sou · GSB3108d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Får Säkerhetspolisen med mitt förslag ett klarare ansvar för distansskyddet kan det bli lättare att hävda att eventuella felbedöm- ningar är hänförliga till Säkerhetspolisen. En fråga som inte riktigt hör samman med ansvarsfördelningen men som jag ändå väljer att ta upp i detta sammanhang rör syn- punkter som jag fått både från Säkerhetspolisen och från skydds- personer och deras medarbetare. Vid distansskyddsinsatser, kanske främst vid platsbevakning, använder sig polismyndigheterna ibland av civilklädda polismän, vilket de i och för sig säkert har goda skäl till. Det har dock framförts till mig att närvaron av civilklädda polismän kan medföra problem och det gäller då Säkerhetspolisen eller skyddspersonen och hans eller hennes medarbetare inte underrättats om polismännens närvaro. Eftersom det i de civil- klädda polismännens uppdrag ligger att de skall vara vaksamma och ha kontroll över exempelvis en folksamling kan deras uppträdande, har det sagts mig, skapa oro framför allt hos skyddspersonen och dennes sällskap men även hos livvakter då sådana närvarar. Mot den bakgrunden är det mycket viktigt att såväl livvakter som skydds- personen med medarbetare känner till att det vid ett visst evene- mang finns civilklädda polismän. För att undvika situationer som den jag beskrivit föreslår jag att Säkerhetspolisen när den bestäm- mer distansskyddsform också beslutar om deltagande polismän skall vara uniformerade och/eller civilklädda. Ett sådant tillägg bör kunna göras i FAP i samband med övriga föreslagna förändringar. Några frågor om polismyndigheternas deltagande i personskyddsinsatser Förslag: Jag förordar att Säkerhetspolisen och polismyndig- heterna överväger hur samarbetet dem emellan kan fördjupas vid det praktiska genomförandet av personskyddsåtgärder. Jag före- slår också att det införs ett system för återrapportering från den lokala polisen till Säkerhetspolisen om hur distansskyddet fungerat under en insats. Med ett sådant system hade Säker- hetspolisen bl.a. fått information om tillfällen då poliser från Mina slutsatser och förslag polismyndigheten inte funnits på plats trots att Säkerhetspolisen och polismyndigheten kommit överens om detta. När det gäller polisernas uppträdande i samband med genom- förandet av distansskyddet anser jag att de poliser som deltar i sådan verksamhet bör ha fått vissa instruktioner om hur de bör agera och vad de särskilt bör tänka på. Under utredningsarbetet har en del kritiska synpunkter på hur polismyndigheterna sköter distansskyddet framförts till mig. Flera skyddspersoner och/eller deras närmaste medarbetare har uppgett att det inträffat att det vid öppna möten och andra sammankomster inte har funnits några poliser trots att Säkerhetspolisen beslutat om personskydd i form av yttre bevakning av den lokala polisen. Andra synpunkter som jag fått har rört polisernas uppträdande. Det har t.ex. sagts mig att en del poliser inte tar kontakt med skyddsperso- nen eller medföljande personer innan eller under det möte som poliserna har att bevaka, vilket i flera fall fått till följd att skydds- personen känt sig otrygg. Det har också ifrågasatts vilken utbild- ning deltagande poliser har i bevaknings- och säkerhetsarbete. Kritiken ger mig anledning att understryka vikten av att Säker- hetspolisen och polismyndigheterna kan samverka vid person- skyddsåtgärder. Inte minst viktigt är att man vid det praktiska genomförandet av åtgärderna kan samarbeta och samordna sina insatser för att personskyddet skall bli så bra som möjligt. Jag har fått uppfattningen att det finns brister i samarbetet och sam- ordningen. För att bara nämna ett exempel lär enligt uppgift liv- vakternas kommunikationsutrustning inte vara kompatibel med den utrustning övriga polismän har. När livvakterna i det enskilda fallet behöver kontakta polismän som svarar för distansskyddet måste kommunikationen dem emellan ske via polismyndighetens sambandscentral. Enligt