sou · GSB3131d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Den avgörande bevisningen kan då vara förhör med deltagare i mötena. Dessa hörs i brottsutredningen som misstänkta. Tjänstemän hos kan vara närvarande vid förhör med misstänkta eller vittnen och biträda förhörsleda- ren hos . De bör kunna delta och ställa frågor etc. Sådana förhör under en förundersökning hålls dock under andra förutsättningar än förhör i Konkur- rensverkets administrativa ärenden. Så gäller t.ex. att rätten att vara passiv måste respekteras vid förhör med den som är misstänkt för brott. Även övriga rättssäkerhetsgarantier som tillkommer en brottsmisstänkt skall upprätthållas, jämför avsnitt 9.10. En tänkbar ordning är den som tillämpas vid utredningar inom skatteområdet. 15 betänkande 2001/02:NU16, s. 24 f. utredare gemensamma planeringsmöten och förbereder förhören. Sedan genomför förhörsledare från förhöret och skickar protokoll till i de delar som berör utredning. På grund av de sekretessbrytande bestämmelserna i bl.a. 3 kap. 16-18 §§ taxeringslagen (1990:324) är det möjligt att förfara så med uppgifter som i och för sig omfattas av förundersök- ningssekretess. Förundersökningssekretessen följer med de uppgifter som överlämnas och gäller sedan hos . Det framgår av att sekretess enligt 5 kap. 1 § första stycket 1 sekretesslagen (1980:100) gäller för uppgifter som hänför sig till förundersökning i brottmål. Sekretessen gäller därmed oberoende av hos vilken myndighet uppgifterna finns. Ett samarbete mellan och Ekobrotts- myndigheten i de nu beskrivna formerna synes inte kräva lagstiftning. Utredningen återkommer strax till sekretessfrå- gan. Vid planerade undersökningar bör erforderliga beslut från enligt KL respektive från åklagare enligt RB kunna införskaffas, så att kan genomföra en gryningsräd som polis och åklagare genomför en husrannsakan hos samma företag. Naturligen blir det polis och åklagare som får ansvaret för den gemen- samma aktionen, genom att de har möjlighet att bryta lås, har erfarenhet av polistaktik mm. Vid spaning kan ibland behov uppstå att agera snabbt. Er- forderliga beslut om husrannsakan kan fattas snabbt. Där- emot kan det ta för att utverka ett beslut av om att få genomföra en gryningsräd. En samordning kan då knappast komma till stånd. Detta blir en ofrånkomlig följd av de skilda besluts- ordningarna. Utredningen är inte beredd att föreslå någon ändring i ordningen för beslut om gryningsräder som skulle undanröja den nu angivna olägenheten. Sekretess gäller för uppgifter som hänför sig till förunder- sökning i brottmål. Sådan sekretess gäller således hos Eko- brottsmyndigheten. Enligt 14 kap. 1 § sekretesslagen (1980: 100) hindrar inte sekretess att uppgift lämnas till annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förord- ning. Om det inte finns en sådan reglering, kommer sekre- tessen att gälla även i förhållande till . Enligt utredningens mening finns det anledning av över- väga en sådan reglering. Oavsett hur samarbetet mellan myn- digheterna i detalj utformas (t.ex. när det gäller förhör och undersökningar), skulle samarbetet därigenom underlättas. Vidare skulle verkets utredningar främjas, om uppgifter som omfattas av förundersökningssekretess hos Ekobrottsmyn- digheten kunde överlämnas till . Av artikel 12 i förordning 1/2003 framgår att det är förutsatt att Kon– kurrensverket skall vara behörigt att lämna uppgifter till andra konkurrensmyndigheter inom nätverket (se mer om nätverket i avsnitt 9.9). När uppgifter lämnas skyddas de mot vidare spridning genom sekretessreglerna i artikel 28 i för- ordningen. Utredningen föreslår därför en bestämmelse som möjlig- gör att sådana uppgifter hos som omfattas av förundersökningssekretess överlämnas till Kon- kurrensverket. Bestämmelsen kan lämpligen utformas efter förebild av de nämnda bestämmelserna i taxeringslagen och den bör placeras i KL. Den närmare lagtekniska lösningen redovisas i författningskommentaren. Förutsättningarna för utredningar av