sou · GSB345 · 2005-01-01 00:00:00 — Finans och servicesektorn karakteriseras, som vi sett, av relativt hög arbetsintensitet och mycket låg substituerbarhet mellan arbetskraft och andra produktionsfaktorer, vilket kan förklara den utveckling som skett. Större knapphet på arbetskraft, till exempel som följd av en ny helgdag, kan därför tänkas påverka sektorerna olika. Figur 4.3 Antalet sysselsatta i olika näringsgrenar 1970–2002. En förändring av den lagstadgade arbetstiden kan naturligtvis påverka såväl arbetskraftsdeltagandet som veckoarbetstiden. En av de viktigaste bestämningsfaktorerna till såväl antalet sysselsatta som antalet timmar är förmodligen den ekonomiska utvecklingen i stort. God ekonomisk utveckling innebär ökad efterfrågan på arbetskraft. Av bland annat detta skäl är det svårt att särskilja effek- terna av förändringar i den lagstadgade arbetstiden. Ett sätt att undersöka effekten på faktisk arbetstid till följd av förändringar i lagstadgad arbetstid och konjunkturläge är att analy- sera den historiska variationen med hjälp av regressionsanalys. I tabell 4.1 redovisas resultatet från en mycket enkel regressions- analys där veckoarbetstiden respektive antalet sysselsatta är den beroende variabeln. Oberoende variabler är BNP och två variabler som beskriver större förändringar i lagstadgad arbetstid. Den första variabeln representerar införandet av den femte semesterveckan 1978, och den andra variabeln representerar införandet av ytter- ligare 1991, och avskaffandet av dessa 1994. I regressionen för antalet sysselsatta kontrollerar vi även för utveck- lingen av den arbetsföra befolkningen. Resultaten i tabell 4.1 visar att det finns en signifikant positiv samvariation mellan BNP och veckoarbetstid respektive antalet sysselsatta. Med hjälp av resultaten i tabell 4.1 är det nu möjliga att beräkna effekten på veckoarbetstid och sysselsättning av en föränd- ring i BNP. Tabell 4.1 Skattningsresultat för veckoarbetstid 29,2* 28,9* 0,0000015* 0,0000010* 0,0020* 0,0015* -1,11* 202,8* -0,30 225,9* = Införandet av en femte semestervecka * = statistiskt signifikant skild från noll på nivå. Förändringen av arbetstiden till följd av en ökning av BNP med en procent kan beräknas som: tid = (BNP*0,01)*0,0000015 Med andra ord, enligt dessa resultat skulle en ökning av BNP med en procent leda till att veckoarbetstiden ökade , dvs. mindre än en procent. På motsvarande sätt kan vi beräkna effekten på antalet syssel- satta enligt formeln: sysselsättning = (BNP*0,01)*0,002 44 (tusental) Med andra ord ökar antalet sysselsatta med cirka 44 000, dvs. Införandet av en femte semestervecka tycks ha haft en negativ effekt , men positiv effekt på antalet syssel- satta. Enligt resultaten i tabell 4.1 minskade arbetstiden med (-1,11) till följd av semesterveckan, medan antalet syssel- satta ökade med cirka 200 000 (202,8). Införandet av ytterligare två semesterdagar 1991 tycks även den ha haft en negativ effekt , men effekten är inte statistiskt signifikant skild från noll. Däremot är den positiva effekten på antalet sysselsatta signifikant skild från noll. Sammantaget visar resultaten i tabell 4.1 att en lagstadgad arbetstidsförkortning kan påverka faktiskt arbets- kraftsutbud på olika sätt, via dels arbetskraftsdeltagandet och dels via valet av arbetstid.9 I figur 4.3 och 4.4 används resultaten i tabell 4.1 till att visa hur väl utvecklingen av BNP och förändringarna av den lagstadgade tiden beskriver utvecklingen av veckoarbetstiden respektive antalet sysselsatta. Den kurva som benämns Timmar 1 i figur 4.3 beskriver hur väl utvecklingen av BNP och förändringarna av den lagstadgade tiden beskriver utvecklingen av veckoarbetstiden. I kurvan Timmar 2 förklaras veckoarbetstiden endast av BNP. Av figur 4.3 framgår det att BNP och