sou · GSB329d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Gemensamt för de båda länderna är också att de fokuserar kring grupper som anses vara speciellt missgynnade och att de ger till lärosäten som lyckas att anta studenter ur dessa grupper. Ett annat gemensamt drag är att politiken syftar till att både anta studenter som anses vara missgynnade och behålla dem i den högre utbildningen. Det finns flera faktorer som skiljer länderna åt men den kanske viktigaste är universitetens förhållande till den politiska nivån. I låter man universiteten själva arbeta med formerna för rättvis antagning. I däremot, har universiteten tvingats att upprätta planer (Equity plans) för arbetet med rättvis antagning. Denna skillnad har fått betydelse i så måtto att rättviseperspektivet har mainstreamats i medan det pågår ett arbete med att utarbeta generella regler för rättvis antagning i . Med denna beskrivning av tillträdespolitiken går det inte att identifiera någon generell trend. Slutsatsen som kan dras från matris 1 är att det politiska engagemanget för tillträdesfrågorna varierar i de studerade länderna under det . Undantaget som inte har tillträde som en federal politisk fråga. Den aktiva tillträdespolitiken i och kan delvis förklaras utifrån ett längre engagemang och att till- trädesfrågorna inkorporerats i högre utbildningsreformer. Grader av politiskt (statligt) engagemang i frågan om tillträde till högre utbildning Tillträde som viktig del av reformer av den högre ut- Den administrativa dimensionen av tillträdesfrågan rymmer frågor av både policy- och regleringskaraktär. De empiriska resultaten denna PM kan uppvisa tyder på att det ofta inte finns en klar skillnad mellan policy och reglering i ländernas antagningssystem. De tydligaste exemplen på denna brist fås från och . Där fungerar regleringen som både policy och regler. Alltså är det svårt att utröna skälen till varför det finns olika behörighets- och urvalsregler och vilka mål reglerna är skapade för att uppnå. Därmed är det på gränsen till omöjligt att undersöka vilka resultat man uppnår med reglerna. I både och finns en klar relation mellan policy och regler. I finns de så kallade Equity plans som syftar till att genomföra den förda politiken ute på lärosätena. Alltså är reglerna för behörighet och urval relaterade till övergripande mål vilket gör att tillträdesfrågan blir en del av universitetens dagliga arbete. Detta genomtänkta sätt att arbeta med tillträdesfrågan gör också att resultaten av åtgärderna kan mätas och därmed är det möjligt att justera systemet så att det bättre avspeglar målen för tillträdespolitiken. Ett liknande system är på väg att införas i . Som framgått av undersökningen har tagit arbetet med ett ökat tillträde ett steg längre. Där lyckas man med att inkorporera mål för akademisk excellens med mål för mångfald. Dessa övergripande måls ytliga motsägelsefullhet pareras av klara regler för hur de ska tas hänsyn till i antagningsprocessen ute vid de olika campusen. Dessutom kräver policyn en genom- arbetad antagning på individnivå som leder till att både de som antas och avvisas får ett beslut baserat på formella och andra meriter. Dock är det svårt att avgöra om detta system faktiskt är bättre på att anta underrepresenterade grupper än andra – t.ex. ligger de underrepresenterade grupperna stadigt av de antagna . De australiska åtgärderna visar på samma resultat, dvs. att nivån ligger ganska stilla. Motsvarande siffror går inte att finna för de andra studerade länderna. Inte heller på antagningsystemsnivån går det att identifiera några generella trender. Utvecklingen på regelnivå är däremot solklar. I de studerade länderna finns det regler/åtgärder som syftar till att öka tillträdet. Det gäller även där tillträdet i princip är fritt. Dock finns det inslag av urval eftersom det efter domstols- beslut är möjligt att spärra utbildningar. Länderna tillämpar alla ett grundläggande behörighetskrav mot- svarande den svenska gymnasiekompetensen och de tillämpar också betygsmeriter som urvalsgrund. Dessutom finns det oftast krav på särskild behörighet till vissa utbildningar. I tillägg till dessa finns flertalet olika sätt att blir behörig och att göra urval. Matris 2 listar de huvudsakliga reglerna/åtgärderna som ligger till grund för behörighet och urval. Slutsatsen som kan dras av matris 2 är att länderna uppvisar ett mångfasetterat antagningssystem på regel- nivå. Den trend som kan observeras från matris 2 är att både behörighet och urval individualiseras. Denna utveckling kan tolkas som att antagningssystemen med generella regler för behörighet och urval håller på att luckras upp. Dessa ersätts av mer komplexa förfaringssätt för att anta studenter. Huvudsakliga åtgärder och regler för att vidga/öka till- trädet till högre utbildning Anm: Det finns även andra urvalsinstrument i vissa av länderna, exempelvis lottning. Ur- valsinstrumenten intervjuer och inträdesprov används selektiv och gäller oftast särskilda utbildningar.