sou · GSB351 · 2005-01-01 00:00:00 — Gissningsvis kan det bero på att avsändaren är otydlig (till exempel om det är ett fackförbund eller en intresseorganisation som anordnar cirkeln) eller att verksamheten inte påminner om den traditionella cirkelverksamheten (det rör främst verksamhet som unga deltar i, till exempel rockcirklar och rollspelsarrange- mang). Det kan också handla om att det är en cirkel som liknar de kurser som arrangeras av andra arrangörer än studieförbun- den. Det kan vara en kurs man betalar en hög avgift för och kan- ske även erhåller högskolepoäng för och därför inte kopplar samman med den mer traditionella folkbildningen. Ord är betydelsefulla. Med dem förmedlas bilden om vilka värderingar man är bärare av och vad man erbjuder, men också om vart man är på väg. Men när det gäller folkbildningen rör det sig inte bara om att orden har en okänd innebörd för många. I minst lika hög utsträckning handlar det om att de har en negativ innebörd. Gammaldags, förstelnat, trist, ingenting för mig – sva- ren är ofta negativa när ordet folkbildning ska beskrivas. När man från studieförbundens sida dessutom tror och tar för givet att alla har kunskap om vad orden innebär, så utesluter man många människor redan från början. Människor som, sannolikt, skulle ha haft både nytta och glädje av verksamheten – men som inte förstår att den finns och vad den erbjuder. Om man inte lyckas förklara vad man står för och varför man bör fortsätta att finnas till kommer man att få stora problem . Det är därför angeläget för studieförbunden att aktivt arbeta med sitt sätt att kommunicera, såväl med varandra som med andra. En särskilt viktig målgrupp för detta arbete är kommun- och landstingpolitiker där kontak- ten och förståelsen tycks ha försämrats (Se kapitel 4.) Varför då inte bara byta ord när man talar om folkbildningen, välja ett modernare språk? Problemet är att det är betydligt svå- rare att introducera nya benämningar än att fylla de redan ve- dertagna med ny attityd. Det som erbjuds är det ju oftast inget fel på, det är intrycket som inte blir det önskade. Därför bör det vara högt prioriterat att återerövra den positiva klangen i just ordet folkbildning. Vi tycker att förklaring av ordet folk- bildning uttrycker det som är folkbildningens kärna. Bättre än så här kan man inte förklara folkbildningens betydelse och kraft i dagens samhälle. Det borde därför vara folkbildningsvärldens viktigaste uppgift för att nå nya grupper att få människor att verkligen känna det som folkbildningen står för. Folkbildning är ett samlingsbegrepp för människors insikter och orientering på områden utanför deras egna specialiteter och yr- keskunskaper. [] I dagens högteknologiska informationssam- hälle har folkbildning fått en annan innebörd och andra förut- sättningar: att bidra till överblick och att ge klarhet i och struk- tur åt det kaotiska informationsflödet, att vidga perspektiv och därigenom höja livskvaliteten för den enskilde och öka toleran- sen inför det obekanta inom kollektiv och samhälle. Helhetssyn på tillvaron är ett begrepp med förankring i folkbildningens hi- storia. 9 Folkhögskolan och omvärlden Ni predikar för de troende här. Jag är redan intresserad och vet inte vad som skulle kunna öka mitt intresse. En deltagare i SCB-undersökningen besvarar frågan om vad som skulle få honom/henne mer intresserad av folkhögskolornas verksamhet. Var står folkhögskolan? och folkhögskolor har av tradition varit nära sammanbundna. De bygger på samma pedagogiska idé och tanke om att människor ska kunna tillskansa sig kunskap efter de be- hov de har, för att kunna växa och utvecklas som människor. Det finns mycket som är relevant för båda verksamheterna – men, som vi skrev inledningsvis, det finns också en hel del som skiljer. Folkhögskolorna är väldigt duktiga på att nå de grupper de ser som sin uppgift att nå. Där tycker vi att de varit tydligare och satsat mer på att nå sin målgrupp än vad studieförbunden har. Slarvigt uttryckt kan man