förändringar i lagstadgad tid endast till viss del kan förklara variationen i veckoarbetstiden. Men det framgår också att den modell som även beaktar föränd- ringarna av lagstadgad tid förklarar ned- och uppgångarna betydligt bättre än den modell där detta inte beaktas, detta gäller framförallt nedgången efter 1976. I figur 4.4 visas motsvarande bild för antalet sysselsatta. Som framgår tycks modellen som beaktar förändringarna i lagstadgad tid förklara variationen i sysselsättning bättre även i detta fall. Dock är det tydligt att den enkla modellen inte kan förklara den kraftiga uppgången . 9 Sambandet mellan sysselsättning skall i denna mycket enkla analys inte ses som strikt kausalt. Likväl som att en förändring av BNP, som kan härledas från ekonomins efterfråge- sida, kommer att påverka sysselsättningen, så kommer en förändring av arbetskraftsutbudet, till följd av exempelvis en arbetstidsreform, att påverka BNP. Detta så kallade endo- genitetsproblem innebär att de resultat som redovisas i tabell 4.1 kan vara behäftade med så kallad endogenitetsbias, dvs. Figur 4.3 Antalet arbetstimmar , 1976–2002. Observerat antal och uppskattat. Källa: , och egna beräkningar Figur 4.4 Antalet sysselsatta, 1976–2002. Observerat antal och upp- skattat. Källa: , och egna beräkningar Sammanfattningsvis kan man säga att det finns ett positivt samband mellan sysselsättning, både vad gäller antal sysselsatta och arbets- timmar, och den ekonomiska utvecklingen, här mätt som BNP. Vidare tycks denna mycket enkla modell påvisa ett samband mellan sysselsättning och förändringar i lagstadgad arbetstid. De större förändringar som vi kontrollerat för här har en negativ effekt , men positiv på antalet sysselsatta. Det betyder att nettoeffekten, dvs. effekten på totalt antal arbetade timmar inte kan bestämmas entydigt. 5Översikt av resultat från denna och liknande studier Tabell 5.1 sammanfattar ett antal studier, inklusive våra egna, kring sambandet mellan arbetsinsats och produktion. Tabell 5.1 Studier kring samhällsekonomiska kostnader av extra helgdag och arbetstidsförkortning BNP/365 version 0 En första grov approxi- 3-8,5 mdr Modellen är känslig för Det finns en slumpmässig korrelation mellan helgdagar och kon- helgdagar som inte infaller Total kostnad i termer av BNP med 2,9- BNP blir ungefär 60-80 miljarder i nuvärde (kalkylränta) 6/, 6/1 eller 1/5 tas bort 6/, Kr HfD Total vinst i termer eller AnD P tas bort av BNP blir 24-26 miljarder i nuvärde =+1,2-1,8 mdr Arbetstidsförkortning kan leda till (2001)a lönehöjningar, vilket även en extra semesterdag kan göra marginellt. =2,1-5, (1998)b KI (2002)c BNP = –1, Med utgångspunkt från dessa resultat kan kostnaden för grovt skattas till några tiondelsprocent av BNP dagar och med en 2005–2007. BNP = -0, (-0,i refe- (1998)d a Arbetstidsförkortning, löner och arbetslöshet – en studie på svenska individdata, Ekono- misk debatt, årg 29, nr 7, sid 477- 486. b Modellsimuleringar av makroekonomiska effekter vid en arbetstidsförkortning, novem- ber 1998. c [2002], Samhällsekonomiska effekter av en allmän arbetstidsför- kortning, d Kommunerna i Framtiden, långtidsutredning . Av flera skäl, som är väl kända, är BNP inte ett idealiskt mått på det bortfall i välfärd som förknippas med en förkortning av arbets- tiden. Den intresserade läsaren hänvisas till SOU 1991:37 för en detaljerad redogörelse av BNPs brister som välfärdsmått. Icke desto mindre finns det inget bättre mått och det förefaller rimligt att tro att BNP är väl korrelerat med den egentliga samhällsekono- miska kostnaden.10 Det absolut enklast sättet att räkna på kostnader av en extra helgdag i termer av BNP, är att helt enkelt dividera BNP med 365. Vi får då en skattning av bidraget till produktion i ekonomin per dag. Av olika skäl, t.ex. rent