sou · GSB3122d2 · 2005-01-01 00:00:00 — RRV menar att både personal och intagna upplever integrationen som orättvis och till hinder för en bra vård. En konsekvens är också att ungdomar som vårdas enligt LVU drabbas av de strängare säkerhetsregler som gäller för vård enligt LSU. SiS konstaterar i utvärderingen att frågan om huruvida principen om integrering av behandlingsskäl skall ersättas av en princip om särskiljande behöver diskuteras vidare. SiS framhåller i samman- hanget att en undersökning baserad på intervjuer med SiS personal19 visar på vitt skilda erfarenheter och olika syn på integreringen. Bedömning: Frågan om huruvida integreringsprincipen skall gälla också i fortsättningen och hur den i så fall skall utformas är föremål för diskussion inom SiS. Vi avstår därför från att lägga fram något förslag i denna del. Självfallet är det viktigt att ta tillvara de erfarenheter som har vunnits av den hittillsvarande ordningen innan man tar slutlig ställning i frågan vilken betydelse som skall tillmätas integrerings- principen. Det uppdrag som vi har erhållit ger oss inte anledning att närmare analysera om principen om integrering skall gälla också i fortsättningen och hur den i så fall skall utformas. Vi kan emellertid konstatera att frågan är föremål för diskussion inom SiS, och det är vår uppfattning att den också löses bäst av SiS. Vi avstår därför från att lägga fram något förslag i denna del. Vid domstolens val av påföljden sluten ungdomsvård skall den unges behov av vård inte tillmätas någon betydelse. Under verkställigheten har dock vårdbehovet stor betydelse. 19 Sluten ungdomsvård , Redovisning av intervjuundersökning, Allmän 2001:6. arbetena bör verkställigheten som regel inledas med att den dömde blir placerad på en utredningsavdelning. Resultatet av utredningen skall ge underlag för en bedömning av den dömdes vårdbehov och möjliggöra att verkställigheten kan ordnas så att orsakerna till den unges kriminalitet kan angripas så effektivt som möjligt. För den som undergår sluten ungdomsvård skall en behandlings- plan upprättas (5 § förordningen (1998:641) om verkställighet av sluten ungdomsvård). Behandlingsplanen skall avse vistelsen vid och utslussningen ur det särskilda ungdomshemmet. Planen skall, med hänsyn till verkställighetens längd och övriga omständigheter, inriktas på åtgärder som kan främja den dömdes anpassning i samhället och förbereda den dömde för tillvaron utanför det särskilda ungdomshemmet. Behandlingsplanen skall upprättas av SiS i samråd med socialnämnden i den dömdes hemort. Behand- lingsplanen skall omprövas så snart det finns anledning till det. Verkställigheten av en dom på sluten ungdomsvård skall inledas på en låsbar enhet (14 § LSU). För att minimera risken för de skadeverkningar som ett frihetsberövande kan innebära bör dock den unge inte underkastas mer ingripande begränsningar än nödvändigt. Så snart förhållandena medger det skall den dömde därför ges möjlighet att vistas under öppnare former. SiS skall enligt bestämmelsen fortlöpande pröva frågan, dock minst en gång . I utvärderingen konstaterar att ungdomar, som i avvaktan på att rättsprocessen skall ha sin gång vårdas med stöd av LVU, skall vårdas i öppnare former . Det betyder att den unge redan kan ha avancerat till öppen avdelning i sin behandling då han döms till sluten ungdomsvård. När domen faller innebär det att han flyttas tillbaka till låsbar avdelning. Vård och straff blandas därmed på ett sätt som är svårbegripligt för den unge. I utvärderingen anger SiS att det under inledningsfasen i verk- ställigheten skall göras en mångsidig utredning av den LSU-dömde, i regel av särskilda utredningsteam. Utredningen skall enligt SiS innehålla en rekommendation om bl.a. lämpliga vård- och behandlingsinsatser samt en analys av kravet på samhällsskydd, institutionsvårdens behandlingsmöjligheter respektive social- tjänstens behandlingsresurser. Enligt utvärderingen togs 91 ungdomar in för sluten ungdoms- vård och gjordes 43 utredningar