sou · GSB387 · 2005-01-01 00:00:00 — Transporter med örlogsfartyg och militära luftfartyg omfattas av bestämmelserna om transport av farligt gods endast om regeringen förordnar om det. Detta framgår av 4 § lagen om transport av farligt gods. Något sådant förordnande har regeringen inte gjort. Dessa transporter omfattas således inte alls av lagen om transport av farligt gods. Enligt lagen om transport av farligt gods skall alla transporter med farligt gods följa lagens bestämmelser. Regeringen har i 6 § 2 punkten lagen om transport av farligt gods getts rätt att meddela föreskrifter eller för särskilt fall besluta om undantag från lagens tillämpning när det gäller försvarsmaktens transporter, vissa transporter och vissa slag av transporter i övrigt. Regeringen har i samma paragraf fått rätt att överlåta denna rätt åt myndighet. Med stöd av detta bemyndigande har regeringen i 3 § förordningen om transport av farligt gods, förordnat att lagen inte skall tillämpas på transporter av varor enligt lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor i de fall transporterna sker under ledning av militärt befäl eller annan person som förordnats av Försvarsmakten eller . Detta innebär att de varor som omfattas av bestämmelserna i lagen om brandfarliga och explosiva varor inte behöver trans- porteras enligt lagen om transport av farligt gods om transporten står under ledning av militärt befäl eller annan person som för- ordnats av Försvarsmakten eller . De ämnen som faller utanför tillämpningen av lagen om brandfarliga och explosiva varor men som omfattas av definitionen farligt gods i lagen om transport av farligt gods, skall således transporteras i enlighet med bestämmelserna i sistnämnda lag. Brandfarliga och explosiva varor skall dock fraktas i enlighet med bestämmelserna om transport av farligt gods om transporten inte står under ledning av militärt befäl eller annan person som förordnats av Försvars- makten eller . 5.2.3Militära transporter på föreskriftsnivå De transporter med farligt gods som utförs av Försvarsmakten och och som inte omfattas av bestämmelserna i lagen om transport av farligt gods regleras genom föreskrifter och myndighetsinterna instruktioner. Hur denna reglering ser ut beskriver utredningen i det följande. I Statens räddningsverks föreskrifter om transport av farligt gods på väg och i terräng (SRVFS 2002:1), ADR-S, kap 18.3 och i (SRVFS 2002:2), RID-S, kap 11.1 har föreskrivits att Försvars- makten och får medges de avsteg från föreskrifterna som krävs för dessa myndigheters transporter. Detta undantag kan endast utnyttjas för de transporter som utförs med transportmedel som tillhör de väpnade styrkorna eftersom dessa transporter inte omfattas av ADR- och RID-direktiven. För Försvarsmakten finns en instruktion för förvaring och trans- port av ammunition och övriga farliga varor, förkortad IFTEX. IFTEX innehåller såväl föreskrifter meddelade med stöd av bemyndiganden som allmänna råd, instruktioner och upplysningar. Regler om transport av explosiva ämnen och föremål för samtliga transportslag finns i 10 kap. IFTEX. Detta kapitel innehåller dock inte några föreskrifter utan utgör endast interna instruktioner. Till grund för dessa instruktioner ligger dock reglerna i de inter- nationella regelverken för respektive transportslag. Landtransporter av brandfarliga vätskor regleras i Försvars- maktens gemensamma bestämmelser för åtgärd mot brand- och explosionsfara, vattenförorening och kemisk hälsopåverkan från brandfarliga varor m.m., förkortad BVKF. Detta är inte heller någon föreskrift utan endast en instruktion för hanteringen av de brandfarliga vätskorna. Instruktionen har utarbetats med bilagorna till ADR som förebild. Vid utbildning och övning tillämpas Säkerhetsinstruktion för vapen och ammunition m.m. Denna instruktion som bland annat reglerar transporter av allt farligt gods, utgör inte heller någon Instruktionen har utarbetats utifrån bilagorna till ADR och de dispenser som utfärdat under 