sou · GSB3125d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Det är som beslutar om Studsviksavgiften, medan regeringen beslutar om av- gift enligt finansieringslagen. Vidare är det också olika principer för skyldigheterna att betala avgift. Finansieringslagen anger att avgift skall betalas av reaktorinnehavare per enhet levererad energi för avfall från verksamheten. Studsvikslagen anger också att avgift skall betalas av reaktorinnehavare per enhet levererad energi, men för dekontaminering och nedläggning av anläggningar respektive han- tering och slutförvaring av kärnavfall och använt kärnbränsle som inte berör deras egen verksamhet. De tillståndshavare som kan få ett kostnadsbidrag enligt Studsvikslagen betalar ingen avgift enligt lagen. Medel för användning enligt Studsvikslagen och för användning enligt finansieringslagen utgör olika fonder. Studsvikslagen anger att SKI beslutar om medlens användning. I finansieringslagen anges att medelsanvändningen skall prövas av regeringen eller den myn- dighet regeringen bestämmer. Finansieringslagen, men inte Studsvikslagen, ställer krav på vissa säkerheter för vissa belopp utöver avgiftsmedlen. stäl- ler krav på ekonomiska säkerheter som beslutas av berörd länssty- relse. I finansieringslagen regleras att eventuella överskottsmedel skall återbetalas till reaktorinnehavaren. I Studsvikslagen finns inte nå- gon regel om återbetalning. I förordningarna som är utfärdade en- ligt finansieringslagen respektive Studsvikslagen är bestämmelserna om överklagande olika. Det kan också noteras att såväl finansieringslagen som Studs- vikslagen innehåller bestämmelser för regeringens myndigheter. I Studsvikslagen finns bestämmelser för SKI och i finansieringslagen finns bestämmelser för . Utredningens arbete med finansieringssystemet och finansierings- lagen leder fram till förslag på genomgripande förändringar av fi- nansieringslagen. Med andra ord påkallas i princip en ny finansie- ringslag oberoende av frågorna rörande avfall som regleras av Studsviklagen respektive enbart av och kärnteknik- lagen. Ur ett juridiskt perspektiv har Studsviklagen en udda karaktär. Det är tveksamt om Studsvikslagen uppfyller det generalitetskrav regeringsformen (RF) uppställer för den normgivande verksam- heten (det s.k. lex in casu-förbudet). En lag skall vara generellt ut- formad och rikta sig till en obestämd krets av adressater. En lag får enligt RF inte reglera enstaka fall (lex in casu). Det har mot den bakgrunden tidigare diskuterats om inte Studsvikslagen borde ar- betas om. Det finns kärnteknisk verksamhet för vilken det inte finns några finansiella regler avseende hantering av verksamhetens restpro- dukter vare sig i finansieringslagen eller kärntekniklagen, utan som enbart regleras av de finansiella regler som finns i . Vidare innehåller såväl som finansieringslagen och Studsvikslagen olika regler rörande finansieringen. För att öka tyd- ligheten i de finansiella kraven finns det skäl att undvika denna dubbelreglering. En enhetlig reglering kan också tydliggöra produktionens och producenternas ansvar för de framtida hanteringskostnaderna. De fonder som byggs upp bör då tydligt kopplas till de olika aktörer- nas kostnadsansvar och eventuella överblivna medel då avfallshan- teringen är avslutad återbetalas till aktörerna. Uppskattningsvis kan det komma att handla om 4 till 5 mindre fonder vid sidan av de fyra reaktorinnehavarnas fonder och Studsviksfonden. kan ansvaret för att täcka kostnader knytas inte bara till reaktorföreta- gen utan även till ägarföretagen i koncernerna som sekundärt av- giftsskyldiga. Det blir en gemensam finansiell reglering. En enhetlig finansieringslag kan och bör ha en ramkaraktär. Såväl finansieringslagen som Studsvikslagen innehåller delar som är be- gränsande för regeringens och dess myndigheters möjligheter att utveckla och förbättra kostnads- och riskbedömningarna. I Studs- vikslagen anges exempelvis avgiftssatsen utan någon direkt kopp- ling till kostnads- och