sou · GSB339d2 · 2005-01-01 00:00:00 — När verkets föreskrifter utformas skall det göras en avvägning mellan dels det allmänna intresset av att den säkerhetskopia som finns hos verket är så aktuell som möjligt, dels det arbete det medför för programföretaget att tillhandahålla verket en kopia och för verket att administrera ett mottagande av en kopia. 9 kap. 12 § Bestämmelsen, som är ny, har behandlats i allmänmotiveringen avsnitt 6.5.2. 10 kap. 5 § Första stycket 1 innehåller endast en redaktionell ändring. 10 kap. 8 § Ändringen är endast av redaktionell karaktär. 10 kap. 9 § Ändringarna i bestämmelsens första och andra stycke är i huvudsak föranledda av dels att en generell rätt för myndigheterna till infor- mation förs in i 9 kap. 7 §, dels att det klarläggs att utövar tillsyn över tillståndsvillkor som inte är direkt relaterade till sändningarnas innehåll, dels att bestämmelser rörande operatörsföretag förs in i radio- och TV-lagen. Se allmänmotive- ringen, avsnitt 6.5.2 och 6.5.3. Sålunda har de bestämmelser som avsåg en möjlighet för Radio- och , och TV och Konsu- mentombudsmannen att meddela vitesföreläggande, när bestämmel- ser om skyldighet att lämna vissa uppgifter åsidosatts, tagits bort. Att myndigheterna har en sådan rätt att meddela föreläggande, eventuellt vid vite, följer nu i stället av den generella bestämmelsen i 9 kap. 7 §. Av en ändrad p. 4 i första stycket följer att ett vitesföreläggande får meddelas av om vissa tillståndsvillkor har åsidosatts. Sålunda kan förelägga ett program- företag som åsidosatt tillståndsvillkor som inte är direkt relaterade till sändningarnas innehåll att följa villkoren. Beträffande i bestäm- melsen angivna villkor gäller att har valmöjlig- het att ingripa mot en överträdelse med en sanktion enligt 10 kap. 8 § eller 10 kap. 9 §. , som även utövar tillsyn över samtliga tillståndsvillkor som meddelats ett operatörsföretag, kan med stöd av 10 kap. 9 § första stycket 4 ingripa mot ett operatörs- företag om detta åsidosätter villkor som meddelats med stöd av 17 § första och andra stycket. Ett villkor om operatörsföretagets utbud gäller inte direkt sändningarnas innehåll, vilket är program- företagens ansvarsområde, men anknyter till sändningarnas innehåll. Nämndens granskning över efterlevnaden av villkoret kan ske bl.a. genom att programtablåer följs. Nämnden skall därvid när en gransk- ning i efterhand sker av vilka program som sänts ta i beaktande vilken reell möjlighet operatörsföretaget kan ha att uppfylla ett ut- budsvillkor. Företaget kan endast göras ansvarigt för sådant som ligger under företagets kontroll. Det kan sålunda inte bli aktuellt att döma ut ett vite om de brister som kan finnas i ett utbud beror på att det inte finns någon programtjänst av det slag som villkoren föreskriver som omfattas av ett betal-TV-tillstånd. har inom ramen för sitt tillsynsansvar en- ligt 9 kap. 2 § även tillsyn över hur ett operatörsföretag följer be- stämmelsen i 3 kap. 18 § att tillämpa icke-diskriminerande villkor i sin verksamhet. Med stöd av p. 5 kan nämnden efter en överträdelse av bestämmelsen vitesförelägga operatörsföretaget att följa denna. Radio- och , som enligt lagen skall hantera en säker- hetskopia över ett operatörsföretags registerdata om abonnenter och programkort, kan med stöd av p. 9 vitesförelägga ett operatörs- företag om detta inte tillhandahåller verket säkerhetskopian på sätt som föreskrivits av verket. Övriga ändringar i bestämmelsen är av redaktionellt slag. 10 kap. 13 § Bestämmelsen är ny. I första stycket föreskrivs att Radio- och TV- verket har en rätt att ta ut handläggningsavgift av ett program- företag eller ett operatörsföretag som ansöker om tillstånd enligt radio- och TV-lagen. En ansökan av ett programföretag om för- längning av ett tillstånd är att anse som en ny tillståndsansökan. I andra stycket anges att handläggningsavgiften skall motsvara verkets årliga kostnader för handläggningen av ärendet. 