1990- talet. Ett exempel på avsteg från reglerna i bilagorna till ADR är att de värnpliktiga undantagits från kravet på ADR-intyg för att få köra ett fordon med farligt gods. De värnpliktiga skall dock enligt instruktionen få utbildning som motsvarar kraven i ADR. Det utförs inte några sjö- eller lufttransporter med brandfarliga vätskor varför någon transportreglering inte heller finns. När det gäller transporter med övriga brandfarliga varor, t.ex. fartygens eget bränsle, har några transportregler inte utarbetats inom Försvars- makten. För transporter med icke brandfarliga gaser i klass 2, ämnen hänförliga till klass 6, 7, 8 och 9 i 5 § förordningen om transport av farligt gods är Försvarsmaktens och undantag inte tillämpligt. Vid transport av dessa ämnen tillämpas således lagen om transport av farligt gods. Försvarsmakten har dock med stöd av bestämmelser i och RID-S i stor utsträckning medgivits undantag från bestämmelserna om transport av farligt gods. Trots att vissa av Försvarsmaktens transporter är undantagna från lagen om transport av farligt gods, har Försvarsmakten i IFTEX allmänna del och BVKF uttalat att intentionerna är, så långt det är möjligt, att uppfylla kraven i och transportera efter de regler som gäller för respektive transportslag. Det finns dock transporter av visst slag av gods som inte kan transporteras i enlighet med lagens bestämmelser. Det är sådan materiel som inte är klassificerad enligt reglerna i lagen om trans- port av farlig gods. Den typ av varor som det rör sig om är uttjänt krigsmateriel som skall fraktas till destruktion och i viss ut- sträckning materiel som hittas på övningsfälten, exempelvis blind- gångare. När det gäller den uttjänta krigsmaterielen är problemen av övergående natur eftersom det inom försvaret nu sker en systematisk genomgång av mobiliseringsförråd och andra platser där sådan materiel förvaras. Målet är att all uttjänt krigsmateriel skall omhändertas för destruktion och återvinning. Dessutom finns en mängd äldre förpackningar och fordon som inte heller uppfyller lagens krav. När det gäller har denna myndighet i sina interna tjänsteföreskrifter angett förfaranden för icke fast- ställda explosiva varor och försöksammunition. Vidare finns tjänsteföreskrifter som avser godkännande och klassificering av Försvarsmaktens fastställda explosiva varor och övrig fastställd ammunition. tillämpar undantaget i förord- ningen om transport av farligt gods vid transporter av framförallt uttjänt krigsmateriel samt för transporter av sådan ammunition som använts men som inte detonerat. När det gäller gods som inte är brandfarligt eller explosivt finns möjligheter till dispens från reglerna i enlighet med Statens räddningsverks föreskrifter, ADR-S och RID-S. Transporter av uttjänt materiel är av stor omfattning och arbetet med att utmönstra materiel som inte är klassificerad och förpackad på rätt sätt beräknas pågå . I de fall Försvarsmakten eller anlitar civila transportörer för att transportera farligt gods måste lagens bestämmelser tillämpas fullt ut och några undantag hänförliga till Försvarsmakten eller är då inte möjliga att tillämpa. 5.3Innefattas i begreppet väpnade styrkor? inrättades genom en sammanslagning av de tidigare armé-, marin-, flyg- och inten- denturförvaltningarna. I instruktionen angavs att verket var en central förvaltningsmyndighet vid krigsmakten. ändrades beteckningen krigsmakten till försvarsmakten. omorganiserades försvarsmaktens verksamhet och de myndigheter inom försvarsmakten som varit självständiga införlivades med försvarets verksamhet. Fram var försvarsmakten en samlingsbeteckning för ett stort antal myndigheter. Efter en omorganisation av försvarsmakten bildades Försvars- makten som skulle vara en sammanhållen myndighet i vilken inte skulle ingå. blev i stället en självständig myndighet underställd regeringen. för införandet av lagen om transport av farligt gods , var dock en myndighet inom den militära organisationen, dvs. har till uppgift