min mening är det angeläget att Säkerhets- polisen och polismyndigheterna överväger vilka förbättringar som kan göras. Vidare anser jag som berörts tidigare att det är en brist att det saknas ett system för återrapportering från den öppna polisen till Säkerhetspolisen om hur distansskyddet fungerat under en insats. Säkerhetspolisen får normalt bara sådan information under förutsättning att skyddspersonen också åtföljs av livvakter. Om ett återrapporteringssystem hade funnits hade Säkerhets- polisen bl.a. fått information om tillfällen då poliser från polis- myndigheten av en eller annan anledning inte funnits på plats trots Mina slutsatser och förslag att beslut fattats om exempelvis yttre bevakning. Även annan information av betydelse för personskyddsverksamheten såsom gjorda iakttagelser, företagna ingripanden, etc. hade på så sätt kommit till Säkerhetspolisens kännedom. Under kampanjen inför EU-parlamentsvalet infördes tillfälliga återrapporteringsrutiner som enligt uppgift fungerade bra. Jag föreslår att ett sådant åter- rapporteringssystem införs permanent. Närmare bestämmelser härom bör utfärdas av och tas in i den FAP- artikel som reglerar polisens bevaknings- och säkerhetsarbete av- seende bl.a. den centrala statsledningen. När det gäller polisernas uppträdande i samband med genom- förandet av distansskyddet anser jag att de poliser som deltar i den verksamheten bör få vissa instruktioner om hur de bör agera och vad de särskilt bör tänka på. T.ex. bör vikten av att deltagande poliser ger sig till känna för skyddspersonen och hans eller hennes medarbetare betonas. Instruktionerna bör ges av poliser med kun- skap och erfarenhet av personskyddsinsatser. En annan idé kan vara att i FAP utfärdar närmare anvisningar om hur poliserna bör agera. 7.5.9Statsrådens resor med statsrådsbilar Förslag: För att ytterligare – utöver mina övriga förslag – för- stärka och förbättra säkerheten för statsråden anser jag att de, oavsett hotbild, vid transporter bör undvika kollektiva färd- medel och i stället utnyttja statsrådsbil. Brukandet av statsråds- bil bör följaktligen inte medföra några skattemässiga konsekven- ser för statsråden. En fråga som jag särskilt har uppmärksammats på rör statsrådens resor med statsrådsbilar. förhåller det sig på det viset att stats- råden får nyttja statsrådsbilarna dels för tjänsteresor och dels för s.k. arbetsresor, dvs. för resor mellan bostaden och . Enligt gällande bestämmelser är arbetsresor att betrakta som privatresor och användningen av statsrådsbil för arbetsresor därför en skattepliktig förmån. Förmånsvärdet motsvarar normalt marknadsvärdet (värdet av en taxiresa). Om kanslisäkerhetschef, departementens säkerhetschefer eller Säker- hetspolisen bedömer att resan av säkerhetsskäl inte bör företas med Mina slutsatser och förslag allmänna kommunikationer motsvarar förmånsvärdet värdet av en resa med allmänna kommunikationer. bereds inom en promemoria av som rör statsrådens resor med statsrådsbil (Resor med statsrådsbil, Promemoria ). I promemorian föreslår utredningen att statsråden av säkerhetsskäl skall kunna nyttja statsrådsbil även för andra resor än tjänsteresor och arbets- resor samt att samtliga resor skall vara skattefria. Jag har tidigare konstaterat att säkerheten för den centrala stats- ledningen är grundläggande och att ett angrepp på en person i denna krets kan innefatta en allvarlig fara för statsskicket och rikets säkerhet. Särskilt säkerheten för statsråden är fundamental för såväl samhällets förmåga att fungera i krissituationer som för det dagliga arbetet i regeringen. Jag har vidare påpekat betydelsen av att bl.a. statsråden skall kunna känna sig trygga när de fullgör sina arbets- uppgifter och åtaganden. Uppdraget som statsråd är utsatt. Det kan vara förenat med personliga risker. För att ytterligare – utöver mina övriga förslag – förstärka och förbättra säkerheten anser jag att statsråden, oavsett aktuell hotbild, vid transporter bör undvika kollektiva färdmedel och i