sou · GSB318 · 2005-01-01 00:00:00 — Myndigheten skall vidare i sin verksamhet vara uppmärksammad på det könsneutrala eller könsblinda förhållnings- sättet som bortser från behovet av fördjupad kunskap om de skilda villkor som kan gälla för kvinnor och män. Med ett genusperspektiv skall myndigheten skaffa sig kunskap som innebär att man bättre tar tillvara allas erfarenhet och kompetens oavsett kön. Ett sådant förhållningssätt bidrar till att förbättra effektiviteten av verksamheten. Ett genusperspektiv skall genomsyra både myndighetens interna verksamhet och den verksamhet som myndigheten bedriver i egenskap av kunskaps- utvecklande myndighet inom det kriminalpolitiska området. Det sistnämnda kan innebära att myndigheten i sitt arbete särskilt redovisar och analyserar frågeställningar uppdelat efter kön t.ex. kvinnors och mäns situation som förövare, offer eller delaktighet i brottsförebyggande arbete. Det är även viktigt att statistiken redovisas och analyseras uppdelad efter kön. För att ytterligare förstärka arbetet med genusperspektivet kan t.ex. en person vid sidan av andra uppgifter tilldelas ansvaret för att samordna dessa frågor inom myndigheten. Samordnarens uppgifter skulle vara att se till att det i varje projekt, rapport, skrift m.m. finns en analys utifrån ett genusperspektiv. Däremot är det inte samordnaren som skall utföra det specifika arbetet. Utredningen har erfarit att det inom pågår ett arbete med en övergripande förordning som skall reglera de statliga myndigheternas ansvar för genomförandet av jämställdhets- politiken samt att genusperspektivet förväntas spela en central roll i denna reglering. Myndigheten skall ledas av en styrelse med fullt ansvar. Bland styrelsens ledamöter bör finnas vetenskaplig kompetens, god kännedom om rättsväsendets myndigheter samt företrädare för ett allmänt samhällsintresse. En myndighets verksamhet styr valet av ledningsform. Den ledningsform som bäst gagnar verksamheten och de uppställda målen skall väljas1. Den ovan beskrivna verksamheten innebär att myndighetens främsta uppgifter blir att initiera och bedriva FoU- verksamhet på det kriminalpolitiska området samt bedriva verksamhet som innebär ett stort självständigt ansvar. Styrelse med fullt ansvar, vars sammansättning skulle ge en god förankring i forskarsamhället, bland rättsväsendets myndigheter och i allmän- intresset, är den ledningsform som framstår som mest lämplig vid en sådan myndighet. Vad som kan tala emot att myndigheten har en styrelse med fullt ansvar är den mängd ärenden som rör stöd till lokala brottsförebyggande projekt som handläggs inom myndigheten. Såsom tidigare nämnts uppgick antalet ansökningar till ca 250 . Utredningen har ovan gett uttryck för att dessa ärenden inte bör ankomma på myndigheten men så länge som det är myndighetens uppgift att besluta i dessa ärenden finns det en uppenbar risk att ärendehanteringen blir tungrodd med en ledningsform som den föreslagna. I syfte att undvika detta menar utredningen att styrelsen bör kunna delegera beslutsbefogenheten i dessa ärenden till myndighetens chef, generaldirektören, som i sin tur bör kunna delegera till enhetschefen att fatta beslut i dessa ärenden. När det gäller riktlinjerna för ärendehanteringen bör det vara en fråga för styrelsen. Styrelsens främsta uppgift är den strategiska och långsiktiga planeringen av verksamheten såsom att fatta beslut om verksamhetsplan, investeringsplan och långsiktig kompetens- försörjning. Dessutom hör myndighetens ekonomi och andra viktiga frågor som resultatuppföljning, omprövning och effektivi- sering av verksamheten till styrelsens uppgifter. 