sou · GSB368d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Andra stimulansbidrag avsåg utbyggnaden av gruppbostäder för personer med demenssjukdomar, bostäder för personer med psykisk ut- vecklingsstörning och nya boendeformer för personer med psykisk sjukdom samt fysiska handikapp på . Storleken av det skatteutrymme som växlades mellan landsting och kommuner bestämdes med utgångspunkt från den nettokostnads- avlastning som fick genom Ädelreformen. Hänsyn togs till reduktionen av Dagmarbidragen och minskade skatteutjäm- ningsbidrag. Den för varje landsting framräknade nettoavlastningen relaterades till skatteunderlag dvs. uttrycktes i skatte- kronor. Det var denna framräknade skattesats som låg till grund för skatteväxlingen i respektive län. sänkte landstingen sin skattesats och kommunerna inom respektive lands- tingsområde höjde sin skattesats i motsvarande omfattning. Den genomförda skatteväxlingen kom att bli olika stor i länen vilket berodde på att uppgiftsfördelningen varierade, att verk- samheterna som skatteväxlades hade olika omfattning och på att Vård och omsorg - faktabakgrund kostnadsläget skilde sig åt mellan landstingen. Dessutom var som nämnts ansvarsgränsen för hemsjukvård i ordinärt boende olika i länen. I nio län övertog kommunerna ansvaret för hemsjukvård i ordinärt boende upp till och med sjuksköterskenivå. I två län, och växlades kostnader för alla under- sköterskor till kommunerna men inte den legitimerade hälso- och sjukvårdspersonalen. I övriga län där landstingen har hemsjuk- vårdsansvaret i ordinärt boende är regleringen av kostnader för in- satser från undersköterskor mer osäker även om det är vanligast att kommunens undersköterskor och vårdbiträden utför hälso- och sjukvårdsuppgifter på delegation av sjuksköterskor. På några ställen betalar landstingen kommunerna för sådana insatser. Man skulle ha förväntat sig att en större andel av skatten växla- des i de län där kommunerna tog över ansvaret för hemsjukvård i ordinärt boende. Så är dock inte fallet. I de 14 län där landstingen behöll ansvaret för hemsjukvården växlades i genomsnitt 2,07 skattekronor och totalt . I de nio län som även skatteväxlade resurser för hemsjukvård i ordinärt boende var genomsnittet exakt lika 2,07 skattekronor, vilket motsvarade . , och kommuner stod utanför skatteväxlingen eftersom dessa kommuner även var sjukvårdshuvudmän. Tabell 1 visar skatteväxlingens storlek i de olika länen . Vård och omsorg - faktabakgrund Skatteväxlingen i samband med Ädelreformen per län Landstingen har ansvar för hemsjukvård Kommunerna har ansvar för hemsjukvård Skatteväxlingar för förändrad ansvarsfördelning av hemsjukvård i ordinärt boende har genomförts i samband med att och bildades . Det är således fler kommu- ner som har ansvar för hemsjukvård i ordinärt boende än direkt efter det Ädelreformen genomfördes. Vård och omsorg - faktabakgrund landsting och 144 kommuner ansvar för hemsjukvård i ordinärt boende. Lite drygt hälften av befolkning bor där kommu- nerna har ansvar för hemsjukvård i ordinärt boende. Skatteväxlingen i omfattade främst före detta Kristinstads län. 0,39 skattekronor växlades där vilket motsvarade totalt . I växlades 0,43 skatte- kronor i före detta län. I samband med att bildades gjordes en princip- överenskommelse mellan , län, och kommun om ett enhetligt ansvar och finansiellt gränssnitt i regio- nen. Principöverenskommelsen innebar att samtliga kommuner skulle ha ansvaret för hemsjukvård i ordinärt boende för såväl somatiskt som psykiatriskt funktionshindrade patienter enligt den gränsdrag- ning som tillämpades i . Med hemsjuk- vårdsansvaret följde ansvaret för hjälpmedel. Detta innebar att re- surser för hemsjukvård i ordinärt boende skulle överföras från i före detta län till kommunerna i om- rådet. Utöver principöverenskommelsen upprättades riktlinjer av en tjänstemannagrupp för att styra överföringen av verksamheter mellan huvudmännen. I andra hand kunde även politiska förhand- lingsdelegationer