sou · GSB336d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Parentetiskt kan nämnas att den fastighetsskatt som utredningen förbigår med tystnad, nämligen den på kärnkraftverk, torde vara den mest skadliga av elproduktionsskatterna. Den minskar påtag- ligt reinvesteringsutrymmet i anläggningarna, vilket är ett allvarligt problem som har påtalats av kraftindustrin. Jag avvisar såväl förslaget om att slopa fastighetsskatten på vind- kraftverk som förslaget att höja fastighetsskatten på vattenkraft- verk. Båda förslagen är illa underbyggda och utryckta ur sitt ener- gipolitiska sammanhang. De snedvrider dessutom konkurrensen på elmarknaden. Enligt min uppfattning är det önskvärt att bara miljöstyrande skatter och avgifter på energiproduktion tas ut i produktionsledet och att den rent fiskala beskattningen läggs i konsumtionsledet. majoritetsförslag leder också på denna punkt i helt fel riktning. Förmögenhetsskatten är en av mest skadliga och tillväxt- hämmande skatter. De största problemen är följande. Förmögenhetsskatten styr kapital till fel investeringar Förmögenhetsskatten driver kapital ut ur landet Förmögenhetsskatten är godtycklig. Möjligheterna till skatteplanering är omfattande. Förmögenhetsskatten är orättvis. Några av landets allra rikaste personer är partiellt skattebefriade medan vanligt folk som har ett högtaxerat småhus tvingas att betala. När beskattningen av olika tillgångar inte är densamma kommer tillgångar som inte utgör underlag för skatt eller är lågt värderade att ha ett försteg framför tillgångar som är högt värderade. Inve- steringarna blir då beroende inte bara av vilken avkastning de för- väntas ge, utan också på hur de beskattas. Investeringarna snedvrids därigenom på ett sätt som inte är samhällsekonomiskt effektivt. Det är omöjligt att avgöra hur mycket kapital som har flytt lan- det för att undgå förmögenhetsskatten. har beräknat restposten i finansräkenskaperna till ca . Verket påtalar dock att detta sannolikt är en låg uppskattning av skattefelet och att det kan röra sig om . bedömer att det är mer än som har placerats utomlands utan skattemyndigheternas kännedom. Mot den här bakgrunden måste det ifrågasättas vilket netto- bidrag som förmögenhetsskatten egentligen ger till den svenska statskassan. Om en slopad förmögenhetsskatt leder till att kapital återförs till landet så kompenseras stora delar av skattebortfallet med ökade intäkter från kapitalinkomstskatten. Många länder har avskaffat förmögenhetsskatten under 1990- talet och finns det bara fyra utanför som beskattar förmögenheter. Jag förordar att också den svenska förmögenhetsskatten avskaffas och att detta kombineras med en allmän amnesti för kapital som i samband med detta återinförs till landet. Förmögenhetsbeskattningen är inte likformig. Möjligheterna till en helt legal skatteplanering är så stora i nuvarande system att rubricerar förmögenhetsskatten som en närmast fri- villig skatt. Ett annat sätt att uttrycka saken på är att den som är rik har goda möjligheter att undvika förmögenhetsskatt. Han kan investera i antikviteter och dyr konst, bosätta sig på en stor jord- bruksfastighet och köra en exklusiv gammal veteranbil – allt befriat från förmögenhetsskatt. Den som har mer normala inkomster kan dock inte undgå att ta upp radhuset, landstället, Volvon och spar- kapitalet i förmögenhetsdeklarationen. I kapitel 12 Inledning återfinns i avsnittet 12.3 en samman- ställning över antalet skattskyldiga och inbetald förmögenhetsskatt (tabell 12.1). I kapitel 17 Beskattningen av småhus anges i avsnittet 17.5 Förmögenhetsskatt och småhus hur många ägare till småhus det är som betalar förmögenhetsskatt utöver fastighetsskatten (tabell 17.1). Det blir ett anslående resultat när de två tabellerna kombi- neras: Antal fysiska personer som Antal ägare till småhus för permanent- boende som betalar förmögenhetsskatt, Nästan alla som betalar förmögenhetsskatt är alltså småhusägare. I praktiken har förmögenhetsskatten kommit att bli en extra