11 kap. 1 § Ändringen av första meningen är föranledd av att även tillstånd en- ligt lagen att bedriva verksamhet som operatörsföretag skall kunna återkallas på begäran av tillståndshavaren. I bestämmelsen angavs tidigare en princip av innebörden att återkallelse skall ske med försiktighet. Denna har flyttats till 7 §. Ändringen av andra meningen är dels av redaktionellt slag, dels föranledd av att föreskrifter för under vilka förutsättningar som ett tillstånd kan ändras införs i 2 och 7 §§. 11 kap. 2 § Enligt den ändrade bestämmelsen får tillstånd att sända TV-pro- gram, bedriva verksamhet som operatörsföretag eller tillstånd som meddelats av regeringen att sända ljudradioprogram återkallas. Vidare införs en möjlighet att ändra dessa tillstånd under löpande tillstånds- tid. Se allmänmotiveringen avsnitt 6.5.2 och 6.5.3. Enligt 3 kap. 19 § fjärde stycket kan giltighetstiden för tillstånds- villkoren vara bestämd till än tillståndstiden. Tillstånds- villkor kan därmed även komma att ändras genom förfarandet där tillståndsvillkoren omprövas inför en ny villkorsperiod. Det för- farandet ligger utanför det som föreskrivs i 11 kap. 2 §. Liksom skall återkallelse av tillstånd kunna ske om till- ståndshavaren väsenligt brutit mot föreskrifter i 6 kap. 1–5 §§ eller 7 kap. 1–10 §§ eller på ett väsenligt sätt åsidosatt villkor som för- enats med tillståndet. Dessutom kan ett operatörsföretags åsido- sättande av skyldigheten att tillämpa icke diskriminerande villkor i sin verksamhet utgöra grund för återkallelse. Dessa grunder skall även kunna utgöra skäl för ändring av tillstånd. Detta kan t.ex. bli aktuellt om tillståndshavaren inte har en reell möjlighet att uppfylla villkor för tillståndet. Vidare skall tillstånd kunna återkallas eller ändras om den som sökt tillståndet har lämnat oriktiga uppgifter eller inte lämnat uppgifter av betydelse för tillståndet. Likaså kan återkallelse eller ändring bli aktuellt om operatörsföretaget inte betalar för tillståndet enligt 3 kap. 16 § och Radio- och föreskrifter. Vidare föreskrivs genom ett nytt andra stycke i 11 kap. 2 § möjlig- heten att ändra ett tillstånd till att avse ett annat sändningsutrymme. Detta kan bli fallet vid radiotekniska förändringar eller ändringar i radioanvändningen på grund av internationella överenskommelser som medfört att ett nytt tillstånd med samma villkor inte skulle kunna meddelas. Vidare kan det ske om det är nödvändigt för att ge utrymme för ytterligare sändningar. Exempel på det senare är att bättre komprimeringsteknik gör det möjligt att rymma fler pro- gramtjänster inom samma frekvensutrymme. Ett annat exempel är att ytterligare frekvensutrymme avsätts för betal-TV. I sådant fall kan Radio- och välja mellan att utlysa ett nytt tillstånd att bedriva verksamhet som operatörsföretag avseende det nya ut- rymmet eller ändra sändningsutrymmet för ett befintligt tillstånd så att ytterligare programtjänster kan sändas som betal-TV. En ändring kan beträffande TV-verksamhet endast bli aktuellt beträffande tillstånd att sända fri-TV eller bedriva verksamhet som operatörsföretag, eftersom ett betal-TV-tillstånd inte innebär en rätt att använda visst sändningsutrymme. Frågan gäller den rätt som tillståndshavare inom radio och TV har att bedriva grundlags- skyddad verksamhet. Rätten är beträffande dessa tillståndshavare angiven i 3 kap. 2 § andra stycket, 6 § och 13 § första stycket. Ändring av fri-TV-tillstånd enligt 11 kap. 2 § andra stycket 2 får enligt 7 § andra stycket endast ske om tillståndshavarens rätt enligt 3 kap. 2 § andra stycket att sända det antal program i varje område och den del av dygnet som anges i tillståndet kan till- varatas. 11 kap. 7 § Bestämmelsen är ny. I dess första stycke anges att återkallelse av till- stånd enligt 2–5 §§ får meddelas endast om det i beaktande av skälen för åtgärden inte framstår som alltför ingripande. Denna princip fanns tidigare uttryckt i 1 §. I andra stycket föreskrivs en ny proportionalitetsprincip som skall tillämpas på ändring av tillstånd enligt 2 § andra stycket 2. Be- stämmelsen har kommenterats ovan under 2 §. 