sou · GSB33d8 · 2005-01-01 00:00:00 — Detta uttrycks bland annat i en intervju med ett biträde. Jag har inte tid att kontrollera källor, får inte betalt för den tid som läggs ner, länsrätten anser på något sätt att även om du lagt ner tre, fyra timmars arbete i det här så är det mål av den karaktären att du får bara för två timmars arbete. Dom har tydligen någon egen liten taxa dom tillämpar länsrätten, så det hämmar ju alla försök [att kontrollera källor] Att det kan vara svårt att granska källor med tanke biträ- dena har till sitt förfogande bekräftas av flera biträden, vilket fram- går under avsnittet Kunskapskällor ovan. Hur biträden agerar och talar för enskild part varierar i respek- tive förhandling. Anledningen till att de agerar olika kan bero på vilken relation de har till sina klienter och hur de anser att de bäst kan försvara deras intressen. Vad det innebär att tillvarata sina kli- enters intressen är dock en komplicerad fråga. I de vägledande reg- ler om god advokatsed som utfärdats av uttrycks ingen klar definition av vad det innebär att tillvarata kli- entens intressen. Reglerna föreskriver dock att förhållandet till kli- enten skall präglas av trohet och lojalitet. I vissa fall kanske klien- terna själva kan redogöra för sina intressen och biträdets uppgift är då att försvara dessa. Det är dock inte säkert att biträdet har samma uppfattning som den enskilde. Ett biträde uttrycker detta i en intervju: Säger jag att, du förstår ju att länsrätten kommer att anse att du har ett missbruk, och så säger han till mig, nämen jag har inte det, nähä, då säger man ju att han anser att han inte har något missbruk och så får man försöka argumentera för det när jag ser till min klients bästa, det kan jag ta före förhandlingen, till exempel har du prövat dom här hemmen och skulle det inte vara skönt att komma dit nu om du har problem. Det kan man ju försöka med men i slutändan, om dom säger till mig att dom inte vill det då måste jag följa det. Konflikten som inte blir av – argumentation Det visar sig i analyserna av förhandlingarna att biträdena uttrycker sig på olika sätt. Som biträdet ovan säger markerar de i vissa för- handlingar att det är klientens åsikt medan de i andra förhandlingar hänvisar till vad de själva anser.18 Ett annat biträde menar att: Det är klassiskt, när man själv står för eller delar klientens uppfattning är det ju väldigt enkelt att säga jag tycker. Då kan det komma väldigt naturligt och att man kan föra fram det också som att jag tycker på det här sättet och att jag också personligen står för det. Medan det är väl- digt lätt att falla in och säga min klient är av den uppfattningen att [när man inte delar dennes uppfattning]. Exempel på båda sätten för biträdet att förhålla sig till den enskilda parten kan exemplifieras från och förhandlingar. Som det framkommit här så är det ju så att hon anser, här, att hon kan klara av det här på egen hand och är en hjälpsökare och är inställd på att då ta emot, frivillig vård. Det är bara det att man [offentlig part] misstror honom vad gäller förmågan att då klara av vad jag förstår, en avgiftningsperiod. Det har jag lite svårt att förstå. Biträdena menar att det ibland kan vara svårt att plädera mot tvångsvård eftersom de i vissa fall anser att klienten behöver någon form av vård. I intervjuer säger biträden att de bedömer att social- nämnden har ganska god uppfattning om när förutsättningarna för tvångsvård är uppfyllda. De menar att socialnämnderna har begrän- sade resurser och att de fall som tas upp till länsrätten oftast är befogade. Att företrädare för klienter försöker få den enskilde att acceptera vård har uppmärksammats av (1993). Han kom i sin studie fram till att vissa advokater för psykiskt sjuka patienter försökte få klienterna att acceptera vård och stanna på sjukhuset. Även om man inte kan säga att biträdena försöker övertala den enskilde att acceptera tvångsvård, företräder de och argumenterar för den enskilde på olika sätt. Detta har uppmärksammats av en socialsekreterare. 