riskberäkningar. Ett exempel i finansierings- lagen är att reaktorinnehavaren i samråd med övriga reaktorinne- havare skall beräkna kostnaderna för omhändertagandet och att en sådan beräkning skall innehålla en uppskattning av kostnaderna då reaktorn drivits och, om drifttiden för reaktorn överstiger , kostnaden för tillkommande åtgärder därutöver. Det synes istället lämpligt att ålägger reaktorinnehavare och andra tillståndshavare skyldighet att lämna sådana uppgifter som regeringen eller regeringens myndighet behöver för sina över- väganden om avgifter. Inom en sådan ram kan den förväntade kostnaden för varje aktör – också en nytillkommande – fokuseras. I några fall kan de kostnader som skall täckas av tillståndshavare enligt det nya regelverket förväntas vara av förhållandevis ringa storlek. Det bör därför vara möjligt att befria en sådan tillstånds- havare från att betala avgift om tillståndshavaren kan lämna full- goda säkerheter. Utredaren föreslår att lagen utformas så att regeringen – eller myndighet som regeringen bestämmer – kan besluta om att endast fullgod säkerhet skall krävas av enskild tillståndshavare. Sammanfattningsvis föreslås en ny omarbetad finansieringslag som gemensam för kärnavfallsområdet. Den omarbetade finansie- ringslagen förslås ha en ramkaraktär. Förslaget till ny finansie- ringslag redovisas i kapitel 11. De medel som fonderats enligt Studsvikslagen och som avser alla anläggningar för hantering m.m. av kärnämne och kärnavfall som fanns inom Studsviksanläggningen bör naturligt- vis även efter en lagändring användas för dekontaminering och nedläggning av dessa anläggningar samt för hantering och slutför- av det kärnavfall och använda kärnbränsle som omfattats av betalningssystemet. De som är avgiftsskyldiga enligt Studsvikslagen bör även efter det att Studsvikslagen upphört att gälla fortsätta att betala avgift till dess att medel har byggts upp i fonden som täcker de förväntade En övergångsregel som föreskriver detta bör därför finnas i den nya lagen. Utredaren föreslår i enlighet härmed att avgiftsbetalningar enligt Studsvikslagen fortgår fram till och med utgången av . Tillstånd, godkännande eller dispens enligt eller en- ligt föreskrifter meddelade med stöd av balken, får för sin giltighet göras beroende av att den som avser att bedriva verksamheten stäl- ler säkerhet för kostnaderna för efterbehandling och andra åter- ställningsåtgärder som verksamheten kan leda till. Det finns emel- lertid enligt utredaren ingen anledning att den som betalar avgift eller ställer säkerhet enligt den nya lagen också skall ställa säkerhe- ter enligt . Sådana säkerheter skulle ju i så fall ha samma syfte. Utredaren föreslår mot denna bakgrund att en regel bör föras in i 16 kap 3 § som undantar den som betalar avgift eller ställer säkerhet enligt den nya lagen. Ett av syftena med den föreslagna lagen om finansiella åtgärder för hanteringen av restprodukter från kärnteknisk verksamhet är att säkerställa att finansieringen av de allmänna skyldigheter som följer av 10 § kärntekniklagen fullgörs. Att finansieringen säker- ställs kan vara avgörande för att dessa skyldigheter skall kunna full- göras utan medelstillskott från statens sida. En förutsättning för att ett drifttillstånd till en kärnteknisk anläggning skall få utnyttjas bör därför vara att tillståndshavaren uppfyller sina skyldigheter i fråga om att säkerställa finansieringen av de framtida kostnaderna. I 15 § kärntekniklagen anges de enskilda rekvisiten för återkal- lelse av tillstånd. Utredaren föreslår att lagregeln kompletteras så att drifttillstån- det även kan återkallas om tillståndshavaren i väsentlig mån åsido- sätter sina skyldigheter enligt den föreslagna lagen om finansiella åtgärder för hanteringen av restprodukter från kärnteknisk verk- samhet. I detta kapitel sammanfattas utredarens förslag. Utredarens fyra huvudförslag är: I.En ny avgiftsprocess med inriktning på förväntade kostna- der för respektive reaktorinnehavare. II.Kärnkraftsindustrins