1997/98: 136, s. 47. en viktig roll när det gäller att försäkra sig om att nyvunnen kunskap kommer till nytta hos målgrupperna samt när det gäller att se till att effekterna därav utvärderas. Förslagsvis kan styrelsen bestå av nio personer. Styrelsens ordförande bör, i enlighet med grundformen för styrelse med fullt ansvar, rekryteras externt. Bland styrelsens övriga ledamöter bör finnas vetenskaplig kompetens, god kännedom om rättsväsendets myndigheter samt företrädare för ett allmänt samhällsintresse. En sådan förändring skulle innebära att styrelsens sammansättning förändras mot en mer expertbetonad styrelse. För att tillgodose det ovan nämnda kompetensbehovet kan styrelsens ledamöter hämtas dels bland företrädare för forskarvärlden, dels bland företrädare för rättsväsendets myndigheter. Genom att rättsväsendets myndigheter och forskarvärlden finns representerade i styrelsen och styrelsen får ett ökat inflytande över myndighetens verksamhet säkerställs att verksamheten bedrivs på ett sådant sätt att den svarar mot de behov av kunskapsutveckling som finns bland dessa grupper. Såsom företrädare för ett allmänt samhällsintresse kan t.ex. vara riksdagsledamöter. Man bör dock överväga om det är lämpligt att det i en styrelse med fullt ansvar ingår ledamöter som dessutom är ledamöter av det riksdagsutskott som hanterar myndighetens frågor. Av Statskontorets utvärdering av styrelser med fullt ansvar (Statskontoret 2000:9) framgår att argument som framförs mot detta är att man vill undvika att ledamoten driver sina hjärtefrågor i myndighetens styrelse om vederbörande inte når framgång i utskottet. Ett annat argument som förs fram i utvärderingen är att man finner det olämpligt att riksdagsledamöter är bundna av beslut i andra fora när frågorna når för avgörande. I en styrelse av detta slag är det viktigt att ledamöterna står obundna av olika partsintressen och att de uteslutande företräder myndigheten i sin roll som styrelseledamöter där. Myndigheten bör omfattas av verksförordningens (1995:1322) bestämmelser om personalansvarsnämnd. Frågan bör dock ses över i samband med översyn av regelverket . I 19 och 20 §§ verksförordningen (1995:1322) finns bestämmelser om att en myndighet skall ha en personalansvarsnämnd samt om denna nämnds beslutförhet. En personalansvarsnämnd avgör frågor om skiljande från anställning i vissa fall, disciplinansvar, åtalsanmälan och avstängning. Bakgrunden till bestämmelserna om personalansvarsnämnd är att de frågor som nämnden skall handlägga dels är av den art att de inte bör hanteras av en så stor grupp som en styrelse, dels då det inte heller är lämpligt att en ensam person, generaldirektören, beslutar i frågorna. Utredningen har noterat att dessa bestämmelser om personalansvarsnämnd inte gäller för BRÅ. Detta trots att det i BRÅ:s instruktion föreskrivs att personalföreträdarförordningen (1987:1101) skall tillämpas på rådet. Utredningen ser inga skäl varför myndigheten skall vara undantagen från bestämmelserna om personalansvarsnämnd. Bestämmelserna i verksförordningen i detta avseende skall således gälla även för den nu aktuella myndigheten. Utredningen har erfarit att man inom kommer att se över dessa frågor . I samband med den översynen bör dock denna fråga behandlas. Referensgruppen för rättsväsendet skall inte längre finnas kvar. Den vetenskapliga nämnden bör benämnas det vetenskapliga rådet och skall ha ett begränsat antal ledamöter, förslagsvis tio. Med en sådan sammansättning av styrelsen som den ovan före- slagna finns inga skäl att ha kvar referensgruppen för rättsväsendet. Eftersom rättsväsendets myndigheter finns representerade i styrelsen är det den vägen som de myndigheterna kan framföra sina synpunkter och önskemål om prioriteringar när det gäller myndig- hetens verksamhet. Om myndigheten skulle finna det värdefullt finns det naturligtvis inget som hindrar att man har en sådan samrådsgrupp även om det inte finns inskrivet i myndighetens instruktion. Den vetenskapliga nämnden bör däremot finnas kvar i syfte att garantera den vetenskapliga kvaliteten på verksamheten. dock förändras både vad gäller sammansättning och arbetsformer. För att bättre spegla dess roll bör nämnden också byta namn till det vetenskapliga rådet. Rådet bör inte ha mer än tio ledamöter och den bör sammanträda i vart fall för en genomgång av de planerade projekten. Det är viktigt att det finns ett forum för diskussioner när det gäller den vetenskapliga kvaliteten och inriktningen av arbetet. Därmed får det vetenskapliga rådet en viktig uppgift som kvalitetssäkrare och rådgivare inför styrelsens beslut. 