skatt på fast egendom, en extra fastighetsskatt ovanpå den vanliga. Förmögenhetsskatten motiveras av socialdemokraterna, och med fördelningspolitiska skäl. I kapitel 14 hävdar utredningens majoritet att det med hjälp av förmögenhetsskatten är möjligt att minska de ekonomiska skillnaderna mellan olika indivi- der och hushåll. I kapitlet erkänns att en stor del av förmögenhetsskattens legi- timitet faller om den inte har någon utjämnande effekt. menar utredningsmajoriteten att den har detta. Man hävdar t o m att det finns ett starkt samband mellan inkomst och förmögenhetsskatt. De av befolkningen som har högst inkomst svarar för av den inbetalda förmögenhetsskatten, varför skattens fördelningspolitiska syfte sägs vara uppfyllt. Jag underkänner helt detta resonemang. Att rikt folk betalar mer förmögenhetsskatt än fattigt folk är föga överraskande men säger enligt min mening mycket lite om den fördelningspolitiska träff- säkerheten. För att bedöma den måste man också ta hänsyn till vilka som inte betalar förmögenhetsskatt. Vid en sådan samlad bedömning blir det uppenbart att det finns mängder av hög- inkomsttagare som inte betalar någon förmögenhetsskatt alls medan åtskilliga människor med mycket normala inkomster betalar förmögenhetsskatt, huvudsakligen därför att de råkar äga en villa eller ett fritidshus belägen i ett område med höga taxeringsvärden. Den fördelningspolitiska skevheten understryks ytterligare genom att några av de allra rikaste medborgarna i landet är undan- tagna från att betala förmögenhetsskatt på sina stora aktieinnehav. Med majoritetens förslag skall detta skattefrälse dessutom utökas med ytterligare personer i samband med att förmögenhetsskatten återinförs för O-listenoterade aktier. Skadligt förslag om aktiebeskattning Utredningsmajoritetens förslag till förändringar av förmögenhets- beskattningen kommer, om de genomförs, att medföra en halvering av såväl statens intäkter från skatten som antalet förmögenhets- skatteskyldiga. Detta kan möjligen tyckas vara ett steg i rätt rikt- ning men sanningen är att alla grundläggande problem med förmö- genhetsskatten finns kvar olösta. Sålunda kommer förmögenhets- skatten att fortsätta att snedvrida investeringarna. Den kommer att fortsätta att driva kapital ut ur landet. Godtyckligheten och orättvi- sorna i förmögenhetsbeskattningen kommer också att finnas kvar. På några punkter förvärras situationen ytterligare. Ännu fler av de allra rikaste i landet kommer att bli undantagna från att betala skatt på sina stora aktieinnehav. Det värsta är dock att det åter- införs en förmögenhetsskatteplikt på aktier som varit skat- tebefriade, t ex aktier noterade på , Nya Marknaden, Aktietorget, NGM m fl. Detta kan komma att med- föra en kraftig strypning av tillförseln på riskkapital och ytterligare öka kapitalflödet ut ur landet. Förslaget är direkt skadligt för entreprenörklimatet och investeringarna i nya företag och nya jobb. vill som framgått ovan slopa förmögenhetsskatten helt. Om detta av statsfinansiella skäl inte genomförs , utan stegvis, är det naturligt att slopa sambeskattningen redan i det första steget. Då bör inte bara sambeskattningen mellan makar slopas, utan också sambeskattningen mellan föräldrar och barn. Jag har i utredningen inte fått gehör för mina förslag om successiva sänkningar av fastighetsskatten och slopad förmögenhetsskatt. Av det skälet har jag heller inte haft anledning att gå vidare och specifi- cera hur dessa åtgärder bör finansieras. I stället kommer i budgetsammanhang att på sed- vanligt sätt redovisa hur vi anser att våra förslag till skattesänk- ningar skall betalas. I första hand kommer vi att eftersträva en finansiering genom besparingar i statens utgifter. Utredningens majoritet har för sin del genomgående valt en finansiering genom höjningar av andra skatter. Jag har i det föregå- ende kommenterat förslaget om höjd fastighetsskatt på vatten- kraftverk. Ytterligare två av finansieringsförslagen finns det anled- ning att något beröra. Det