18 Detta kan jämföras med footing-begrepp. (1981) menar att vi gör små ändringar, eller fotsteg (footing), för att hantera krångliga situationer. När biträdet hänvisar till att hon [den enskilde] anser så för hon den enskildes talan som hon distanserar sig från den enskildes åsikter. Konflikten som inte blir av – argumentation kände jag att han ställde frågor som belyste vår utredning, och det har hänt förut också, har advokaten själv sagt, men tycker du inte själv att du skall omhändertas . Socialsekreteraren ovan menar att biträden ibland ställer frågor som stödjer deras utredning. Även om biträdets frågor inte ger stöd för offentlig parts argument kan det hända att samtalet mellan biträdet och den enskilde kan uppfattas som att biträdet delar offentlig parts inställning. I exemplet nedan, från för- handling, är det kanske inte biträdets frågor men däremot den enskildes svar som bidrar till att offentlig parts argument stärks. Och jag vet nu inte varför hon inte skö, inte gick till det där Höga Berget förut som hon tydligen haft chansen. Men säger hon att nu vill hon gå till Höga Berget , och hon, om det krävs så vill hon blåsa i sån här alkohol- test och hon är beredd att göra allt. möten, men hon vill bo hemma, efter en över- Visst var det, du kan tänka dig att stanna kvar någon månad på Bergavik. Nä, inte någon månad- Nä, jag vill ju helst vara på Höga Berget så fort Och det där med att jag slutade där förra gången, det vet varför Men om du slipper tvånget, så tycker jag att du skall vara kvar så länge dom tycker att du skall Ja, men inte . Nähä, nä, högst- Men jag behöver inte ha tvång för jag skulle i Nä, jag menar det- För jag skulle sticka därifrån- Jag säger ju att det skall vara frivilligt Även som biträdet inte försöker övertala den enskilde att acceptera tvångsvård framgår det emellertid att han anser att behöver vård. Han hävdar att han tycker att hon skall vara kvar på behandlingshemmet så länge som de (offentlig part) anser. På detta sätt bidrar biträdet till att förhandlingen får en mer terapeu- tisk karaktär. säger dock att hon inte skulle vara Konflikten som inte blir av – argumentation kvar på behandlingshemmet. Utdraget ovan belyser att det kan vara svårt för biträden att ställa frågor till den enskilde eftersom svaren inte alltid stärker biträdets argument. Följden blir istället att mot- partens argument stärks. Analysen visar således att biträdena förhåller sig på olika sätt till enskilda parter. Detta kan dels bero på relationen mellan biträde och klient och dels på att olika biträden agerar på olika sätt. Ett problem för biträdena när de skall föra den enskildes talan är dock att de har små möjligheter att granska källor före förhandlingen. Under förhandlingen sker heller inte granskning av offentlig parts argument i någon större utsträckning, bland annat därför att biträ- det inte ställer frågor direkt till offentlig part. När tvåpartsförfarandet infördes i förvaltningsprocessen var syftet att stärka dialogen mellan parterna, framför allt i de muntliga för- handlingarna (SOU 1991:106A s. 500-01). I denna studie kan det dock ifrågasättas om detta sker i praktiken även om studien visar att de enskilda får relativt stort talutrymme. Vad som framför allt har betydelse är hur professionella företrädare argumenterar och agerar. Studien visar på att konflikter mellan parterna sällan disku- teras och utreds. Domstolsförhandlingen kan istället ses som en process19 där konflikterna hanteras mer indirekt. En aspekt är att den muntliga förhandlingen bidrar till att vissa frågor lyfts fram och diskuteras på den juridiska arenan medan andra utelämnas. I detta material är det framför allt samtycket som dis- kuteras och lyfts fram medan övriga rekvisit diskuteras i mindre omfattning. När det gäller vilka rekvisit som skall diskuteras har offentlig part och ordföranden stora möjligheter att påverka. Stu- dien visar dock att det är svårare för enskild