sou · GSB344 · 2005-01-01 00:00:00 — Fyrtio- talistkullarnas utträde ur gruppen samverkar med det minskande arbetskraftsdeltagandet. Detta leder till en snabb nedgång till omkring 2007. Därefter avtar minskningen. Det är först mot slutet av perioden som utvecklingen vänder i och med att de stora sextio- talistkullarna gör sitt inträde i gruppen. För gruppen 60–fortsätter det samlade arbetsutbudet att stiga till omkring 2007, då fyrtiotalisterna även börjar lämna denna grupp. Bilaga 5 till LU 2003/04 ten för arbetsutbudet av de stora fyrtiotalistkullarna för just dessa grupper klingar av åren efter 2010. Effekten av fyrtiotalisternas in- och utträde i grupperna med de äldsta på arbetsmarknaden kan lätt ge ett intryck av att det är bra för arbetsutbudet på arbetsmarknaden som helhet att de äldre generationerna är stora. Detta är emellertid inte fallet. Mycket av den minskade tillgång på arbetskraft som fyrtiotalisternas utträde från arbetsmarknaden innebär, inträffar som scenarierna täcker. Orsaken är den förhållandevis stora ned- gången i arbetsutbud per person i gruppen från det att individerna börjar närma sig . Ökningen av arbetsutbudet i dessa grupper sker med andra ord på bekostnad av en större minskning av arbetsutbudet i de åldersgrupper som fyrtiotalistkullarna lämnar. Ett annat sätt att se det är att under de perioder då det finns en stor andel äldre i arbetskraften är det fler personer som minskar sitt arbetsutbud på ett eller annat sätt, vilket givetvis är negativt för det totala arbetsutbudet. För att fånga upp denna effekt kommer vi senare i detta kapitel jämföra de äldres andel av det totala arbets- kraftsutbudet i de olika scenarierna. Frånvaron av reformer innebär sammantaget att incitamenten för arbete blir alltför svaga för att upprätthålla arbetsutbudet. Detta tar sig uttryck i såväl sjunkande sysselsättningsgrad som medel- arbetstid och därtill ytterligare ökande frånvaro på grund av sjukskrivning. Smärre justeringar i bland annat ersättningsnivån, kontrollen av sjukskrivningarna och omfattningen av rehabilite- ringsinsatserna antas inte ge några större effekter på längden på sjukskrivningsperioderna och andelen som återgår till arbetslivet efter en längre periods sjukskrivning. Däremot antas utflödet öka till förtidsension. Beträffande äldres arbetskraftsutbud antas den långsiktigt negativa trenden bestå genom att både den genomsnitt- liga arbetstiden och den effektiva pensionsåldern fortsätter att minska. I tabell 9.1 redovisas utvecklingen av arbetskraftsdeltagandet, sysselsättningsgraden, andelen av de sysselsatta som arbetar samt den genomsnittliga veckoarbetstiden för personer i arbete enligt antagandena i trendscenariot. Dessutom redovisas uppgifter som referens. Ökande förtidspensioneringar och fortsatt höga Bilaga 5 till LU 2003/04 sjukskrivningar påverkar arbetskraftsdeltagandet och sysselsätt- ningsgraden negativt. För män i åldern 60–faller sysselsätt- ningsgraden från 2020. Detta kan jämföras med en sysselsättningsgrad på för denna grupp 1970, vilket innebär en minskning under den aktuella 50–årsperioden. Ökningen av förtidspensioneringarna antas vara speciellt stor i början av perio- den. Det motiveras med de senaste årens kraftiga ökning av antalet långtidssjukskrivna utan att antalet förtidspensioneringar ökade i motsvarande grad.113 Efter att den uppdämda efterfrågan på förtids- pensionering har tillgodosetts antas förtidspensioneringarna sjunka men ligga kvar på en förhållandevis hög nivå. Orsaken är det fortsatt stora inflödet av sjukskrivna som innebär att nya grupper kommer in och blir långtidssjukskrivna som för många slutar med förtidspension. Utslagningen från arbetsmarknaden kommer där- med att fortsätta, och det blir allt tydligare att sjukskrivningen är en del av utslagningen. Frånvaron på grund av i första hand sjukskrivning antas öka för tre av de fyra grupperna, men den årliga genomsnittliga ökningen antas bli mindre än –2001. För männen var ökningen så liten att den fram- över antas upphöra helt. För män i gruppen 60–och för kvinnor i gruppen 55–antas den genomsnittliga årliga ökning- en av frånvaron uppgå till . Detta kan jämföras med en genomsnittlig årlig uppgång med – 2001 för de äldsta männen och för kvinnorna . För kvinnor i gruppen 60–antas ökning- en bli något större eftersom den genomsnittliga årliga ökningen uppgick till –2001. Dessa antaganden innebär att de könsmässiga skillnaderna i frånvarons ökningstakt minskar. 