första förslaget gäller den höjning av inkomstskatten som sker när grundavdraget trappas av för inkomster . Förslaget är olämpligt. Det innebär skärpning av skatten på arbete för 1,6 miljoner löntagare i ett läge när vi behöver öka och inte minska arbetsutbudet. Utredningsmajoriteten vill vidare höja kapitalvinstskatten på pri- vatbostäder (reavinstskatten) från . Såväl folk- partiet som stödjer vänsterpartiernas förslag medan vill höja reavinstskatten till . Jag motsätter mig dessa förslag. I fastighetsskattesammanhang är det skenbart tilltalande att finansiera sänkt fastighetsskatt med höjd reavinstskatt. Den senare träffar åtminstone en monetär avkastning och det behöver därför inte uppkomma samma likviditetsproblem som är aktuella i sam- band med fastighetsskatten. Med Egendomsskattekommitténs majoritetsförslag blir det emellertid fråga om en rent marginell sänkning av fastighetsskatten men en miljardhöjning av rea- vinstskatten. Detta är olämpligt av flera skäl. Den föreslagna höjningen av reavinstskatten är mycket stor. Det bidrar till ökade inlåsningseffekter och minskad rörlighet på bostadsmarknaden. Vi har redan – till följd av hyresregleringarna – en dålig rörlighet inom stora delar av hyressektorn. Det är skadligt för bostadsmarknaden i sin helhet om rörligheten till följd av skärpt reavinstskatt minskar också på bostadsrätts- och villamark- naderna. Slutligen finns det skäl att understryka att många enskilda kommer att drabbas ganska hårt av den föreslagna skatteskärpningen. Särskilt vid mycket långa innehavstider är det i huvudsak rena inflationsvinster som träffas av den höga, nominella beskattningen. Detta framstår som orättvist. Mot denna bakgrund bör kapital- vinstskatten för privatbostäder inte höjas. Av ledamoten () I mitt särskilda yttrande redogör jag för min principiella inställning till arbetet i kommittén. I denna reservation tar jag upp två frågor som jag anser har fått en olycklig behandling. (SOU 2000:34) föreslår att dagens fastighetsskatt ska omvandlas till schablonintäktsbaserad beskattning i inkomstslaget kapital. Ur principiell synpunkt utfor- mades dagens fastighetsskatt för egna hem som en del av kapital- inkomstbeskattningen. Skatten motiveras av att såväl nyttjandevär- det som värdestegringen utgör inkomster av bostadskapital. Därför är det, enligt min mening, principiellt mest riktigt att beskatta dessa inkomster från ägarbostäder – som antingen kan utgöras av egna- hem eller bostadsrättslägenheter – i det inkomstslag som gäller för kapitalinkomster i stället för genom en från inkomstskattesystemet fristående objektskatt. Denna uppfattning framförde också fastighetsbeskattnings- utredningen. En övergång till en schablonintäktsbeskattning för ägarbostäder i inkomstslaget kapital innebär först och främst att den löpande beskattningen av privatbostäder utformas på ett sätt som överens- stämmer med de principiella grunderna för den löpande fastighets- beskattningen. Beskattningen av ägarbostäder, dvs. beskattningen av avkastningen från enskildas kapitalinvesteringar i bostäder, kommer därmed att ske på samma sätt som annan kapitalinkomst- beskattning. Vidare skulle en sådan övergång innebära ett konsekvent inord- nande av beskattningen av ägarbostäder i kapitalinkomstbeskatt- ningen. Avdrag för utgiftsräntor hänförliga till fastigheten och beskattningen av intäkten från fastigheten kommer då att ske i samma inkomstslag. Principiella skäl talar alltså för att ersätta fastighetsskatten med en schablonintäktsbeskattning i inkomstslaget kapital. En sådan förändring kommer även att fylla en pedagogisk funktion. Efter- som en sådan ordning framhäver sambandet mellan beskattning av inkomster och avdrag för utgiftsräntor torde den löpande fastig- hetsbeskattningens funktion bli tydligare för de skattskyldiga. Om vi utgår från den skattenivå som gäller för småhus, dvs. av taxeringsvärdet, skulle schablonintäk- ten behöva fastställas till av taxeringsvärdet givet en kapitalinkomstskattesats