behandla olika problemställningar. Riktlinjerna delades upp i fem delar: verksamhetsöverföring, ekonomisk reglering, personalöverföring, avtal/skatteväxling och tidsplan. Riktlinjerna redovisades per sakområde och landstingsområde. Vård och omsorg - faktabakgrund Kommunernas ansvar för hemsjukvård omfattade alla insatser som utförs i ordinärt boende av primärvårdsanställd sjukvårdsutbildad personal exklusive läkare. Kommunerna fick även ansvar för alla insatser till personer med psykiska funktionshinder i ordinärt boende vilka utförs av socialt och sjukvårdsutbildad personal inom exklusive insatser som utförs av personal som svarar för att diagnostisera, terapeutiskt behandla samt förebygga psykiska tillstånd som medför svårt lidande eller risk för förtida död, fram- tida handikapp eller andras säkerhet. Ansvaret för habilitering och rehabilitering för funktionshindrade med hemsjukvårdsinsatser i ordinärt boende överfördes till kommunerna. Kommunerna fick ansvaret för individuellt förskrivna hjälpmedel till vuxna i ordinärt boende enligt en produktförteckning. Ansvaret för hjälpmedel till barn och ungdomar var dock ett fortsatt ansvar för . Kommunernas ansvar omfattade även förbrukningsartiklar vid inkontinens. Regleringen av verksamhets- och betalningsansvar förbereddes av delvis partssammansatta arbetsgrupper. De kostnader som överenskommelsen omfattade beräknades enligt1996 års bokslut med möjlighet till justeringar av de kostnads- och volymökningar som hade konstaterats. Därefter beaktades inga förändringar i beräknings- underlagen. Kostnaderna räknades upp till pris och löne- nivå. Ansvars- och kostnadsöverlåtelsen skedde något försenat 1998- 03-01 så att huvudmännen skulle hinna fatta erforderliga beslut, bereda personalövergångar och vidta organisatoriska förberedelser. Om väsentliga omständigheter hade förbisetts i överenskommelsen fanns möjlighet att begära en kontrollstation för eventuella rättelser. betalade nettobidrag till kommu- nerna . Kostnaderna för hemsjukvården i ordinärt boende som skulle överföras från till kommunerna beräknades enligt en schabloniserad modell med utgångspunkt från lönekostnaden per yrkesgrupp. Till lönekostnaden adderades ett påslag på Vård och omsorg - faktabakgrund för arbetsgivaravgift, fjärradministration, resor, utbildning, utrust- ning, personalutrymmen m.m. Detta påslag var något lägre, 60 pro- cent för den psykiatriska hemsjukvården och för habilitering och rehabilitering av funktionshindrade. Kostnaderna för hjälpmedel utgick från faktisk använd volym hjälpmedel per för vilka kommunerna skulle ha ansvar. De identifierade hjälpmedlen beräknades i nypris motsvarande köp enligt prislista och en uppräkning skedde till pris- nivå. De uppräknade kostnaderna fördelades därefter med hänsyn till den genomsnittliga avskrivningstiden för det aktuella produkt- sortimentet. Till kostnaderna för hjälpmedel fördes ett påslag på för kostnader för förrådshållning, transporter, utprovning, anpassning, reparationer, direkt administration, schablon för fjärr- administration, rekonditionering m.m. De faktiska kostnaderna inklusive distribution för inkontinenshjälpmedel beräknades. Skatteväxlingen förutsatte fullmäktigebeslut i landsting och kom- muner. Dessutom krävdes fullmaktsförfarande inför framställan till regeringen om ändring i förordningen om skattesatser vid beräk- ning av skatteutjämningsbidrag och statligt utjämningsbidrag. biträdde kommunerna i arbetet och på- började även en särskild utredning för att belysa konsekvenserna av skatteväxling för enskilda kommuner i relation till det nationella utjämningssystemet. Vid skatteväxlingen gällde att sänkte sin skatt i motsvarande grad som kostnaderna för överförd verksamhet minskade. Kommunerna i f d län kunde efter en övergångsperiod tom 2002 höja sin skatt med högst mot- svarande kostnader. Kommunernas merkostnader för den över- förda verksamheten finansierades genom lands- tingsbidrag. Skatteväxlingen i f.d. län