det nästan var en omöjlig uppgift att med säkerhet avgöra vilket ljud- och bildmaterial som kommande generationers forskare kan ha behov av. Detta ansåg man talade för att en total leveransplikt vore önskvärd för att till- godose forskningens behov och att eventuell gallring i materialet egentligen borde ske , då förutsättningarna finns för att bättre bedöma värdet av materialet. Kommitténs slut- sats var dock att det ur innehållsmässig synvinkel var möjligt att gallra material som bevarats i en identisk motsvarighet. För närradiosändningarna föreslog Ljud- och bildbevarande- kommittén att ett urvalsförfarande skulle införas för att välja ut de sändningar som skulle bli föremål för leveransplikt. Efter ett reso- nemang om mängdproblematik och urvalsmetoder stannade kom- mittén för ett urval , och en . Pliktexemplar av radio- och televisionsprogram Ljud- och bildbevarandekommittén kom i sina överväganden fram till att det inte borde göras någon ändring av leveransplikten för de olika programföretagen inom . I behand- lingen av de tekniska förutsättningarna för bevarande av program- företagens material ansåg kommittén att det i och för sig vore önskvärt att kunna höja inspelningsstandarden på radiosänd- ningarna. I detta resonemang anförde man som exempel kvalifice- rade musikprogram som man menade inte återgavs på ett korrekt sätt. Kostnaderna ansågs emellertid bli för höga om inspelnings- standarden skulle höjas varför utredningen angående radiosänd- ningarna stannade för status quo. I sitt fortsatta resonemang kring de pliktexemplar som härrörde från referensbandningen anförde kommittén att den tekniska utvecklingen talade för att kvaliteten antagligen skulle komma att höjas vid en förväntad övergång till digital inspelningsteknik. För televisionssändningarna konstaterade kommittén att stora delar av den svenska produktionen inspelades på band som höll hög kvalitet. De regionala televisionssändningarna spelades dock in på band av lägre kvalitet. Banden återgav inte bara sändningarna sämre, de hade också tekniska begränsningar. Kom- mittén varnade för att sändningarna som upptagits på dessa band riskerade att försämras och ytterligare förlora i kvalitet vid en framtida konvertering. I övervägandena fann man att program med klart estetiska uttryck som TV-teater, spelfilmer och seriösa musikproduktioner borde spelas in på band med högre kvalitet än som var fallet. Kommittén avslutade dock sitt resonemang med att konstatera att det med hänsyn till de kostnadsramar som var givna för utredningsarbetet inte var möjligt att föreslå en höjning av standarden avseende de regionala televisionssändningarna. sågs reglerna för leverans, bevarande och till- handahållande av skrifter och ljud- och bildupptagningar över. lade fram sitt betänkande Pliktleve- rans (SOU 1992:92). Utredningen behandlade flera frågor kring leveransplikt bl.a. fördes ett resonemang om de övergripande målen och skälen för att alls ha ett system av pliktleverans. Utredningen sammanfattade skälen till att omfatta rättsskipningens och förvalt- ningens krav jämte bevarandet och tillhandahållandet av kulturarvet som avgörande skäl för att behålla det nuvarande systemet. diskuterade i sitt betänkande hur urval skulle kunna ske. Diskussionen delades därvid upp i två moment; urval vid källan och urval hos mottagande institution. I begreppet urval vid källan avsåg utredningen en utsortering hos leverantören. Det föreföll omöjligt, menade man, att låta gallra ljud eller bild vid källan och kräva att det ena fonogrammet eller videogrammet skulle levereras, men inte det andra. Om urval skulle komma ifråga menade man att det var den mottagande institutionen som hade att göra detta, också på den grunden att det gäller att avgöra om ett dokument skall betraktas som oförändrat till innehåll och utfö- rande i förhållande till ett redan levererat dokument. Utredningen summerade sitt resonemang med konstaterandet att praktiska skäl talade för att urval vid källan inte borde äga rum. I fråga om urval hos mottagande institution måste man, enligt utredningen, utgå ifrån att inga kvalitetskriterier kan uppställas. Det bevarande materialet skall ge en bild av sådant som