företagens överträdelser kan ändras även på andra sätt. Det blir nödvändigt för att uppmärksamma rätten att vara passiv. Den rätten kommer nämligen att kunna åberopas av sådana företrädare för misstänkta företag som själva kan misstänkas för brott. Fortlöpande bör uppgifter från brottsutredningen kunna utnyttjas i utredning, som därmed kan bli De befogenheter har att kalla till förhör, göra gryningsräder, samarbeta med andra konkurrensmyndigheter, ansöka om stämning, besluta om åläggande etc. bör inte vara begränsade när en brottsutred- ning pågår. Särskilt kan det vara nödvändigt att ett företags överträdelse bringas att upphöra innan förundersökningen avslutas. Då kan verket enligt 23 § KL ålägga företaget att upphöra med överträdelsen. Den utredning som behövs för ett sådant beslut måste kunna bedrivas parallellt med en brottsutredning. Det kan tilläggas att uppgifter hos Konkur- rensverket som omfattas av sekretess torde kunna överläm- nas till med stöd av 14 kap. 2 § fjärde stycket sekretesslagen (1980:100). Det kan avse sådana upp- gifter som fortlöpande framkommer efter att verket har anmält brottsmisstanke till , se avsnitt 9.2. En komplikation kan uppstå i de fall när Konkurrensver- ket skall ansöka om stämning och EBM ännu inte väckt åtal. Om i det läget vill kunna använda upp- gifter som omfattas av förundersökningssekretess kan det möjligen medföra en begränsning i verkets möjligheter att utföra sin talan.16 I fråga om konkurrensskadeavgift gäller en preskriptionsre- gel som innebär att stämningsansökan måste delges den som anspråket riktas mot från det att överträdelsen upphörde (jämför artikel 25 i förordning 1/2003 angående motsvarande preskriptionsregel för talan av kommissionen). Med en ordning som innebär att skall bedriva sina utredningar i nära samarbete med Ekobrotts- myndigheten kan den situationen tänkas uppstå att det inträffar en fördröjning i brottsutredningen som får åter- verkningar på utredning och medför att verket kan få svårt att hinna väcka talan inom preskriptions- tiden. Det är dock svårt att förutse om det blir ett faktiskt 16 Samma komplikation uppkommer redan tidigare vid det informella förfarande som tillämpar genom att skicka ett utkast till stämningsansökan till parterna, en s.k. Statement of Objections. Det kan i sammanhanget noteras att kommissio- nens motsvarande preskriptionstid också är . Utred- ningen anser att det inte finns tillräckligt starka skäl att nu föreslå någon förlängd preskriptionstid i KL. Frågan behöver under alla förhållanden belysas i ett bredare sammanhang. Det kan noteras att regeringen har beslutat att en särskild utredare skall se över frågor om ökad effektivitet på konkurrensområdet.17 Utredningens bedömning: är bäst skickat att fullgöra de skyldigheter som åligger svenska kon- kurrensmyndigheter inom ramen för samarbetet enligt för- ordning 1/2003. bör inte ges någon uppgift i det samarbetet. Konkurrensmyndigheterna inom EU med kommissionen i spetsen samarbetar i ett nätverk, Net- work. Nätverkssamarbetet sker genom informationsutbyte, överlämnande av ärenden, utbyte av uppgifter, bistånd med utredning etc. Samarbetet behandlas i förordning 1/2003 och i ett tillkännagivande från kommissionen.18 Om karteller kri- minaliseras, kan det få betydelse för medverkan i nätverkssamarbetet inom EU och för tillämpningen i av förordning 1/2003. Artikel 11 i förordning 1/2003 lyder: Artikel 11 – Samarbete mellan kommissionen och medlems- staternas konkurrensmyndigheter 1.Kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndig- heter skall tillämpa gemenskapens konkurrensregler i nära sam- arbete. 2.Kommissionen skall till medlemsstaternas konkurrensmyn- digheter översända kopior av de viktigaste handlingarna som den har inhämtat i syfte att tillämpa artiklarna 7, 8, 9, 10 och 17Se kommittédirektiv Dir. 2004:128 Ökad effektivitet på konkurrensområdet m.m. 18Se Rådets Förordning (EG) nr 1/2003 av om tillämpning av konkurrensreglerna i fördragets artiklar 81 och 82, EGT L 1, , s. 1. och Kommissionens tillkännagivande om samarbete inom nätverket av konkurrens- myndigheter, EUT C 101, 27.4.2004, s. 43. På begäran av en medlemsstats konkurrensmyndighet skall kommissionen till den överlämna en kopia av andra befintliga dokument som är nödvändiga för att bedöma ärendet. 