för LSU- dömda inom SiS, dvs. i färre än hälften av fallen. För unga som begått allvarliga brott gjordes därutöver 15 kvalificerade risk- och behovsbedömningar samt sju mindre omfattande utredningar av expertis från (). Utvärderingen visar att utredningsverksamheten skiljer sig mellan avdelningarna. Vid en särskild granskning av förhållandena fann SiS att utredningsverksamheten vid mottagningsavdelningarna inte har fungerat tillfyllest på vissa avdelningar och att standard och innehåll är olika.20 I utvärderingen konstaterar att en behandlingsplan skall upprättas, att den skall innefatta åtgärder för att angripa orsakerna till kriminalitet, utbildningsinsatser, plan för utslussning och uppföljning m.m. och att den skall omprövas vid behov. Enligt utvärderingen följs inte lagens krav i detta avseende. Behandlings- planer görs alltså inte för alla ungdomar som tas in enligt LSU. I de fall behandlingsplan upprättas uppfylls enligt utvärderingen sällan kravet på att behandlingsplanen skall upprättas av SiS i samråd med socialnämnden i den dömdes hemort. Samarbetet med har inte fungerat tillfredsställande på detta område och flertalet behandlingsplaner har gjorts upp helt utan medverkan. SiS menar i utvärderingen att det är angeläget att behandlings- planeringen och underlagen för den tas mer på allvar och görs enhetligt, strukturerat och målinriktat, att planeringen ligger till grund för insatserna samt att den regelbundet följs upp och revideras. Det är angeläget att dokumentera samt följa upp insatserna och resultaten, såväl med tanke på planeringen för den enskilde som för utvärdering och utveckling av metoderna. 20 Sluten ungdomsvård , Allmän 2002:4. Förslag: Vi föreslår att det införs ett undantag från kravet i 14 § LSU att verkställigheten av en dom på sluten ungdomsvård skall inledas på en låsbar enhet. Vi föreslår i detta sammanhang ingen ändring i fråga om upprättande av behandlingsplaner men poängterar vikten av att de nuvarande reglerna om detta efterlevs av SiS och att social- tjänsten medverkar vid upprättandet. I utvärderingen pekar SiS på att en omhändertagen enligt LVU i vissa fall flyttas från en öppen avdelning tillbaka till en låsbar avdelning när han döms till sluten ungdomsvård. SiS menar att det betyder att vård och straff blandas på ett sätt som är svårbegripligt för den unge. Frågan är om det bör införas ett undantag från kravet i 14 § LSU att verkställigheten av en dom på sluten ungdomsvård skall inledas på en låsbar enhet. Den som har omhändertagits enligt LVU på grund av sitt beteende får i vissa fall beredas vård vid en enhet inom hemmet som är låsbar eller på annat sätt inrättad för särskilt noggrann tillsyn (15 b § LVU). Den unge får vårdas vid sådan enhet under i princip högst i följd. Vården på enheten får under vissa omständigheter pågå , förutsatt att den unge ges möjlighet till vistelse i öppnare former eller utanför hemmet. Vid SiS institutioner finns öppna, slutna och låsbara avdelningar. De slutna avdelningarna tillkom i samband med införandet av sluten ungdomsvård. Genom reformen blev det nödvändigt för SiS att inrätta särskilda låsbara avdelningar med en hög grad av slutenhet och säkerhet som kunde ta emot LSU- dömda. SiS valde att benämna dessa avdelningar för slutna avdelningar i syfte att särskilja dem från övriga låsbara avdelningar. Uttrycket sluten avdelning förekommer endast i SiS interna regelverk. Författningsmässigt finns det alltså ingen skillnad mellan sluten respektive låsbar avdelning. De utgör båda sådan låsbar enhet som nämns i 14 § LSU. Skillnaden mellan sluten och låsbar avdelning ligger i lokalernas utformning och verksamhetsinnehåll. Vid de slutna avdelningarna ställs högre krav på säkerhet i byggnaderna och en högre personaltäthet, så att de intagna aldrig lämnas utan tillsyn. sluten avdelning är friheten kraftigt beskuren och verksamheten starkt strukturerad. I SiS interna riktlinjer anges att den som är placerad på sluten eller låsbar avdelning alltid skall stå under