sou · GSB399 · 2005-01-01 00:00:00 — En av journalisterna var med ett par men han steg snabbt av för att hade fått kritik av sina kollegor att han beblandade sig med kommunstyrelsen i . Så jag tror att det ligger mycket i att man ifrån massmedias sida vill göra rubriker snabbt och sedan ta sig ur och egentligen inte är så intresserad av sakfrågan. Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet Svar: Det kan ju vara olika i olika kommuner. Jag vill inte generalisera och sätta någon stämpel på miljörörelsen. Det är ju engagemanget hos enskilda människor leder till vad resultatet blir. Hos oss har trovärdiga och seriösa människor från , och andra varit med i diskussionen och tagit sig an problematiken. Också de har haft utgångspunkten att vi måste ta hand om det avfall som pro- ducerats. Men de har medverkat till att vi har fått kritiska frågor. Också vi har haft liknande bekymmer med journalister. De har inte varit intresserade att delta. Men det ligger väl i sakens natur, de ska granska vad vi gör och inte vara med och utveckla det vi håller på med. Kommentar (): Hos oss i fanns en mycket stark känsla som kan uttryckas så här: Varför ska vi häruppe i en orörd natur ta emot skit som är producerat på ett annat ställe? Vad skulle man i säga om avfallet från våra gruvor skulle exporteras till ? Det blev en sådan debatt. Kommentar (): Från SKB:s sida har vi väldigt många olika goda erfarenheter av miljögrupper och andra, inte minst de lokala, naturskyddsföreningar och andra när vi har kunnat ha en bra diskussion. Men när det gäller internationellt baserade organisationer och särskilt som ju varit med på nästan alla möten under hela den här perioden så är saken annorlunda. Det är för mig entydigt att vid två till- fällen deltagit i en kampanj före en folkom- röstning. Så skedde därför att folkomröstningen skapade just en sådan arena som man ville ha. Och där har man som berättade satsat skickligt och starkt och dagarna därefter försvunnit från den arenan. Man har inte deltagit i förstudie- arbetet annat än möjligen vid enstaka tillfällen, när man dykt upp vid några möten. Man har jobbat som man gör, med kampanjer. Och det tror jag att man får vara beredd på också när det kommer till beslutstillfällen. Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet Svar: Vi har ju försett med vårt underlag, vilka beslut vi fattat, vilken organisation vi har, etc. I början hörde de av sig litet och jag hade några samtal. Men sedan sa de att ni har ju en process som vi inte kan klandra – och då var det inte roligt längre. Dessutom noterade vi ju vad deras företrädare sade vid KASAM:s seminarium i om att Green- peace var en odemokratisk organisation. Och det är ju klart att som kommun kan inte vi säga att det är fair-play att ha en odemokratisk organisation knuten till vårt arbete. Det gjorde vi klart och sedan hade vi inga mer diskussioner med . Kommentar (): Det är naturligtvis mycket lättare att knacka dörr i med cirka 1 500 hushåll än att göra det i med 25 000 hushåll. Kommentar (): Också jag har den största respekt för miljöorganisationer som är seriösa och som är skeptiska och som verkligen synas . Men det här med , det här ju ett bra exempel. får ursäkta, men hade Du varit kommunstyrelsens ordförande i eller då hade Du inte kunnat föra någon sådan process som Du lyckats med i . Olikheterna är alltför stora mellan våra kommuner. såg sin chans i och , däremot ser dom ju inga utsikter att få rubriker och få folket med sig i eller i någon kärnkraftskommun. Och det är ju orsaken till varför man inte gör det. Men vad som är allvarligast i det här, det är ju att och liknande motståndare försvårar ju möjligheterna att hitta just den bästa förvaringsplatsen på grund av sitt agerande, eftersom en del möjliga kandidater faller bort. Svar: Jag kommer ihåg en företrädare från som sade till mig att han inte ville komma till min kommun och behöva springa ut därifrån! Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet Anmärkning: Vid seminariet utdelades ett underlag som ställt samman med utgångspunkt från frågeställ- ningarna i bilaga 2. Detta underlag återges först. Eftersom muntliga anförande kompletterade detta underlag återges därefter även anförandet. Som enda representant för en inofficiell aktör i kärnavfalls- processen, är det inte helt oproblematiskt att delta i ett samman- hang som detta. Då KASAM och de aktuella kommunerna måste anses som officiella aktörer i den pågående processen, riskerar jag med mitt deltagande att ge illusionen av att denna process är demokratisk och brett förankrad. Med min medverkan riskerar jag också att bli ett alibi för KASAM:s påstådda ambition att knyta kontakter med landets miljöorganisationer, trots att man helt uppenbart har misslyckats i den ambitionen. Och många av kärnavfallsprocessens aktörer så tydligt gör en distinktion mellan kritiker och anhängare, riskerar jag att befästa denna olyckliga polarisering genom att acceptera förutsättningarna för detta seminarium. I inbjudan till detta seminarium sägs att det även fortsätt- ningsvis kommer att krävas ett stort engagemang och ansvars- tagande från de berörda kommunerna. Men engagemang och ansvarstagande förutsätter trots allt att man som officiell aktör har möjlighet till inflytande och inte bara får rollen att följa vad bolaget företar sig och bevaka kommunens intressen. Den av- görande bristen i kärnavfallsprocessen är att den inte är under- ställd nationell politisk granskning och kontroll, utan industrin har fått full kontroll och fritt spelrum. Därför har kärnavfalls- projektet kommit att definierats i första hand som ett rent tekniskt problem och då är det logiskt att frågan i och med SKB:s platsval nu definitivt har hamnat utanför det kommunala kompetensområdet. Om de aktuella kommunerna accepterar Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet denna ordning, har deras roll i realiteten nedgraderats till att vara likställd med alla andra utanförstående aktörers . Tycker man däremot att kärnavfallet är mer än ett industritekniskt problem och i avsaknad av nationell politisk styrning, har kommunerna ett stort ansvar och en viktig roll att spela. Så när KASAM nu åter en gång har samlat det gamla gänget, är det enligt min mening slöseri med tid och resurser att åter diskutera den överspelade förstudiehanteringen. Ett mer relevant och meningsfullt ämne för ett KASAM-seminarium skulle därför kunna vara att samtala kring kommunernas nya roll, hur man ska få med fler aktörer och därigenom bredda och demokratisera processen och hur man kan förhålla sig till den påbörjade MKB- processen. Trots mina tveksamheter har jag ändå valt att delta i detta seminarium, eftersom jag då för möjlighet att framföra syn- punkter som kommer att bli dokumenterade i en officiell publi- kation. Men jag hoppas även att mitt bidrag av högst personliga synpunkter kan berika och bredda diskussionerna något. Eftersom jag har varit engagerad i en lokal opinionsgrupp, utan direkt insyn i den kommunala förstudiehanteringen, kan jag bara spekulera i hur kommunpolitikerna i har resonerat. Men jag ska ändå försöka kommentera så många som möjligt av de på förhand uppställda frågeställningarna. SKB:s lokaliseringsprocess har inbegripit ett tjugotal av landets kommuner. I ett fall har SKB själv klivit av i ett tidigt skede, men av resten har alla utom tre kommuner tackat nej till fortsatt medverkan. Varje nej har tvingat bolaget att förändra sin process och sin argumentation. Två förstudier – den i och den i – har på ett avgörande sätt förbättrat processen. Trots det och trots att det har framförts befogad kritik från Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet många håll till hur valet av plats för slutförvaret har gått till, har SKB nu fått de två platserna som stod högst på deras önskelista. verkar tidigt ha insett ansvaret och allvaret i sin roll som eventuell mottagare till ett stort riskprojekt och de tycks därför ha genomfört en på många sätt föredömlig förstudiehantering. De