3.Medlemsstaternas konkurrensmyndigheter skall, när de till- lämpar artikel 81 eller artikel 82 i fördraget, skriftligen meddela kommissionen före eller utan dröjsmål efter påbörjandet av den första formella utredningsåtgärden. Denna information får göras tillgänglig för konkurrensmyndigheterna i de andra med- lemsstaterna. 4.Senast innan ett beslut fattas med åläggande om att upphöra med en överträdelse, om godtagande av åtaganden eller om återkallelse av ett undantag enligt en förordning om grupp- undantag, skall medlemsstaternas konkurrensmyndigheter under- rätta kommissionen. I detta syfte skall de till kommissionen översända en sammanfattning av ärendet, det planerade beslutet, eller, i avsaknad av sådant, andra dokument av vilket den planerade åtgärden framgår. Denna information får också göras tillgänglig för de andra medlemsstaternas konkurrens- myndigheter. På begäran av kommissionen skall den handläg- gande konkurrensmyndigheten till kommissionen överlämna andra dokument som konkurrensmyndigheten innehar och som är nödvändiga för att bedöma ärendet. Den information som lämnas till kommissionen får göras tillgänglig för de övriga medlemsstaternas konkurrensmyndigheter. Nationella konkur- rensmyndigheter kan också inbördes utbyta information som är nödvändig för bedömningen av ett fall som de behandlar enligt artikel 81 eller artikel 82 i fördraget. 5.Medlemsstaternas konkurrensmyndigheter får rådgöra med kommissionen i alla ärenden som gäller tillämpning av gemen- skapsrätten. 6.Om kommissionen inleder ett förfarande i syfte att fatta ett beslut enligt kapitel III, fråntas medlemsstaternas konkurrens- myndigheter sin behörighet att tillämpa artiklarna 81 och 82 i fördraget. Om konkurrensmyndigheten i en medlemsstat redan handlägger ett ärende, skall kommissionen inleda ett förfarande endast efter att ha samrått med den nationella konkurrensmyn- digheten. I kommissionens tillkännagivande om samarbete inom nät- verket av konkurrensmyndigheter redogörs närmare för hur det är tänkt att samarbetet skall gå till. Samarbetsmekanismer för att fördela ärenden och lämna bistånd 2.2.1 Information i början av förfarandet (artikel 11 i förordningen) 16.I syfte att upptäcka om flera förfaranden pågår och att se till att ärenden handläggs av den konkurrensmyndighet som är bäst lämpad måste medlemmarna i nätverket på ett tidigt stadium informeras om de olika konkurrensmyndigheternas pågående ärenden. Om ett ärende skall överföras, ligger det både i nät- verkets och i de berörda företagens intresse att ärendet överförs snabbt. 17.Genom förordningen införs ett system så att konkurrens- myndigheterna kan hålla varandra informerade om ärenden och snabbt och effektivt omfördela ärenden sinsemellan. Enligt ar- tikel 11.3 i förordningen skall de nationella konkurrensmyndig- heterna, när de vidtar åtgärder enligt artiklarna 81 eller 82 i för- draget, skriftligen meddela kommissionen före eller utan dröjs- mål efter påbörjandet av den första formella utredningsåtgär- den. I artikeln anges också att denna information får göras till- gänglig för de andra konkurrensmyndigheterna. Skälet bakom artikel 11.3 i förordningen är att nätverket skall ha möjlighet att upptäcka om flera förfaranden pågår om samma sak och kunna ta ställning till en eventuell överföring av ett ärende så fort en myndighet påbörjar utredningen. Information bör därför lämnas till nationella konkurrensmyndigheter och kom- missionen innan eller strax efter man vidtar utredningsåtgärder som liknar de som kommissionen kan vidta enligt artiklarna 18– Kommissionen har en motsvarande skyldig- het enligt artikel 11.2 i förordningen. Nätverksmedlemmarna bör underrätta varandra om pågående ärenden genom en stan- dardblankett som innehåller ett begränsat antal uppgifter om ärendet, till exempel vilken myndighet som handlägger ärendet, den produkt, de områden och de parter som ärendet gäller, den påstådda överträdelsens art, hur länge överträdelsen antas ha pågått samt hur ärendet har väckts. De bör också hålla varandra underrättade om relevanta ändrade omständigheter i ärendet. 