sou · GSB348 · 2005-01-01 00:00:00 — Om föreställda identiteter i politik, forskning, media och vardag Rapport från Integrationspolitiska maktutredningen SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av för- valtningsavdelning. Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. Broschyren kan beställas hos: Fax: 08–405 42 95 Telefon: 08–405 47 29 /propositioner/sou/pdf/remiss.pdf Integrationspolitiska maktutredningen tillsattes efter ett regerings- beslut och har i uppdrag att beskriva och för- klara fördelningen av makt och inflytande mellan invandrare och infödda – till viss del även mellan infödda personer med invandrade respektive infödda föräldrar – i det svenska samhället. Resultaten är avsedda att ge underlag för en fördjupad diskussion om integrations- politikens förutsättningar och framtida utformning och redovisas successivt i de rapporter utredningen publicerar. Som brukligt är i vetenskapliga sammanhang är författarna ensamma ansvariga för innehållet. Kategorier är ett ofrånkomligt inslag i det sociala livet. I offentliga såväl som privata sammanhang påverkas relationer och beslut av verk- liga eller förmodade skillnader mellan olika grupper av individer. Men var och hur förmedlas egentligen information om de egenskaper och erfarenheter som utmärker vissa kategorier och särskiljer dem från andra? Den här antologin handlar om hur sociala identiteter formas och gestaltas i olika samhällssfärer. De medverkande författarna belyser hur föreställningar om grupper reproduceras i offentlig politik, i pressen och i människors vardagliga kontakter. Begrepp och principer som ligger till grund för kategoriseringar analyseras kritiskt, och sam- tida observationer ställs också i historiens ljus. I fokus står framförallt kategorin invandrare. Författarna visar hur denna beteckning fylls med ett innehåll långt bortom dess egentliga innebörd. Därigenom får stereotypa föreställningar en gynnsam grogrund – en slags diskursiv diskriminering framträder här som ett av integrationens verkligt stora, men osynliga, hinder. De författare som ökar medvetenheten om dessa hinder är verk- samma inom en rad mer specifika forskningsfält. Som företrädare för flera olika discipliner – journalistik och masskommunikation, historia, sociologi, samt statsvetenskap – bidrar de med en bred upp- sättning teoretiska infallsvinklar på den problematik som behandlas. Förutom att ställa en värdefull samling uppsatser till förfogande har de medverkande författarna också bidragit med insiktsfulla och konstruktiva kommentarer, såväl på enskilda kapitel som på bokens helhet. på utredningens kansli har förtjänstfullt bistått oss i det tekniska redigeringsarbetet och med projektets adminstration. har assisterat med korrekturläsning och annan väsentlig hjälp. Vi vill rikta ett varmt tack till samtliga medverkande för deras insatser! Kategorisering och integration – en introduktion Forskning och föreställningar – betydelsen av hur rasism definieras inom forskning och i utredningar Nyhetslogik och främlingssyn i mediernas konstruktion Stereotyper i vardagen: Bilder av de främmande På tal om invandrare, integration och svenskhet Minoritetspolitik och skapandet av kollektiva kategorier Mångfald, nationell identitet och samhörighet Invandrarna som kommer hit har svårt att integrera sig. De håller sig mest för sig själva, har sina egna föreningar, en annorlunda matkultur, läser tidningar från hemlandet, och lär sig inte språket ordentligt. Denna isolering från det omgivande samhället ger näring åt fördomar och leder till öppna konflikter med de infödda. Bråk mellan invandrade och infödda ungdomar förekommer allt som oftast. Ovanstående är ett kort referat av en radiodokumentär om integra- tionsproblematik. Men vad är det egentligen vi ser framför oss när uttryck som invandrare, integrera sig, och hemlandet skymtar förbi? Vilka bilder tränger sig fram genom informationsflödet, och vilka alternativa bilder filtreras