stället nyttja statsrådsbil. Användandet av statsrådsbil kan med detta synsätt anses ingå i statsråds- uppdraget. Mot denna bakgrund bör brukandet av statsrådsbil inte medföra några skattemässiga konsekvenser för statsråden. Jag ställer mig således bakom förslag i denna del och anser det angeläget att det genomförs . I sammanhanget vill jag erinra om att talmannen, partiledare och andra riksdags- ledamöter som utnyttjar bilar inte drabbas av någon för- månsbeskattning när de åker mellan och bostaden. Det beror på att de anses ha bostaden som tjänsteställe. Överväganden: Med mina förslag kommer Säkerhetspolisen att behöva utöka livvaktsstyrkan rejält. Hur många ytterligare liv- vakter som kommer att krävas är i det närmaste omöjligt att svara på men ett minimiantal är 50 stycken. Jag har övervägt om andra personer än de som genomgått fullständig polisutbildningen skulle kunna anställas som liv- vakter men kommit fram till att detta inte är någon bra lösning. Livvakterna bör även i fortsättningen rekryteras bland poliser Mina slutsatser och förslag och dessa bör liksom tjänstgöra hos . En så stor rekrytering som behöver göras kan dock knappast ske på en gång utan den får ske etappvis i ett längre perspektiv. Mina förslag medför även att personalen som arbetar med hotbildsbedömningar behöver utökas, att fler gruppchefer be- hövs och att administrationen behöver förstärkas. Mina förslag om en förändrad personskyddsverksamhet förutsätter att ytterligare resurser tillförs Säkerhetspolisen. En utökning av an- talet livvakter kommer att bli nödvändig liksom personalförstärk- ningar för hotbildsarbetet. Också arbetsbelastningen på de olika polismyndigheterna och framförallt i län kommer att öka. När det gäller Säkerhetspolisens resurser för livvaktskyddet är det svårt, för att inte säga omöjligt, att beräkna vilka tillskott som kan behövas. Att antalet skyddspersoner kommer att öka som en följd av mitt förslag om en utbyggd hotbildsbedömning är klart men hur många det kommer att röra sig om är beroende av flera omständigheter som inte är givna en gång för alla. Kretsen personer som kan bedömas vara i riskzonen kommer sålunda att växla från tid till annan. Aktuella politiska dagshändelser kan påverka behovet av personskyddsåtgärder. Regeringsombildningar och riksdagsval kan leda till att vissa politiker är i riskzonen eller blir mera utsatta . Det finns ytterligare osäkerhetsmoment som kan påverka bilden. Vad man kan göra är att med utgångspunkt försöka göra en bedömning av hur många av dem som ingår i den centrala statsledningen som kan bli aktuella för livvaktsskydd utöver dem som redan har permanent skydd. Jag bedömer att om mina förslag genomfördes nu skulle personkretsen kunna öka med 12 personer däri inkluderat de partiledare som sitter i . Några av dessa personer har redan nu haft livvaktsskydd vid särskilda tillfällen eller under vissa perioder. Nettotillskottet blir därför inte fullt 12 personer. Någon eller några i denna grupp kanske avstår från livvaktsskydd i andra fall än då det finns akuta hot. Även om alla i gruppen skulle anses vara i behov av liv- vaktsskydd kan man anta att flertalet av dessa 12 normalt skulle behöva skyddas av endast en livvakt och då huvudsakligen . Man skulle då kunna hamna i att livvaktsstyrkan behöver förstärkas med åtminstone ca 50 livvakter. Hänsyn har då tagits till Mina slutsatser och förslag att vissa av skyddspersonernas engagemang kan kräva att flera livvakter behövs. Detta är naturligtvis en högst osäker siffra och beräkningen har skett utan hänsyn till de resursförstärkningar som Säkerhetspolisen redan med nuvarande ordning anser sig behöva. Till antalet 50 skall vidare läggas de gruppchefer m.fl. som kan behövas vid en utökning av livvaktsstyrkan. Jag har inte heller beaktat i vilken uträckning arbetsmiljöaspekter hindrar att livvakter arbetar ensamma. Det är en fråga som får avgöras med hänsyn till omständigheterna vid den enskilda livvaktsinsatsen. Såvitt jag kan förstå bör det inte