säga att folkhögskolorna når de grup- per studieförbunden känner att de borde nå. Folkhögskolornas betydelse ökar i då kraven på utbildning och fortbildning blir allt högre. Med högre tempo och hårdare krav blir det sam- tidigt allt fler människor som inte känner sig hemma i dagens skola. Många går genom utan att tillskansa sig tillräcklig kunskap. Med sig har de dåliga erfarenheter av skola och lärande som gör att de inte känner motivation att fullfölja eller fortsätta sin skolgång, eller ett stukat självförtroende efter många års misslyckanden eller vantrivsel. För många blir folkhögskolan och dess pedagogik en andra chans. Detta gör att situationen på våra folkhögskolor är en helt annan än vad den var för bara . Många lärare och pedagoger berättar om att andelen sköra elever blir allt fler. Med sköra menar vi människor som av en eller annan anled- ning inte har kunnat skapa sig en naturlig plats i den vanliga skolan. Personer som kanske inte har orkat med tempot eller klarat kraven. Som kanske lider av ätstörningar eller har kon- trollbehov, koncentrationssvårigheter eller sömnproblem. Män- niskor som har ett extra stort behov av stöd och sociala kontak- ter. När allt fler behöver extra stöd förändras arbetssituationen för lärare och pedagoger. Det ställs betydligt högre krav på all per- sonal i folkhögskolorna nu än . veta vad de kan och bör göra för de elever som behöver extra stöd. Vilken pedagogik de bör använda, vilket stöd de kan förväntas vara, vilken social roll de ska spela. Den kunskapen saknar många folkhögskolelärare . Även folkhögskolorna har drabbats hårt av de ekonomiska nedskärningarna, och många lärare har inte tid och utrymme att ägna sig åt eleverna i den ut- sträckning som krävs. Därför är det nödvändigt att det satsas resurser på återkommande vidareutbildningar och kompetens- höjningar för de lärare som behöver det, och att lärarna ges tid för att ge extra stöd till de elever som har behov av det. Det är inte förvånande att så många människor i behov av ex- tra socialt stöd vänder sig till folkhögskolorna. Tempot är an- norlunda – men inte nödvändigtvis lägre, som en del påstår – än på många andra håll, undervisningen och pedagogiken är mer an- passad för individen. Möjligheterna att i sin egen takt kunna till- skansa sig kunskap är stora. Vi ser inte heller att det är ett pro- blem, tvärtom. Folkhögskolorna fyller en viktig funktion som lärocenter och kunskapsförmedlare för dem som av en eller annan anledning inte känner att de har en självklar plats i andra utbildningsformer. Problem uppstår dock om folkhögskolorna övergår till att bli en arena som enbart vänder sig till elever som inte klarar av vanliga skolor. Det får inte bli en utbildningsform som bara är anpassad till dem som har problem. Folkhögskoletankens styrka är just att många olika människor med skilda bakgrunder ska kunna samlas och utvecklas tillsammans. Det är inte heller bra om folkhögskolan får rykte om sig att enbart vara till för dem som inte får plats någon annanstans i samhället. Denna utveckling är inte folkhögskolornas fel eller ansvar, utan det är en del av en större samhällsfråga. Ytterst kan det vara tecken på att och skolhälsovården misslyckas med att fånga upp elever med problem . Men den viktiga frågan är varför den vanliga utbildningsvärlden inte rymmer dessa männi- skor? Varför klarar samhället inte av att tillgodose dessa behov av individuellt anpassad utbildning och ett mer tillåtande arbets- klimat? Det är viktiga frågeställningar som vi inte har haft möjlighet att diskutera djupare under arbetet med denna utredning. Det är dock frågor som har, och kommer att fortsätta ha, stor betydelse för samhällets utveckling och människors möjligheter att växa även . Framför allt handlar det om att de lärare som finns inom folkhögskolans värld måste få verkliga möjligheter att kunna klara av sin pedagogiska uppgift. De har ett viktigt arbete och de behöver få en bra grund och effektiva verktyg för att på bästa sätt också