113 Vi antar att ökningen följer utvecklingen i RFV:s prognos för anslag som sträcker sig t.o.m. , se RFV [2003b]. Scenarier Bilaga 5 till LU 2003/04 Tabell 9.1 Antaganden i trendscenariot män, 55–59 år män, 60–64 år kvinnor, 55–59 år kvinnor, 60–64 år män, 55–59 år män, 60–64 år kvinnor, 55–59 år kvinnor, 60–64 år I arbete av de sysselsatta män, 55–59 år män, 60–64 år kvinnor, 55–59 år kvinnor, 60–64 år män, 55–59 år män, 60–64 år kvinnor, 55–59 år kvinnor, 60–64 år 1 Antal timmar per person i arbete. Anm: Utvecklingen 1970 till 2002 baseras på empiriska data medan utvecklingen därefter baseras på egna antaganden. Källor: SCB [b] och . Skillnaden mellan mäns och kvinnors frånvaro kommer däremot att fortsätta öka. Antagandena innebär exempelvis att andelen i arbete av de sysselsatta männen kommer att ligga kvar på medan den antas ha sjunkit till för kvinnorna i samma ålder. Sammantaget – 2020 leder antagandena i trendscenariot till att andelen i arbete av de sysselsatta männen, i åldern 60–, sjunker trots en väsentligt förbättrad hälsa och trots att ökningstakten ifrånvaron antas minska. Ökningstakten i frånvaron för kvinnorna i åldern kommer vara nästan dubbelt så stor . Att äldre i ökad utsträckning kommer att vara sjukskrivna framför att gå i pension kan åtminstone till en del förklaras med att det är ekonomiskt mer fördelaktigt att vara sjukskriven än förtids- Bilaga 5 till LU 2003/04 Av tidigare redovisade orsaker är det inte heller ekonomiskt motiverat, för det stora flertalet, att vidare- utbilda eller omskola sig för att kunna hålla sig kvar i arbete under fler år. Ett tidigare uttag av ålderspension leder till väsentligt lägre pensionsutbetalningar och bidrar till att utvecklingen fortsätter i samma riktning. De ökade förtidspensioneringarna ändrar i viss mån detta förhållande, men inte i tillräcklig utsträckning för att vända den negativa trenden. Eftersom vi inte heller antar några förändringar i den arbets- rättsliga lagstiftningen kommer det i allmänhet inte heller vara eko- nomiskt försvarbart att riskera sin fasta anställning för att kunna skaffa sig ett annat arbete, även om ett nytt jobb skulle innebära bättre förutsättningar för en person med nedsatt arbetskapacitet att vara kvar i arbetslivet längre. Den kraftigt försämrade anställnings- tryggheten i samband med bytet av arbetsgivare innebär helt enkelt att en sådan lösning även fortsättningsvis kommer att upplevas som alltför riskabel. Dessutom kan lönen mycket väl vara lägre på det nya arbetet. Tillsammans med generositeten i socialförsäkrings- systemen och den lägre risken i den gamla anställningen innebär det att det för många både är mer ekonomiskt fördelaktigt och mindre riskabelt att behålla sitt gamla arbete, även om risken är stor för att det leder till en tidigare utslagning från arbetsmarkna- den. Även den negativa trenden mot en minskad arbetstid fortsätter genom att den genomsnittliga arbetstiden för personer i arbete minskar för männen och efter 2010 för kvinnorna. För männen antas minskningen uppgå till och för de äldsta männen till , vilket innebär att storleken på nedgången är oförändrad jämfört med perioden –2001. För båda ålders- grupperna bland kvinnorna antas minskningen uppgå till 0,3 pro- cent –2020, vilket innebär att skillnaden i förändringstakten mellan kvinnor och män minskar. För män i gruppen 60–medför utvecklingen att den genomsnittliga arbetstiden per person i arbete sjunker i veckan 2020 jämfört med 2003. Eftersom den genomsnitt- liga arbetstiden