9.7Forskning vad gäller eko- och miljöbrott, kriminalvårdens verksamhet och polisens verksamhet Myndigheten bör, inom sitt ansvarsområde, initiera och bedriva FoU-verksamhet även vad gäller rubricerade forskningsområden. Omfattningen av sådan FoU-verksamhet får styras av myndig- hetens prioriteringar och av regeringens direktiv. Utredningen har, enligt direktiven, i uppdrag att kartlägga vilket behov rättsväsendets myndigheter anser sig ha av forsknings- och utvecklingsverksamhet på sina respektive områden. En redogörelse för denna kartläggning finns i kap. 7.5 samt i bil. Av direktiven framgår att vid kartläggningen bör utredaren särskilt uppmärksamma frågan om hur den framtida forskningen skall bedrivas beträffande ekonomisk brottslighet och miljöbrott samt när det gäller kriminalvårdens och polisens verksamhet. När det gäller de rubricerade forskningsområdena skall, på samma sätt som gäller alla forskningsområden, grundforskning äga rum vid universitet och högskolor. I övrigt faller samtliga dessa forskningsområden väl in under myndighetens verksamhetsområde i den meningen att det avser ett kunskapsbyggande och en kunskapsutveckling inom det kriminalpolitiska området. Myndigheten skall således, utifrån egna prioriteringar och utifrån regeringens direktiv, initiera och bedriva FoU-projekt även inom dessa områden. Det bör i detta sammanhang påpekas att tillämpad forskning, som t.ex. den nu aktuella myndigheten skall ha som uppgift, bygger på resultat från grundforskning. finnas skäl att göra en satsning på riktad grundforskning, för att få till stånd en långsiktig kunskapsutveckling inom ett visst område. Som ett led i att ta fram kvalificerade kunskapsunderlag för regeringen, rättsväsendets myndigheter och övriga brottsförebyggande aktörer är det således av stor vikt att genom grundforskning ta fram resultat som den tillämpade forskningen i sin tur kan bygga på. För det fall man från regeringens sida menar att grund- forskningen på dessa områden är alltför blygsam i förhållande till vikten av att ta fram kvalificerade kunskapsunderlag på området är det, enligt utredningens mening, riktade insatser av ekonomisk natur liknande den som gjordes avseende ekonomisk brottslighet inklusive miljöbrottslighet –2002 som fordras. Ytterligare exempel på att man lyckats etablera forskning inom ett specifikt område är forskning riktad mot frågor rörande brottsoffer. Särskilda medel har satsats på detta område genom Brottsofferfonden. Av den kartläggning som utredningen genom- fört avseende forskning med relevans för det kriminalpolitiska målet framgår att sådan forskning äger rum i relativt stor omfattning om man jämför med övrig forskningsverksamhet inom området. Utredningens förslag innebär att medel frigörs vid den nu aktuella myndigheten. Dessa medel bör, enligt utredningens mening, kunna användas t.ex. i syfte att förstärka forskningen inom ett eller flera av de i detta avsnitt angivna områdena. Förstärkningen kan ske på olika sätt, t.ex. genom att myndigheten initierar och bedriver projekt med inriktning mot ett eller flera av de angivna forskningsområdena och för dessa projekt tillfälligt anställer personal med den särskilda kompetens som fordras. Ett annat sätt är att myndigheten lägger ut specifika uppdrag på universitet eller högskola. Vidare kan regeringen styra denna verksamhet genom att ange vilka områden som myndigheten bör prioritera inom ramen för sin verksamhet. Såsom tidigare beskrivs i kap. 7.6 finns det på flera lärosäten långt gångna planer på sådan FoU-verksamhet och dessa goda initiativ bör tillvaratas. 