11 kap. 8 § Bestämmelsen är ny och anknyter till den förklaring som kan ges enligt 3 kap. 12 § om att en viss sändning omfattas av vidaresänd- ningsplikt enligt 8 kap. 1 §. I bestämmelsen anges att om ett programföretag med en sådan förklaring i sitt tillstånd har lämnat oriktiga uppgifter eller under- låtit att lämna uppgifter av betydelse för förklaringen eller på ett väsentligt sätt underlåtit att iaktta de förutsättningar på vilka för- klaringen grundats får förklaringen återtas. Med uttrycket väsent- ligt sätt menas att det skall vara fråga om underlåtelse vid upp- repade tillfällen och att det inte får vara fråga om överträdelser av mindre betydelse. De fall som avses är att programföretaget på ett uppenbart sätt ignorerar sina skyldigheter enligt förklaringen. Så kan exempelvis vara fallet om programföretaget underlåter att sända nyheter i den omfattning som varit en förutsättning för införandet av must carry-förklaringen. Bestämmelsen har behandlats i allmän- motiveringen avsnitt 6.3.2.6. Enligt 3 kap. 12 § andra stycket är den som innehar ett tillstånd med must carry-förklaring skyldig att på begäran tillhandahålla den programbärande signalen för den som enligt 8 kap. 1 § är skyldig att vidaresända den. En överträdelse av denna bestämmelse är sanktionerad på så sätt att det kan föranleda att förklaringen återtas. i sin skyldighet enligt 3 kap. 12 § andra stycket innebär detta i sin tur att den som enligt 8 kap. 1 § är skyldig att vidaresända signalen inte kan göra detta. Under sådana förhållanden skall kabeloperatören inte drabbas av någon sanktion. 12 kap. 1 § Ändringen i första stycket är av redaktionell karaktär. Genom det nya tredje stycket föreskrivs att ärenden om ändring av tillstånd och om återtagande av en förklaring enligt 3 kap. 12 § prövas av den som utfärdat tillståndet. Sålunda prövar regeringen sådana ärenden rörande tillstånd till public service-programföretag och Radio- och beträffande övriga programföretag samt operatörsföretag. 12 kap. 2 § Genom det nya andra stycket föreskrivs hur en fråga om återkallelse av tillståndet i andra fall än när regeringen meddelat detta tas upp samt hur en fråga om ändring av tillstånd tas upp. Även dessa ären- den får givetvis tas upp på begäran av tillståndshavaren. Därutöver tas frågan upp på eget initiativ av den som är behörig att pröva frågan – dvs. av Justitiekanslern beträffande återkallelse av tillstånd till programföretag som Radio- och meddelat, av rege- ringen beträffande ändring av tillstånd som regeringen meddelat eller av Radio- och beträffande återkallelse och ändring av tillstånd till andra programföretag än public service-programföretag samt återkallelse och ändring av tillstånd till operatörsföretag – eller efter anmälan av och TV. skall kunna initiera ett sådant ärende är naturligt mot bakgrund av det tillsynsansvar som nämnden har enligt lagen. Tredje stycket motsvarar delvis det som var andra stycket. Skyldigheten för Radio- och att inhämta yttrande från skall omfatta även ärenden om ändring av tillstånd på grund av överträdelse av bestämmelser och villkor som nämnden granskar. Vidare skall regeringen vara skyldig att inhämta nämndens yttrande i ärenden om ändring av tillstånd på grund av överträdelse av bestämmelser och villkor som nämnden granskar. Tillstånd får ändras endast om nämnden finner att överträdelsen är väsentlig. Av fjärde stycket framgår att ärenden om återtagande av s.k. must carry-förklaring initieras på samma sätt som ärenden om återkallel- se av tillstånd. Av bestämmelsen framgår vidare att dessa ärenden handläggs på sätt motsvarande ärende om återkallelse så till vida att yttrande skall inhämtas i vissa fall och att nämnden därvid måste finna att förutsättningar föreligger för ett återtagande för att ett återtagande skall få ske. 13 kap. 1 § Genom det ändrade första stycket föreskrivs