motsvarande 0:39 skatte- kronor för den verksamhet som avsåg hemsjuk- vård. Vård och omsorg - faktabakgrund Parterna konstaterade att gränssnittet mellan kommuner och landsting inte kunde ses som statiskt mot bakgrund av den snabba förändringstakten inom vård och omsorg. Det sker förändringar kontinuerligt men är det inte praktiskt möjligt att tid efter annan fatta nya beslut och genomföra ny skatteväxling. Det lokala samarbetet mellan kommuner och landsting måste därför utvecklas och övergå i fastare former. Riktlinjer utarbetades därför för samarbetet i vilket landstingens hälso- och sjukvård samt kom- munernas omsorg och hälso- och sjukvård betraktades som kom- municerande kärl. Förändringar hos en huvudman påverkar även den andra. När regionen i bildades träffade regionen ett lika- lydande avtal med samtliga 49 kommuner i länet om ansvarsfördel- ningen inom primärvården. Ett förtydligande av avtalet gjordes . Genom avtalet fick samtliga kommuner ansvar för hemsjukvård i ordinärt boende till enskilda som har en diagnos eller funktions- hinder som motiverar att sjukvården ges i hemmet. I kommunens ansvar ingår sjukvårdande behandling upp till och med distrikts- sköterske- och psykiatrisjuksköterskekompetens. Vidare ingår rehabiliteringsansvar med utgångspunkt från den kompetens som finns hos sjukgymnaster och arbetsterapeuter samt ansvar för indi- viduellt utprovade tekniska hjälpmedel efter en specificerad sorti- mentslista. Kommunens ansvar omfattar även inkontinensartiklar. Någon begränsning av ansvaret för hemsjukvård med hänsyn till ålder, diagnos, funktionshinder eller omfattning gjordes inte. Regionen ansvarar för alla som inte utan stora olägenheter kan be- söka primärvårdens mottagningar. Kommunen har ansvar för var- aktig, planerad vård. Kommunen har inte ansvar för akutsjukvård till för kommunen okända patienter. Ansvaret för en patient över- förs till kommunen oftast genom en samordnad vårdplanering. Huvudregeln är att sjukvård på mottagning är ett ansvar för regio- Vård och omsorg - faktabakgrund nen och sjukvård i den enskildes hem ett ansvar för kommunen. Parallella organisationer ska inte förekomma. Kommunens ansvar för hemsjukvård omfattar även hemsjukvård i ordinärt boende till psykiskt sjuka vars funktionshinder motiverar att sjukvården ges i hemmet. Med hemsjukvård avses insatser till patienter med ett stabilt psykiatriskt tillstånd, vilket endast kräver understödsbehandling i form att tillhandahålla läkemedel, stöd- samtal, socialt stöd och ADL-träning. Kommunerna har ansvar för habilitering/rehabilitering i bo- staden. Om den enskilde inte utan stora olägenheter kan ta sig till en mottagning skall rehabiliteringsinsatsen ske i hemmet obero- ende av om man har andra hemsjukvårdsinsatser. Regionens ansvar omfattar dem som kan besöka en mottagning för rehabilitering samt den mer specialiserade rehabiliteringen. Ansvaret för hjälp- medel följer samma princip. Regionen har ansvar för avancerade hjälpmedel och behandlingshjälpmedel. De tidigare avtalen mellan landstingen och kommunerna rörande primärvård/hemsjukvård hade olika konstruktion. Inför bildandet av träffades ett och samma avtal mellan regionens sammanläggningsdelegerade och länets samtliga kom- muner om gränsdragning avseende primärvården. Avtalet fick olika effekter för enskilda kommuner beroende på omfattningen av tidigare uppgörelser. Skatteväxlingen mellan landstingen och kommunerna som blev en följd av avtalet fick därför olika omfatt- ning. Det praktiska arbetet med att ta fram förhandlingsunderlag följde i stort sett samma tillvägagångssätt i de olika landstingen. Olika partsammansatta arbetsgrupper bildades inom respektive landsting med uppgift att med ledning av avtalet precisera de re- surser för hemsjukvård och tekniska hjälpmedel som skulle över- föras till kommunerna. Detta arbete var mycket omfattande och stötte på svårigheter. Bl.a. erfordrades ytterligare beslut i vilket an- svarsgränserna mellan kommunerna