betryggande bevakning. Med betryggande bevakning avses att den dömde står under sådan fortlöpande tillsyn att personalen alltid kan förhindra att den unge avviker. Omplacering från en sluten eller låsbar avdelning till en öppen avdelning innebär att den dömde inte längre kommer att stå under särskild bevakning. Beslut om överflyttning till öppen avdelning skall därför fattas centralt inom SiS (placeringschefen) och inte på institutionen.21 När det gäller LSU-dömda finns det slutna avdelningar för både mottagning och behandling samt låsbara och öppna avdelningar för behandling. Behandling kan alltså ske på sluten, låsbar eller öppen avdelning. Det finns inget krav i LSU att verkställigheten skall inledas på en sluten avdelning, utan det räcker med att den unge placeras på en låsbar sådan. Det första placeringsbeslutet vid verkställigheten av en LSU- dom fattas av SiS centralt (placeringschefen) och avser placering på en viss (sluten eller låsbar) avdelning vid en viss institution. För att minimera risken för de skadeverkningar som ett frihetsberövande kan innebära bör den unge, så snart förhållandena medger det, ges möjlighet att vistas under öppnare former. Den fortlöpande prövningen av denna fråga, som skall göras minst en gång , görs av institutionschefen. Anser institu- tionschefen att vistelse under sådana öppnare former som han inte kan besluta om bör komma till stånd, skall frågan genast anmälas till SiS placeringschef. En vistelse under öppnare former kan genomföras på olika sätt. En typ är, enligt SiS riktlinjer, vistelse under öppnare former på låsbar enhet inom institutionsområdet. En sådan vistelse kan vara bevakad eller obevakad. Placeringschefen beslutar om obevakade vistelser och enligt SiS praxis bör då gälla att minst en fjärdedel av den utdömda tiden har verkställts. måste alltid en individuell bedömning ligga till grund för beslutet. Institutions- chefen beslutar om bevakade vistelser. Om den unge har vårdats enligt LVU i avvaktan på domen och skött sig utan anmärkning bör hänsyn kunna tas till detta vid bedömningen.22 21Råd & Riktlinjer/Juridik, Sluten ungdomsvård, 2003:1. En annan typ är att den dömde omplaceras från den låsbara enheten till en öppen avdelning. I sådant fall gäller som nämnts att beslutet skall fattas av placeringschefen. De flesta av de avdelningar och institutioner som tar emot LSU- dömda har en slags befordringsgång som innebär övergång till större öppenhet – i regel med överflyttning till öppnare avdelning – allt eftersom den unge gör framsteg i behandlingen. Lagen säger inte hur länge den unge skall vistas på låsbar enhet efter inskrivningen. I SiS riktlinjer nämns att för ungdomar som har dömts till korta verkställighetstider () bör individuella lösningar med placering på öppen avdelning normalt kunna arrangeras efter på den låsbara enheten. SiS, i praktiken institutionschefen, har alltså redan enligt den nuvarande ordningen en betydande frihet att anpassa verkställig- heten efter den enskildes behov och förutsättningar. Sålunda medger gällande rätt att den LVU-omhändertagne placeras på den låsbara enheten när han har döms till sluten ungdomsvård, som en markering, för att därefter flyttas fram till den plats i institutionens befordringsgång (vårdkedja) som är lämplig. Detta innebär att man kan ifrågasätta behovet av ett undantag från regeln att verkställigheten skall inledas på en låsbar avdelning. Mot att införa ett undantag talar även att sluten ungdomsvård är en frihetsberövande påföljd och att den inte får urholkas. Det är också viktigt att markera verkställighetens början och att påföljden utgör en reaktion på brottet från samhällets sida. För ett undantag kan, förutom vad SiS uppgett, anföras att grunden för verksamheten vid ungdomshemmen – till skillnad mot kriminalvårdsanstalterna – uteslutande är inriktad på vård. Den unges vårdbehov skall ha stor betydelse under verkställigheten. Verkställigheten skall präglas av att den unge blir föremål för adekvat behandling. Det är