det är, ej som det enligt vissa uppfattningar borde vara. Man menade också att det är mycket svårt att som kriterium uppställa forsk- ningens framtida behov. Vilka dessa behov av information skulle kunna vara ansågs sig utredningen inte veta tillräckligt mycket om. Så pass mycket kunde dock sägas, att om forskning och studier kräver ett visst material är det av vikt att man bevarat åtminstone det informationstätaste materialet. Utredningen såg i anslutning till detta ställningstagande att det fanns två riktpunkter att gå efter: informationstätheten och ekonomin. Om man inte har råd att till- handahålla allt och tekniken ännu inte kommit så långt att oändliga lagringsmöjligheter med obegränsad tillgång till dokument, borde man kunna göra sig av med sådant material som inte tillför mycket nytt till det som samtiden redan har. Man såg framför allt två fall av gallring som därvid skulle kunna komma ifråga: dubblettgallring och mängdgallring. Med dubblett- gallring menade man gallring av det som bevaras i annat format, även om det inte är frågan om samma utförande och innehåll. Som exempel anfördes en version på annat medium av samma musikverk och obetydligt förändrade tryckningar av samma populärroman. Med mängdgallring menade man gallring av visst material som finns i stor mängd och där varje dokument är intressant framför allt såsom representant för en genre. Det som bevarades skulle med detta synsätt stå som representant för genren ifråga. Utredningen konstaterade att mängdgallring kommer mycket nära gallring enligt kvalitetskriterier, en metod som man tidigare tagit avstånd ifrån. Detta visade att gallring är ett mycket svårt problem och det är, enligt betänkandet, näst intill omöjligt att undvika subjektiva vär- deringar. Det principer som anfördes hade, enligt utredningen, en direkt och påtaglig betydelse för de radio- och televisionsprogram som förvarades hos Arkivet för ljud och bild. Det var självklart att urval i mycket stor utsträckning måste tillgripas för dessa medier. Utredningen påpekade i samband med denna uppfattning att sär- skilt stora krav borde ställas på bevarandet av rikstäckande första- gångssändningar av svenska program, som generellt sett kunde för- utsättas ha dokumentariskt värde. I problematiken kring gallring hoppades man på tekniska framsteg som eventuellt skulle göra det lättare att gallra och att internationella avtal skulle kunna ge god åtkomst till utländska dokument. Bib- lioteket och Arkivet för ljud och bild borde ha möjlighet att gallra ut likartade dokument t.ex. i stort sett oförändrade utgåvor av böcker, videogram etc. Utredningen tillade dock att några stora vinster inte kunde förväntas av detta. Gallring som kräver beslut om enskilda dokument från fall till fall ställde man sig skeptisk till, pga. omständlig och dyr hantering. Utredningen konstaterade avslutningsvis att man inte borde fästa stora förväntningar vid vinster av gallring. Värdet av att bevara nationalexemplaret i så full- ständigt skick som möjligt framstod för utredningen som mycket stor i förhållande till eventuella vinster av gallring. Pliktexemplar av radio- och televisionsprogram Leveransplikten av radio- och televisionssändningar utvidgades till att omfatta vissa andra sändningar än de som sändes med stöd av den dåvarande radiolagen (1966:755) eller var satellitsändningar som utgick från . Utvidgningen av leveransplikten gällde även sändningar med begränsad räckvidd som närradio, kabel-TV och lokalradio. Ett representativt urval av sådana sändningar över tiden skulle lämnas. Leveransplikt infördes per kalenderår. I lagen infördes ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämde att besluta under vilka veckor leverans skulle ske. Av propositionen framgår att regeringen såg det som naturligt att denna föreskriftsrätt delegera- des från regeringen till Arkivet för ljud och bild. Utredningen la fram förslag till en ny pliktexemplarslag som hade många likheter med den då gällande lagen på pliktleverans- området. lagförslag byggde dock på en något annorlunda systematik . I likhet med då gällande lagreglering utgjorde referensbandningen även i utredningens lag- förslag pliktexemplar. Detta