har sökt ett brett engagemang och del- tagande, de har skaffat sig en egen teknisk kompetens inom området och de tycks i sitt avtal med industrin ha försäkrat sig om visst fortsatt inflytande på projektet. kommun däremot har varit mer passiv i sin roll och verkar ha hanterat frågan mer som en traditionell industri- etablering och en möjlighet till nya arbetstillfällen. Först nu när den viktiga förstudieperioden är över och när man i sitt avtal med SKB lämnat företaget fritt spelfält, breddar man sin orga- nisation så att även intresseorganisationer bjuds in. (Dock utan formell möjlighet att påverka i frågan.) kommun har genom sin hantering fått sin roll nedgraderad till att vara en bland flera aktörer i den kommande MKB-processen. Först när det är dags för den slutgiltiga tillståndsprövningen har kommu- nen åter möjlighet till avgörande ställningstaganden. Resonemang bland förtroendevalda inför kommunens ställningstagande Trots stora skillnader i kommunernas hantering av frågan, tycks de likväl ha agerat utifrån samma självklara strävan att dra för- delar av projektet och tillföra den egna kommunen något gott. Så tror jag även kommunpolitikerna i min kommun () reso- nerade. I den på förhand uppställda frågeställningen om hur kom- munerna upprätthöll den demokratiska samråds- och besluts- processen döljer sig en av många fällor. Frågan förutsätter nämligen att processen faktiskt är demokratiskt förankrad, men Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet om det råder oenighet. Det finns förvisso ett tidigt formellt demokratiskt beslut i som lägger allt ansvar för kärn- avfallsfrågan på industrin, men därigenom gick också möjlig- heten till insyn och demokratiskt/politiskt inflytande på frågan förlorad. På nivå har vi genom den kommunala demo- kratiska processen endast haft möjlighet att acceptera eller inte acceptera rollen som mottagare av ett stort industriellt miljö- problem. Tierps kommunpolitiker förlitade sig på traditionellt sätt till sitt politiska mandat, förankrade frågan i partiorganisa- tionerna och vidtog inledningsvis inga speciella åtgärder för att inhämta allmänhetens syn på frågan. Kommunens projektorga- nisation inbjöd dock intressegrupper att delta. I ett senare skede bidrag bl.a. den s.k. Psykosociala utredningen, en mindre studie utförd av , till den relativt livliga debatten och inte minst de lokala opinionsgruppernas arbete till att ge en bättre bild av stämningsläget i kommunen. Angående en folkomröstning kom i ett tidigt skede fram till samma slutsats som flera andra förstudiekommuner, att en eventuell folkomröstning skulle hållas först efter att plats- undersökningarna slutförts. Huvudargumentet var att det först då finns något att rösta om. Med erfarenheterna från och är det inte svårt att gissa var denna argumentation har initierats. Problemet med detta resonemang var att det reducerade kärnavfallsfrågan till att enbart vara ett tekniskt problem. Sam- tidigt som många kommunpolitiker å ena sidan menade att kärnavfallsfrågan är så komplex att allmänheten har liten möjlig- het att sätta sig in i den, menade man å andra sidan att man ändå skulle folkomrösta på grundval av komplexa tekniska resultat. Det logiska vore självklart att kommunpolitikerna hade hävdat sitt ansvar för kommunen i första hand och ställde frågan i en tidig omröstning om kommunen var beredd att ställa upp och ta ansvar för landets kärnavfall eller inte. En sådan frågeställning är självklart inte heller okomplicerad, speciellt med tanke på att det Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet förutsätter en logisk och demokratiskt förankrad systematik i metod- och platsvalsprocessen. I tycks kommunledningen och partigrupper- na ha insett kärnavfallsfrågans sprängkraft. Inför den slutliga omröstningen i kommunfullmäktige deklarerade flera partier att deras ledamöter skulle rösta utifrån sin egen personliga övertygelse. En anledning till detta kan ha varit att man ville undvika splittring och slitningar