och regionen förtydligades. För tekniska hjälpmedel gjordes inventeringar vid hjälpmedels- centralerna som underlag för kostnadsberäkningar och fördelning av resurser. Beträffande inkontinenshjälpmedel skedde ingen skatteväxling. I stället överfördes av det särskilda statsbidrag Vård och omsorg - faktabakgrund för inkontinenshjälpmedel, som landstingen erhållit 1998 på per innevånare. Detta statsbidrag är inarbetat i det all- männa statsbidraget till kommuner och landsting. Fördelningen baserades på Apoteksbolagets inventering av vilka som nyttjade hjälpmedlet 1998. I och hade skatteväxling skett för hemsjukvård i särskilt och ordinärt boende vid Ädel- reformen 1992. Skatteväxlingen 1999 avsåg främst ekonomiska effekter till följd av beslutade ansvarsgränser för primär- vård/hemsjukvård. Vidare överfördes resurser för LSS-hjälpmedel. För innebar de ändrade ansvarsgränserna för primärvård att vissa hjälpmedelsresurser fick återföras till från kommunerna. Den största skatteväxlingen skedde i landsting. Ädel- överenskommelsen 1992 omfattade inte hemsjukvård i ordinärt boende. Endast en liten del av resurser för tekniska hjälpmedel överfördes . Skatteväxlingen 1999 omfattade re- surser för hemsjukvård i ordinärt boende och tekniska hjälpmedel för hemsjukvård i såväl särskilt som ordinärt boende. Resultatet av inventeringen av tekniska hjälpmedel blev att kostnaderna delades jämt mellan primärvården och kommunerna. De hjälpmedel som blev kvar i avsåg avancerade hjälpmedel som fordrar medicinsk säkerhet som kommunerna inte har resurser att hantera. Skatteväxlingen upptog även resurser för dagrehabilitering och psykiatri. Vidare gjordes avstämning av verksamhet och resurser i förhållande till tidigare överföringar. De ekonomiska effekterna av överföring av tekniska hjälpmedel har följts upp. Vid avstämning i bokslutet framkom att kost- nadsutvecklingen för tekniska hjälpmedel i kommunerna i och , som skatteväxlat 1992 hade varit högre än uppräknat skatteväxlat belopp. För som skatte- växlat 1999 motsvarade de faktiska kostnaderna i stort vad man hade erhållit i skatteväxling. Vård och omsorg - faktabakgrund Hemvården regleras i tre lagar I detta kapitel beskriver vi de lagar som reglerar den kommunala vården och omsorgen. Utredningar inom (omsorgerna om funktionshindrade) och utredningar inom hälso- och sjukvården styrs enligt olika regler men uppvisar ändå betydande likheter. Inom båda områdena måste man skaffa sig kunskap om vad som erbjuds på annat håll för att nå fram till rätt ställningstagande. Men de skillnader som i övrigt finns mellan de två olika regelsystemen kan innebära vissa problem. Ett problem är naturligtvis de olika systemen för att kunna klaga på insatser som erbjuds eller på att begärda insatser för- vägras den enskilde. I detta kapitel beskrivs vad utredningar inom (eller enligt LSS) respektive hälso- och sjukvården ska innehålla. Den som ska fatta ett beslut om bistånd enligt SoL (eller insatser med stöd av LSS) och den som ska ta ställning till vilken hälso- och sjukvård som en patients tillstånd fordrar behöver ofta skaffa sig kunskap från olika håll. De insatser som med stöd av SoL eller LSS kan erbjudas personer i deras egna hem eller i annat boende kan ha stor betydelse för vilka insatser som hälso- och sjukvården behöver kompletteras med för att den enskildes behov ska kunna tillgodoses på ett riktigt sätt. Vad som anförs i detta kapitel pekar på vikten av ett sammanhållet ansvar för såväl sociala och i förekommande fall LSS-omsorger som medicinska insatser i den enskildes hem eller annat boende. Ett pro- blem är dock att fortfarande har ansvar för en viss insats enligt LSS, nämligen rådgivning och annat personligt stöd (9 § 1 LSS). Uppkommer fråga om att ge sådant stöd till person i dennes bo- ende jämte insatser med stöd av HSL bör från fall till fall kommunen och ta ställning till och göra klart för sig vilket ansvar var och en har samt hur man ska fördela uppgifterna sinsemellan. Men