part att få gehör för argument som presenteras. För offentlig part ligger tyngdpunkten under förhandlingen på att bevisa att enskild part är i behov av tvångsvård. Det innebär att de lägger fram argument för att påvisa vad som inte kan betraktas som normalt för en individ i ett väl- färdssamhälle. För den enskilde innebär detta att hon avkrävs miss- bruksinsikt och vilja till vård. Trots att enskild part ofta bekräftar förekomsten av ett missbruk och att vederbörande är motiverad till 19 Cotterrell (1992) hänvisar i boken till forskning som tyder på att domstolars funktioner fungerar som the administrative processing of routine cases. Konflikten som inte blir av – argumentation frivillig vård bedömer rätten att förutsättningarna för tvångsvård är uppfyllda. Det centrala under den muntliga förhandlingen borde vara att reda ut i vilken mån enskild part är villiga att förändra sitt liv och frivilligt påbörja en behandlingsinsats. Trots detta uppstår det sällan någon diskussion om just detta förhållande. Att offentlig part inte bidrar till diskussionen kan uppfattas som uppgivenhet från deras sida. Vad som istället lyfts fram av offentlig part i sakframställningen och när denna part stäl- ler frågor är att klienten har misslyckats med tidigare behandlingar samt att har försökt med allt. Detta bidrar indirekt till att enskild part framstår som otacksam och omotiverad. I för- handlingarna uttrycks både explicit och implicit att enskild part saknar trovärdighet. Bedömningen innebär att den enskilda parten uppfattas som förnekande, att hon/han inte har tillräcklig miss- bruksinsikt och vilja att förändra sitt liv. Argumenten för tvångsvård uttrycks oftast inte särskilt tydligt med hänvisning till rekvisiten, utan är istället invävda i berättelser om allmänkulturella föreställningar som till exempel normer kring skötsamhet. Exempel på detta är när offentliga parten hävdar att klienten måste få ordning på sitt liv, inte har bostad och att denne inte kan passa tider. I detta avseende har offentlig part kontroll över enskild parts personhistoria. Offentlig part kan hänvisa till tidigare händelser och göra anspråk på att man har större kunskap om den enskilda än vad denne själva har. Genom att hänvisa till hi- storien görs framskrivningar om klientens prognos, vilket också är ett viktigt instrument i argumentationen. Ett annat viktigt instrument för offentlig part när man argu- menterar för tvångsvård är hänvisning till läkarintyg. Min studie visar att medicinska bedömningar får stor tyngd i förhandlingarna. Trots att läkaren endast skall ange det aktuella hälsotillståndet och allmänna behov av vård görs i vissa fall en helhetsbedömning av pa- tientens behov av vård enligt LVM. Intygen kan även innehålla uppgifter om vad patienten sagt till läkaren. (2001) an- ser att den medicinska sakkunskapen borde få större utrymme. Hon menar att det är oklart hur läkarintyg tolkas och att ökad medverkan av medicinsk sakkunskap, liknande den i LPT-mål, skulle öka rättssäkerheten. Frågan är dock vad sakkunnigläkare skulle tillföra. (1991, s. 375) menar att det finns en fara med att sakkunnigutlåtanden får för stort inflytande. Det är svårt för domstolar att ifrågasätta och kontrollera medicinska uppgifter som uttrycks i sakkunnigutlåtanden. En jämförelse kan göras med Konflikten som inte blir av – argumentation LPT-mål där en erfaren psykiater deltar under förhandlingen för att bistå rätten med oberoende sakkunskap. m.fl. (2002) visar att denna sakkunnigmedverkan i mycket liten utsträckning bidrar till någon kritisk bedömning av den offentliga partens (chefsöver- läkarens) utredning eller att rätten får en fördjupad förståelse av det aktuella fallet. Snarare uppstår en kollegial allians mellan de båda läkarna, vilket försvårar den enskildes möjligheter att argu- mentera mot den offentliga parten (m.fl. 2002). Risken för en kollegial allians torde väl dock vara mindre i LVM-mål, efter- som sakkunniga inte är av samma profession. Istället