ansvar vidgas och statens ekonomiska III.Tydligare ansvar och uppgifter för statens myndigheter. En ny enhetlig lag. En ny avgiftsprocess föreslås bli treårig. Inom ramen för den nya processen föreslås bl.a. nya beräkningsförutsättningar och bättre rutiner för granskning. Ansvaret för industrin att täcka projektets kostnader föreslås komma till uttryck dels genom en avgiftsskyldighet fram till och med att slutförvaren försluts, dels genom att ägarföretag till reak- torinnehavarna också tar på sig skyldighet att betala avgift. Dessa båda centrala förändringar i finansieringssystemet, dvs. den nya avgiftsprocessen och industrins vidgade ansvar, föreslås materialiseras genom en ny enhetlig lag och genom tydligare ansvar och uppgifter till statens myndigheter. 11.1En ny avgiftsprocess med inriktning på förväntade kostnader för respektive reaktorinnehavare Utredaren förslår en ny avgiftsprocess som innebär att 1.Förväntade sär- och samkostnader för respektive reaktor- innehavare blir avgiftsgrundande. 2.Reaktorinnehavarna gör beräkningar av sina förväntade sär- och samkostnader. 3.En statlig myndighet bereder frågan om avgiftens storlek och lämnar förslag till regeringen om avgift med tydlig motivering. 4.Regeringen beslutar om avgift. 5.Reaktorinnehavarna åläggs att lämna det underlag som reger- ingen/myndigheten behöver för att kunna fullgöra sina upp- gifter enligt lagen. 6.Ett avgiftsbeslut fattas och respektive avgift löper . Av motiveringen till myndighetens förslag till avgifter skall framgå a.vad de förväntade kostnaderna är för respektive reaktor- innehavare och för centrala delar av projektet, b.vad reaktorinnehavarnas egna beräkningar av förväntade kostnader är, c.vad skälen är för myndigheten att göra andra bedömningar än reaktorinnehavarna om så är fallet, d.vad som är sär- och samkostnader i projektet och hur dessa kostnadsposter fördelas för respektive reaktorinnehavare över tiden, e.vilket jämförelsematerial som myndigheten utnyttjat i sin bedömning (erfarenheter och utredningar från andra länder och från andra stora projekt m.m.), f.vilka åtgärder myndigheten vidtagit för att säkra kvaliteten på sina bedömningar av förväntade kostnader (referee-för- faranden, konsistenstester m.m.), g.vilka olika känslighetsanalyser som underbygger bedöm- ningarna, och h.vilka faktorer som myndigheten anser vara särskilt kritiska för kostnadsutvecklingen i projektet. Utredaren förslår nya rutiner för uppföljning och granskning: 7.En för granskning och kontroll genom en ny avgifts- process. 8.Att myndigheten i förordning får i uppdrag att utforma före- skrifter i syfte att underlätta uppföljningen genom krav på tidsfrister, jämförbarhet m.m. 9.Att myndigheten får i uppdrag att lämna en re- dogörelse till regeringen rörande sin bedömning av de vikti- gaste riskfaktorerna i uttagsprocessen. 10.Att den ekonomiska tillsynen av uttagen fördjupas och inord- nas i en ny verksamhetsgren inom myndigheten. Utredaren föreslår nya beräkningsförutsättningar: 11.Att det för varje reaktor görs ett antagande om en total drifts- tid dock så att den återstående driftstiden inte antas underskrida . Detta antagande föreslås gälla såvida det inte vid beräkningstillfället kan antas att reaktorn skall stängas av ett visst år. 12.Att ett fonderingsbehov skall täckas under antagen återstående driftstid. Detta innebär att den återstående intjänandetiden skall antas vara lika med den återstående driftstiden så länge reaktorerna är i drift. 13.Att ett fonderingsbehov efter det att en reaktor är stängd skall täckas under en treårig avgiftsperiod. Detta innebär att den återstående intjänandetiden skall antas vara efter drifts- tidens slut. 14.Att en undantagsmöjlighet tillskapas så att kostnader skall kunna läggas ut under en längre återstående intjänandetid än vid exceptionellt stora tillkommande fonderingsbehov efter driftstidens slut. Utredaren föreslår tydliga principer för täckning av myndighets- kostnader, vilket innebär: 15.Att statens kostnader för tillsyn m.m. som följer av kärnavfalls- projektet täcks med medel ur fonderna. 