att även Radio- och beslut om meddelande av tillstånd att sända TV-pro- gram och bedriva verksamhet som operatörsföretag samt ändring av tillstånd får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Möjlig- heten att överklaga gäller inte verkets beslut enligt 3 kap. 4 § om an- talet tillstånd som får beviljas för sändning av betal-TV. 13 kap. 3 § Ändringen i första stycket är föranledd av dels att en generell bestäm- melse om informationsplikt förts in i 9 kap. 7 § för den som bedriver verksamhet enligt lagen, dels de ändringar som gjorts i 10 kap. 9 §. De bestämmelser i nuvarande 9 kap. 7, 9 och 10 §§, vilka avser skyldighet att lämna information, ersätts med den generella bestämmelsen i 9 kap. 7 §. Av de nämnda bestämmelserna i den nuvarande lagen är det endast föreläggande med anledning av 9 kap. 10 § som går att överklaga. I motiven till nuvarande lagen anges att uppdelningen mellan vilka förelägganden som går att överklaga eller inte följer den princip som föreslagits i prop. 1993/94:160 s. 43 f. (se prop. 1995/96 :160 s. 198). Principen kan formuleras på det sättet att beslut om föreläggande som har förenats med vite enligt huvudregeln skall gå att överklaga, även om skyldigheten endast avser att en bestämmelse skall följas, men att undantag kan göras för det fall att skyldigheten som föreläggandet kan avse rimligen är av begränsad betydelse för den som föreläggs (jfr. 1993/94:160 s. 44). Även förslaget till ändring av 13 kap. 3 § följer i huvudsak den princip som slagits fast i den nuvarande lydelsen av lagen. Sålunda skall förelägganden vid vite rörande tillståndsvillkor som inte direkt är relaterade till sändningarnas innehåll, vari villkor om operatörs- företagets utbud innefattas, kunna överklagas. Vidare skall föreläg- ganden vid vite rörande operatörsföretagets skyldighet att tillämpa icke-diskriminerande villkor i sin verksamhet och tillhandahållande av säkerhetskopia kunna överklagas. Likaså skall föreläggande vid vite att tillhandahålla information enligt 9 kap. 7 § kunna överklagas. Det skall dock anmärkas att genom att någon uppdelning inte görs mellan föreläggande rörande olika slags information som skall tillhanda- hållas enligt 9 kap. 7 § utökas området för vilka förelägganden som går att överklaga jämfört med tidigare. Förändringen i andra stycket i 13 kap. 3 § innebär att även före- lägganden enligt 9 kap. 7 § gäller om inte något annat förordnas. Även förelägganden rörande tillståndsvillkor samt opera- törsföretagets skyldighet att tillämpa icke-diskriminerande villkor och att tillhandahålla en säkerhetskopia skall gälla om inte något annat förordnas. 9.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden 3 kap. 3 § Ändringen är föranledd av förslaget att all tillståndsgivning för TV- sändningar, utom tillståndsgivningen för public service-företagens verksamhet, delegeras från regeringen till Radio- och . Ändringen berör tillstånden som avser rätt att sända TV- och ljudradioprogram . Dessa sändningar skall alltjämt hanteras enligt den ordning som föreskrivs i bestämmelsen (jfr. 3 kap. 1 §). Ändringen innebär sålunda inte någon ändring i sak. 3 kap. 12 § Ändringen är av redaktionell karaktär. 3 kap. 18 § Ändringen är av redaktionell karaktär. 5 kap. 3 § Genom ändringen i andra stycket föreskrivs ett sekundärt ansvar för operatörsföretaget att ombesörja att en säkerhetskopia spelas in och bevaras, se allmänmotiveringen avsnitt 6.5.3. 9.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation 3 kap. 10 § Ändringen är endast av redaktionell karaktär. 9.4Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1994:728) med instruktion för och TV Ändringen har beträffande skyldigheten för och TV att rapportera till Radio- och behandlats i allmänmotiveringen avsnitt 6.5.3. Övriga ändringar är förutom skyldigheten för nämnden att även granska operatörs- företags verksamhet av redaktionell karaktär. Genom ändringen ges direktör, eller direk- törens ställföreträdare i den utsträckning som direktören bestäm- mer, rätt att besluta om föreläggande enligt 9 kap. 7 § radio- och TV-lagen. 