för en juridisk diskurs uppstår istället, i LPT-målen, en klinisk diskurs där alla för- söker komma överens om vad som ur ett vårdperspektiv är bäst för den enskilde.20 Patientskapet är på så sätt överordnat rollen som motpart. En annan aspekt på vilken funktion den muntliga förhandlingen kan fylla är att den har en medlande och mer terapeutisk funktion. Det innebär att den enskilde i vissa fall betraktas som en klient istället för en motpart i mer juridisk mening. Detta visar sig dels på vilket sätt parterna interagerar i domstolen och dels uttrycks detta i intervjuer. Offentliga parter, biträden och ordföranden uttrycker att det är en fördel om de enskilda känner att de får komma till tals. De menar därför att det är en fördel om förhandlingarna är så lätt- samma som möjligt. Dessa uppfattningar kan leda till att fokus inte riktas mot att diskutera förutsättningarna för tvångsvård. Förhand- lingen handlar istället om att få den enskilde att acceptera den vård som offentlig part föreslår. Det innebär att motsättningar tonas ner istället för att konflikter lyfts fram och belyses. Analysen av hur aktörerna under förhandlingen agerar visar också på att interaktio- nen till viss del präglas av en terapeutisk relation. En tredje aspekt på vilken funktion den muntliga förhandlingen kan fylla är att det är ett sätt att auktoritativt lösa motsättningar. Om domstolen tar ansvaret för att den enskilde måste tvångsvårdas ger detta sken av att konflikten lösts på ett rättssäkert sätt och att det inte är socialnämnden som bär ansvaret. Det innebär att den muntliga förhandlingen endast fungerar som en legitimeringspro- cess av beslut som redan har fattats av socialnämnden. Sammanfattningsvis menar jag att alla tretton förhandlingar föl- jer en likartad process. För att illustrera detta väljer jag att tala om 20 Se även . Discursive Practices relating to Coercion in Psychiatric and Legal settings (1997). Konflikten som inte blir av – argumentation legitimerandets och försoningens logik.21 Legitimerandets logik innebär att processen endast är ett sätt att legitimera antaganden som redan existerar i samhället, till exempel att missbrukare inte uppfyller samhällets normer och därför måste få vård. Dessa före- ställningar uttrycks i de skriftliga LVM-utredningarna och i de muntliga förhandlingarna. Under förhandlingen upprepas argu- ment som uttrycks i den skriftliga utredningen, vilket innebär att argumenten stärks. På så sätt kan man tala om en legitimerings- process. Eftersom socialarbetarnas bedömningar inte ifrågasätts i någon större utsträckning kan tystnaden ses som ett argument för att socialsekreterarens beskrivning accepteras. Försoningens logik innebär att konflikter som existerar mellan parterna tonas ner. Den enskildes och biträdets argument lyfts inte fram och diskuteras i någon större utsträckning. Detta yttrar sig på olika sätt, dels igno- reras den enskildes motargument och dels ifrågasätts trovärdighe- ten när enskild part framför sina argument. I förhandlingarna upp- rätthålls socialarbetarnas auktoritet även i den formella strukturen på så sätt att de själva kan ställa frågor till enskilda parter. Biträ- den/enskilda parter ställer däremot inte – eller i varje fall mycket sällan – några granskande frågor till offentlig part. Det är med andra ord tveksamt i vilken utsträckning som man kan hävda att den enskilde har en reell möjlighet att ifrågasätta myndighetens bedömning. 21 Pfohl (1978) använder dessa termer när han diskuterar experters beslutsprocesser i sam- band med diagnostisering av psykiskt sjuka patienter. Jag talar dock inte om beslutsprocesser i detta fall. Konflikten som inte blir av – argumentation Adelswärd, , , Per (1987). The unequal distribution of interactional space: Dominance and control in courtroom interaction. Text 7 (4) 313–46. , (1985). I: Text 5, 147–68. , , (2000). i samhällsvetenskaplig textanalys. Bramstång, (1984). , valfrihet samråd och resurser – några nyckelord för och dess missbrukarvård. Rättsfondens skriftserie nr 12. : internationell rätt. Cotterell, (1992). The Sociology of . , (1991). Sakkunnigbeviset: En studie rörande användning av experter inom rättsväsendet. Farber, Sherry, (1996). Legal storytelling and Constitutional . I: (red.). Narrative end Rhetoric in the . 