därför viktigt att SiS får utrymme att under verkställigheten avgöra vad som är mest ändamålsenligt från behandlingssynpunkt i det enskilda fallet. Ett uttryck för den vårdinriktning som skall prägla verksamheten är den, jämfört med kriminalvården, stora flexibilitet som finns beträffande upplägg- ningen av verksamheten i stort. För införandet av ett undantag talar också att det annars kan vara svårt att motivera den unge i den fortsatta behandlingen. Enligt vår uppfattning väger fördelarna med en mer anpassnings- bar tillämpning av bestämmelsen tyngre än nackdelarna. att huvudregeln även i fortsättningen bör vara att verkställigheten skall inledas på en låsbar avdelning. Om det finns särskilda skäl bör dock undantag kunna göras. En sådan undantagssituation bör kunna vara den i utvärderingen beskrivna, dvs. när ungdomar som i avvaktan på att rättsprocessen skall ha sin gång vårdas med stöd av LVU i öppna former. Särskilda skäl att frångå huvudregeln bör också kunna finnas när den LSU-dömde är välfungerande och inte i behov av vård och behandling. Utvärderingen visar att det finns allvarliga brister i genom- förandet och upprättandet av utredningar och behandlingsplaner. Det kan undantagsvis finnas godtagbara skäl för SiS att avstå från att utföra en utredning. I SiS interna riktlinjer anges att för vissa unga kan utredning underlåtas.23 Det rör sig om följande två typer av fall. För ungdomar med kortare vårdtider blir uppgiften att genom- föra en utredning med syfte att redovisa en planering för fortsatt vård och behandling efter verkställighetstidens slut. Många av dessa ungdomar kommer förmodligen att ges fortsatt vård enligt SoL eller LVU. Utredningen skall i första hand utföras om har behov av en sådan för att planera den fortsatta vården. I de fall verkställighetstiden är kort och tydligt uttalat att den inte har för avsikt att ansöka om fortsatt vård med stöd av LVU kan den unge när det bedöms lämpligt placeras direkt till en låsbar akutavdelning med särskilt behandlingsprogram för korttidsdömda. Den andra kategorin då en utredning kan undvaras är de fall då den unge är väl känd inom SiS och det redan finns en utredning om behandlingsbehovet. I övriga fall bör sålunda en utredning genomföras. Om inte en fullgod utredning genomförs kan den unge svårligen blir föremål för en sådan adekvat behandling som verkställigheten skall präglas av. Forskning på området visar att utredningsarbetet är värdefullt.24 Kunskaper om riskfaktorer och principerna om risk, behov och responsivitet har lett fram till ett nytt sätt att differentiera behandlingsinsatser. Möjligheten att differentiera behandlingsinsatserna förutsätter att de nämnda förhållandena utreds innan behandlingen påbörjas. 23 Behandling inom sluten ungdomsvård, Allmän 1998:3 och Råd & Riktlinjer/Juridik, Sluten ungdomsvård, 2003:1. 24 , , Institutionsbehandling av ungdomar - Vad säger forskningen, , 2003, s. 347 ff. Det är självklart viktigt att en behandlingsplan upprättas också i de fall den unge inte har vistats på en avdelning med särskilda utredningsresurser. Det finns över huvud taget inget lagstöd för att göra undantag från kravet att en behandlingsplan skall upprättas för den som undergår sluten ungdomsvård. Det är naturligtvis allvarligt att lagens krav inte följs i detta avseende. Vid framtag- andet av behandlingsupplägget bör den unge involveras. Det är också allvarligt att kravet på att behandlingsplanen skall upprättas av SiS i samråd med socialnämnden inte följs. Även i detta hänseende är det frågan om ett åsidosättande av vad som uttryckligen följer av lag. Som vi närmare utvecklar i andra avsnitt måste ansträngningar göras för att få till stånd ett bättre samarbete mellan SiS institutioner och . De nu redovisade bristerna innebär att lagstiftarens målsättning – att åtgärder skall vidtas som kan främja den unges anpassning i samhället och förbereda honom för tillvaron utanför det särskilda ungdomshemmet – riskerar att inte uppfyllas. Vi ser dock ingen anledning