som kunde störa det kommunala politiska arbetet framledes. Ett val stod också inför dörren. Denna hållning gav utrymme för ett öppnare debattklimat, men bidrog det kanske till en otydligare politisk process i allmänhetens ögon. Eftersom SKB i egenskap av operatör och ensamt ansvarig för slutförvarsprojektet och i avsaknad av en bred och demokratiskt förankrad process, var kommunerna hänvisade till information som uteslutande kom från bolaget. Då kommunpolitikerna överlag accepterade att beskriva kärnavfallsfrågan i första hand som ett rent tekniskt problem, var de självklart beroende av bolagets information för att skaffa sig nödvändig kunskap om industriprojektet. Många politiker kände sig nog otillräckliga i sin roll, speciellt med tanke på processens alltför pressade tidsschema. Varken fritidspolitiker eller allmänhet hade en rimlig chans att tillgodogöra sig mängden av avancerad tek- nisk information. satsade merparten av sitt informationsenga- gemang på att administrera resor till anläggningar i . Man publicerade även en hemsida om projektet med avsikten att den skulle fungera som informationskanal. Men i stället för att fungera pedagogiskt kom den bara att rapportera om vad som hänt i frågan. Den informativa och pedagogiska uppgiften överläts på SKB. Slutförvarsfrågans icke-tekniska aspekter ventilerades nästan enbart i debatter, tidningsartiklar Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet Tack vare debattklimatet i kommunen fick dessa frågor ändå ett relativt stort utrymme, mycket tack vare att opinionsgruppen alltid erbjöds att delta. Den breddade debatten bidrog senare till kommunens begäran om flera kompletterande utredningar och i förlängningen till att kommunen tackade nej till fortsatt medverkan. Debattklimatet var omvittnat gott i , mycket tack vare att kommunen erkände och gav stöd till en seriöst arbetande opinionsgrupp och för att det fanns två aktiva och konkurrerande lokaltidningar. Det gjorde att avfallsprojektet blev utsatt för en betydligt bredare och mer kritisk granskning än vad som kanske skett i andra för- studiekommuner. valde att anlita en extern granskare av för- studierapporten och de kompletterande utredningarna. Anled- ningen till detta kan vara att kommunen önskade en mer fri- stående bedömning av projektet och dess eventuella effekt på kommunens långsiktiga utveckling, framför en granskning ut- förd av kommunens egen projektledning och referensgrupp som tycktes stå bolaget allt för nära. representation och lokal opinion Som vald kommunpolitiker förväntas man vara engagerad och känna ett stort ansvar. Rollen som politiker innebär att ens insats kommer att bevakas och ifrågasättas och det är ett av politikens och demokratins viktigaste fundament. måste våra politiker fatta beslut om en mängd frågor som de rimligen inte har tillräcklig sakkunskap om och därför tvingas de förlita sig på sunda förnuftet, egen erfarenhet och andras kunskap. Den kunskap och det engagemang som särintressen har i en fråga, kan på lokal nivå i många fall upplevas som hotfull. Speciellt om den framförs energiskt och högljutt. Därför har opinionsgrupper i vid många tillfällen och på sedvanligt sätt definierats som motståndare och miljöaktivister och ibland även att de inte företräder den allmänna opinionen. Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet manget och kunskapen från särintressen och intresseföreningar tas till vara och om dessa erkänns som legitima och nödvändiga aktörer, blir detta engagemang inte ett hot utan en tillgång i det lokala arbetet och det var vad som skedde i . Att ett seriöst och engagerat opinionsarbete sedan utgör ett så stort hot mot det opererande bolaget, att dess högste chef går ut i lokalpressen och skäller ut dem, visar inte bara bolagets bristande respekt för demokratins innersta väsen, utan bekräftar också faran med att avpolitisera en fråga och lägga över hela ansvaret på industrin. Det tragiska är att denna medvetna polarisering och respektlösa hållning lätt