om , för att motsvara dagens skattenivå. En övergång till en schablonintäktsbeskattning innebär att dagens begränsningsregel måste anpassas efter ett sådant system. Jag ser emellertid inga större svårigheter med sådana anpassningar. Fastighetsskatt baserad på inkomstslagens indelningar Målet om neutralitet i beskattningen av olika boendeformer inne- bär att olika typer av inkomster och kostnader som är förknippade med bostaden behandlas på ett likvärdigt sätt i beskattningen oav- sett upplåtelseform. I avvaktan på en reformering av fastighets- beskattningen innebärandes att fastighetsskatten slopas på hyres- hus, har fastighetsskatten på hyreshus halverats i förhållande till småhus. Det innebär att hyreshus har en fastighetsskattesats om . Detta är emellertid en sanning med modifikation efter- som småhus med hyresrätt har en fastighetsskattesats om . Trots att det är oomtvistat att hyres- och bostads- rätten är överbeskattad väljer kommittén att inte lägga något förslag till förändring för småhus upplåtna med hyresrätt. Man skriver att den nuvarande kopplingen mellan uttaget av fas- tighetsskatt och fastighetstaxeringen innebär en olikformighet i beskattningen av boende inom en och samma upplåtelseform.. Den i direktiven utpekade lösningen att i stället koppla uttaget av fas- tighetsskatt till den indelning av fastigheter som sker vid inkomst- beskattningen leder till att småhus med bostadsrätt och hyresrätt kommer att beskattas på samma sätt som annat boende inom respektive upplåtelseform. Vi bedömer dock att förslaget har sådana brister att det inte bör läggas till grund för ny lagstiftning. Jag delar denna uppfattning, men menar att den alternativmodell som kommittén redovisar borde ha formulerats som ett skarpt för- slag, med anvisad finansiering. Alternativmodellen om man vill minska asymmetrin i beskattning av boende inom en och samma upplåtelseform går ut på att man i lagtexten anger att om småhus som är upplåtna med bostadsrätt eller hyresrätt utgör näringsfas- tigheter vid inkomsttaxeringen ska fastighetsskatt tas ut . Av ledamoten () Jag beklagar att det inte funnits en beslutande majoritet i kommit- tén som kunnat ställa sig bakom kravet på en generell sänkning av nivån på fastighetsskatten. Jag väljer därför att reservera mig i denna del av betänkandet, men står i övrigt bakom kommitténs förslag. Jag förordar således att fastighetsskatten sänks, i ett första steg, från av taxeringsvärdet till . Finansiering bör ske genom tre åtgärder: höjning av kapitalvinstskatten, höjning av stämpel- skatten samt genom minskade kostnader för statsbidrag mot att kommuner ges viss rätt att ta ut begränsade fastighetsavgifter. Hinns inte det sistnämnda genomföras p.g.a. utredningstekniska skäl så anser jag att finansieringen, omfattande ca 2,4 mdr, bör ske inom ramen för de två förstnämnda förslagen. Att finna finansie- ring är ett grundläggande direktiv för utredningen, och jag vill därför inte springa ifrån detta krav. Delar av de motiv som kommittén redovisar för att försvara nivån på fastighetsskatten bygger på strikt ekonomisk-teoretiska resonemang om att det småhus man bor i ger ekonomisk avkast- ning och därmed skall belastas med avkastningsskatt, som vore det aktier eller något annat kapital. Men bostaden är för de allra flesta något mycket mer än så. Det är hem, fyllt med minnen och känslor. Att likställa bostaden med annat kapital är därmed, ur ett individ- perspektiv, inte rimligt. Löpande fastighetsskatt är därför inte önskvärt – medan t ex ökat skatt på den vinst man gör vid försälj- ning är fullt rimlig eftersom man då fått kontanta medel att betala skatten. Märkas skall att kommittén förordar att fastigheter, som ägs av skattskyldiga i , i andra länder inte skall beskattas enligt den avkastningsprincip man står bakom då det gäller fastigheter i . Därmed faller de facto tyngden i kommitténs ekonomisk- teoretiska försvar för fastighetsskatten i vårt eget land. Kommittén är dessutom väl medveten om att det finns