9.8Ekonomiskt stöd till FoU-verksamhet utanför myndigheten De som tidigare överförts från BRÅ till (numera en del av ) bör återföras till myndigheten för bidrag till forskningsprojekt inom det kriminal- vetenskapliga området av Brottsofferfondens medel bör disponeras av myndigheten för bidrag till angelägna forsknings- projekt med både ett brottsoffer- och ett brottsförebyggande perspektiv. De medel, , som vid /95 flyttades från BRÅ till (Humanistiska- samhällsveten- skapliga forskningsrådet, numera en del av ) bör återföras till myndigheten. Syftet med att flytta dessa medel till var att skulle ges förutsättningar att kunna lämna bidrag till kriminalvetenskaplig forskning. Enligt har 33 projekt finansierats och två konferenser hållits inom ramen för dessa medel. En ytterligare konferens inom området planeras och därmed avslutas programmet. Dessa medel skulle, om de återförs till den nya myndigheten, fördelas till angelägna projekt vid universitet och högskola genom myndighetens försorg efter ett ansökningsförfarande. Det finns även skäl att låta myndigheten förfoga över i vart fall en mindre del av de medel som betalas in till Brottsofferfonden. Även om det finns ett stort behov av att befästa forskningen inom det viktimologiska området finns det frågor som är gemensamma med det brottsförebyggande perspektivet. I rapporten av utredningen om översyn av organisation, (, ingavs till Justitie- departementet , dnr 94-269) framhölls BRÅ som en myndighet vars verksamhet i hög grad knyter an till brottsofferfrågorna, ett förhållande som alltjämt råder. betalades in till Brottsofferfonden. togs beslut om beviljande av ekonomiskt stöd uppgående till . Av det beslutade beloppet avsåg olika projekt. Av detta belopp avsåg bidrag till forskningsprojekt (och , Utredningens förslag SOU 2004:18 sammanlagt 23 projekt). Övriga projekt kan beskrivas som utbildningsverksamhet, försöks- och utvecklingsverksamhet samt informationsverksamhet. Förutom det angivna beloppet om delades ut i verksamhetsstöd till brottsofferjourer och liknande verksamheter. avsatts till vittnesstödsverksamhet samt tillgodoräkna sig för administration av fonden. En möjlighet är att låta t.ex. disponeras av den aktuella myndigheten, att fördelas till angelägna forsknings- projekt med fokus på både ett brottsoffer- och ett brottsförebyggande perspektiv. Det ligger, enligt utredningens mening, ett stort värde i att stärka kontaktytorna mellan brottsofferforskning och kriminologiskt forskning och en sådan ordning skulle kunna bidra till detta. Det ligger även i linje med regeringens uttalande när det gäller dels förekomsten av viktiga beröringspunkter mellan brottsofferstödjande och brottsförebygg- ande verksamheter, dels att i ökad utsträckning pröva samarbetet mellan det brottsofferstödjande och brottsförebyggande arbetet (budgetprop. 2003/04:01, utgiftsområde 4). Det är dock, enligt utredningens mening, av stor vikt att detta inte innebär att forskningen inom det viktimologiska området minskar. Eftersom det endast är en mindre del av Brottsoffer- fondens medel som delas ut till forskningsprojekt är det viktigt att dessa medel får stå ograverade. Det bör finnas utrymme till omprioriteringar när det gäller fördelningen av Brottsoffer- fondens medel i övrigt. Ytterligare en omständighet som talar för att det finns utrymme för detta är dels att det flyter in ett högre belopp till Brottsofferfonden än vad man beräknade då fonden utarbetades (enligt en promemorian med titeln som upprättades inom ), dels att Brottsofferfonden ackumulerat ett överskott som uppgår till ca . En sådan ordning innebär