bort? Hur ser verkligheten ut i betrakt- arens öga? Dokumentären handlar om förhållanden på i södra , och mer precist om vilka svårigheter som den etniska gruppen svenskar (en storleksmässigt ganska betydande minoritet i ) upplever i mötet med det nya samhället där.1 Den är utfor- mad så att radiolyssnaren tvingas reflektera över vilka grupper av människor som flitigt använda kategorier symboliserar. Och det är inte en orimlig misstanke att en genomsnittlig infödd svensk lyssnare för- bryllas – kanske rentav provoceras – av att den kategori som hon eller han själv tillhör plötsligt refereras till med beteckningar som invand- rarna eller etnisk grupp. Det finns sannolikt en viss tröghet i indi- videns perspektiv, när kontexten förskjuts på det sätt som (mycket medvetet) skedde här.2 1Dokumentären, som sändes i Radio P1, heter Jävla vitskallar! och är gjord av . För detta arbete belönades han bland annat med Stora Journalist- priset 2003 i kategorin Årets berättare (se vidare 2004). 2Det intellektuella underhållningsvärdet höjs ytterligare av att konse- kvent använder den svenska integrationsdebattens terminologi som en relief; sålunda beskriver han t.ex. ungdomar som helspanska respektive som andra generationens invandrare (barn till invandrare från som är födda i ). Människor kan antas sträva efter att bringa någon slags ordning i tillvarons alla intryck, och styrs därtill i hög grad av regler och kon- ventioner om hur olika kategorier av individer ska sorteras och positioneras i förhållande till varandra. Genom hela livet är vi indel- ade i olika formella och informella grupper; till exempel i skolan, på arbetsplatsen och under fritiden.3 De roller som vi därigenom tilldelas skiljer sig åt i fråga om makt, status och förväntningar. Ett medlem- skap i en given grupp kan vara förknippat med rätten att bestämma över andra (åtminstone i vissa avseenden) och omvänt kan det förstås också innebära att man snarare är föremål för andras maktutövning. Det krävs ingen större fantasi för att föreställa sig att sådana gruppskillnader kan påverka individer på en mängd olika sätt. Men låt oss dröja kvar vid själva kategoriseringsproblemet som sådant. Redan här inställer sig nämligen flera intressanta frågor. Man kan exempelvis fråga sig vem som ytterst har makt över kategorierna. Hur och var fattas beslut om de indelningsgrunder efter vilka männi- skor uppmärksammas och bedöms? Men man kan också fråga sig under vilka förutsättningar kategorier – när de väl är etablerade – fylls med föreställningar om sociala identiteter, och hur sådana föreställ- ningar i sin tur reproduceras i samhället. När börjar de etiketter som fästs vid människor så att säga leva sitt eget liv, vid sidan om de ytligt sett neutrala språkliga benämningarna? Var formas uppfattningar om beteckningarnas sociala innebörd? Det är frågor av detta slag som står i fokus för den här antologin. Att kategorisera individer efter mer eller mindre objektiva karaktär- istika kan nog ofta uppfattas som en tämligen trivial uppgift. Det är normalt inga större svårigheter att fastställa en individs kön, ålder eller nationella ursprung. I många fall finns här inte heller något iögon- fallande legitimitetsproblem. Det ter sig exempelvis både naturligt och nödvändigt att administrativa kategoriseringar görs inom den offent- liga politikens ramverk. För att bedriva fördelningspolitik i syfte att utjämna livsvillkor måste ju staten definiera de grupper som på ett eller annat sätt ska tilldelas (mer) resurser (än andra). Förmåner kan vara mer eller mindre generellt utformade, men vare sig det gäller barnbidrag, bostadsbidrag eller socialbidrag krävs entydiga kriterier 3 Att betrakta grupper som formella eller informella baserar sig på en av flera teoretiskt fruktbara klassifikationer som föreslagits i litteraturen. För en introduktion till socialpsykologisk gruppteori, se t.ex. Angelöw och 1990:kap. 6. Kapitel 1 Kategorisering och integration – en