16.Att de kostnader hos myndigheterna som skall täckas med fon- derade medel prövas och beslutas av riksdag och regering 11.2Kärnkraftsindustrins ansvar vidgas och statens ekonomiska risk hanteras Utredarens förslag är: 17.Att skyldigheten att betala avgift förlängs och upphör först när det sista slutförvaret är förslutet. 18.Att skyldigheten att betala avgift inte bara skall åligga reak- torinnehavaren utan också ägarbolag som bör vara det ägar- bolag i respektive koncern som av staten bedöms ha bäst förut- sättning att klara betalningarna. 19.Att nuvarande modell med säkerheter för grund- och tilläggs- belopp avvecklas. 20.Att ett företag som tar på sig sekundärt betalningsansvar bär ansvar i proportion till ägarandelen i reaktorföretaget (reak- torinnehavaren). 21.Att det sekundära betalningsåtagandet – liksom reaktorinne- havarens primära ansvar – inte är tidsbegränsat. 22.Att avstämningar och avgiftsperioder knyter an till den treåriga cykel som föreslås för avgifterna som skall fonderas för för- väntad kostnad. 23.Att krav på avgiftsbeläggning av statens ekonomiska risk, åt- minstone inledningsvis, enbart bör omfatta den risk som orsa- kas av att något ägarbolag med sämre betalningsförmåga tar på sig betalningsansvar än det bolag som enligt statens bedömning är bäst ägnat att göra det, eller i paritet med detta. Utredaren föreslår följande uppgifter för den myndighet som får ansvar för att hantera statens ekonomiska risk: 24.Utformning och godkännande av bekräftelse på sekundärt be- talningsansvar (betalningsgaranti). 25.Bedömning av den relativa betalningsförmågan hos olika ägar- bolag i en koncern. 26.Registerhållning rörande ägarandelar, ägarbolag och betalning- såtaganden. 27.Värdering och avgiftssättning för statens ekonomiska risk då det påkallas. 28.Bedömning av projektrisken som underlag för redovisning av statens ekonomiska risk. 29.Omprövning av systemet med avgift för statens ekonomiska risk. Omprövningen bör enligt utredaren göras efter det att sy- stemet varit i gång . 30.Hantering av avgiftsmedel i särskild ordning efter förslag om hanteringsordning till regeringen. 31.Förvaring av betalningsgarantier. Utredaren föreslår att finansieringslagen skall innefatta bestämmel- ser med följande innebörd: 32.Regeringen eller den myndighet regeringen utser skall se till att statens ekonomiska risk redovisas och i möjligaste mån begrän- sas. 33.För statens ekonomiska risk kan en avgift tas ut. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer beslutar om avgiftens storlek. 34.Avgift skall betalas av den som har tillstånd att inneha eller driva en reaktor (reaktorinnehavaren) eller av den som enligt denna lag skall träda i dennes ställe. 35.Ett ägarbolag skall vara avgiftsskyldig i andra hand. 36.Avgift betalas tills det slutliga förvaret försluts. 37.Avgift betalas i förhållande till den energi som levereras eller på annan bas. 11.3Tydligare ansvar och uppgifter för statens myndigheter 38.Att SKI får ansvar för uppgiften att bedöma förväntad sär- och samkostnad för respektive reaktorinnehavare. 39.Att SKI får i uppgift att lämna förslag om avgifter med tydlig motivering till regeringen. 40.Att uppgiften tydliggörs i instruktionen till SKI. 41.Att uppgiften avskiljs som en verksamhetsgren i reglerings- brevet till SKI och att resurserna för verksamheten anslås sepa- rat från resurserna för SKI:s övriga verksamhet. 42.Att regeringen initialt begär förslag från myndigheten rörande hur verksamheten avses organiseras och vad myndighetens resursbehov är. Att avgifterna beslutas av regeringen. 44.Att även fortsättningsvis får i upp- drag att förvalta fondmedlen. 45.Att myndigheten byter namn till för att framhålla att det handlar om olika fonder som samför- valtas. 46.Att SKI även fortsättningsvis får i uppgift att godkänna uttag av fondmedel. 