18.Om frågor om överföring av ärenden uppkommer, bör de lösas snabbt, normalt från och med den dag som den första informationen skickades till nätverket i enlighet med artikel 11 i förordningen. kommer kon- kurrensmyndigheterna att försöka komma överens om en eventuell överföring och, vid behov, om förutsättningarna för parallell handläggning. 19.Som regel bör den eller de konkurrensmyndigheter som handlägger ett ärende vid överföringsfristens utgång fortsätta att handlägga ärendet till dess att förfarandet har avslutats. Överföring av ett ärende efter överföringsfristens bör endast ske om sakförhållandena i ärendet ändras väsentligt under förfarandets gång. I artikel 12 i förordning 1/2003 regleras hur informationsut- bytet mellan myndigheterna skall gå till. Artikel 12 har föl- jande lydelse. Artikel 12 – Informationsutbyte 1.Vid tillämpningen av artiklarna 81 och 82 i fördraget skall kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter vara behöriga att till varandra översända all information om faktiska eller rättsliga omständigheter, även konfidentiella upp- gifter, och att använda dem som bevisning. 2.Information som utbyts skall endast användas som bevis- ning i syfte att tillämpa artikel 81 eller artikel 82 i fördraget och beträffande den sakfråga för vilken den inhämtades av den över- sändande myndigheten. Om emellertid nationell konkurrensrätt tillämpas på samma ärende och parallellt med gemenskapens konkurrensrätt samt inte leder till ett annorlunda resultat, kan den information som utbytts enligt denna artikel också använ- das vid tillämpningen av nationell konkurrensrätt. 3.Information som utbytts enligt punkt 1 kan endast använ- das som bevismedel för att ålägga fysiska personer påföljder om -det i den översändande myndighetens lagstiftning förutses påföljder av liknande slag i samband med överträdelser av artikel 81 eller artikel 82 i fördraget eller, om så inte är fallet, -informationen har inhämtats på ett sätt som respekterar samma nivå av skydd av fysiska personers rätt till försvar som föreskrivs enligt de nationella bestämmelser som gäller för den mottagande myndigheten. I detta fall får den mottagande myndigheten dock inte använda den utbytta informationen för att utdöma frihetsstraff. Artikel 12.1 gäller utbyte av information mellan kommissio- nen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter. 12.2gäller användningen av utbytt information och artikel 12.3gäller användningen av utbytt information särskilt med avseende på fysiska personer. Där föreskrivs t.ex. att hinder föreligger mot att utdöma frihetsstraff om inte en påföljd av liknande slag finns i sändarlandet. Av kommissionens tillkännagivande framgår följande. 2.2.3Informationsutbyte och användning av konfidentiella uppgifter (artikel 12 i förordningen) 26.Ett centralt inslag i nätverkets verksamhet är rätten för alla konkurrensmyndigheter att utbyta och använda information (inklusive handlingar, redogörelser och uppgifter i elektronisk form) som de har samlat in för tillämpningen av artiklarna 81 eller 82 i fördraget. Denna rätt är en förutsättning för en effek- tiv fördelning och handläggning av ärenden. 