säsongsmässiga variationer av produk- tionen, varierar BNP per dag. Om vi utgår från att BNP är 2342 mdr kronor och dividerar detta med 365, ger detta en skatt- ning av kostnaden för på ungefär 6,4 mdr kr. Det visar sig att denna uppskattning ligger väl i linje med vad man kommit fram till med mer komplicerade beräkningar, inklusive våra egna. Reformen innebär dock inte att en dags produktion bortfaller; som vi sett tidigare kommer produktionen att fortgå som tidigare i vissa sekto- rer (dock till en annan kostnad). Nästa steg i beräkningarna är att öka komplexitetsgraden och utnyttja olika ekonometriska modeller. Exempel på detta angrepps- sätt ges i denna rapport samt i den tidigare utredningen (SOU 1994:58). Det framgår av tabellen att resultaten är ungefär likvär- diga, särskilt om man tar hänsyn till att den tidigare utredningens siffror gällde prisnivå. I SOU 1994:58 görs även beräkningar av att ta bort och ersätta den med . Den mest rimliga skattningen av en sådan reforms kostnad är att den är approximativt noll . I princip förändrar inte en sådan reform det totala antalet arbets- dagar och därför är det rimligt att anta att ekonomins aktörer har anpassat utbud och efterfrågan till de nya förutsätt- ningarna. Ett intressant undantag är som alltid, till skillnad från , infaller . Med samma resonemang som ovan kan man förvänta sig att en sådan omallokering ger ett svagt positivt resultat, vilket man också fann i SOU 1994:58. Om man går utöver de strikt kostnadsmässiga aspekterna och ser på hur antalet helgdagar är fördelade över året, är det ett faktum att våren och hösten ser annorlunda ut. Det förefaller inte orimligt att 10 Det finns t.ex. ett samband, om än komplext och ofta icke-linjärt, mellan BNP och miljö- påverkan. En minskning av BNP skulle kunna innebära en mindre miljöbelastning, en potentiell vinst som dock inte kommer med i våra beräkningar på något fullständigt sätt. man ur välfärdssynpunkt skulle vinna på att istället förlägga en extra helgdag , även om detta faller utanför vårt uppdrag att analysera. Sammanfattningsvis finner vi att bruttokostnaden för att göra till ligger i intervallet 3–8,5 mdr kr. Befintliga utredningar och modeller tycks ge ett relativt samstämmiga svar. Det kan tänkas att reformen är samhällsekonomiskt lönsam, därför att gemene man är villig att byta en standardsänkning i termer av lägre inkomst mot en standardhöjning i form av ökad fritid. För att besvara denna fråga krävs dock en typ av undersökning som inte är möjlig att genomföra inom ramen för vårt uppdrag. Utöver de beräkningar som specifikt gjorts för att belysa reformens kostnader, finns ett stort antal utredningar och analyser av kostnader för mer allmänna reduktioner av arbetstiden. Vi pre- senterar några av dessa beräkningar i tabellen ovan. En anledning till detta är att de ger en viss inblick i hur en arbetstidsförkortning kan påverka ekonomin. De ger därmed insikter som kan vara värde- fulla även för vår del. (2001) har studerat en arbetstidsförkort- ning för skiftesarbetare. Konsistent med våra konceptuella resone- mang finner han att en sådan förändring bland annat kan innebära en viss press på lönerna uppåt. Vidare tycks en sådan arbetstidsför- kortning inte slå igenom fullt ut i termer av arbetstid. har i två utredningar (1998, 2002) belyst makroekono- miska konsekvenser av allmänna arbetstidsförkortningar. Av sär- skilt intresse för vår del är beräkningen av kostnader för en extra semestervecka. Kostnaden uttryck i BNP-förlust är . Mer som ett räkneexempel kan man utnyttja denna siffra för kal- kylen. Man finner då att kostnaden är ca (1,/5)*2342 = 7 mdr, vilket ligger i linje med skattningarna i såväl denna som andra stu- dier.11 11 Observera att detta är uttryckt prisnivå. utredningar använder andra basår.