47.Att får ansvar för hanteringen av statens ekonomiska risk. I uppgifterna ingår att bedöma ägarbolags re- lativa betalningsförmåga, att ta ut och administrera eventuella avgifter och allmänt att hantera statens ekonomiska risk. 48.Att en samrådsgrupp föreslås bildas mellan SKI, Kärnavfalls- fondernas styrelse och . 49.Att samrådsgruppen lämnar en gemensam rapport till reger- ingen om utvecklingen inom respektive myndighets ansvars- område två gånger per treårig avgiftsperiod. 50.En ny lag om finansiella åtgärder för hanteringen av restprodukter från kärnteknisk verksamhet och ändringar i kärntekniklagen och (se nedan). 51.En övergångsbestämmelse för avgiftsbetalningarna enligt Studs- vikslagen så att dessa fortgår fram till och med utgången av . lag om finansiella åtgärder för hanteringen av restprodukter från kärnteknisk verksamhet Härigenom föreskrivs följande. 1 § Syftet med denna lag är att säkerställa finansieringen av de all- männa skyldigheter som följer av 10–14 §§ lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. 2 § Med kärnteknisk anläggning, kärnkraftsreaktor, kärnämne och kärnavfall avses i denna lag detsamma som i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. 3 § Avgifter skall betalas enligt denna lag för att täcka förväntade direkta och indirekta kostnader samt statens ekonomiska risk för omhändertagande av kärnämne som inte skall användas på nytt och kärnavfall som inte utgör driftavfall samt vissa andra kostnader enligt denna lag och enligt lagen (1984:3) om kärnteknisk verk- samhet. För sådana kostnader som inte täcks av inbetalade avgiftsmedel skall säkerheter ställas. 4 § Avgift skall betalas och säkerheter ställas av den som har till- stånd att inneha eller driva en kärnteknisk anläggning som ger upp- hov till kärnämne som inte skall användas på nytt eller kärnavfall som inte utgör driftavfall. Skyldighet att betala avgift och ställa säkerhet upphör då samt- liga skyldigheter enligt 10 § lagen (1984:3) om kärnteknisk verk- samhet har fullgjorts eller befrielse från dem har medgivits. 5 § Den som har tillstånd att inneha eller driva en kärnkraftsreak- tor skall ställa säkerhet genom att ange ett eller flera ägarbolag som åtar sig att i tillståndshavarens ställe betala avgift enligt denna lag. Annan tillståndshavare än som avses i första stycket får befrias från att betala avgift om i stället fullgoda säkerheter ställs för samt- liga kostnader som avses i 3 § första stycket. 6 § Avgift skall betalas och säkerhet ställas till den myndighet som regeringen bestämmer. Myndigheten skall förvalta avgiftsmedlen i en fond. Regeringen meddelar närmare föreskrifter om fonden och om dess förvaltning. 7 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall fastställa storleken på avgifterna och säkerheterna samt pröva säkerheterna. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om formerna för betalning och ställande av säkerheter. 8 § Avgifter och säkerheter enligt denna lag skall täcka 1.tillståndshavarnas kostnader för en säker hantering och slut- förvaring av kärnämne som inte skall användas på nytt och kärnav- fall som inte utgör driftavfall, 2.tillståndshavarnas kostnader för en säker avveckling och riv- ning av kärntekniska anläggningar, 3.tillståndshavarnas kostnader för den forsknings- och utveck- lingsverksamhet som behövs för att åtgärderna som avses i 1 och 2 skall kunna vidtas, 4.statens kostnader för sådan forsknings- och utvecklingsverk- samhet som behövs för att pröva de åtgärder som avses i 1–3, 5.statens kostnader för förvaltning av medel och prövning av frågor enligt denna lag, 6.statens kostnader för prövning av frågor om slutförvaring samt övervakning och kontroll av slutförvar enligt 16 § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet, 7.statens kostnader för tillsyn av anläggningar som avvecklas eller rivs, 8.tillståndshavarnas, statens och kommunernas kostnader för information till allmänheten i frågor som rör hantering och slutför- av använt kärnbränsle och kärnavfall, samt 9.kostnader för stöd till ideella föreningar för insatser i sam- band med frågor om lokalisering av anläggningar för hantering och slutförvaring av använt kärnbränsle. 