introduktion 9 för att slå fast vem som är berättigad till stöd (jfr Borevi 2000:130, 137). Och även om medborgarna har olika åsikter om välfärdspoliti- kens omfattning och utformning finner de det sannolikt inte anmärk- ningsvärt att bli indefinierade i grupper som studerande, småbarnsföräldrar eller folkpensionärer. Likaså är kategoriseringar oundgängliga för att nå kunskap om världen. Forskare måste klassificera empirisk information för att kunna göra meningsfulla beskrivningar och analyser (jfr 1971; Rosing 1978:87–94; m.fl. 1999:12–15) och detta oavsett om det gäller kemiska grundämnens beskaffenhet, himlakroppars rörelser eller människors politiska attityder. Data hämtade från expe- rimentstudier, observationer och opinionsundersökningar måste ord- nas och systematiseras för att kunna ge underlag för teoriprövning och prognoser. I ett senare led fordrar därtill förmedlingen av kunskap kategori- seringar. Journalister har krav på sig att förenkla och renodla den in- formation som ska kommuniceras till en bredare allmänhet (jfr och 1990:94–102). Komplikationer och nyanser måste då stå tillbaka för att nyhetsartiklar och korta reportage i eter- media ska bli begripliga. I pedagogiskt syfte, men också för att väcka intresse, behöver man därför kunna referera till enkla indelningar av exempelvis befolkningsgrupper. Den belastade kategorin invandrare När det gäller indelning och etikettering av människor måste man dock beakta att beteckningar långt ifrån alltid är värdemässigt neu- trala. Lite tillspetsat uttryckt har kategorisering en baksida som stavas stigmatisering. Mycket tyder på att den kategori som vi särskilt intresserar oss för här – invandrare – belastas av negativa övertoner som i förlängningen riskerar att verka diskriminerande. Själva termen invandrare betecknar i strikt mening inget annat än personer som själva har flyttat från ett land till ett annat. Från det nya landets horisont betraktat är man då invandrare; och med ut- gångspunkt i det land man flyttat från (inte sällan benämnt hem- landet, vilket kan te sig märkligt) är man på motsvarande sätt utvand- rare. De människor som flyttat till representerar utan tvekan en betydande mångfald ifråga om bakgrund, erfarenheter och förut- sättningar. Med invandring från snart sagt världens alla hörn är det naturligtvis befogat att ställa den kritiska frågan vad alla dessa människor egentligen har gemensamt – utöver erfarenheten att, och av olika skäl, ha immigrerat. Gruppens heterogenitet till trots får emellertid invandrarbegreppet allt som oftast en närmast etnisk innebörd. Termen invandrare tycks i praktiken reserveras för befolkningskategorier som utifrån föreställ- ningar om etnicitet och kultur antas skilja sig påtagligt från den svenska majoritetsbefolkningen. Hur detta i praktiken kan gestalta sig ska vi se upprepade exempel på i de texter som följer. Tanke- gången är för övrigt inte heller ny. I en tidigare begreppsutredning, utgiven av , hävdar författarna att: [i] har be- greppet invandrare kommit att få en folklig betydelse av icke-svensk. Denna innebörd har blivit en negering av allt som det svenska står för, och har inte nödvändigtvis någon relation till invandring som sådan. (m.fl. 1999:101, kursiv i original). I en sådan överförd betydelse handlar invandrarskap snarare om främlingskap än om själva immigrationens konsekvenser för enskilda individer eller för samhället i stort. Invandrare antar skepnad av en tänkt kategori, konstituerad framförallt i relation till det som upplevs som mer bekant och vanligt. blir då emellertid kategorins gränslinjer suddiga. Vem som i realiteten refereras till som invandrare bedöms utefter en skala som tycks vara oberoende av faktisk immi- gration. För en given grupp blir, om man så vill, graden av invandrar- skap en fråga om hur (o)svenska gruppens medlemmar anses vara. Därmed kan det rentav vara så att en representant för den typiske invandraren i många fall inte alls behöver ha