var 1970 innebär det en minskning för hela perioden. För de yngre kvinnorna i arbete kommer däremot den genomsnittliga arbets- tiden att öka jämfört med . Bilaga 5 till LU 2003/04 9.1.3Sannolikheten att trendscenariot inträffar Ett scenario av detta slag är realistiskt i den bemärkelsen att det bygger på att hittillsvarande trender fortsätter, om än med minskad styrka. Att trenderna minskar i styrka är naturligt om det inte införs ytterligare element i exempelvis socialförsäkringssystemen som gör det mindre avgörande för den enskildes ekonomiska situa- tion om personen arbetar eller inte. I frånvaro av sådana föränd- ringar kan vi räkna med att reduktionen av arbetsutbudet som de olika delarna av välfärdssystemen medför var kraftigast vi studerar. Å andra sidan är det möjligt att den gene- ration som pensioneras vi studerar är mindre känslig för incitamenten i bland annat socialförsäkringssystemen än senare generationer. För senare generationer skulle förändrade nor- mer kunna innebära att det upplevs som mer accepterat att inte arbeta, eller åtminstone enbart arbeta deltid, och dessutom gå i pension tidigare. Om detta är fallet kan den negativa trenden för äldres arbetsutbud mycket väl bli mer markant än i detta scenario. Om utvecklingen i trendscenariot leder till, eller kan förväntas leda till, problem på grund av en alltför kraftig nedgång i arbetsutbudet kommer det sannolikt att inledas en politisk process som vänder utvecklingen av arbetsutbudet. Om utveckling- en i trendscenariot leder till problem eller inte beror på vilka fak- torer det är som ger upphov till utvecklingen. Är det en god pro- duktivitetsutveckling i den privata sektorn som leder till att arbetsutbudet sjunker på grund av att människor efterfrågar mer fritid än annars är det mindre problematiskt än om nedgången beror på en accelererande ohälsoutveckling och ökande marginal- effekter, exempelvis på grund av höjda kommunalskatter. Om nedgången i arbetsutbudet dessutom till stor del beror på socialförsäkringssystemen och deras finansiering, som dessa tar utrymme från de offentligt finansierade tjänsterna, är det sannolikt att en utveckling i linje med trendscenariot blir proble- matisk. Detta kan komma att motverkas med olika typer av åtgär- der för att upprätthålla arbetsutbudet. Att exempelvis de äldre skulle lyckas att varaktigt förhindra sådana reformer genom att de har blivit så många måste betraktas som osannolikt mot bakgrund den teoretiska genomgången i kapitel 3. Huvudorsakerna till det är dels att deras intressen blir mindre samstämmiga när de blir en större grupp, dels att de själva måste bära en större del av den samlade skattebördan när de blir fler och därför sannolikt blir mer Bilaga 5 till LU 2003/04 negativt inställda till skattehöjningar. Dessutom blir motståndet mot generösa villkor från övriga grupper större eftersom det leder till en större försämring av dessa gruppers ekonomiska situation än om gruppen hade varit liten. Den internationella skattekonkurrensen och den ökande rörlig- heten av kapital och arbetskraft leder sannolikt också till att det blir svårt att öka eller ens upprätthålla graden av omfördelning i sam- hället utan alltför stora negativa effekter på bland annat arbets- utbudet. Detta talar för att de som i första hand skulle bli lidande av att arbetsutbudet minskar är de sämst ställda av de äldre. Bland mer välbeställda grupper skulle däremot den incitamentsstruktur som antas i trendscenariot förmodligen leda till att det blir allt vanligare att, helt eller delvis, lämna arbetskraften från mitten av 50–årsåldern eftersom höga marginaleffekter gör fritid relativt sett mer attraktivt än arbete. En god produktivitetsutveckling i privat sektor och en ökande internationalisering, som leder till en konver- gens i nettolönerna för lättrörliga grupper, skulle bidra till en sådan utveckling eftersom detta skulle stärka deras finansiella ställning. Sammanfattningsvis kan trendscenariot betraktas som relativt sannolikt