27.I artikel 12 i förordningen anges att kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter skall, vid tillämp- ningen av artiklarna 81 och 82 i fördraget, vara behöriga att till varandra översända all information om faktiska eller rättsliga omständigheter, även konfidentiella uppgifter, och att använda dem som bevisning. Detta innebär att informationsutbyte får ske inte bara mellan en nationell konkurrensmyndighet och kommissionen, utan också mellan de nationella konkurrens- myndigheterna. Artikel 12 i förordningen har företräde framför eventuella bestämmelser med motsatt verkan i en medlemsstats lagstiftning. Frågan om den översändande myndigheten har kommit över informationen på ett lagligt sätt skall avgöras en- ligt den lag som reglerar den myndigheten. Den översändande myndigheten får vid översändandet meddela den mottagande myndigheten huruvida informationsinsamlingen har ifrågasatts eller fortfarande kan komma att ifrågasättas. 28.Utbytet och användningen av information innefattar bland annat följande skyddsåtgärder för företag och enskilda: a)För det första anges det i artikel 28 i förordningen att kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter, deras tjänstemän, anställda och övriga personer som arbetar un- der dessa myndigheters övervakning (. . .) [får] inte röja upp- lysningar som de har inhämtat eller utbytt med stöd av denna förordning och som är av sådant slag att de omfattas av sekre- tess. Ett företags berättigade intresse av att skydda sina affärs- hemligheter får dock inte hindra att medlemmarna i nätverket röjer uppgifter som är nödvändiga för att styrka en överträdelse av artiklarna 81 eller 82 i fördraget. Uttrycket sekretess i arti- kel 28 i förordningen är ett EG-rättsligt begrepp och omfattar i synnerhet affärshemligheter och andra konfidentiella uppgifter. Detta kommer att skapa ett gemensamt minimiskydd i hela ge- menskapen. b)Den andra skyddsmekanismen för företag gäller använd- ningen av information som har utbytts inom nätverket. Enligt artikel 12.2 i förordningen får sådan information endast använ- das som bevisning vid tillämpningen av artiklarna 81 och 82 i fördraget och beträffande den sakfråga för vilken den inhämta- des. Enligt artikel 12.2 i förordningen får informationen också användas vid tillämpningen av nationell konkurrensrätt parallellt med EG:s konkurrensrätt i samma ärende. Detta är dock endast möjligt om tillämpningen av nationell rätt inte leder till ett an- nat resultat i fråga om förekomsten av en överträdelse än det som följer av artiklarna 81 och 82 i fördraget. c) Den tredje skyddsmekanismen i förordningen gäller på- följder för fysiska personer på grundval av information som har utbytts enligt artikel 12.1 i förordningen. Förordningen före- skriver bara påföljder för företag vid överträdelser av artiklarna 81 eller 82 i fördraget, men i vissa länder föreskriver lagstift- ningen även påföljder för enskilda i samband med överträdelser av dessa artiklar. Enskilda åtnjuter som regel en mer omfattande rätt till försvar (till exempel en absolut rätt att vägra svara på frågor, medan företag bara kan vägra svara på frågor som inne- bär att de erkänner att de har begått överträdelser. Artikel 12.3 i förordningen är en garanti för att uppgifter som samlas in från företag inte kan användas på ett sådant sätt att den högre skyddsnivån för enskilda urholkas. Bestämmelsen innebär att information som utbytts endast får användas som bevismedel för att ålägga fysiska personer påföljder om det i den översän- dande myndighetens lagstiftning föreskrivs påföljder av lik- nande slag i samband med överträdelser av artikel 81 eller artikel 82 i fördraget eller, om så inte är fallet, informationen har in- hämtats på ett sätt som respekterar samma nivå av skydd av fy- siska personers rätt till försvar som föreskrivs i de nationella be- stämmelser som gäller för den mottagande myndigheten. På- följdernas kvalificering enligt nationella rättsregler (administra- tiva respektive straffrättsliga påföljder) är inte relevant vid till- lämpningen av artikel 12.3 i förordningen. Förordningen gör skillnad mellan frihetsstraff och andra typer av påföljder, till ex- empel böter och andra påföljder för enskilda. Om lagstiftningen i både den översändande och den mottagande myndighetens land föreskriver påföljder av samma slag (till exempel att böter kan ådömas en anställd vid ett företag som har varit inblandat