klara av den uppgiften. Vad tycker unga om folkhögskolan? Två av frågorna i SCB-undersökningen handlade direkt om folk- högskolan. Andelen unga som svarade att de deltagit i någon kurs vid en folkhögskola –2003 är . När de fick svara på varför de inte har gått på en folkhögskola fick alternativet att de inte kände till möjligheten av svaren. I ljuset av diskussionen kring studie- förbundens synlighet så är det ett gott betyg. De flesta ansåg att de inte hade tid eller praktisk möjlighet, fick kunskap på annat sätt eller var helt enkelt inte intresserade. Deltagarna i SCB-undersökningen fick också möjlighet att själva formulera vad som skulle krävas för att få dem mer intres- serade av folkhögskolornas verksamhet. Folkhögskolor har bara hela program. Hade varit bra om dom kunde erbjuda enstaka ämnen (kurser) också, på distans eller på skolan. En deltagare i SCB-undersökningen besvarar frågan om vad som skulle få honom/henne mer intresserad av folkhögskolornas verksamhet. En del av dem som svarade berättade att de gick, eller redan av- slutat sina studier, på en folkhögskola. Samtliga dessa var påtag- ligt nöjda och hade inga särskilda önskemål för att fortsätta vara intresserade av folkhögskoleverksamheten. Just detta att eleverna är nöjda med sina folkhögskolestudier visar också SUFO 2 i sitt betänkande, och det är ett gott betyg för folkhögskolorna. Andra i SCB-undersökningen tyckte att folkhögskolorna borde göra mer reklam för sig själva, besöka grund- och gymna- sieskolor och visa vad de kan erbjuda. De ville också få lättare tillgång till en samlad information om folkhögskolornas utbud, gärna via internet, men också få bättre kunskap om var denna information kan hämtas. Andra menade att folkhögskolor är in- tressanta om de finns i närheten av var folk bor, så att man inte behöver bo på internat. Andra efterlyste fler folkhögskolor i stä- derna, för att lättare kunna ta sig dit. En del ville att folkhögskolorna skulle anordna fler sommar- kurser, distanskurser och kortare kurser, gärna med billigare eller alternativa boenden. En del önskade sig fler intensivkurser. Någ- ra nämnde kvällskurser som intressanta alternativ. Någon önska- de sig längre kurser med enbart helgundervisning, för att kunna kombinera med arbete. Att känna sig välkommen för en/. Ofta känns det som om de bara adresserar sig till 21-åringar som kan flytta dit en termin. En deltagare i SCB-undersökningen besvarar frågan om vad som skulle få honom/henne mer intresserad av folkhögskolornas verksamhet. En av dem som svarade ville gärna ha timplanen för respektive utbildning med i den stora övergripande folkhögskolekatalog som distribueras. En del efterlyste mer information om vilka möjligheter till assistans och studiehjälpmedel som finns. Några var konkreta med önskemål om ämnen och inrikt- ningar. Några önskade sig kurser i alternativ medicin, massage och hälsofrågor. Andra om hästar och ridning. En av deltagarna i undersökningen var särskilt konkret. Hon/han svarade att hon/han skulle bli mer intresserad av folk- högskolans verksamhet om de kunde erbjuda en kortkurs i Mu- sikhistoria och framåt: Influenser och rötter. Kan- ske ett tips att plocka upp av någon av de 147 folkhögskolor som finns? Ingenting vad jag kan komma på. För mig var folkhögskolan ett alternativ till gymnasiet. Ett bra alternativ. Jag läser nu på högskola/universitet, varför folkhögskolans verksamhet inte känns aktuell längre. En deltagare i SCB-undersökningen besvarar frågan om vad som skulle få honom/henne mer intresserad av folkhögskolornas verksamhet. En del efterlyste information om vad som skiljer folkhögskolan från högskola och universitet. Ett fåtal visade dessutom genom sina svar att de trodde att folkhögskola var detsamma som hög- skola och universitet. Andra ville att folkhögskolorna skulle ha kurser som även de som har genomgått universitets- och högskoleutbildningar skulle kunna ha nytta av. En hel del kommenterade det ekonomiska läget för en folk- högskoleelev. Några