att ansvara för materielförsörjningen på Försvarsmaktens begäran. utföra uppdrag även på andra myndigheters och enskildas begäran. Det kan ifrågasättas om de transportuppdrag som utför åt Försvarsmakten är sådana att de omfattas av undantaget i ADR- och RID-direktiven och konventionerna om transporter av farligt gods. Helt klart är att med den förändrade organisation som verket har inte kan omfattas av begreppet väpnad styrka. Syftet med undantagen i och ADR- och RID-direktiven måste ha varit att de transporter som sker inom ett lands militära försvar och med transportmedel som tillhör de väpnade styrkorna inte skulle omfattas av bestämmelserna. De transporter av farligt gods som utförs av då lagen inte är tillämplig, sker alltid med Försvarsmaktens transport- medel. transporter för Försvarsmaktens räkning kan därför ske med stöd av de undantag som finns i direktiven och konventionen för transporter som utförs med fordon som tillhör de väpnade styrkorna. En förutsättning som har uppställts i den svenska lagstiftningen är att dessa transporter skall ske under ledning av militärt befäl eller personal som förordnats av Försvarsmakten eller . Detta är dock inte ett krav som framgår av RID- och ADR-direktiven, utan enbart av . Denna kon- vention reglerar dock endast internationella transporter varför detta krav inte är nödvändigt i den svenska lagstiftningen när det är fråga om nationella transporter. 5.4Överväganden om försvarsundantagets vara eller inte vara 5.4.1Behov av ett militärt undantag De internationella konventionerna och direktiven reglerar som ovan nämnts inte de militära transporterna annat än i de fall trans- porter för de väpnade styrkorna uttryckligen undantas från reg- lernas tillämpning. En orsak till detta kan vara att det militära om- rådet ligger utanför det man normalt reglerar genom internationella konventioner samt utanför gemenskapsrätten inom EU. En annan orsak kan vara att reglerna inte lämpar sig för krigsmaktens verk- samhet, vilket torde vara särskilt tydligt i samband med höjd bered- skap. Är det då ett problem i dagens lagstiftning att Försvarsmakten och i vissa avseenden är undantagna från lagens och förordningens tillämpningsområde? Lagen har till syfte att skydda människor, miljö och egendom. Detta syfte har givetvis bärighet även på transporter av farligt gods inom det militära området. Inom Försvarsmakten finns före- skrifter, råd och instruktioner som anger att reglerna om transport av farligt gods skall följas. Råden och instruktionerna är inte tvingande utan bygger på en ambition från Försvarsmaktens sida att alla transporter av farligt gods skall ske på ett säkert sätt. Som ovan nämnts innefattar försvarsundantaget endast en del av allt farligt gods som fraktas av Försvarsmakten och . I stor utsträckning tillämpas dock även regelverket på de transporter som är hänförliga till undantaget. Dessutom är säkerhetstänkandet sådant att skyddet för tredje man är på samma eller i vissa fall på en högre nivå än enligt lagens regler. Något egentligt behov med hänsyn till tredjemansskyddet torde därför inte finnas för att avskaffa undantaget. Intentionerna synes dock ha varit att alla transporter, såväl civila som militära, skulle omfattas av lagen om transport av farligt gods. I förarbetena till lagen uttalade föredragande statsråd att huvudregeln bör vara att samma regler skall gälla för Försvars- maktens transporter som för det civila samhällets transporter och att några särbestämmelser därför inte skulle införas i lagen för land- transporterna (prop. 1981/82:94 s. 26). Vidare uttalande statsrådet att undantag borde kunna ges från lagens bestämmelser om praktiska skäl talar för det och säkerhetskraven ändå är tillgodo- sedda samt att särbestämmelser för försvaret inte borde tas in i lagen. Därefter har det i flera utredningar, bl.a. i slutbetänkandet av (SOU 1998:59 s. 110) framhållits att de militära transporterna bör likställas med de civila. Orsaken till att militära landtransporter av brandfarliga och explosiva varor ändå undantogs från lagens tillämpning kan förklaras av att det föreslagna klassificeringssystemet för dessa varor var helt nytt . 