i en överträdelse av artikel 81 eller 82 i fördraget), får informa- tion som översänts enligt artikel 12 i förordningen användas av den mottagande myndigheten. I sådana fall anses rättssäker- hetsgarantierna vara likvärdiga i båda länders system. Om de båda länderna däremot inte har påföljder av liknande slag får uppgifterna bara användas om inhämtningen av dem respekterar samma nivå av skydd av fysiska personers rätt till försvar i det aktuella ärendet (artikel 12.3 i förordningen). Frihetsstraff får endast utdömas om både den översändande och den motta- gande myndigheten kan utdöma en sådan påföljd. Förordning 1/2003 ger möjlighet för en nationell konkur- rensmyndighet att begära bistånd från en annan nationell kon- kurrensmyndighet, som kan samla in uppgifter på den först- nämndas vägnar. En nationell konkurrensmyndighet kan också be en annan nationell konkurrensmyndighet att utföra utred- ningsåtgärder på dess vägnar. Artikel 12 i förordningen ger den tillfrågade nationella konkurrensmyndigheten rätt att översända uppgifter som den har samlat in till den begärande nationella konkurrensmyndigheten. Allt utbyte mellan de nationella kon- kurrensmyndigheterna och den begärande nationella konkur- rensmyndighetens användning av uppgifterna för bevisändamål skall ske i enlighet med artikel 12 i förordningen. När en natio- nell konkurrensmyndighet handlar på en annan nationell konkurrensmyndighets vägnar, sker detta enligt de förfaranden och med de utredningsbefogenheter som gäller i det landet. Sekretessbelagda uppgifter i en svensk förundersökning Regler om förundersökningssekretess finns i 5 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100). Bestämmelsen har följande lydelse. 1 § Sekretess gäller för uppgift som hänför sig till 1.förundersökning i brottmål, 2.angelägenhet, som avser användning av tvångsmedel i så- dant mål eller i annan verksamhet för att förebygga brott, 3.verksamhet som rör utredning i frågor om näringsförbud eller förbud att lämna juridiskt eller ekonomiskt biträde, 4.åklagarmyndighets, polismyndighets, , Tull- verkets eller verksamhet i övrigt för att före- bygga, uppdaga, utreda eller beivra brott, eller 5.Finansinspektionens verksamhet som rör övervakning en- ligt insiderstrafflagen (2000:1086), om det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åt- gärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas m uppgiften röjs. För uppgift som hänför sig till sådan underrättelseverksam- het som avses i 3 § polisdatalagen (1998:622) eller som i annat fall hänför sig till Säkerhetspolisens verksamhet för att före- bygga eller avslöja brott mot rikets säkerhet eller förebygga ter- roristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terrorist- brott gäller sekretess, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas. Detsamma gäller uppgift som hänför sig till sådan underrättelseverksamhet som avses i 2 § lagen (1999:90) om behandling av personupp- gifter vid medverkan i brottsutredningar samt så- dan underrättelseverksamhet som avses i 2 § lagen (2001:85) om behandling av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet. Sekretess enligt första och andra styckena gäller i annan verk- samhet hos myndighet för att biträda åklagarmyndighet, polis- myndighet, , eller med att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott samt hos till- synsmyndighet i konkurs och inom exekutionsväsendet för uppgift som angår misstanke om brott. Utan hinder av sekretessen enligt andra stycket kan enskild få uppgift om huruvida han eller hon förekommer i Säkerhets- polisens register med anledning av den verksamhet som bedrevs med stöd av 1.personalkontrollkungörelsen (1969:446) och de tilläggsföre- skrifter som utfärdats med stöd av den, 2.förordningen med vissa bestämmelser om verksamheten vid , eller 3.motsvarande äldre bestämmelser. Sekretess gäller inte för uppgift som hänför sig till sådan verksamhet hos som avses i andra stycket om uppgiften har införts i en allmän handling .