att ändringar i förordning (1994:426) om brottsofferfond måste göras. De medel som skulle disponeras av den nu aktuella myndigheten forskningsprojekt efter ett ansökningsförfarande. Man kan även tänka sig att del av dessa medel, tillsammans med andra medel som frigörs i anledning av utredningens förslag, fördelas som bidrag till särskilda forskargrupper på styrelsens initiativ. Detta kan vara ett sätt att dels genomföra projekt som inte ryms inom den egna myndigheten, dels förstärka forskningen vid universitet och högskolor inom vissa områden. Det finns flera tänkbara sätt att ge myndigheten ett sådant uppdrag. Myndigheten kan, på samma sätt som när det gäller BRÅ:s uppdrag att stödja lokalt brottsförebyggande arbete, få ett särskilt anslag att disponera för ett givet uppdrag. Regeringen kan då i regleringsbrev närmare ange myndighetens uppdrag och vilka återrapporteringskrav som ställs på myndigheten. Ett annat alternativ är att regeringen, på samma sätt som när det gäller BRÅ:s uppdrag att stödja uppbyggnaden av medlingsverksamheten, ger myndigheten ett särskilt uppdrag och i samband därmed anslår vissa medel för utförandet av uppdraget. Båda alternativen framstår som lämpliga. På samma sätt som gäller beslut om stöd till lokalt brottsförebyggande arbete skall styrelsen kunna delegera beslutsbefogenheten till myndighetens generaldirektör som i sin tur skall kunna delegera vidare i organisationen. Inte heller dessa beslut bör kunna överklagas av samma skäl som anförts i avsnitt i 9.4.3 vad gäller beslut i anledning av ansökan om stöd till lokalt brottsförebyggande arbete. Myndigheten skall inte längre fungera som ett stabsorgan åt regeringen. En analysenhet bör inrättas inom med uppgift att tillgodose departementets behov av analyser, andra uppdrag på kort varsel och övriga uppgifter som kan betraktas som stabsuppgifter. Myndigheten bör ha ett färre antal tillsvidareanställd personal i förhållande till nuvarande antal. De resurser som på så sätt frigörs skall användas till dels att tillfälligt anställa personal som har rätt kompetens för de aktuella projekten, dels för att, i den mån det bedöms lämpligt, lägga ut uppdrag på andra, t.ex. forskare vid universitet och högskola. Utredningen föreslår således att den nya myndigheten skall ha som främsta uppgift att initiera och bedriva FoU-verksamhet inom det Myndigheten skall ha ställning som ett expertorgan inom rättsväsendet och dess verksamhet skall möta de behov av kunskapsutveckling som finns hos rättsväsendets myndigheter och övriga brottsförebyggande aktörer. Myndigheten skall ha i uppgift att aktivt inhämta och sprida information om kunskap och erfarenheter i internationella sammanhang. Myndigheten skall, i vart fall framöver, fortsätta att förmedla ekonomiska bidrag och övrigt stöd till lokalt brotts- förebyggande arbete. Myndigheten skall även ansvara för del av den officiella rättsstatistiken. Myndigheten skall sprida dels egen framtagen kunskap, dels kunskaper framtagen av andra. I detta uppdrag ligger även att ombesörja att informationen sprids på ett målgruppsanpassat sätt och att främja att kunskapen kommer till användning. Myndigheten skall inte längre fungera som ett stabsorgan åt regeringen. För att tillgodose regeringens behov av att få snabba svar och analyser bör i stället en analysenhet inrättas vid Justitie- departementet. En sådan enhet, som skall utföra stabsuppgifter i allmänhet, kan beräknas ta resurser motsvarande sex årsarbetskrafter i anspråk för att bl.a. tillförsäkra en kritisk massa och för att säkerställa en stabil enhet. Det är viktigt att det skapas förutsättningar för enheten att bevara viss självständighet som analysenhet för att undvika att enheten i alltför stor omfattning dras in i departementets dagliga beredande verksamhet. En myndighet av den föreslagna ordningen bör bestå av dels fast