att i detta sammanhang föreslå någon lagändring för att få till stånd behandlingsplaner i erforderlig utsträckning. I stället är det motiverat att poängtera vikten av att de nuvarande reglerna om detta efterlevs av SiS och att medverkar vid upprättandet. Det är också, som SiS konstaterar i utvärderingen, angeläget att behandlingsplaneringen och underlagen för den görs enhetligt, strukturerat och målinriktat, att planeringen ligger till grund för insatserna samt att den regelbundet följs upp och revideras. Vi återkommer i frågan om det av andra skäl än de vi här har diskuterat finns behov av ändrad lagstiftning beträffande behandlingsplaneringen i avsnitt 14.4. Som har redovisats är verksamheten vid ungdomshemmen avsedd att vara inriktad uteslutande på vård. Inom ramen för verk- ställigheten skall SiS erbjuda olika behandlingsinnehåll, anpassade efter den dömdes behov och förutsättningar. Behandlingen skall bl.a. syfta till att angripa orsakerna till kriminaliteten och främja den unges anpassning i samhället. I övrigt har lagstiftaren gett SiS en betydande frihet beträffande uppläggningen av verksamheten. Enligt SiS togs den tidigare nämnda , Behandling inom sluten ungdomsvård (1998:3) fram som underlag och inspiration för utveckling av behandlingsmetodiken. Rapporten innehåller en forskningsgenomgång och ger exempel på olika behandlingsmetoder på området. I rapporten konstateras att de mångfacetterade problemen och behoven gör att det inte finns någon eller några behandlingsmetoder som alltid kan eller bör användas vid verkställigheten. Mot bakgrund av omständigheterna i varje enskilt fall skall någon metodinriktning väljas enligt vetenskap eller beprövad erfarenhet, och eventuellt anpassas vid behov. Oavsett behandlingsmetod är det enligt forskning avgörande för resultaten att institutionen arbetar strukturerat och medvetet på ett sätt som engagerar behandlingspersonalen. Varje institution och dess personal bör därför enligt rapporten ha ett stort inflytande över vilka behandlingsmetoder som skall tillämpas och utvecklas på institutionen. ställs krav på att man tydligt och rättvisande beskriver de metoder som används. I utvärderingen konstateras att vid samtliga avdelningar som är särskilt avsedda för att ta emot LSU-dömda finns något eller några olika behandlingsprogram med inriktning mot aggressivitet, kriminalitet eller missbruk. Hur många som deltar i programmen och i vad mån dessa innebär någon förändring för ungdomarna i de avseenden som de syftar till finns inte dokumenterat. SiS konstaterar i utvärderingen att det återstår mycket att göra när det gäller de riktade behandlingsinsatserna, särskilt med tanke på den svåra problematik som de LSU-dömda ofta har. För de unga som har en kort vistelsetid vid ungdomshemmet (på någon eller några månader) bör det finnas möjlighet att utveckla fokuserade behandlingsprogram som konstruktivt tar till vara den tid de vårdas enligt LSU. SiS menar att det också kan finnas anledning att se över vad som tas upp i de befintliga behandlingsprogrammen och om de eventuellt behöver kompletteras. Även när det gäller de strukturerade behandlingsprogrammen behövs ett enträget motivationsarbete i den mån som de unga inte vill delta. SiS tillägger att det likaså är angeläget att dokumentera och följa upp insatserna samt eventuella förändringar och resultat, såväl med tanke på planeringen för den enskilde som för utvärdering och utveckling av metoderna. Bedömning: Det är viktigt att metodinriktningen väljs enligt vetenskap eller beprövad erfarenhet efter en bedömning i det enskilda fallet. SiS bör tillse att det finns en kontinuerlig uppföljning och utvärdering för att anpassningen till vad som visat sig vara effektiva behandlingslinjer skall säkras. Det finns naturligtvis inte någon behandlingsmetod som alltid kan eller bör användas för de problem och behov som unga LSU- dömda har. Det är däremot viktigt att metodinriktningen väljs enligt vetenskap eller beprövad erfarenhet efter en individuell