37–53. , (1981). Forms of Talk. Grimshaw, (1990). Sociolinguistic Inves- tigations of Arguments in Concersations. , (2001). Missbrukare i rättsstaten. En rättsveten- skaplig studie om lagstiftning rörande tvångsvård av vuxna miss- brukare. Halila, (2001). Håller förvaltningssystemet i och på att utvecklas i olika riktningar? Förvaltningsrättslig 64 (1–3): 49–70. Hellspong, (2000). Berättelser i agumentation. Om en nar- rativ retorik. Rhetorica Scandinavica, nr 16. , , , (2000). Röster i rätten. Kulturella perspektiv nr 2, 35–40. , , (1983). Den terapeutiska rättens framväxt – om barnlagstifningens förändringar och samhälleliga karaktär. I. Retfaerd nr 24 s. 7–30. Konflikten som inte blir av – argumentation , (1985). Omhändertagande av barn. En studie av barnavårdsmål vid förvaltningsdomstolarna åren 1974, 1977, 1982. : Aktuell juridik förlag. , (1993). Interpretative Practice and Invoulantary Commitment. , Bo & , (1996). Alkohol: rus, miss- bruk, behandling. : Prisma bokförlag. Midré, (1990). Bot, bedring eller brød: om bedømming og behandling av sosial nød fra reformasjonen til folketrygden. , (1971). Pfohl, (1978). The social con- struction of psychiatric reality. , : Lex- ington books. , F & Cloward, (1972). Regulating the Poor. : Tavistock Publications. , , (1987). Discourse and Social psychology. , (1996). Representing Relaity: Discourse, Rhetoric and Social Construction. 1971:30 med förslag till lag om allmänna förvaltningsdomstolar m.m. 1981/82:8. Om lag om vård av missbrukare i vissa fall m.m. Prop. 1987/88:147. Regeringens proposition om vård av vuxna miss- 1989/90:28. Förslag till lag med särskilda bestämmelser om vård av unga. 1999/2000:44. Psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård. , (1994). Sigrell, (1999). Att övertyga mellan raderna: en retorisk stu- die om underförstådda inslag i modern politisk kommunikation. , , , (2002). Kollegialitet, terapi och medling. Om expertmedverkan i psykiat- rimål. Sociologisk Forskning nr 3–4, s. 86–115. Konflikten som inte blir av – argumentation , (1997). Party or Patient? Discoursive Practices Re- lating to Coercion in Psychiatric and Legal Settings. LVM lag om vård av missbrukare i vissa fall. Delbe- tänkande av Socialberedningen. Betänkande av Socialberedningen. Domstolarna inför 2000-talet. Betänkande av Dom- stolsutredningen. (1984). Vägledande regler om god advo- katsed. , , (1976). Grepp om språket. , (1995). Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM har missbrukarvården återigen hamnat i fokus, och allt fler har börjat ifrågasätta hur vård av missbrukare egentligen bedrivs i . I dessa frågeställningar ryms även hur tvångsåtgärder faktiskt har kommit att användas , men även hur de skall komma att användas framöver. Vi har i medier ofta mött bilden av missbrukaren som inte får behandling eller missbrukarens föräldrar vars son eller dotter har avlidit av en överdos innan de fick hjälp. När det av olika anledningar finns skäl att anta att en person är i behov av vård med stöd av LVM skall socialnämnden inleda en utredning enligt 7 § LVM, för att ta ställning till om det finns ett vårdbehov som inte kan tillgodoses genom frivillig vård. Denna utredning skall sedan, om omständigheterna för ett omhänderta- gande är styrkta, ligga till grund för en ansökan om tvångsvård hos länsrätten. De sociala utredningarnas kvalitet har diskuterats och olika modeller har utarbetats i syfte att åstadkomma en enhet- lig utredningsmetodik. Därutöver skall utredningen uppfylla högt ställda krav på rättssäkerhet. Syftet med denna studie är att analysera dessa sociala utredningar för att därigenom få kunskap om hur olika rättssäkerhetsaspekter