vara några större svårigheter för Säkerhetspolisen att rekrytera ett förhållandevis begränsat antal nya livvakter, särskilt inte om nyrekryteringen sker i omgångar med vissa mellanrum. En viss återväxt kan då ske genom att flera hinner uppnå den ålder och tjänstgöringstid som krävs. Jag har fäst mig vid att antalet sökande var stort vid den senaste rekryteringen. Om ett större antal livvakter skall rekryteras kan det emellertid uppkomma problem. Åderlåt- ningen på polismyndigheterna blir allvarlig, särskilt som det ofta är duktiga poliser som känner sig lockade av arbetet som livvakter. Kvaliteten på dem som söker kan också komma att sjunka. En fråga som då behöver övervägas är om det behövs ett komple- ment till den nuvarande ordningen där poliser från olika polismyn- digheter tas i anspråk för livvaktsverksamheten genom inkommen- dering eller visstidsanställning. Man kan tänka sig att personer som inte genomgått polisutbildningen anställs som livvakter. För egen del tvivlar jag på att en sådan lösning är bra. En invändning som kan framföras är att livvakterna kommer att ha olika bakgrund vilket kan vålla problem om styrkan skall kunna utnyttjas på ett rationellt och effektivt sätt. Bland livvakterna kommer det vidare att finnas två grupper, en som har sin framtid i Säkerhetspolisen tryggad genom anställningen och en som utgörs av polismän som efter livvaktstiden skall återvända till sina myndigheter. Jag är inte säker på att en sådan tudelning gynnar arbetsklimatet. Jag anser vidare att livvakterna behöver ha en polismans befogenheter. Enbart den befogenhet som medborgarna i allmänhet har enligt 24 kap. 7 § att göra ingripanden är inte tillräcklig. För att få polismans befogenheter behöver de som anställs utan polisutbildning genomgå sådan utbildning. Den kan inte göras partiell med inriktning på livvaktsarbetet eftersom det annars kan uppstå svårigheter att efter livvaktstiden ge dem andra arbetsupp- gifter inom . Mina slutsatser och förslag Jag anser alltså att rekrytering av livvakter även fortsättningsvis bör ske från polismyndigheterna. Frågan är då om man kan tänka sig en annan ordning än dagens där tjänstgöringen avser en förhållandevis . Ett förslag som förts fram av Polismyndig- heten i är att hela eller delar av livvaktsstyrkan skulle placeras vid de största polismyndigheterna och huvud- sakligen i . Enligt polismyndigheten skulle en sådan lösning medföra flera fördelar. Livvakterna skulle genom att kunna alternera mellan livvaktstjänstgöring hos och vanlig polisiär tjänstgöring, framför allt i uttryckningsverksamhet, inte tappa kontakten med den ordinarie polisverksamheten. Detta skulle i sin tur medföra att poliserna ifråga skulle kunna delta i chefsutbildning m.m. vid polismyndigheten och att återgången till vanlig polisverksamhet efter avslutad livvaktstjänstgöring skulle underlättas. En annan fördel skulle enligt polismyndigheten vara att flera poliser med ett sådant system skulle kunna utbildas till liv- vakter och att Säkerhetspolisen om ett ökat behov uppstod med kort varsel skulle kunna kommendera in fler livvakter, dvs. flexibiliteten skulle öka. Även om det säkert finns fördelar med ett system som det före- slagna skulle detta enligt min mening inte kunna omfatta alla livvakter utan den huvudsakliga styrkan bör av flera skäl, bl.a. kontinuiteten i verksamheten och livvakternas behov av längre tids erfarenhet, av organisatoriska skäl m.m. vara fast placerad vid . Att placera hela livvaktsstyrkan vid polismyn- digheterna skulle i princip innebära en återgång till det som en gång var. Inte heller kan frågan lösas genom att man placerar endast en del av livvakterna vid polismyndigheterna. finns ett 25- tal livvaktsutbildade poliser vid polismyndigheterna. Det är de som ingår i den s.k. reservstyrkan och som tidigare tjänstgjort som livvakter hos . Att därutöver ha ytterligare en kategori livvakter tror jag inte löser några av de problem som lyfts fram i sammanhanget. Sammanfattningsvis anser jag att