upplevde att de inte fick lån under hela den tid som de önskade och att det därför skulle bli väldigt dyrt för dem. Några var besvikna för att de inte fått möjlighet att ta stu- dielån för studier på folkhögskola innan de hade fyllt och efterlyste en regelförändring på det området. Det fanns också en hel del förvirring kring vilka bidragsregler som gäller. Ska jag vara ärlig så är folkhögskola för mig = träskor och drejkurser. Är övertygad om att jag har fel men de människor jag träffat som gått på folkhögskola har varit den typen. En deltagare i SCB-undersökningen besvarar frågan om vad som skulle få honom/henne mer intresserad av folkhögskolornas verksamhet. Påtagligt många tyckte att folkhögskolan behövde få en annan image, med bättre rykte och högre status. En del oroade sig för att folkhögskolan inte hade särskilt hög status på arbetsmarkna- den och hos arbetsgivarna. Någon tyckte till exempel att flum- stämpeln behövde tvättas bort, andra menade att folkhögskolan fortfarande kändes som en lågstatusutbildning, trots att det kan- ske inte är så. Om de fick bättre rykte och mer inflytande. Mitt intryck av dem är att det verkar vara så slappt, mer fika än studier En deltagare i SCB-undersökningen besvarar frågan om vad som skulle få honom/henne mer intresserad av folkhögskolornas verksamhet. Det finns en rad trådar att nysta i för folkhögskolorna när det gäller att få fler intresserade till sina utbildningar. Framför allt handlar det kanske om att informera mer och i ännu högre grad komma ut och nå människor i deras vardag, precis som stu- dieförbunden behöver göra. Vi vet att det finns folkhögskolor som har täta kontakter med arbetsförmedlingen på sin ort, kan- ske behöver det samarbetet utökas till gymnasieskolan och andra aktörer. Folkhögskolans Informationstjänst och behöver få en ännu bättre spridning. De samarbeten som finns mellan en del folkhögskolor och högskolor och universitet, där eleverna kan gå förberedande col- legekurser som en sorts introduktion till vidare studier, är fram- gångsrika och en bra väg att gå för att utbildningsformerna ska närma sig varandra och att steget mellan dem inte ska bli för långt. Det i sig kan också bidra till att den brist på status som många förknippar med folkhögskolan kan försvinna. 10Framtiden – vision och verklighet De försvagade studieförbunden kommer att utmanas av en alternativ folkbildningsrörelse, tror han. -Hur den kommer att se ut vet jag inte, men i sin ideologiska dy- namik kommer den nog att kunna jämföras med den ursprungliga folkbildningen. Eller så kommer initiativet från universitets- och högskolevärlden; en produktiv tolkning av den tredje uppgiften kan bli att erbjuda kunskap och bildning till allmänheten. När det har realiserats så tror jag att vi är på väg att skapa helt nya former för socialt engagemang. Ur Speglingar av folkbildningen, bilaga 3. Framtiden – vision och verklighet Framtiden – vision och verklighet Ingen kan veta hur fram- tiden ter sig, men genom de samtal och möten vi haft under ut- redningstiden har det blivit uppenbart att många inom folkbild- ningssverige ser framtiden som dyster. finns det en mängd goda exempel från hela landet och många nya idéer för ett aktivt utvecklingsarbete. Det borde kunna inge stora förhopp- ningar . Hur kan det då komma att se ut , , i en medel- stor svensk stad? Vi har valt tre framtidsscenarier för staden , alla dragna till sin spets – men ändå fullt möjliga. kan vi se alla tre varianterna, om än inte så tydliga. Variant A – Osthyvelmodellen I X-köping har studieförbunden haft det tufft trots att det är en stad med en lång och stolt folkbildnings- tradition. De nedskärningar som inleddes under det tidiga nit- tiotalet har fortsatt. Kommunfullmäktige har haft stora och infekterade diskussioner om studieförbundens verksamhet och rätt till bidrag, och angreppen har inte bara kommit från höger. När kulturnämnden införlivades med fritidsnämnden blev det snabbt uppenbart att idrottsverksamheten hade ett