invandrat till . Av allt att döma är det också utifrån en dylik föreställningsram som den terminologiskt högst tveksamma – men åtminstone i mass- media mer eller mindre observerbara – dikotomiseringen invandrare och svenskar ska förstås.4 En invandrare klassificeras då som en person som inte är, och knappast heller kan bli, svensk. Det blir med andra ord logiskt omöjligt att vara en invandrad svensk, eller en svensk som () har invandrat. Det stats- rättsliga medborgarskapet tycks här sakna betydelse. Likaså tycks in- dividens subjektiva identitet vara oviktig; vad en person själv känner sig som (och i vilken mån hon eller han anser sig ha flera överlapp- ande identiteter) blir tämligen ointressant om man betraktar individer som antingen invandrare eller svenskar. 4 Den kan noteras att dikotomiseringen invandrare och svenskar inte endast möter massmediakonsumenten, utan även den som studerar myndighetsrapporter och forskningspublikationer (även av mer sentida datum); se t.ex. 1996 och . Kapitel 1 Kategorisering och integration – en introduktion 11 fundament är en ytlig karaktärisering främst utifrån utseende, med en föreställd svenskhet som jämförelsepunkt. Detta kan i sin tur tänkas ladda själva invandrarbegreppet med föreställningar om den annorlunda och avvikande främlingen. Ett intressant tankeexperiment är här att reflektera över den reella (snarare än formella) innebörden i ord som bildats med invandrare (eller avledningar) som prefix. Vad och vem ser man framför sig när termer som invandrartäta bostadsområden nämns? Är det en stadsdel i där en oproportionerligt hög andel norrmän bor? Vilka varor är det egentligen som säljs i invandrarbutiker? Finska mobil- telefoner? Vem döljer sig bakom tidningsrubriker av typen invand- rarflickor måste få hjälp? Kommer de ursprungligen från , eller från något annat land – längre bort? Som vi tidigare nämnt kan det förvisso finnas administrativa skäl att avgränsa befolkningskategorier. De invandrade kan som kollektiv betraktat tänkas ha temporära behov av välfärdspolitiska insatser, så- som stöd för språkinlärning. Men det skulle också kunna finnas mer långsiktiga behov av bistånd i denna grupp, exempelvis för att kunna bevara kulturella traditioner; något som i så fall skulle motivera att man som invandrad tillhör en offentlig-politisk målgrupp även långt efter själva immigrationen.5 En kompensatorisk politik av detta slag skulle sannolikt inte be- höva resultera i att målgruppen i fråga stigmatiseras. Men likväl tycks åtgärder som syftar till att befrämja integration kunna verka i motsatt riktning. Detta har i självkritisk ton även politiska besluts- fattare påpekat; i den socialdemokratiska regeringens integrationspo- litiska proposition hävdar man rentav att: [i]nvandrarpolitiken, tillsammans med den särskilda administration som byggts upp för att genomföra den, har [] på ett olyckligt sätt kommit att för- stärka en uppdelning av befolkningen i ett vi och ett dom och därigenom medverkat till uppkomsten av det utanförskap som många invandrare och de- ras barn upplever i det svenska samhället. 1997/98:16:17–18.) Invandrarpolitiken anklagades här som synes för att åtminstone i vissa avseenden ha ökat klyftorna i samhället. Men hur mekanismerna här närmare bestämt antas fungera är inte självklart. Är det den offentliga politikens själva genomförande som dikotomiserar befolkningen i vi 5 Historien om den politik som riktar sig till invandrare i kan sägas inrymma båda dessa bevekelsegrunder; men därtill också intressanta tyngdpunktsförskjutningar dem emellan (Borevi 2002:kap 3). Eller står orsakerna till denna strukturering av medvetan- det snarare att finna i det sätt på vilket problem formuleras och pro- blemformuleringen reproduceras, i politiken men också i samhället i stort? Vi ska längre fram i boken se intressanta exempel på hur forskning och officiell statistik producerar en slags basinformation för kategori- serande (och inte sällan