problem med nuvarande fastighetskatt och föreslår därför flera åtgärder för att mildra de värsta. Jag ställer mig bakom alla dessa åtgärder: för- utom att dämpningsregeln införts föreslår således kommittén att den s.k. begränsningsregeln skärps så att hushåll i princip endast skall betala av sin inkomst i fastighetsskatt, därtill föreslår kommittén att av taxeringsvärdet – vilket i normalfal- let innebär högst av det reella marknadsvärdet - i fortsätt- ningen skall utgöra grund för beräkningen av förmögenhetsskatt. Genom dessa åtgärder förbättras situationen avsevärt för många människor och den totala beskattningen av boendet minskar med drygt 1 mdr kronor. I kommitténs betänkande framskymtar ganska oblygt ett ifråga- sättande av den sänkning av fastighetsskatten som genomförts , från till av taxeringsvärdet. I betänkandet förs nämligen ett ekonomisk-teoretiskt grundat reso- nemang som bygger på att skattesänkning med automatik äts upp av motsvarande prishöjning på fastigheterna, vilket leder till höjda taxeringsvärden och därmed också ökad fastighetsskatt räknat i kronor. Jag delar inte fullt ut detta, närmast ödesbestämda, reso- nemang – men vill ändå betona att den sänkta fastighetsskatt som jag förordar finansieras inom den totala fastighetsbeskattningens ram och därmed inte bör ge upphov till de effekter som ovan beskrivs. Jag konstaterar också att den omvända följden av kommitténs resonemang blir att en höjning av fastighetskatten på motsvarande sätt skulle sänka prisnivån och därmed taxeringsvär- det på husen. Den enskilde skulle inte få betala mer skatt i kronor räknat, och staten skulle inte få in mer skattemedel. Eftersom majoriteten tycks ha denna uppfattning innebär kommitténs betänkande motivering för beslutande organ att inte höja fastig- hetsskatten, trots rekommendationer från internationella organ som t ex . Av ledamoten () Det var min förhoppning att skulle komma fram med förslag som en gång för alla löste de problem och olikformigheter som dagens fastighetsbeskattning uppvisar. Detta har dock inte varit möjligt. har vi varit tvingade att lappa och laga genom att införa undantag från gällande regelsystem. Särskilt tydligt blev detta genom införandet av en begränsningsregel för fastighetsskatt. Denna har sedan kompletterats med en begränsningsregel också för förmögenhetsskatt. Olikformigheterna i fastighetsbeskattningen förekommer främst mellan de olika upplåtelseformerna och ger upphov till bristande neutralitet i beskattningen. Detta har dokumenterats av tidigare utredningar, men har inget gjorts för att skapa neutralitet. har, delvis på grund av tidsbrist, valt att inte göra något åt beskattningen av bostadsrätter. Det är väl inte helt otänkbart att de kostnader som tidigare utredning kommit fram till bidragit till beslutet att inte gå vidare. En neutral beskatt- ning av bostadsrätter skulle nämligen kosta ca . Avsaknaden av lägenhetsregister är också ett hinder för förändring. När det gäller beskattningen av småhus hade jag föredragit en modell med tak på markvärdet. med ambitionen att fastighetsskatten skulle inbringa lika stora skatteintäkter som . En sådan modell skulle undanröja vissa orimliga skatteeffekter i de mest attraktiva områdena. Modellen skulle emellertid inte helt undanröja behovet av en begränsningsregel, men antalet fastighets- ägare som skulle behöva använda sig av begränsningsregeln skulle minska drastiskt. De två frågor som drivit när det gäller förmögen- hetsbeskattningen har varit slopad sambeskattning och halvering av taxeringsvärdet på småhus vid förmögenhetsbeskattningen. Båda dessa frågor ser nu ut att få sin lösning vilket jag naturligtvis väl- komnar med tillfredsställelse. beklagar jag att kommittén inte på allvar försökt hitta en modell för att beskatta huvuddelägares aktieinnehav. Jag inser att en ren takmodell inte bör ligga till grund för lagstiftning, efter- som det skulle ge oönskade effekter. Däremot menar jag att kommittén noggrannare borde ha analyserat takmodellen, som