9.5Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1994:729) med instruktion för Radio- och TV- verket Genom de nya p. 1, 11 och 12 samt den ändrade nuvarande p. 10, som betecknas p.13, utpekas de särskilda nya uppgifter som Radio- och ges. Vidare upphävs nuvarande p. 13 eftersom den i punkten nämnda förordningen skall upphöra att gälla. Översyn av radio- och TV-lagen Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare skall analysera och överväga behovet av ändring- ar i framförallt radio- och TV-lagen (1996:844) och lagen (1989:41) om TV-avgift. Utredaren skall föreslå de lagändringar som föranleds av övervägandena. Uppdraget omfattar inte förslag till grundlags- ändringar. Uppdraget omfattar följande frågor: jurisdiktion: överväga behovet av lagstiftning som gör att TV- sändningar i det svenska marknätet med säkerhet kommer under svensk jurisdiktion, tillämplighet av tillståndsvillkor på vissa sändningar: lägga fram för- slag som gör att samma regler kan tillämpas på samtliga TV-sänd- ningar från ett företag, oberoende av om sändningarna sker på ett sätt som kräver tillstånd eller på något annat sätt, skydd av barn: överväga olika sätt att förbättra möjligheten att skydda barn mot olämpligt programinnehåll, t.ex. genom att det ställs upp krav på att visst innehåll skall kunna blockeras eller att det skall vara möjligt att utesluta program med visst innehåll från abonne- manget, avgiftspliktiga TV-mottagare: se över reglerna för avgiftsskyldig- het i syfte att anpassa dem till den utveckling som har skett när det gäller TV-distribution och mottagare, dock utan att grunderna för TV-avgiftssystemet rubbas, program som sänds på uppdrag av andra: överväga hur lagstiftning- en kan ändras så att det blir möjligt att sända program på uppdrag av någon annan utan att de räknas in i den högsta tillåtna sändnings- tiden för annonser, myndighetsmeddelanden: överväga om det mot bakgrund av medlemskap i unionen bör göras någon ändring av bestämmelserna om vilka skyldigheter att sända myndighetsmed- delanden som kan åläggas programföretagen, placering av sponsringsmeddelanden: överväga ändring i radio- och TV-lagen så att det bl.a. klarläggs vad som skall gälla i fråga om sponsringsmeddelanden i samband med längre pauser i program. åtgärder vid underlåtelse att lämna vissa uppgifter: lägga fram för- slag som ger och TV möjlighet att få fram nödvändiga uppgifter från programföretagen, t.ex. genom att använda föreläggande som kan förenas med vite, regler om annonser och reklam: föreslå ändrade regler som leder till att konkurrensvillkoren, så långt det kan ske utan att möjligheterna att uppfylla syftena med den svenska lagstiftningen eftersätts, blir mer likvärdiga för de TV-företag som är verksamma på den svenska reklam-TV-marknaden. Reglerna om TV-reklam till barn eller om alkoholreklam skall dock inte ändras. Utredaren skall även överväga om erfarenheterna av hur nuvarande regler tillämpas eller av an- vändningen av ny teknik bör föranleda ändrade regler. den europeiska konventionen om gränsöverskridande television: lägga fram förslag till de ändringar i lagstiftningen som behövs för att skall kunna ratificera konventionen. Uppdraget skall vara slutfört före utgången av . Radio- och TV-lagen (1996:844) trädde i kraft (prop. 1995/96:160, bet. 1995/96:KU29, rskr. 1995/96:296). tillkomst har lagen ändrats . De materiella bestämmelserna om lokalradion infördes inte i radio- och TV-lagen utan behölls i en särskild lag. Regeringen har emeller- tid föreslagit (prop. 1999/2000:55) att samtliga bestämmelser om lokalradion skall föras in i radio- och TV-lagen. Lagen (1989:41) om TV-avgift trädde i kraft (prop. 1988/89:18, bet. 1988/89:KrU9, rskr. 1988/98:97). Med undan- tag för att TV-avgiftens storlek har ändrats har lagen endast under- gått mindre ändringar sedan den infördes. Andra