man även fortsättningsvis får tillgodose behovet av personal för livvaktsverksamheten genom tidsbegränsad tjänstgöring hos . En utökning av antalet livvakter kan dock knappast ske på en gång utan får ske etappvis i ett längre tidsperspektiv. Det har sina ekonomiska konsekvenser. En utökning av personskyddsverksamheten medför som nämnts att personalen för hotbildsarbetet behöver ökas samt att admini- Mina slutsatser och förslag strationen behöver förstärkas. De ekonomiska konsekvenserna av sådana tillskott och andra kostnader återkommer jag till . Om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäkter- na för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda skall enligt 14 § kommittéförordningen (1998:1474) en beräkning av dessa konsekvenser redovisas i betänkandet. Om förslagen inne- bär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt skall dessa redo- visas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för staten, kommuner eller landsting skall kommittén föreslå en finansiering. Mitt uppdrag rör Säkerhetspolisens verksamhet och därmed ett samhällsområde som garanteras genom statligt åtagande. Av sär- skild betydelse blir då vilka utgiftsökningar för rättsväsendet som blir följden av mina förslag. Innan jag går in närmare på den frågan vill jag framhålla att syftet med förslagen är att säkerheten för personerna i den centrala statsledningen skall öka och att våld eller hot mot dessa personer skall motverkas. Det är alltså vitala intressen som står på spel. Man kan då inte väga ekonomiska för- och nackdelar mot varandra på sedvanligt sätt och inte heller kräva förslag om hur utgiftsökningarna bör finansieras. Min bedömning: Säkerhetspolisens kostnader för löner, sociala avgifter, materiel och utbildning kan med mina förslag rent överslagsvis komma att öka med ca 80 milj. kr. Därtill kommer ökade utgifter för lokaler, kontors- utrustning m.m. Vid en utbyggd personskyddsverksamhet ökar också polis- myndigheternas kostnader. Dessa kostnader bör i viss utsträck- ning kunna hanteras inom gällande ekonomiska ramar. Kostnadsökningarna för Säkerhetspolisen och polisväsendet i övrigt torde dock endast i mycket ringa omfattning kunna finansie- ras inom ramen för nuvarande anslag. Särskilda medel måste där- för anvisas. I avsnitt 7.6 Resursfrågor har jag framhållit att det inte med någon grad av säkerhet går att ange vilken utökning av livvaktsstyrkan som kan behövas för att mina förslag skall kunna genomföras. En ytterligt osäker beräkning innebär emellertid att antalet livvakter åtminstone bör öka med 50 i förhållande till den nuvarande styrkan. Samordnings- och ledningsfunktionerna kan vidare behöva förstärkas och resurstillskott behövs för administration och hotbildsarbete. Rent överslagsvis kan Säkerhetspolisens kostnader för löner, sociala avgifter m.m. komma att öka med totalt 50 milj. kr. Vidare behöver medel tillskjutas för nyanskaffning av bilar, utrustning till livvakterna och utbild- ning, både grundutbildning och vidareutbildning. Dessa utgifter kan främst i ett initialskede uppgå till ca 30 milj. kr förutsatt att bilparken förstärks med huvudsakligen andra än skalskyddade bilar. Totalsumman skulle då bli 80 milj. kr. Till denna summa kommer ökade utgifter för lokaler, kontorsutrustning m.m. Vissa kostnadsökningar på grund av en utbyggd personskydds- verksamhet kommer också att uppstå för polismyndigheterna. Dessa kostnader går inte att beräkna men som en jämförelse kan nämnas att kostnaderna för personskydds- insatser i samband med valet till enligt uppgift har uppgått till ca . Det var då fråga om 259 olika insatser under sammanlagt . Mot den bakgrunden synes det som om kostnadsökningarna för polismyndigheterna i viss utsträckning bör kunna hanteras inom gällande ekonomiska ramar. Utöver vad som redovisats får förslagen inte några stats- finansiella konsekvenser. De totala kostnadsökningarna torde endast i mycket ringa utsträckning kunna finansieras inom ramen för dagens anslag till polisväsendet. Inte heller kan rationaliseringar ge utrymme för kostnadsökningarna. Särskilda medel måste därför anvisas både till Säkerhetspolisen och till polismyndigheterna och det bör finansieras i samband med de resursförstärkningar som av andra skäl behövs för polisväsendet. Förslagen saknar betydelse från jämställdhetssynpunkter och för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Inte heller har förslagen några verkningar i de andra avseenden som anges i 15 § kommittéförordningen. 