hemvård avser vi de samlade medicinska, rehabiliterande och sociala insatser220 som personer i olika situationer behöver och som ska tillgodoses i hans eller hennes hem eller annat boende. Enligt våra förslag ska kommunen svara för dessa insatser. Undantag gäller för läkarinsatser som svarar för även då de utförs 220 Inklusive insatser med stöd av lagen (1993:387) om stöd och service till viss funktionshindrade (LSS) Vård och omsorg - faktabakgrund i den enskildes hem eller i annat boende.221 Inte heller ingår i hemvården sådana medicinska specialistinsatser som sker i form av sjukhusanknuten hemsjukvård eller genom olika specialister i den öppna hälso- och sjukvården utanför primärvården. Primärvård är enligt 5 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) – HSL – den del av den öppna vården som utan avgränsning vad gäller sjukdomar, ålder eller patientgrupper ska svara för befolk- ningens behov av sådan grundläggande medicinsk behandling, om- vårdnad, förebyggande arbete och rehabilitering som inte kräver sjukhusens medicinska och tekniska resurser eller annan särskild kompetens. Primärvård är alltså en vårdnivå och inte någon organi- sationsform. De insatser som enskilda personer kan behöva i det egna hemmet eller i annat boende – särskilt när det avser äldre och funktions- hindrade – är ofta insatser av såväl social som medicinsk karaktär. Det går ibland inte att på ett meningsfullt sätt skilja ut sociala re- spektive medicinska insatser i vården och behandlingen som de en- skilda personerna behöver. Sådana insatser kan gå in i varandra. Vad den enskilde kan behöva i form av sociala insatser eller omsorger kan vara beroende av det hälsotillstånd som han eller hon befinner sig i. Likaså kan i andra fall de hälso- och sjukvårdsinsatser som den enskilde behöver vara avhängiga av de biståndsinsatser enligt socialtjänstlagen (2001:453) – SoL – eller de särskilda insatser enligt lagen (1993:387) – LSS – som han eller hon har blivit beviljad eller som planeras. Grundläggande skillnader HSL – SoL – LSS Även om den enskildes behov av olika insatser kan behöva fattas i ett sammanhållet beslut om sociala och medicinska insatser, måste konstateras att socialtjänstlagen (2001:453) – SoL, lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade – LSS – och hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) – HSL – skiljer sig åt på flera punkter och att beslut om insatser i hemvården kan fattas med stöd av två eller ibland t.o.m. tre lagar som till sin konstruktion är olika. Det är framför allt på fyra punkter som SoL och LSS skiljer sig från HSL. Det gäller utredningar, beslutsfattande, rättelse av beslut (överklagande) och tillsyn. 221 Undantag gäller även för insatser som avses i 9 § 1 LSS där det är som har ansvaret. Vård och omsorg - faktabakgrund Utredning inom , liksom inom omsorgerna om funktionshindrade, syftar till att ta reda på vilka behov av materiell eller personlig art som den enskilde har och om dessa behov behöver tillgodoses genom insatser med stöd av SoL eller LSS. Ut- redningar inom hälso- och sjukvården syftar till att klarlägga den enskildes fysiska eller psykiska status och vilka metoder som finns för att bota, förbättra eller lindra den enskildes besvär. Sociala insatser har alltid sin grund i ett beslut om bistånd antingen med stöd av 4 kap. 1 § eller 4 kap. 2 § SoL även om den som beslutar inte alltid hänvisar till någon av dessa paragrafer. Mot- svarande bestämmelse om rätt till insatser finns i 7 § LSS. Beslut om bistånd enligt SoL eller insatser enligt LSS är myndighets- utövning. Sådana beslut går att överklaga i den mån den enskilde inte är nöjd med de insatser som han eller hon har fått eller fått helt avslag på sin begäran om stöd och hjälp. Beslut om hälso- och sjukvårdsinsatser är inte beslut i vanlig mening utan ett ställningstagande till vilken vård och behandling som yrkesutövaren (läkaren, sjuksköterskan, sjukgymnasten m.fl.) kan ge den enskilde när denne söker