9 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer beslutar om användning av fondmedel och säkerheter för de ända- mål som anges i 8 §. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om användningen av fondmedel och säkerheter för de ändamål som avses i 8 §. 10 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall fastställa den ekonomiska risk som staten bär för de kostnader som skall täckas av avgifter enligt denna lag. För sådan ekonomisk risk som avses i första stycket får en avgift tas ut av den som är betalningsskyldig enligt denna lag. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer be- slutar om avgiftens storlek. I fråga om användning av avgiftsmedel som avses i denna para- graf gäller bestämmelserna i 9 §. 11 § Avgiftsmedel som inte behövs för att täcka tillståndshavarens andel av de kostnader som anges i 8 § skall återbetalas till till- ståndshavaren eller till den som har fullgjort tillståndshavarens för- pliktelser enligt 5 § första stycket. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer be- slutar om återbetalning av avgiftsmedel. 12 § Den som är betalningsskyldig enligt denna lag är skyldig att lämna kostnadsberäkningar och andra uppgifter som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer behöver för att fullgöra sina uppgifter enligt denna lag. Den myndighet som regeringen bestämmer får meddela den som är betalningsskyldig enligt denna lag de förelägganden som behövs för att lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall följas. 13 § Den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter enligt 12 § första stycket genom att lämna oriktig uppgift döms till böter, om gärningen inte är belagd med straff en- ligt . Beslut enligt 12 § att infordra uppgifter och om föreläggande får förenas med vite. 1.Denna lag träder i kraft , då lagen (1992:1537) om finansiering av framtida utgifter för använt kärn- bränsle m.m. och lagen (1988:1597) om finansiering av hanteringen av visst radioaktivt avfall m.m. skall upphöra att gälla. 2.De medel som vid ikraftträdandet finns i Kärnavfallsfonden skall förvaltas i enlighet med denna lag. 3.Avgifter enligt den upphävda lagen (1988:1597) om finansie- ring av hanteringen av visst radioaktivt avfall m.m. skall betalas till och med utgången av 2009 och medlen förvaltas i enlighet med denna lag. lag om ändring i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet Härigenom föreskrivs att 13 och 15 §§ lagen (1984:3) om kärn- teknisk verksamhet skall ha följande lydelse. I frågar om skyldighet för re- aktorinnehavare att svara för vissa kostnader som staten har och erlägger årlig avgift till staten finns bestämmelser i lagen (1992:1537) om finansiering av framtida utgifter för använt kärn- bränsle m.m. I Den som har tillstånd till kärnteknisk verksamhet är skyl- dig att svara för kostnaderna för de åtgärder som avses i 10–12 §§. I fråga om skyldighet för till- ståndshavare att svara för vissa kostnader som staten har och säkerställa finansieringen av de kostnader som avses i första sty- cket finns bestämmelser i lagen (200X:XXX) om finansiella åt- gärder för hanteringen av restpro- dukter från kärnteknisk verksam- het. Ett tillstånd att bedriva kärnteknisk verksamhet kan återkallas av den som har meddelat tillståndet om 1. villkor eller föreskrifter som uppställts med stöd av 8 eller 9 § i något väsentligt avseende inte iakttas, 2. vad som föreskrivs i 11 2. vad som föreskrivs i 11 eller 12 § inte iakttas och det eller 12 § inte iakttas och det föreligger synnerliga skäl från föreligger synnerliga skäl från 3. det i annat fall föreligger 3. det i annat fall föreligger synnerliga skäl från säkerhets- synnerliga skäl från säkerhets- 4. de skyldigheter som avses i 13 § i väsentlig mån åsidosätts. lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 16 kap. 3 § skall ha följande lydelse. Tillstånd, godkännande eller dispens enligt balken eller enligt