5.4.2Försvarets transporter skall omfattas av lagen Såväl i förarbetena till lagen om transport av farligt gods som i utredningar därefter vilka har berört försvarsundantaget, har utgångspunkten varit att samma regler skall gälla för civila transporter som för militära. Försvarsmakten och egna bestämmelser är också utformade på ett sådant sätt att man i stor utsträckning tillämpar lagens regler. Dessutom skall, för de transporter som för Försvarsmaktens räkning utförs av andra än , ändå lagens bestämmelser styra transporterna. De problem som fortfarande finns att följa regleringen om transport av farligt gods när det gäller krav på förpackningar, fordon och utbildning, kan undanröjas genom att transport- myndigheterna får möjlighet att föreskriva om undantag. Utredningens överväganden i denna del framgår nedan. Den över- vägande delen av de militära transporterna av farligt gods sker på land så det undantag utredningen ändå föreslår skall finnas kvar när det gäller sjö- och lufttransporter rör endast en mindre mängd av det farliga gods som transporteras av Försvarsmakten och . Utredningen gör mot den anförda bakgrunden bedömningen att huvudregeln skall vara att Försvarsmaktens och transporter av farligt gods skall omfattas av lagens bestämmelser. Det är dock nödvändigt att behålla undantagen avseende Försvarsmaktens sjö- och luftfartyg. 5.4.3Undantag för försvarets luftfartyg, stridsfordon och örlogsfartyg Stridsfordon, stridsflygplan och örlogsfartyg Som nämnt ovan i avsnitt 4 innefattar begreppet transport i lagen om transport av farligt gods, mer än att gods förflyttas från en plats till en annan. Även sådant farligt gods som ett transportmedel är utrustat med omfattas av lagens bestämmelser. I förarbetena till lagen om transport av farligt gods är det inte närmare kommenterat varför örlogsfartyg och militära luftfartyg undantogs från lagens tillämpning (Ds K 1980:10 och prop. 1981/82:94). Möjligen kan orsaken vara dessa fartygs speciella konstruktion i så motto att de är tillverkade för att vara bestyckade med och även transportera farligt gods i form av vapen och ammunition. Oavsett vad som var orsaken till att lagstiftaren gjorde skillnad mellan å ena sidan örlogsfartyg och militära luftfartyg och å andra sidan andra transportmedel, finns det inget som indikerar att skillnaden i lagstiftningen skall bestå. Det är således utredningens uppfattning att samtliga militära transporter så långt det är möjligt skall regleras på samma sätt. De särskilda föreskrifter och undantag som kan vara nödvändiga kommer att beröras här nedan. När det gäller de militära transporterna är de vapen som strids- fordon, stridsflygplan och örlogsfartyg är bestyckade med under transport att betrakta som farligt gods enligt de internationella regelverken. Vid denna typ av transporter är dock det farliga godset skyddat av transportmedlets konstruktion. Transportmedlen är dessutom konstruerade för att förflytta vapen och ammunition. Om även denna typ av transporter skulle omfattas av lagstiftningen skulle med stor sannolikhet omfattande undantag krävas för att militära övningar skulle kunna genomföras. Enligt utredningens uppfattning är det lämpligast att helt undan- ta dessa transporter från lagens tillämpningsområde. För att uppnå detta kan antingen dessa transportmedel uteslutas från lagens tillämpning eller så kan denna särskilda typ av transporter undantas i de föreskrifter som respektive transportmyndighet meddelar med stöd av bemyndigande i lag och förordning. Lagen om transport av farligt gods är avsedd att vara en ramlag och den närmare regleringen skall finnas i förordningen och i före- skrifterna. Bestämmelser om vilka transportmedel som omfattas av lagen är dock av så grundläggande karaktär att de bör framgå av lag. Utredningen föreslår därför att transporter