lagar som har betydelse i radio- och TV-sammanhang är lagen om radiokommunikation (1993:599) och telelagen (1993:597). Bestämmelserna i nu nämnda lagar har stöd i den särskilda grund- lagsregleringen av yttrandefriheten i bl.a. radio och TV genom yttrandefrihetsgrundlagen. då radio- och TV-lagen har varit i kraft har det kommit fram att vissa av lagens bestämmelser fungerar mindre väl. Lagen behöver därför ses över i vissa delar. Tekniska förändringar i fråga om TV-distribution och TV-mottagare innebär att även lagen om TV-avgift behöver ses över. En särskild utredare skall därför analysera och överväga behovet av ändringar i framför allt radio- och TV-lagen och lagen om TV- avgift. Utredaren skall i det sammanhanget analysera vilka lagänd- ringar som är möjliga inom ramen för gällande lydelse av yttrande- frihetsgrundlagen. Utredaren skall föreslå de lagändringar som är motiverade av övervägandena. Utredaren skall inte lägga fram förslag som innebär mer omfattande ändringar i lagarnas tillämpningsom- råde, terminologi eller systematik. EG:s TV-direktiv1 bygger på den s.k. sändarlandsprincipen. Den medlemsstat som har jurisdiktion över programföretaget svarar för att sändningarna överensstämmer med de bestämmelser som gäller för sändningar avsedda för allmänheten i medlemsstaten. De andra medlemsstaterna kan som huvudregel inte ingripa mot en sändning även om de skulle strida mot bestämmelserna i direktivet. Den frihet som medlemsstaterna enligt direktivet har att sätta upp striktare eller mer detaljerade regler gäller endast i fråga om programföretag inom deras jurisdiktion. I samband med att TV-direktivet reviderades infördes en detaljerad beskrivning av vilka kriterier som skulle tillämpas för att fastställa jurisdiktionen. Avsikten2 var att öka klarheten och att undvika situa- tioner där ett programföretag kan vara under jurisdiktion av flera medlemsstater eller, omvänt, inte under jurisdiktion av någon med- lemsstat. Sådana situationer har uppstått framför allt när det har gällt satellitsändningar där programföretagen har placerat olika delar av verksamheten i olika länder. 1Rådets direktiv /552/EEG av om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändnings- verksamhet för television, ändrat genom och rådets direktiv /36/EG. 2Rapport om tillämpningen av direktiv /552/EG och förslag till och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv /552/EEG ----. KOM (95) 86 Jurisdiktionen skall enligt direktivet i första hand bedömas utifrån var programföretagen är etablerade. Etableringen fastställs med hänsyn till var de viktigaste ledningsfunktionerna finns eller var en betydande del av personalen är verksam. Radio- och TV-lagens tillämpningsområde är utformat i enlighet med direktivet. Lagen gäller om den som bedriver sändningsverksamheten enligt direktivets be- stämmelser är etablerad i eller om enligt direktivet i annat fall har jurisdiktion. Lagen gäller inte om den som bedriver sändningsverksamheten är etablerad i någon annan EES-stat. Detta innebär att om programföretaget t.ex. väljer att ändra lokaliseringen av vissa ledningsfunktioner skulle jurisdiktionen kunna övergå från en medlemsstat till en annan. En sådan effekt skulle vara olycklig eftersom den skulle göra det svårare att tillgodose viktiga allmän- intressen. Den skulle också vara mindre lämplig i ett EG-perspektiv, eftersom den ansvarsfördelning som TV-direktivets regler för juris- diktion syftar till skulle bli mindre tydlig. Enligt 2 kap. 1 § radio- och TV-lagen krävs tillstånd för att sända ljudradio- och TV-program med hjälp av radiovågor på frekvens under 3 gigahertz. Tillstånd att sända TV-program meddelas av regeringen. Skälet för tillståndsplikten (se prop. 1995/96:160 s. 70 ff) är att det inte finns utrymme för mer än ett begränsat antal yt- täckande sändarnät. Det är ett viktigt demokratiskt krav att alla som bor i har tillgång till radio- och TV-program. Till tillståndet kan knytas villkor av olika slag.