sprider sig till andra, vilket skedde t.ex. i där representanter för den lokala opinionsgruppen fick utstå utskällningar, kränkningar och hot. Effekter och lärdomar av förstudiearbetet i kommunen Förstudiearbetet i har säkert satt sina spår. Många engagerade människor genomlevde en intensiv period av intressant och spännande arbete. Några tändes och andra slocknade. Men de flesta tycker nog att det är skönt att det hela är över. har enligt min mening gått stärkt ut ur processen. Förtroendet för kommunledningen är fortsatt starkt och det öppna debattklimatet gjorde att kärnavfallsäventyret inte lämnat några öppna sår efter sig. Med facit i hand är det lätt att säga att Tierps kommuns hantering av kärnavfallsfrågan var bra. Kommunledningen hävda- de konsekvent kommunens långsiktiga utvecklingsstrategi och bedömde avfallsprojektet utifrån detta. Tack vare sin integritet och på grund av uppenbara misstag och brister i SKB:s agerande, insåg kommunledningen tidigt vikten av en allsidig granskning av frågan. Kommunens stöd till den lokala opinionsgruppens arbete bidrog till att betydligt fler aspekter på frågan lyftes fram och argument skapades som stärkte kommunens egen långsiktiga strategi. Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet När det gäller lokaliseringsprocessen och förstudierna i stort är det tragiskt att konstatera att en så stor och viktig fråga som landets hantering av ett av världens farligaste miljögifter i prak- tiken avgörs på personnivå ute i små kommuner. Det är helt uppenbart att denna lokaliseringsprocess har hanterats olika i kommunerna, beroende på vem och vilka som sitter i kommun- ledningarna och vilka som är bolagets representanter. Det som tycks ha avgjort att förstudien i blev så föredömlig i många avseenden, var en engagerad kommunledning och en respektfull bolagsrepresentation. I verkar avsaknaden av engagemang och insikt har varit total. I möttes en smidig och förtroendeingivande bolagsrepresentation av en okritisk och otidsenlig hantering och i kon- fronterades en kommunledning med hög integritet med en bolagsrepresentation som okänsligt och respektlöst trampade i klaveret gång på gång. Så får självklart inte ett viktigt och stort nationellt riskprojekt avgöras. Men detta är en uppenbar risk när en fråga delegeras från nationell politisk nivå ned till teknokrater och företags- intressen och när det politiska avgörandet av lokaliseringen läggs på lokala fritidspolitikers axlar. Detta var bolaget medvetet om och det är säkert anledningen till att man valt förstudiemetoden, med acceptans som främsta urvalskriterium, i stället för en logisk och systematiskt urvalsprocess. Det är helt uppenbart att förstudierna i och , i jämförelsen med andra förstudiekommuner, på ett påtagligt sätt har förbättrat kärnavfallsprocessen. En erfarenhet att ta med sig är att en engagerad kommunledning med integri- tet, som förstått sin ansvarsfulla roll som mottagare av ett riskprojekt och som breddar den kommunala beslutsprocessen, har ett bättre förankrat och mer genomarbetat beslutsunderlag att luta sig emot än en kommunledning som helt förlitar sig på industrin och andra s.k. experter. Ur ett demokratiskt perspektiv och med tanke på miljön och den långsiktiga säkerheten är det synnerligen viktigt att ansvaret för kärnavfallsfrågan återförs till nationell politisk nivå Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet för granskning och harmonisering mot nu gällande miljömål och lagstiftning. Det är också viktigt att alla aktörer i frågan inser vikten av ett brett engagemang och att man därigenom med- verkar till att attityden till miljöorganisationer, opinionsgrupper och engagerad allmänhet förändras. Att marginalisera dessa som kritiker och motståndare (som t.ex. i SOU 2002:46 Plats för slutförvaring av kärnavfall?) främjar inte en demokratisering av frågan, utan skärper snarare polariseringen. Jag är den ende i denna erfarenhetsredovisning som företräder en inofficiell aktör i kärnavfallsfrågan, en