kategoriska) beskrivningar. Inte minst viktigt i detta sammanhang är att tillgängliga fakta har blottlagt en betydande – och växande – välfärdsklyfta mellan invandrade och infödda svenskar (se t.ex. och 2000:153). De invandrade har exem- pelvis tenderat att bli alltmer missgynnade när det gäller en central välfärdsindikator som position på arbetsmarknaden (jfr , och 2004). I jämförelse med infödda svenskar är invandrade i högre grad arbetslösa och har allmänt sett en svagare ställning på arbetsmarknaden. Arbetslöshet och bidragsberoende kan i en rad avseenden förväntas leda till försämrade villkor för de individer som drabbas (2004; jfr Adman 2004:kap 3). Men på en mer övergripande nivå är det också rimligt att anta att en grupp som på olika sätt missgynnas i samhället därtill tenderar att bli vad man skulle kunna kalla för diskursivt underordnad. I den offentliga politikens beslutsunderlag såväl som i massmedias rapportering och allmän debatt riskerar beteckningen invandrare att i första hand förknippas med problem av olika slag. Det sätt på vilket man talar om denna befolkningskategori kommer därmed att präglas av en slags negativ förförståelse. Med ett kontinuerligt fokus på ofull- komlighet – vare sig det gäller de invandrades förutsättningar att göra sig gällande i det svenska samhället, eller det offentligas kapacitet att åtgärda problem – riskerar själva diskussionen som sådan att bli en belastning för den som upplever sig utpekad. Att ständigt mötas av in- formation om att man tillhör en problemtyngd kategori kan förväntas påverka den enskilde individens självbild och självtilltro negativt. Kunskap, medvetenhet och makt Det behövs tvivelsutan mer kunskap om hur och varför vissa grupper i samhället tenderar att omtalas och karaktäriseras i enlighet med, till synes, förutbestämda schabloner. Sådan kunskap är värdefull i sig; men dessutom nödvändig, kan man hävda, för den som konstruktivt vill utvärdera rådande situation och föreslå förändringar. För att nå ett Kapitel 1 Kategorisering och integration – en introduktion 13 tillstånd av verklig integration – i betydelsen jämlika villkor mellan grupper av olika nationellt och etniskt ursprung – krävs en medveten- het, inte bara om synliga utan också om mer osynliga hinder i sam- hället. Stereotypa föreställningar om kategorin invandrare utgör exempel på hinder av detta senare slag. måste man dock konstatera att problemet här är svårbemästrat. De komplexa mekanismer som skapar och reproducerar kollektiva identiteter kan knappast, i den mån de alls är möjliga att blottlägga, förväntas vara lätt åtkomliga genom lagstiftning eller informationskampanjer. Den makt som våra före- ställningar och referensramar utövar kan inte spåras till en identifier- bar aktör eller källa (jfr Digeser 1992). Det kan tyckas ligga nära till hands att här peka på förekomsten av den tankekontroll som har diskuterats i maktlitteraturen (Lukes 1974; Gaventa 1980; jfr 1989:31; och 1990:10–12). Denna mer subtila form av maktutövning antas kunna blockera potentiella konflikter genom att problem aldrig blir formule- rade (och därför inte ens behöver motas bort av dem som har makt över dagordningen). Men i detta fall aktualiseras knappast några tyd- liga gruppintressen. Det kategoriseringsproblem vi diskuterar innebär snarare att alla samhällsmedlemmar ålägger sig en restriktion. Vårt gemensamma synfält begränsas genom de stereotyper, och i förläng- ningen fördomar, som kategoriseringen alstrar. Detta riskerar i sin tur att skapa onödiga hinder när vi tar ställning respektive agerar i var- dagliga relationer, utifrån föreställningar om vad som är möjligt och rimligt. Kategorier kan rent definitionsmässigt vara mer eller mindre kompli- cerade. Men även i de tekniskt sett enkla fallen finns en symbolisk aspekt som kan bidra till att forma de samtal som förs, såväl i offent- lighet som i vardagsliv. Utgångspunkten här är att processer av detta slag behöver identifieras