med Försvarsmaktens stridsfordon, stridsflygplan och örlogsfartyg alltjämt skall undantas från lagens tillämpningsområde. Transporter av farligt gods till utlandet som utförs av Försvars- makten och sker med tillämpning av de internationella reglerna om transport av farligt gods. Detta är ett krav för att transporten skall få korsa ett annat lands territorium, oavsett om transporten sker på land, till sjöss eller i luften. Därutöver finns i Försvarsmaktens allmänna råd intaget en bestämmelse med detta innehåll. Det är inte bara i samband med internationella insatser som sådana transporter sker utan även i samband med köp, modifiering, test, reparation och retur av materiel. När det gäller Försvarsmaktens och transporter till utlandet med transportflygplan krävs att dessa är utrustade med motmedel för att de skall kunna undgå en eventuell attack mot flygplanet. Sådana motmedel kan inte om de skall kunna användas för sitt ändamål förpackas på sätt som krävs enligt reglerna i lagen om transport av farligt gods. Transporter med militära transportflygplan utrustade med motmedel sker endast i samband med en internationell transport. De militära transportflygplanen används också när transporter som kräver hög säkerhet skall genomföras. Dessa transporter är mycket få. De regler Försvarsmakten utarbetat för att genomföra dessa transporter är mycket detaljerade och ställer högre krav på säkerhet än vad ICAO-TI föreskriver. Ett alternativ till att undanta de militära transportplanen från lagens tillämpningsområde vore att ge transportmyndigheten, Luft- fartsverket, rätt att meddela de undantag som krävs i varje enskilt fall. Detta skulle dock innebära en belastning på myndigheten på så sätt att beslut ofta måste fattas med kort varsel. Med hänsyn till att vissa av dessa transporter omfattas av sekretess skulle det dessutom krävas att personal skulle säkerhetsklassas samt att kommunikationen mellan myndigheterna måste krypteras. Slutligen kan nämnas att antalet transporter av förevarande slag är mycket få. Enligt utredningens uppfattning talar dessa skäl för att även de särskilda behov av avsteg från lagen om transport av farligt gods som krävs för transporter av farligt gods med militärens trans- portflygplan skall tillgodoses genom att detta transportmedel även i den nya lagen skall undantas från lagens tillämpning. 5.4.4Transporter med övriga transportmedel omfattas De landtransporter som Försvarsmakten utför i övrigt och de transporter utför med Försvarsmaktens fordon i övrigt omfattas enligt förslaget av lagens regler. När det gäller vissa slag av transporter, exempelvis när Försvarets materiel- verk utför transporter av farligt gods som ett led i den av myn- digheten bedrivna provningsverksamheten, kan dock krävas avsteg från lagens regler när det gäller klassificering. När utför sådana transporter krävs särskilt tillstånd från . kan med stöd av sitt bemyndigande besluta om undantag för vissa slag av transporter. Utredningen finner inte skäl att ändra denna ordning. 5.4.5Vid höjd beredskap tillämpas inte reglerna Enligt 1 § lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap kan beredskapen höjas. Det finns enligt lagen två nivåer av höjd beredskap; skärpt beredskap eller högsta beredskap. Är i krig råder högsta beredskap. Därutöver kan regeringen, under vissa särskilt angivna förhållanden, besluta om skärpt eller högsta beredskap. Vid höjd beredskap tillämpas viss speciallagstiftning när det gäller olika myndigheters förfaranden m.m. Förhållandena är annorlunda under höjd beredskap än under fredstid, särskilt när det gäller Försvarsmaktens och verksamheter. Exempelvis är det olämpligt att trans- porter med ammunition är skyltade. Därför skall samtliga militära transporter av farligt gods som utförs av dessa två myndigheter undantas från lagens tillämpning under höjd beredskap. 