starkare stöd än kulturen hos de folkvalda i nämnden. Studieförbunden har bemött detta på flera olika sätt. Staden har bara ett fåtal verksamma studieförbund, de andra har gett upp. Ett par av de kvarvarande har fortfarande lokalkontor med anställd personal, men de kämpar i motvind. Det nya kommunal- rådet har inte visat något större intresse för den verksamhet som bedrivs, argumentet är att alla skattepengar som finns behövs till vård, skola och omsorg. Andelen äldre-äldre i kommunen ökar lavinartat, och en reportageserie om äldreomsorgens kvalitet har tvingat fram ytterligare omprioriteringar. Kommunen har dragit ner på stödet till kulturprogram i stadens äldreboen- Framtiden – vision och verklighet den, något som slutade med . Samti- digt har staten minskat sitt stöd till folkbildningen, Folkbild- ningsrådet har allt mindre pengar att fördela. De flesta kurser som ges anordnas av fackförbund eller pen- sionärsorganisationer. Kurserna som riktas till allmänheten är i huvudsak hobby- och hantverkscirklar samt språkkurser. De olika förbunden har likartad verksamhet, de delar till och med lärare för många av de kurser som erbjuds – det blir enklare så. Verksamheten sker i skollokaler, men när lokalhyrorna höjs blir det svårare och svårare att få det att gå runt. Lokalerna är dess- utom inte alltid särskilt ändamålsenliga eller fräscha. Det ser ganska mörkt ut för studieförbunden i X-köping... Variant B – Uppdragsmodellen I X-köping har politikerna inte längre velat vara passiva, bestämde de sig för att börja styra samtliga de kommunala bidrag som studieförbunden erhåller. Det har lett till att en majoritet av verksamheten görs på uppdrag, om än i olika former. Fler studieförbund är verksamma än i scenario A, men deras verksamhet har förändrats. Den öppna verksamhet som erbjuds är riktad till utvalda målgrupper; det är rockcirklar, feministkvällar, kurser för de som har svenska som andraspråk och kurser i personlig utveckling – kanske främst riktade till långtidssjukskrivna och arbetslösa. Ett av studieförbunden har för att komplettera verksamheten för unga startat två fritidsgår- dar (en som främst sysslar med musikverksamhet, den andra med mediainriktning). Samma studieförbund har tagit över drif- ten av den kommunala . Ett annat studieförbund driver två friskolor med musikinriktning. Genom denna blandning av olika uppdragsgivare har flera av studieförbunden lyckats trygga sin överlevnad på orten, men har studieförbundens olika ideologier och pedagogiker blivit alltmer otydliga för betraktaren. Den uppsökande verk- samheten mot vissa målgrupper är mycket uppskattad, men frå- Framtiden – vision och verklighet gan är om folkbildningen i X-köping verkligen fungerar som en mötesplats för olika grupper i samhället. Kanske är det bara de som redan har liknande erfarenheter och bakgrund som möts när verksamheten blir alltmer nischad. Variant C – Tillväxtmodellen När neddragningarna drabbade X-köping som värst bestämde sig gemensamt försöka för- ändra sin situation. De valde att skära ner på sina driftskostnader genom att gå samman om ett lokalkontor med gemensam bokfö- ring och administration – något som ledde till uppsägningar av personal och en hätsk svekdebatt i lokalpressen. Efter detta in- leddes krissamtal med kommunpolitikerna. Det blev många och långa samtal där studieförbunden verkligen fick motivera sin betydelse och existens, men de gav resultat. En nedlagd och centralt belägen skola togs över, och i de lokalerna skapade de – i samarbete med bland andra den kom- munala och – ett Folkbildning- ens Hus. Lokalerna var turligt nog handikappanpassade och klassrummen många. Idrottssalen hyrdes ut till de lokala id- rottsföreningarna, aulan till seminarier, debatter och amatörkul- turen. Matsalen fick rymma schackklubbens träffar och roll- spelsmöten samt pensionärsträffar och utbildningar i svenska för invandrare på förmiddagarna. I köket erbjuds mat- lagningskurser , drivs en lunchrestaurang. En av de stora vinsterna