eller erbjuds stöd och hjälp. Ett sådant ställningstagande är inte myndighetsutövning och kan inte heller överklagas av den enskilde patienten. Däremot kan pati- enten (eller dennes närstående) i efterhand få en prövning av om yrkesutövarens beslut inneburit fel eller försummelse i yrkesut- övningen. Tillsynen över /omsorgerna om funktionshindrade och hälso- och sjukvården skiljer sig åt framför allt genom möjlig- heterna för och Hälso- och sjukvårdens ansvars- nämnd () att kunna ingripa mot personalen inom hälso- och sjukvården; en möjlighet som inte finns i fråga om personalen inom eller omsorgerna om funktionshindrade. Möjlighe- terna att kunna ingripa och ändra beslut eller på annat sätt rätta till felaktigheter inom socialtjänst/omsorger om funktionshindrade respektive hälso- och sjukvård skiljer sig också åt. 2.1 Socialtjänstlagen (2001:453) – SoL 2.1.1 Utredning om socialt bistånd Innan beslut fattas om bistånd med stöd av 4 kap. 1 § eller 4 kap. 2 § SoL ska en utredning ha skett. Enligt 11 kap. 1 § SoL ska nämn- Vård och omsorg - faktabakgrund den (eller den som efter delegation har rätt att besluta på nämndens vägnar) utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. I fråga om utredningar be- träffande barn finns i SoL särskilda bestämmelser om hur utred- ningen ska bedrivas. Däremot innehåller lagen inte några närmare regler om hur utredningar ska bedrivas i andra fall och vad som ska samlas in under en utredning. I propositionen till den tidigare socialtjänstlagen (prop. 1979/80:1) har gjorts vissa uttalanden om hur en utredning ska bedrivas och vad som ska insamlas för att en utredning ska kunna bilda underlag till ett korrekt beslut. I specialmotiveringen (numera författningskommentarer) till den paragraf i (den äldre) socialtjänstlagen (1980:620) som till sitt innehåll motsvarar 11 kap. 1 § nya SoL sägs bl.a. följande (sid. 562): Utredningen skall ges den omfattningen att den kan leda till ett sakligt korrekt beslut. Någon särskild bestämmelse i lagen som uttrycker denna princip har inte ansetts behövlig. Inte heller har det ansetts be- hövligt att, som socialutredningen föreslog, i lagtexten ange att nämnden under utredningen får höra den saken rör och annan som kan lämna upplysning i ärendet. I de allmänna motiveringarna på sid. 398 anförs i propositionen bl.a. följande om vilket handlingssätt som ska prägla en utredning: framhåller bl.a. att en utredning skall begränsas till att avse omständigheter som har betydelse för bedömningen av sökandens behov av stöd eller hjälp. Ofta räcker det med ett samtal med sökanden. kan nämnden behöva vända sig till en annan myndighet, t.ex. för att få reda på vilka åtgärder myndigheten vidtagit. Nämnden kan också behöva samordna sina hjälpinsatser med en annan myndighet. Samråd med en annan myndighet bör som regel inte ske utan klientens samtycke. I förarbetena till (den äldre) socialtjänstlagen framhålls alltså bety- delsen av att i samband med utredningen samordna insatser med de insatser som andra myndigheter kan bistå med. Inte minst gäller det naturligtvis de insatser som hälso- och sjuk- vården kan eller ska bidra med Utöver vad som sagts om utredningar enligt SoL gäller även reglerna i förvaltningslagen (1986:223) – FL – om utredningar i ärenden hos myndigheter. För den kommunala gäller även i vissa fall reglerna i kommunallagen (1991:900) – KL – om handläggning. Vård och omsorg - faktabakgrund 2.1.2 Beslut om bistånd enligt 4 kap. 1 eller 2 § SoL Beslut om insatser enligt SoL är som anförts ovan bistånd antingen med stöd av 4 kap. 1 § eller 4 kap. 2 § SoL. Bestämmelsen i 1 § an- ger den rättighet den enskilde har att få bistånd. Bistånd ska utgå om den enskilde inte själv kan tillgodose sina behov och inte heller kan få dessa tillgodosedda på annat sätt. Den enskilde har då rätt till bistånd för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livs- föring i övrigt. Genom biståndet ska den enskilde tillförsäkras en skälig levnadsnivå.