har tillvaratagits i de utredningar som lett fram till en länsrättsdom om beredande av vård enligt LVM. Såväl analysen som resultatet av studien har sin utgångspunkt i ett rättssociologiskt perspektiv och förhållningssätt. Ämnet rätts- sociologi har existerat som akademiskt ämne sedan början av 1900- talet då Pound (1916) uppmärksammade skillnaden mellan law in Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM the books and law in action. Denna skillnad eller diskrepans ansåg han vara värd att studera med en bred empirisk ansats. Under seklet utvecklades ämnet1 till att diskutera rätten sedd i en social kontext i ständig interaktion med ett omgivande samhälle där såväl rättslig eftersläpningsproblematik som ideologisk lagstiftning präglad av målrationalitet (1968) skapade svårigheter att uppnå rättslig legitimitet och efterföljsamhet. har den svenska rätts- sociologiska idétraditionen sökt att förklara diskrepansen mellan lag i teori och i praktik med hänvisning till andra normativa system som ofta är mer styrande eller bestämmande för människors hand- lande än de rättsliga (2002, 1988). Begreppet rättssäkerhet är ett socialt konstruerat begrepp som har haft flera olika betydelser . Med viss har dock värdena förutsebarhet, likhet och skydd mot den offent- liga maktens kränkningar förknippats med rättssäkerhet (Fränd- berg 1986, 2002). Även rätten till överklagande har i vissa fall upphöjts till ett sådant värde. anses det dock vara en rättssäkerhetsgaranti och inte ett värde i sig. Flera forskare skiljer dessutom mellan formell och materiell rätts- säkerhet, där den materiella rättssäkerheten skall garantera beslutets etiska försvarbarhet och proportionalitet (Pezcenik 1995, Vahlne- 2002). Med materiell rättssäkerhet menas i föreliggande rapport inte enbart rättsnormens etiskt försvarbara innehåll utan även dess effekter eller konsekvenser (Eskeland 1989, 2002). Den materiella rättssäkerheten blir då någonting mer än vad det etiskt försvarbara eller proportionella innehållet är, då även resultatet av beslutet eller åtgärden studeras. Denna studies syfte är att genom empiriska studier belysa såväl den formella som den materiella rättssäkerheten och därigenom konkret påvisa hur lagars rättsliga utfall och tillämpning ser ut i praktiken för dem som blir direkt berörda. Studien utgår ifrån dis- kursanalytisk metod och behandlar ett strategiskt urval sociala ut- redningar vilka alla har lett fram till ansökan om och länsrättens bifall till tvångsvård. I materialet ingår 137 sociala utredningar . Journalmaterialet har i sin helhet eller i valda delar analyserats. I syfte att underlätta materialbearbetningen har ett antal frågeställningar ställts upp efter det att bakgrundsmaterial och den första genomläsningen ägt rum.2 Ehrlich (1936), Renner (1949), Stjernquist (1963) m.fl. 2Se frågeställningarna under avsnitt 5. Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM har, som nämnts ovan, en skyldighet att inleda en utredning om den finner skäl att anta att den enskilde kan komma att behöva beredas tvångsvård (7 § LVM). Utredningen skall enligt 10 § LVM ha ett visst innehåll och bedrivas på visst sätt för att den skall anses vara av god kvalitet och tillvarata den enskildes rättssä- kerhet. Med utredning avses all den verksamhet som syftar till att möj- liggöra ett beslutsfattande i saken. Med utredningsplikten följer natur- ligtvis även en dokumentationsplikt i ärendet enligt socialtjänst- lagen, förvaltningslagen och patientjournallagen. Innehållet i utredningen skall utgöras av en sammanställning av missbrukarens förhållanden, tidigare vidtagna och planerade åtgär- der, i vilket hem intagning kan ske och vilken vård utanför hemmet som planeras om intagning sker (s.k. vårdplan). Missbrukarens förhållanden skall utredas i såväl de delar som talar för som mot ett tvångsomhändertagande. När socialnämnden redogör för skälen till sin ansökan om tvångsvård skall de händelser som åberopas ha en aktualitetsprägel.