under inledningen av perioden. En minskande tillgång på arbetskraft som behoven inom välfärdssektorn ökar kan komma att leda till en omprövning av bland annat stora delar av socialförsäkringssystemen. Fyrtiotalistkullarnas ut- träde från arbetsmarknaden kommer förmodligen att utgöra en starkt pådrivande kraft i denna process, precis som stora delar av välfärdssystemen en gång byggdes upp för att hantera problem som uppmärksammades i takt med att fyrtiotalisterna färdades genom ålderskategorierna. Detta gäller exempelvis införandet av barnbi- dragen när fyrtiotalisterna var små och utbyggnaden av barnom- sorgen när de började bilda familj. Till skillnad från tidigare kommer fyrtiotalisterna mycket väl att kunna bli de sista som får tillgång till generösa system för socialförsäkringar och äldreom- sorg. Detta skulle i så fall stå i tydlig kontrast mot att det tidigare var en relativt stor del av gruppen, nämligen de som föddes först, som gick miste om de reformer som deras framväxt bidrog till. Hur omfattande förändringarna blir och vilken typ av förändringar det blir fråga om kommer bland mycket annat bero på utvecklingen i vår omvärld och kanske också på hur tidigt reformprocessen inleds. Bilaga 5 till LU 2003/04 I detta scenario antar vi att det genomförs en rad reformer för att upprätthålla arbetsutbudet. Reformerna syftar i huvudsak till att bevara välfärdssystemen och håller sig därför inom ramarna för dessa. För socialförsäkringarna innebär detta i praktiken bland annat att ersättningsnivåer lämnas oförändrade eller endast sänks i mindre utsträckning. För att få bukt med stigande ohälsotal stärks i stället kontrollen. Vi antar också att skattekvoten hålls . Sammantaget innebär detta att marginaleffekterna kvarstår på ungefär dagens nivå. Diagram 9.3 visar vilka konsekvenser utvecklingen i basscenariot, enligt de antaganden som redovisas i följande avsnitt, leder till med avseende på antalet arbetade timmar per person i respektive grupp. Efter den inledande periodens nedgång i arbetsutbudet, som till största delen beror på de ökade förtidspensioneringarna, stiger arbetsutbudet något . För männen i gruppen 55–uppgår antalet arbetade timmar i genomsnitt till 1 2020 jäm- fört med 1 264 i trendscenariot. Utslaget motsvarar detta en ökning . För männen ökar det genomsnittliga antalet timmar från trendscenariots 750 till 926 i basscenariot. Kvinnorna i åldern 55–beräknas i genomsnitt arbeta i basscenariot jämfört med 975 i trendscenariot. För de äldsta kvinnorna är motsvarande siffror 666 respektive 545. Bilaga 5 till LU 2003/04 Diagram 9.3 Arbetade timmar per person i respektive grupp, 1970 1973 1976 1979 1982 1985 1988 1991 1994 1997 2000 2003 2006 2009 2012 2015 2018 Män, 55–59 år Män, 60–64 år Kvinnor, 55–59 år Kvinnor, 60–64 år Anm: Utvecklingen 1970 till 2002 baseras på empiriska data medan utvecklingen därefter baseras på egna antaganden. Källor: SCB [a], SCB [b] och . Av diagram 9.4 framgår det att basscenariot innebär en väsentlig ökning av äldres sammanlagda arbetsutbud jämfört med trendsce- nariot. Mest markant är ökningen för de båda äldsta grupperna. Männen arbetar sammanlagt jämfört med i trendscenariot. För kvinnorna i motsvarande ålder är motsvarande siffror 185 respektive . Sammantaget innebär detta att den äldsta gruppens arbetsutbud är högre i bas- scenariot jämfört med trendscenariot. För männen, 55–, är det sammanlagda arbetsutbudet i detta scenario jämfört med i trendscenariot, medan kvinnorna i motsvarande ålder sammanlagt arbetar jämfört med i trendscenariot. Sam- manlagt innebär detta att gruppen 55–arbetsutbud är högre i basscenariot jämfört med trendscenariot. Bilaga 5 till LU 2003/04 Diagram 9.4 Totala antalet arbetade timmar i respektive grupp, basscenariot 1970 1973 1976 1979 1982 1985 1988 1991 1994 1997 2000 2003 2006 2009 2012 2015 2018 Män, 55–59 år Män, 60–64 år Kvinnor, 55–59 år Kvinnor, 60–64 år Anm: Utvecklingen 1970 till 2002 baseras empiriska data medan utvecklingen därefter baseras på egna antaganden. Källor: SCB [a], SCB [b] och . 