med denna samling av verksamheter blev de ökade möjligheterna för möten mellan olika grupper av invå- nare i X-köping. Folkbildningens hus blev en välkänd samlings- plats med ett starkt stöd hos kommuninvånarna. Studieförbunden upplevde det som ett problem att hamna un- der ett och samma tak – vad var deras respektive särart? Detta ledde i sin tur till att samtliga studieförbund inledde programar- beten. Resultatet blev att målgrupperna för respektive förbund definierades tydligare och att nya deltagargrupper och verksam- Framtiden – vision och verklighet heter bjöds in. Genom de täta kontakterna med kommunen kän- ner studieförbunden att de kommunala bidragen är relativt trygga. Men då de offentliga bidragen alltid riskerar att minska har man gått två vägar; dels har man en bred och levande verk- samhet som alla ska ha möjlighet att delta i, oavsett ekonomisk situation, dels har man utökat antalet specialkurser som finansie- ras genom högre avgifter. Vad bör då göras? Det är hög tid för studieförbunden att inse de inte främst ska vara konkurrenter och slåss om samma grupp deltagare. I stället är det för dem att var och en våga visa just sin unika kompetens och verksamhet och tillsammans med övriga studie- förbund, och framför allt tillsammans med de medlems- organisationer som studieförbunden består av, bli en enad kraft som slåss för folkbildningens ideal och värde. Det finns plats för åtminstone tio unika, profilerade studieförbund som driver sin värdegrund och sina profilfrågor med folkbildningstanken som bas – däremot är det inte lika självklart att tio snarlika förbund, med liknande kurser och verksamheter, kan växa och utvecklas. Här fyller en viktig funktion som en enande och stark kraft utåt – inte som en arena där respektive förbund tittar snett och misstänksamt på sina bordsgrannar. Utifrån detta anser vi att följande förändringar bör göras för att öka studieförbundens nyrekrytering av deltagare ur olika ål- ders- och samhällsgrupper: Först och främst är det absolut nödvändigt att se över dagens konstruktion av bidragsfördelningen. Den måste förändras för att uppnå en ökad dynamik. Det handlar till exempel om att på ett bättre och mer effektivt sätt premiera de studieför- bund som ökar sin verksamhet och skapar nya arbetsformer. Framtiden – vision och verklighet I samband med att denna översyn görs måste frågan om hur studieförbunden bättre ska kunna nå nya deltagare, använda sig av nya arbetsformer och våga utveckla sin verksamhet diskuteras. Kriterierna för bildandet av nya studieförbund och hur dessa ska omfattas av det bidragssystem som finns måste också ses över. Det är inte rimligt att medlemsorgani- sationer själva ska ha ansvar för att besluta om fler studieförbund ska kunna bildas, utan att några extra resurser till de nya förbun- den tillförs från statligt håll. Vi vill också att öronmärkningen av de resurser som kallas för utvecklingsbidraget tas bort. Det är motsägelsefullt att resurser för utveckling ska öronmärkas i organisationer där det måste pågå ett ständigt utvecklingsarbete. De studieförbund som inte satsar på utveckling, kompetenshöjning och nya arbetsformer och metoder kommer inte att kunna överleva . I stäl- let bör satsa mer på återkommande gemen- samma diskussioner med studieförbund och folkhögskolor kring utvecklingsfrågor, där tips och idéer, erfarenheter och lärdomar utbyts och frågan ständigt hålls i fokus. roll måste tydliggöras. Den hybridform som råder där är en ideell organisation med vissa myndighetsutövande funktioner är komplicerad och det krävs att staten tydligare talar om vad som är studieförbun- dens ansvar och vad som är statens. bör även inrätta en nationell tipsbank för sina medlemsorganisationer, företrädesvis på nätet, där studie- förbund och folkhögskolor kan tipsa om bra idéer, nya sätt att nå deltagare/elever, goda erfarenheter av samarbeten eller dåliga erfarenheter av satsningar, så att andra folkbildare kan läsa om det, dra lärdom och inspireras av förslagen.