anställda, dels projektanställda samt i någon mån av gästforskare. Medel bör frigöras för att på så sätt möjliggöra för myndigheten att lägga ut projekt på andra, t.ex. universitet och högskola i större utsträckning än . BRÅ har i blandade erfarenheter av detta. Det har framförts farhågor om att det kan vara svårt att få det man har beställt. Detta kan förklaras av de betydande frihetsgrader som forskare vid universitet och högskola har vid utförande av forskningsarbete som får genomslag även då det rör sig om ett beställt projekt. Det framstår ändå som att BRÅ har en god beställarkompetens när det gäller uppdrag till forskare utanför myndigheten genom sin gedigna erfarenhet. Under förutsättning att den beställande myndigheten kan säkerställa att uppdrags- tagaren levererar det som beställts är detta, enligt utredningens SOU 2004:18 Utredningens förslag mening, ett värdefullt komplement till myndighetens egen verksamhet. Genom de ovan beskrivna åtgärderna får myndigheten en utökad kontakt och ett närmare samröre med universitet och högskola. Myndigheten får därigenom en större möjlighet att erhålla kunskap och information om den FoU-verksamhet relevant för det kriminalpolitiska målet som pågår i landet. Detta innebär att myndigheten får en större insikt i vilka områden som är åsidosatta och vad som bör prioriteras. Myndighetens namn bör ändras till . BRÅ är ett mycket starkt varumärke varför det kan finnas skäl att noga överväga frågan innan ett namnbyte sker. De namn som utredningens sett som mest lämpliga bland de som diskuterats för att dels markera en nystart för myndigheten, dels markera att verksamheten skall vara inriktad på utvärderings-, utrednings- och utvecklingsverksamhet inom det kriminalpolitiska området har varit , , eller , . Ett sådant namnbyte skulle dessutom vara ett sätt dels att förtydliga att myndigheten inte är ett råd, dels att undvika en sammanblandning med de lokala brottsförebyggande råden. Även om BRÅ är ett starkt varumärke vill utredningen dock, av ovan angivna skäl, föreslå en namnändring till , . Enligt 14 och 15 §§ kommittéförordningen (1998:1474) skall utredningen belysa om de framlagda förslagen påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda eller samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt, den kommunala självstyrelsen, brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags , jämställdheten mellan kvinnor och män, möjligheten att nå de integrationspolitiska målen. Det förslag som utredningen presenterar i detta avsnitt kommer, såvitt utredningen kan bedöma, leda till ett främjande av kunskapsuppbyggnaden och kunskapsutvecklingen inom det kriminalpolitiska området. En effekt härav är att kunskaps- underlaget för både regeringens men också rättsväsendets myndigheters beslut när det gäller åtgärder och verksamhets- inriktning förbättras. Samma förhållanden gäller även för övriga brottsförebyggande aktörer. Detta torde ytterst bidra till att öka möjligheten att uppnå målen för kriminalpolitiken, nämligen att minska brottsligheten och öka människors trygghet. En framgångsrik myndighet av den modellen som föreslås av utredningen kan förväntas leda till stora vinster, både av mänsklig natur och av ekonomisk natur. Det finns sålunda goda skäl att anta att ett genomförande av förslaget medför förbättringar avseende samhällsekonomin samt att förutsättningar skapas för ett mer effektivt brottsförebyggande arbete vilket i sin tur leder till en minskad brottslighet. Utredningen ser vidare att ett genomförande av förslagen kommer att få en positiv påverkan på möjligheterna dels att öka jämställdhet mellan kvinnor och män, dels att nå de integrations- politiska målen. Härutöver finner utredningen att det framlagda förslaget i övrigt inte får några sådana konsekvenser som enligt ovan angivna bestämmelser motiverar en särskild redovisning.