åstadkoms genom att man anknöt till bestämmelsen om referensbandning i 5 kap. 3 § lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihets- grundlagens område. Utredningen menade att fördelarna med en sådan lagteknisk lösning var att man slapp ändra pliktexemplars- lagen så snart nya kanaler började sända. En nackdel som redovisade var att refe- rensbanden ofta var av låg kvalitet. Denna nackdel hade för pro- grambolagen inom uppvägts genom avtalet med för ljud och bild. Man menade att det även i fortsättningen borde överlåtas på Arkivet för ljud och bild att genom samråd och avtal försöka åstadkomma att upptagningarna gjordes på band av så god kvalitet som möjligt. I kvalitetsfrågan, tillade utredningen, vore det önskvärt att den tekniska kvaliteten hos de upptagningar som levereras inte understiger den som upp- nås vid normal inspelning för hemmabruk. Bl.a. ansågs det vara angeläget att inspelningen inte skedde med sänkt inspelnings- hastighet. I urvalsfrågan för närradiosändningar stannade Pliktleve- ransutredningen för de rekommendationer som 1987 hade fram- lagts av Ljud- och bildbevarandekommittén. Förslaget innebar att , och en , också blev förslag. Regeringens proposition 1993/94:10 betänkande var utgångspunkten för den lagstiftning som fördes fram i Regeringens proposition 1993/94:10 om pliktexemplar av dokument. Regeringen anförde att leveransplikt även i fortsättningen skulle föreligga i fråga om sådana radio- och televisionsprogram som tidi- gare omfattades av leveransplikt. Utgångspunkt var att alla offent- liggjorda ljud- och bildupptagningar borde omfattas av leverans- plikt. I likhet med Ljud- och bildbevarandekommittén ansåg regeringen att det var särkilt angeläget att åtminstone delar av när- radions sändningar bevarades för framtiden. Propositionen följde också förslag att knyta an till bestämmelserna om referensupptagningar. I proposi- tionen togs även upp de nackdelar som referensupptagningarna innebar. I denna del anfördes att de ofta var av låg kvalitet. för ljud och bild hade genom överenskommelse med programföretag dittills erhållit band av högre kvalitet än vad som erfordrats för tillgodoseendet av syftet med referensupptag- ningarna. Det borde, enligt regeringen, även i fortsättningen över- låtas på Arkivet för ljud och bild att genom samråd och avtal för- söka åstadkomma att upptagningarna spelades in på band av så god kvalitet som möjligt. – att säkra det elektroniska kulturarvet (SOU 1998:111). Utred- ningens huvudsakliga syfte var att överväga om elektronisk infor- mation som inte omfattades av pliktexemplarslagen skulle vara föremål för leveransplikt. föreslog i betänkandet att den elektroniska online-informationen som fanns tillgänglig i landet och rörde svenska förhållanden borde samlas in. För det material som var avsett att spridas i en större krets borde, enligt utredningen, strävan vara att det skulle samlas in så fullständigt som möjligt. För andra kategorier av online-information som privatpersoners hemsidor, lokal föreningsinformation och liknande bedömdes informations- intresset som lägre och med hänsyn till resursskäl kunde, enligt utredningen, inte ett fullständigt bevarande motiveras. I denna del föreslog man att ett urvalsbevarande borde vara tillräckligt. I sitt allmänna resonemang om urval konstaterade att även om pliktexemplarssystemet bygger på att något kvalitetsmäs- sigt urval inte skall göras har ändå vissa enklare kategorier av tryck alltid varit exkluderade från pliktexemplarslagen. Liksom tidigare utredningar, bl.a. Ljud- och bildbevarandekommittén och Pliktle- veransutredningen, stannade för ett urval base- rat och gjorde bedömningen att en total insamling av all- mänt tillänglig elektronisk information vid ett antal tillfällen var tillräckligt. Av kostnadsskäl ansåg utredningen att det i ett inledningsskede var rimligt att tänka sig en insamling fyra gånger . En av fördelarna med detta var att möjligheten fanns att urvalet samordnades med de som Arkivet för ljud och bild valde som urval för de privata lokalmedierna. I denna samord- ning såg utredningen att det skulle bli möjligt för framtida forskare att få en mer komplett bild av medieutbudet i landet