och undersökas närmare. De studier vi har samlat i denna antologi bidrar till att öka kunskapen och medvetenhe- ten om kategoriseringarnas potentiella makt över våra tankar. Kart- läggningen är bred i så måtto att en rad samhälleliga sfärer uppmärk- sammas. Författarna analyserar diskurser som låter sig observeras inom forskning, massmedia, offentlig politik och vardagsliv. Samman- taget blottlägger dessa analyser en rad centrala mekanismer. Att reflektera över dessa blir närmast en obligatorisk uppgift för alla som intresserar sig för hur integrationen kan befrämjas – i så måtto att vare sig faktisk bakgrund, eller påklistrade etiketter, ska kunna påverka förutsättningarna för jämlikhet i det svenska samhället. uppmärksammar samhällsforskningens ansvar när det gäller hur begrepp och benämningar uttyds och uppfattas. Detta är nämligen inte bara en intern angelägenhet. Hur forskarna använder termer som rasism, främlingsfientlighet och diskriminering i studier av integrationsproblem har betydelse inte endast för forskningsresul- taten utan också för de världsbilder som därigenom sprids i det övriga samhället. Genom definitionsmässiga avgränsningar kan vissa förete- elser bli mindre allsidigt belysta än vad som vore önskvärt, och skev- heter i detta avseende kan då också komma att avspegla sig i underlag för politiska beslut. I fokus för Wigerfelts uppsats står framförallt begreppet rasism. Han redogör utförligt för hur detta begrepp kommit att definieras och användas under skilda tidsepoker och diskuterar kritiskt dess tillämp- lighet i dagens . Med stöd i en undersökning av rasismens olika yttringar i den skånska orten problematiseras den tradi- ståndpunkten att rasism måste definieras utifrån biologiska skillnader. Stereotypa negativa uppfattningar om kategorin invandrare baseras inte endast på hudfärg utan också på kultur, religion och mer vaga föreställningar om främlingskap. Utan att behöva ta sig uttryck i fysiskt våld (vilket också förekommer) kan nedvärderingen av dem som uppfattas som annorlunda och främmande sägas uppvisa en slags rasistisk logik. Likartade mekanismer kan spåras, hävdar , i den öppet manifesterade rasismen och i vanliga svenskars (ofta oreflekterade) underordning av dem som kategoriseras som invand- rare. Forskningen måste därför fördjupas om hur de faktiska rela- tionerna ser ut mellan attityder och praktiker vars gemensamma nämnare är att de yttrar sig i olika former av diskriminering; detta för att på allvar kunna bidra till diskussionen om hur olika slags rasismer ska motverkas. Om forskningen kan sägas ha ett ansvar för hur fenomen beskrivs och tolkas gäller utan tvekan detsamma för nyhetsmedierna. bidrar här med en studie om nyhetsjournalistikens roll när det gäller den mentala konstruktionen av kategorin invandrare. I enlighet med tidigare resonemang (se föregående avsnitt) baserar sig denna diskurs- produktion vanligtvis inte på kategorins administrativa avgränsning gentemot den naturliga motpolen infödda svenskar. Kapitel 1 Kategorisering och integration – en introduktion 15 innebörd underordnas istället reproduktionen av en medieinvand- rare, en föreställd kategori vars egenskaper kontinuerligt refereras och renodlas i den dagliga nyhetsrapporteringen. analyserar artiklar från ett antal större dagstidningar, hämta- de dels (då termen invandrare på allvar bör- jade användas i medierna) och dels från . Dessa empiriska nedslag ger påfallande samstämmiga resultat, något som också bör ses i relation till det svenska samhällets förändringar (inbegripet hur befolkningsgruppen invandrade har förändrats i fråga om sammansättning och storlek). Nyhetsartiklarnas invandrare framträder i återkommande roller som avvikande och främmande (ibland rentav hotfulla), och förknippas därtill med brister som det svenska samhället har svårt att hantera. Problembeskrivningar kan baseras på skillnader som framkommer i officiell statistik (även marginella sådana skillnader).