9.2.2Antaganden och möjliga reformer Åtgärder för att minska sjukskrivningarna och förtidspensione- ringarna fokuserar på en utökning av kontrollresurser så att försäk- ringskaraktären i socialförsäkringssystemen kan återupprättas. Re- habiliteringen av långtidssjuka antas öka genom bland annat ut- ökade resurser till försäkringskassorna. Möjligheten för äldre och rehabiliterade att hitta ett arbete underlättas genom bland annat rätt till visstidsanställning av personer över 61 och långtids- sjukskrivna som behöver byta arbete för att kunna återkomma till arbetslivet. Dessutom antas att den premie, i form av dubbel- räkning av anställningstid, som utgår till äldre i turordningsreglerna inom Lagen om anställningsskydd (LAS) slopas. Detta minskar arbetsgivarnas ovilja att anställa äldre. I ålderspensionssystemet antas att sjukskrivnings- och arbetslös- hetsperioder är pensionsgrundande för personer . Dessutom antas att avtalspensionssystemen förändras i riktning mot ålderspensionssystemet genom att inslagen av premie- baserade system ökar. När även avtalspensionen kommer att be- Bilaga 5 till LU 2003/04 stämmas av de samlade inkomsterna under livet stärks incitamenten för äldre att arbeta längre. Dessutom minskar kostnaderna för arbetsgivare som anställer äldre personer eftersom den sista arbetsgivaren inte längre behöver stå för en oproportionerligt stor andel av kostnaderna för avtalspensionen. Åtgärder som minskar incitamenten för arbetstagare och arbetsgivare att välja att avgångs- pensionera arbetskraft antas också genomföras. Dessutom görs antagandet att alla typer av skattereduktioner avskaffas för pen- sionssparande som skatteskalorna justeras på ett sådant sätt att marginaleffekterna för personer som betalar statlig in- komstskatt inte ökar på grund av denna förändring. De genomförda reformerna antas få betydande effekter inom vissa områden. Inflödet i sjukförsäkringssystemet består emellertid på ungefär samma nivå som tidigare, och de konjunkturella varia- tionerna i sjukskrivningarna fortsätter att vara stora. Återflödet till arbetslivet ökar däremot genom effektivare kontroll och rehabili- tering. Detta bidrar till att den inledande ökningen av antalet förtidspensioneringar, som antas vara lika omfattande som i trend- scenariot, vänds till en minskning . Det ökade åter- flödet till arbetslivet och de ökade förtidspensioneringarna under början av perioden leder till att sjukskrivningarna minskar, men inte i så hög utsträckning att målet om en halvering nås till 2008. Den samlade effekten blir att ohälsotalen minskar i viss utsträck- ning, vilket redovisas i tabell 9.2. Antagandet om ökade förtidspensioneringar påverkar syssel- sättningsutvecklingen negativt fram . Det nya pensions- systemet och förändringar i avtalspensionssystemen antas därefter bidra till att vända den nedåtgående trenden i den effektiva pen- sionsåldern. Som framgår av tabell 9.2 sker detta i första hand i gruppen 60–64-åringar. Tillsammans med en ökad kontroll i social- försäkringssystemen antas detta leda till stärkta incitament att arbeta. För att kunna hålla sig kvar längre i arbetslivet antas fler ta ut delpension eller går ner i arbetstid , men vissa väljer också att öka sin veckoarbetstid. Sammantaget innebär detta att trenden mot minskat antal arbetade timmar per person i arbete upphör. Scenarier Bilaga 5 till LU 2003/04 Tabell 9.2 Antaganden i basscenariot män, 55–59 år män, 60–64 år kvinnor, 55–59 år kvinnor, 60–64 år män, 55–59 år män, 60–64 år kvinnor, 55–59 år kvinnor, 60–64 år I arbete av de sysselsatta män, 55–59 år män, 60–64 år kvinnor, 55–59 år kvinnor, 60–64 år män, 55–59 år män, 60–64 år kvinnor, 55–59 år kvinnor, 60–64 år 1 Antal timmar per person i arbete. Källor: SCB [b] och . 