bedömning. I forskning finns beskrivningar av vad som karaktäriserar framgångsrik institutionsbehandling.25 Resultat från olika studier har alltså gjort det möjligt att beskriva den behandlingsmodell på med beteendeproblem som ger bäst resultat. Det är självklart angeläget att sådana rön styr behandlingsverksamheten vid SiS institutioner. SiS bör tillse att det finns en kontinuerlig uppföljning och utvärdering för att anpassningen till vad som visat sig vara effektiva behandlingslinjer skall säkras. Som nämnts är verksamheten vid ungdomshemmen uteslutande inriktade på vård. Lagstiftaren har gett SiS en betydande frihet beträffande uppläggningen av verksamheten. I lagen anges enbart den allmänna inriktningen på verksamheten. Några av den intagnes primära rättigheter anges emellertid också. I 12 § LSU sägs att den dömde skall ges tillfälle till utbildning, aktiviteter, förströelse, fysisk träning och vistelse utomhus. Utbildning är alltså en av flera primära rättigheter för den som är föremål för verkställighet av sluten ungdomsvård. I utvärderingen anges att många av de LSU-dömda har stora kunskapsluckor och behov av kompletterande skolundervisning. Genomgången visar att det är stor variation på hur omfattande skolundervisningen är vid olika institutioner och avdelningar. Den faktiska undervisningstiden varierar mellan cirka en och . En del ungdomar med långa påföljder har som en del i utslussningen kunnat gå i skola på orten, utanför institutionen. Av de LSU-pojkar som har genomgått inskrivningsintervju uppgav att de vill ha hjälp med sina skolproblem. SiS menar i utvärderingen att behovsanpassad skolundervisning bör vara ett centralt innehåll i vården av LSU-dömda och att sådan undervisning bör kunna öka i omfattning. Bedömning: Vi delar SiS uppfattning att institutionerna bör lägga större vikt vid skolgång och utbildning. Vi delar SiS uppfattning att institutionerna bör lägga större vikt vid skola och utbildning. Skola och utbildning bör utgöra en väsentlig del i institutionsbehandlingen. Forskning visar att sådana insatser kan få betydelse både för ungdomarnas utveckling på institutionen och för deras möjligheter efter utskrivningen.26 Erfarenheterna säger att det även för unga med allvarliga beteendeproblem är möjligt att uppnå goda skolresultat. En institutionsbehandling kan vara den stabiliserande faktor som gör en regelbunden skolgång möjlig. Det är angeläget att denna möjlighet tas tillvara. En strukturerad skolgång bör vidare kunna utgöra ett värdefullt inslag i de ungas utslussning från institutionen. Det bör alltså utredas om undervisning i detta skede kan ske, helt eller delvis, utanför institutionen. Vi återkommer i frågan om hur utsluss- ningen bör vara utformad. Den som är dömd till sluten ungdomsvård och behöver hälso- och sjukvård skall vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare (19 § LSU). Om nödvändig undersökning och behandling inte kan ske vid institutionen skall den allmänna sjukvården anlitas. Den dömde får även föras över till ett allmänt sjukhus om det behövs. De särskilda ungdomshem som LSU-dömda placeras på skall ha tillgång till läkare (3 kap. 6 § socialtjänstförordningen (2001:937)). Av bestämmelsen framgår att en sådan läkare bör ha specialist- kompetens inom barn- och ungdomspsykiatri eller allmän psykiatri. Dessutom bör enligt bestämmelsen dessa hem ha tillgång till psykologisk kompetens. I de fall de ungdomar som dömts till sluten ungdomsvård har svåra psykiska problem är lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård tillämplig (1 § andra stycket 4). Om det finns skäl att befara att den dömde lider av allvarlig psykisk störning skall institutions- chefen ta kontakt med en läkare för undersökning av den unge. Om det inte är möjligt att ge den dömde hjälp genom psykiatrisk vård i frivilliga former kan det bli aktuellt att ta in honom på en sjukvårdsinrättning för rättspsykiatrisk vård. SiS har i ökande utsträckning fått ta emot ungdomar med psykia- triska vårdbehov.