vid vissa till- fällen . I anslutning till denna diskussion tillade utredningen att om tekniken utvecklades så att kostnaderna för insamlande, bevarande och migrering sjunker skulle det finnas möjlighet att välja tätare intervall för urvalet. Det ingick inte i uppdrag att ta ställning till leveransplikt av radio- och televisionsprogram. I anslutning till sina egna förslag rörande digitalisering tar KB- utredningen i sitt betänkande KB – ett nav i informationssamhället (SOU 2003:129) upp inriktningen vid urvalet av objekt. Utredaren anser att en sammanvägning skall göras av följande faktorer: bru- karnas behov, hur efterfrågat materialet är, hur tillgängligt det är och i vilket tillstånd materialet befinner sig. Utredaren menar att utbildningens och forskningens behov skall stå i centrum och utgångspunkten för valet av objekt bör vara att det i urvalet ska ingå ett basutbud, en kärna av kulturarv. Vidare prioriterar utredningen i första hand svenskt material, men även utländskt material som berör och svenskarna bör komma ifråga. Hän- syn bör i detta sammanhang tas till material som rör de s.k. nya svenskarna. Prioritering bör också, enligt , ges till svårtåtkomliga, efterfrågade och skyddsvärda (dyra och sköra) objekt. Det kan, menar man, gälla såväl gamla handskrifter, som nya tidskrifter eller tidningar och enkelt s.k. småtryck. I frågor rörande valet av objekt avslutar utredningen med uppmaningen att man bör också tänka på objektens representationsvärde och sym- bolvärde. Rörliga bilder bevaras internt på inom avdelningen SVT Arkiv. Inom SVT Arkiv ryms funktionerna kundtjänst, samlingar (stillbildsarkiv, filmarkiv, VB-arkiv samt fil- baserat digitalt arkiv), dokumentation, arkivvård och referensband- ning. På SVT Arkiv arbetar ett fyrtiotal personer. SVT Arkiv är ett programarkiv dvs. arkivet är först och främst inriktat på att serva och förenkla produktion och sändning av nya televisions- program. Arkivet skapades , men mycket av det som sände har inte spa- rats. spelades av televisionsprogrammen in på film, dvs. de sändes inte direkt, och finns därför bevarade. Exempel på program som sändes direkt, och som därför inte finns bevarade, är bl.a. studioprogram, som nyhets- och sportmagasin, samt underhållningsprogram. För SVT Arkiv har rättighetsfrågan för rörligt bildmaterial varit central för arkivverksamheten. För att ett program skall få sparas och dokumenteras utförligt på arkivet måste ha rättigheter till programmet. Förutom att spara egna program, har SVT Arkiv också förvärvat samlingar med rörliga bil- der, företrädesvis film på filmbas, från olika privatpersoner och företag, genom antingen inköp eller donationer. Svensk Filmindu- stris (SF) journal- och kortfilmsarkiv, med ett unikt äldre bild- material, införskaffades till exempel . Parallellt med detta stora förvärv av äldre filmmaterial inköptes också den presshistoriska stillbildsamlingen på . Svensk Filmindustris journal- och kortfilmsarkiv finns tillsammans med andra äldre kortfilmer lagrade som direktåtkomliga digitala filer i en databas som finns tillgänglig för allmänheten i Statens ljud- och bildarkivs lokaler. SVT Arkiv har en delvis konverterad kortkatalog med uppgifter om program sända till och med , samt en databas med uppgifter om program sända från och framåt. SVT- katalogen är en central databas som dokumenterar av AB:s sända program men även annat material som arki- verats av SVT Arkiv. Katalogen innehåller till exempel dokumenta- tion över inköpt material. Fr.o.m. har SVT Arkiv även en databas med pro- gramtablåer över samtliga program som sänds i SVT1 och SVT2. fram till och med fattade en arkivkom- mitté på AB:s beslut om vilket material som SVT Arkiv skulle bevara för framtiden. Det innebär att ett fullstän- digt bevarande av egna produktioner inte skett. gäller dock en arkivpolicy som säger att alla produktioner där äger rättigheterna skall sparas på utsändningsbar kvalitet. startade SVT Arkiv det s.k. Rädda . Målet med projektet är att rädda en tum- och två tumsband som riskerar att förstöras, alternativt är svåra att spela upp på grund av att reservdelar och teknisk kompetens kopplad till uppspelnings- maskinerna saknas.