9.2.3Sannolikheten att basscenariot inträffar Utvecklingen i basscenariot innebär att arbetsutbudet per person kommer att ligga på ungefär samma nivå som det gjorde . Detta kan förefalla orealistiskt med tanke på att produktivitetsutvecklingen sannolikt kommer att leda till en ökad efterfrågan på fritid och minskat arbetsutbud. För att utvecklingen ska komma att bli som i detta scenario, kommer det således krävas relativt omfattande reformer för att motverka tendensen mot ett minskat arbetsutbud. Frågan om utvecklingen i detta scenario är sannolik eller inte blir därför en fråga om huruvida det är sannolikt att reformer av bland annat socialförsäkringssystemen kommer att genomföras i tillräcklig utsträckning för att upprätthålla det genomsnittliga arbetsutbudet per person. För att kunna svara på den frågan behöver vi kunna svara på två andra frågor. Den ena är om välfärden och samhällsutvecklingen gagnas av att arbetsutbudet Bilaga 5 till LU 2003/04 Den andra är om det kommer att vara politiskt möjligt att genomföra förändringar som leder till ett bättre samhällsekono- miskt utfall. I vår genomgång i kapitel 3 framgick att det är av stor vikt att upprätthålla arbetsutbudet för att kunna upprätthålla produktionen av välfärdstjänster och garantera att alla får tillgång till dessa tjänster på lika villkor. Om vi antar att de politiska prioriteringarna kommer vara sådana att denna målsättning även kommer att gälla framöver har vi fått ett svar på den första av de båda delfrågorna. För att kunna besvara den andra kan vi återigen erinra oss diskussionen om olika gruppers politiska inflytande. Givet att det är riktigt att möjligheterna att upprätthålla system som leder till ett minskat arbetsutbud minskar ju fler det är som berörs av dessa system kommer de politiska förutsättningarna för att kunna ändra systemen vara goda. I takt med att de äldre blir fler kommer det bli lättare att genomföra förändringar i exempelvis pensionssystemet som leder till ett ökat arbetsutbud bland de äldre. Med den utveckling som beskrivs i basscenariot ökar sanno- likheten att reformer genomförs som gör att välfärdssystemen blir mer långsiktigt hållbara. En god produktivitetsutveckling och en allt djupare internationell integration kommer emellertid innebära att det blir nödvändigt med ständigt nya förändringar i systemen för att upprätthålla arbetsutbudet. En viktig anledning till det är att marginaleffekterna kvarstår på en hög nivå, vilket gör att efter- frågan på fritid ökar kontinuerligt i takt med produktivitets- utvecklingen. Detta ställer allt högre krav på kontrollsystemen och administrationen av socialförsäkringarna eftersom människors egen drivkraft att komma tillbaka i arbete i många fall fortsätter att vara låg. Mot slutet av den period som våra scenarier täcker kan det därför bli nödvändigt att genomföra reformer av det slag som pres- enteras i sysselsättningsscenariot, om ambitionerna med avseende på välfärdssamhället kvarstår på nuvarande nivå. I detta scenario antas att det genomförs ett stort antal åtgärder som sammantaget ger starka ekonomiska drivkrafter och avsevärt för- bättrade förutsättningar för de äldre att arbeta mer och längre. En central del av detta scenario jämfört med basscenariot är att marginaleffekterna i skatte- och socialförsäkringssystemen minskas Bilaga 5 till LU 2003/04 genom sänkta marginalskatter och sänkta ersättningsnivåer. Ge- nom att åldersrelaterad inkomstbeskattning börjar tillämpas kan skattesänkningarna riktas speciellt mot den äldre arbetskraften som är känsligare för ekonomiska incitament än många andra grupper. Därigenom undviks ett problem för statsfinanserna som generella skattesänkningar skulle ha medfört, nämligen att grupper som i stor utsträckning ändå hade valt att arbeta heltid får sänkta skatter. På motsvarande sätt förändras ersättningsnivåer och principer i de sociala trygghetssystemen i första hand för de äldre. De minskade marginaleffekterna för de äldre motverkar effekterna av den ökade efterfrågan på fritid som produktivitetsutvecklingen leder till. De sänkta ersättningsnivåerna kombineras också med en ökad kontroll vid exempelvis sjukskrivningar.