innebär att ingen aktieägare ska behöva ta upp mer än en viss andel av rösterna till beskattning. Sammanfattningsvis är jag emellertid nöjd med att fastighets- skatten och förmögenhetsskatten även i fortsättningen kommer att vara en stabil skattebas för tryggande av den generella välfärden. Av sakkunniga och , uppdrag omfattar bl.a. att se över beskattningen för småhusägare med låga eller normala inkomster så att dessa inte påförs fastighets- och förmögenhetsskatter med belopp som gör det svårt för dem att ha kvar sina fastigheter. Sett ur fastighetsägarnas synvinkel kan detta sammanfattas på så sätt att den sammanlagda beskattningen av fastighetsinnehavet ska vara rimlig. Kombinationen av fastighets- och förmögenhetsskatter orsakar i vissa fall betydande likviditetsproblem. Enligt vår uppfattning hade det mest naturliga för kommittén varit att först se vilken betydelse förmögenhetsskatten har i en sådan situation. Särskilt med hänsyn till att denna skatt har varit föremål för en utredning, betän- kande Våra skatter? (SOU 2002:47). pekade på svagheterna med det nuvarande sättet att beskatta förmögenhetstillgångar och möjligheterna att helt legalt undgå beskattning. Även de internationella aspekterna togs upp. Det är relativt få länder som beskattar förmögenhetstill- gångar och de som gör det har betydande tröskelvärden innan skattskyldighet inträder. konstaterade också de svårigheter har att få information från utlandet vad gäller förmögenhetstillgångar. I betänkandet från har dessutom på ett övertygande sätt belysts hur den nuvarande förmögenhetslagstift- ningen strider mot några av de viktigaste grundprinciperna i vårt skattesystem. En sådan grundläggande princip är kravet på likformighet, dvs. att personer i samma förmögenhetssituation betalar lika mycket skatt. Den nuvarande förmögenhetslagstiftningen uppfyller inte ens lågt ställda krav på likformighet. Den har extremt smala baser på grund av omfattande undantag, vilket medför att betydande förmögenhetstillgångar inte blir föremål för beskattning. Det i sin tur skapar möjligheter att relativt enkelt, helt eller delvis, kunna undgå beskattning. Skatterna blir godtyckliga och får till följd att hushåll med lika stora förmögenhetstillgångar betalar olika mycket i förmögenhetsskatt. Det gör att förmögenhetsskatten i sin nuvarande utformning har besvärande inslag av frivillig beskatt- Inslaget av frivillighet förstärks av att lagstiftningskomplexet är omfattande och svårkontrollerat. uppfattning var att basen för förmögen- hetsskatt bör breddas till samtliga makroekonomiskt viktiga till- gångar. Om detta skulle stöta på alltför stora problem var utred- ningens slutsats att förmögenhetsskatten bör slopas. Den enda breddning av basen för förmögenhetsskatten som föreslår är att samtliga marknadsnote- rade aktier bör bli föremål för förmögenhetsbeskattning. Det inne- bär att även aktier på O-listan blir förmögenhetsbeskattade och att gränsdragningen mot de skattepliktiga aktierna på A-listan försvin- ner. Det är i och för sig bra ur breddningssynpunkt, men skapar en ny gränsdragningsproblematik, nämligen mot skattefriheten för onoterade aktier i rörelsedrivande bolag och andelar i rörelsedri- vande handelsbolag. Det kan tyckas som att det inte skulle vara något särskilt problem, eftersom det är fråga om mindre företag utan några större förmögenhetsvärden. Det är säkert sant att fler- talet av företagen är av den kategorin, men gruppen onoterade företag innehåller också företag med betydande värden, i vissa fall till och med miljardvärden. Skattefriheten för företagstillgångar innefattar även viktiga för- mögenhetstillgångar som hyreshus och jordbruksfastigheter. Här finns inslag av ren kapitalplacering, där skattefriheten för förmö- genhetsskatt höjer prisnivån för nämnda tillgångsslag och snedvri- der valet mellan olika placeringar. Det är inte helt ovanligt med annonser med ungefär följande innehåll: Kapitalstark köpare önskar köpa skogsfastighet i prisintervallet 10–.