5.4.6Särskilda frågor avseende fordon, materiel och förpackningar Med hänsyn till att Försvarsmaktens landtransporter med brand- farliga och explosiva varor undantas från lagen om transport av farligt gods har Försvarsmaktens fordon inte besiktigats för sådana transporter. Eftersom utredningen föreslår att undantaget för dessa transporter skall försvinna krävs att Försvarsmaktens fordon godkänns för dessa transporter. görs efter besiktning av Aktiebolaget . Vid godkännande skall besiktning ske utifrån de regler som gällde för fordonet vid registreringsdatumet. Enligt 3 § Statens räddnings- verks föreskrifter om transport av farligt gods på väg och i terräng (SRVFS 2002:01) avses med registreringsdatum det datum då ett certifikat om godkänd besiktning första gången utfärdas för det kompletta fordonet. Detta innebär att Försvarsmaktens fordon vid besiktningen kommer att prövas i enlighet med dagens regler i bilagorna till ADR. I dessa bestämmelser finns övergångsregler till kraven på fordon i vissa avseenden som innebär att ett fordon som är godkänt för transporter av farligt gods enligt tidigare gällande regler inte behöver uppfylla nu gällande regler förrän . Denna övergångsregel skulle således inte kunna tillämpas för Försvarsmaktens fordon på grund av avsaknaden av certifikat om godkännande. Enligt vad utredningen inhämtat motsvarar Försvarsmaktens fordon de fordon som godkänts för transporter av farligt gods. Det finns därför skäl att senarelägga lagens ikraftträdande avseende Försvarsmaktens fordon till ovannämnda datum. Inom Försvarsmakten och finns fort- farande en mängd materiel som omfattas av undantaget i dagens lagstiftning och som inte är klassificerat enligt den standard som finns i FN-rekommendationerna, vilket krävs enligt lagen om transport av farligt gods. Det finns dessutom förpackningar som inte är testade och godkända i enlighet med reglerna, men som ändå uppfyller de kriterier som föreskrivs för godkännande. Ofta är de också att anse som säkrare än de förpackningar som reglerna före- skriver. Att klassificera denna materiel och att få förpackningarna godkända skulle innebära ett stort arbete och medföra höga kostnader. När det gäller materielen kommer denna att kasseras vilket dessutom skulle göra detta arbete onödigt. De föreskrivande myndigheterna har med stöd av bemyndigande i förordningen möjlighet att meddela undantag från lagens bestämmelser när det gäller vissa transporter. Denna möjlighet till undantag skulle kunna utnyttjas för att göra det möjligt för Försvarsmakten och att på ett smidigt sätt kunna anpassa sin verksamhet till lagens regler om transport av farligt gods. Enligt de föreskrifter som meddelats med stöd av bemyndiganden i lagen om transport av farligt gods skall en förare av en transport, över en viss totalmängd, innehållande farligt gods ha ett förarintyg. Detta intyg skall utfärdas av behörig myndighet och styrka att föraren genomgått sådan utbildning som anges i bilagorna till ADR. Under värnpliktsutbildningen får de värnpliktiga kunskaper om bilagorna till ADR . De transporter de värnplikta utför sker alltid under befäl och under ledning av en officer som har sådant förarintyg, varför skyddet för tredje man inte eftersätts. De värnpliktiga får efter avslutad utbildning inte något s.k. ADR-intyg utan endast ett utbildningsbevis som bekräftar att de genomgått den militära ut- bildningen. Detta intyg kan inte användas i civila sammanhang. Ett knappt tusental värnpliktiga skulle vara i behov av förarintyg för att kunna genomföra transporter av farligt gods. Då det endast är som utfärdar intygen skulle detta inbära ett stort merarbete för eftersom utfärdandet skulle ske under en mycket begränsad tidsperiod. En sådan utbildning med prov och utfärdande av ADR-intyg skulle innebära mycket stora kostnader för Försvarsmakten. De utbildningar som genom- förs av Försvarsmakten har i praktiken samma innehåll som de som genomförs av andra aktörer. Som tidigare nämnts finns i ADR-direktivet, möjligheter att undanta transporter med fordon som tillhör eller står under befäl av de väpnade styrkorna från regleringen.