opinionsgrupp/miljö- organisation. Jag är alltså på något sätt rumsren i samman- hanget och har också varit inbjuden till flera andra seminarier kring kärnavfallsfrågan. Det beror ju på att har upp- fattats som en seriöst arbetande organisation – och att vi blev det beror framför allt på det sätt som har bemött vår opinionsgrupp. Som nämnde tidigare gav man oss tidigt en legitimitet. Det skedde genom att vi bjöds in att delta i det lokala arbetet. När vi ansökte om pengar bemöttes vi positivt och fick sammanlagt . Dessa pengar har gjort det möjligt för oss i opinionsgruppen att granska rapporter, få ersättning för förlorad arbetsinkomst när vi vid olika möten representerat gruppen och att ha mig anställd på halvtid som informatör och handläggare. Det går alltså att åstadkomma väldigt mycket med . Och vad vi åstadkom var genomarbetade remissvar. Vårt remissvar på den preliminära förstudierapporten var på 35 sidor inklusive referenser till våra källor. Det kan jämföras med de politiska partiernas remissvar från ½ till 2 sidor. Den konsult som anlitade för att med utgångspunkt från dessa remissvar utforma ett förslag till kommunens yttrande över den preliminära förstudierapporten hade alltså nästan bara Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet vårt yttrande samt myndigheternas material att utgå från. Efter- som våra synpunkter var väl genomarbetade fick de naturligtvis stort genomslag i konsultens förslag, som sedan kom att bli kommunens svar på den preliminära förstudien. Av de föregående presentationerna har tydligt framgått att kommunerna har tacklat förstudiefrågorna på olika sätt. Det kan ha berott på olika utgångspunkter. Min utgångspunkt var att jag som nyinflyttad i norra hade med mig minnet från en renskiljning i . Jag hade som yrkesfotograf tagit bilder på en same som var tvungen att mäta bequerell i renköttet före slakten och konstaterade 11 000 när gränsvärdet var 1 500. Då började jag fundera över möjliga kon- sekvenser av strålning. läste jag om processen i i intervjuboken , utgiven av och med ekonomiskt stöd från SKI. Med denna bakgrund insåg jag från början att detta var en oerhört delikat fråga. En kritisk inställning måste vara den självklara utgångspunkten. Och jag tycker att en kritisk inställ- ning är något sunt, nästan en förutsättning för en demokratisk process. Jag förväntar mig att alla som engagerar sig i en fråga i grunden har en kritisk grundhållning. Därför är det tråkigt att höra en diskussion som cementerar en polarisering genom att påstå att oliktänkande inte vill ha något slutförvar, kalla dem nejsägare, kritiker och motståndare. Jag ser mig som en sund kritiker. Jag utgår från att min hållning i grunden är samma som er. Jag är förespråkare för en bra hantering, jag är en förespråkare för en god miljö, jag är en förespråkare för det bästa sättet att ta tillvara det här. Den utgångspunkten tror jag vi delar allihop. Vårt sätt att arbeta motverkade brister som i början fanns i Tierps kommuns hantering. Referensgruppen såg tidigt frågan enbart som ett tekniskt problem, precis som SKB och myn- digheterna. Och vi fick oerhört mycket bra och fin information från myndigheter och från bolaget – men det finns andra aspekter på denna fråga. Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet har kommunen en annan roll, måste se på frågan från ett annat håll. Vid KASAM:s etikseminarium i blev det för mig mycket tydligt att eftersom en kommun och industrin har olika roller så har vi också olika ansvar och måste ha olika sätt att se på frågan. Industrin har ju självklart ett ansvar för konsekvenserna av att man producerat ett farligt avfall. Men vi som bor i kommunerna, vi som är verksamma som politiker, har en annan form av ansvar. Det ansvaret handlar mer om att vi ska ta konsekvenserna av att vi säger ja till att ta hit det farliga avfallet. Då blir fokus mera på risker och konsekvenser om någonting går fel. Men debatten har handlat väldigt lite om vad som händer om någonting går fel.