9.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område Utöver vad som annars följer av lag eller förordning är hälso- och sjukvårdspersonalen skyldig att lämna ut sådana uppgifter 1.som gäller huruvida någon vistas på en sjukvårdsinrättning om uppgifterna i ett särskilt fall begärs av en domstol, åklagarmyn- dighet, polismyndighet, kronofogdemyndighet eller , 2.som behövs för en rättsmedicinsk undersökning, 3.som behövs i verksamhet för personskydd för den centrala stats- ledningen om uppgifterna i ett särskilt fall begärs av polismyndighet, 4.som råd för vissa rättsliga, sociala och medi- cinska frågor behöver för sin verksamhet, 5.som behövs för prövning av ett ärende om att avskilja en studerande från högskoleutbildning, eller 6.som behöver för prövning av någons lämplighet att ha körkort, traktorkort eller taxiförarlegitimation enligt yrkes- trafiklagen (1998:490). I paragrafen föreskrivs att hälso- och sjukvårdspersonalen är skyl- dig att lämna ut vissa uppgifter som annars skulle omfattas av sekretess. Genom en ny tredje punkt införs en skyldighet att lämna ut sådana uppgifter som behövs i verksamhet för personskydd för den centrala statsledningen om uppgifterna i ett särskilt fall begärs av polismyndighet. Den föreslagna ändringen har kommenterats i avsnitt 7.5.5 under . Som en följdändring har numreringen av de återstående punk- terna i paragrafen ändrats. 9.2Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1991:1413) om rättspsykiatrisk undersökning Undersökningsenheten skall underrätta rätten så snart under- sökningsarbetet är avslutat. Om det därvid står klart att den misstänkte behöver tas in på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård, skall undersökningsenheten även meddela detta till chefs- överläkaren för den psykiatriska vården där den misstänkte är bo- satt eller, om den misstänkte saknar stadigvarande bostad i landet, chefsöverläkaren inom det område där den misstänkte vistas. Sedan utlåtandet över undersökningen färdigställts skall det genast överlämnas i tre exemplar till rätten och i ett exemplar till . Handlingarna i målet skall åter- ställas till rätten. Undersökningsenheten skall se till att ett exemplar av utlåtan- det bevaras liksom sådana handlingar angående undersökningen, som inte har överlämnats till rätten. Rättspsykiatrisk undersökning skall överlämnas till Säkerhets- polisen när Säkerhetspolisen i ett särskilt fall begär det och undersök- ningen behövs för personskydd för den centrala statsledningen. Ändringsförslaget har behandlats i avsnitt 7.5.5 under rubriken hovet av förändringar. Ändringen innebär att det i ett nytt fjärde stycke införs en skyldighet att överlämna en rättspsykiatrisk under- sökning till Säkerhetspolisen under förutsättning att Säkerhets- polisen i ett särskilt fall begär det och undersökningen behövs för personskydd för den centrala statsledningen. 9.3Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1974:248) om kriminalvård i anstalt Uppgift om en intagens personliga förhållanden skall lämnas till Säkerhetspolisen när Säkerhetspolisen i ett särskilt fall begär det och uppgiften behövs för personskydd för den centrala statsledningen. Paragrafen är ny. I den föreskrivs en skyldighet att till Säkerhets- polisen lämna uppgift om en intagens personliga förhållanden under förutsättning att Säkerhetspolisen i ett särskilt fall begär det och uppgiften behövs för personskydd för den centrala statsled- ningen. Ändringsförslaget har kommenterats i avsnitt 7.5.5 under .