sou · GSB381d3 · 2005-01-01 00:00:00 — I andra stycket anges att omprövningsfristen – normalt – skall beräknas från tiden för inledandebeslutet. Detta är en följd av att betalningsplanen normalt börjar löpa för detta beslut. Den tidigare regeln om att gäldenären och övriga borgenärer skulle höras innan en borgenärs ansökan om omprövning prövades har tagits bort. Detta hänger samman med, som beskrivits ovan, att det är förvaltningslagen som reglerar kronofogdemyndighetens handläggning om annat inte föreskrivs. I 17 § FL stadgas att ett ärende inte får avgöras innan bl.a. annan part fått tillfälle att yttra sig om beslutet går parten emot. Som annan part torde avses såväl övriga borgenärer som gäldenären. Fördelen med denna reglering jämfört med den tidigare regleringen i skuldsaneringslagen, är att dessa inte behöver höras om kronofogdemyndigheten bedömer att det inte kommer att bli aktuellt med någon ändring i det tidigare skuldsaneringsbeslutet. På ansökan av en gäldenär kan vad som har bestämts i en fråga som avses i 8 § första stycket 2–5 ändras, om 1.gäldenärens ekonomiska förhållanden väsentligen förändrats efter beslutet om skuldsanering och 2.detta beror på omständigheter som inte kunnat förutses vid be- slutet eller om det finns synnerliga skäl. Ändringarna i paragrafen är en följd av att det numera är kronofogde- myndigheten som prövar en ansökan om omprövning. Vidare leder ändringen i 8 § också till att 28 § måste ändras på motsvarande sätt. Som nämnts redan under 27 § tas de särskilda förfarandereglerna bort och det blir förvaltningslagen som kommer att vara tillämplig. För att underlätta tillämpningen hänvisas inte längre till 27 §, utan de materiella omprövningsregler som är tillämpliga på en gäldenärs ansökan finns uttömmande angivna i denna paragraf. I paragrafen anges att omprövning kan ske om gäldenärens eko- nomiska förhållanden väsentligen har förändrats efter beslutet om skuldsanering. Härigenom är det möjligt för gäldenären att få be- slutet ändrat, inte bara i händelse av att denne får det ekonomiskt sämre, utan också när denne får det ekonomiskt bättre. Gäldenären ges på detta sätt en möjlighet och ett incitament att agera vid en förbättrad ekonomisk situation. Han kan därigenom undvika att få betalningsplanen förlängd när en borgenär – ofta – fått kunskap om den förändrade ekonomiska situationen och begär om- prövning. beslut överklagas till tingsrätten i den ort där gäldenären är bosatt. Om gäldenären inte är bosatt i skall ärendet överklagas till . Överklagandet skall ges in till kronofogdemyndigheten för beslutet. Vid överklagandet gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden, om inte annat följer av denna lag. skall inte vara part i domstolen. Ett beslut varigenom en ansökan om skuldsanering förklaras vilande får inte överklagas. I övrigt får samtliga beslut överklagas sär- skilt. I första stycket anges att i princip alla beslut kan överklagas och att detta skall ske till tingsrätten i den ort där gäldenären bor. Det inne- bär således t.ex. att inte endast själva beslutet om att inleda en skuld- sanering kan överklagas särskilt, utan även de beslut som fattas i samband med detta. Vidare har reservforumet flyttats till denna paragraf från 21 § som upphävts. I andra stycket anges det nu enda beslut som inte kan överklagas. Här anges också att samtliga beslut kan överklagas särskilt, dvs. inte endast i samband med att ett slutligt beslut överklagas. Om det vid överklagande av ett avslagsbeslut saknas skäl att avslå gäldenärens ansökan om skuldsanering skall ärendet återförvisas till kronofogdemyndigheten eller beslut om skuldsanering fattas. Ett beslut av tingsrätten att återförvisa ett ärende till kronofogde- myndigheten får inte överklagas. Paragrafens första stycke avser det fall att en gäldenär överklagat ett avslagsbeslut. var bestämmelsen formulerad på ett något annorlunda sätt. Domstolen skulle vid bifall till ett överklagande i visst fall återförvisa ärendet till kronofogdemyndigheten eller, om det överklagade avslagsbeslutet hade meddelats efter det att ett inle- dandebeslut hade fattats, besluta om s.k. tvingande skuldsanering. Detta kan leda tanken fel genom att med bifall till ett överklagande normalt avses att domstolen beslutar i enlighet med vad den över- klagande yrkat. Som exempel kan nämnas att den som överklagar önskar att domstolen skall bifalla hennes ansökan om skuldsanering trots att någon utredning ännu inte gjorts hos kronofogdemyndig- heten. Att då återförvisa ärendet till kronofogdemyndigheten kan knappast anses vara detsamma som om gäldenärens överklagande har bifallits. Första stycket har bl.a. därför omformulerats något, genom att ärendet antingen skall återförvisas till kronofogdemyndigheten eller skall ett beslut om skuldsanering fattas om det saknas skäl att avslå gäldenärens ansökan om skuldsanering. Vidare kan domstolen nu- mera återförvisa ärendet till kronofogdemyndigheten även i de fall då det har fattats ett inledandebeslut. Här kan man tänka sig att domstolen anser att utredningen bör kompletteras i något avseende innan frågan om skuldsanering kan prövas. I stället för att den ut- redningen äger rum inom ramen för handläggningen i domstolen, bör det normala vara att ärendet återförvisas till kronofogdemyndig- heten som får stå för utredningen. Det saknas däremot anledning att särskilt reglera de fall då krono- fogdemyndigheten har avvisat en ansökan om skuldsanering eller avskrivit ett sådant ärende. Av allmänna processrättsliga regler torde följa att om domstolen skulle finna att en ansökan inte borde ha avvisats, undanröjs ett sådant beslut och ärendet återförvisas till den avvisande myndigheten. Samma sak är fallet med ett avskriv- ningsbeslut. I andra stycket anges att det inte är möjligt att överklaga ett beslut om att återförvisa ärendet till kronofogdemyndigheten. fanns en möjlighet för tingsrätten att tillåta att dess beslut fick överklagas till hovrätten om det fanns särskilda skäl att låta hov- rätten göra en dispensprövning, s.k. överklagandeförbud med ventil. Det var på Lagrådets initiativ som den regeln infördes i den nya lagen, och som skäl angavs att det fanns ett intresse av att under- lätta prejudikatbildningen för det nya skuldsaneringsinstitutet. Sedan lagens tillkomst har det kommit många prejudikat på området, och det saknas därför numera anledning att ha kvar ventilen. Ett beslut om skuldsanering får verkställas på samma sätt som en dom och utan hinder av att det inte vunnit laga kraft, om inte något annat förordnas med anledning av ett överklagande. Här har gjorts den ändringen att ett skuldsaneringsbeslut skall gälla . Eftersom tiden för betalningsplanens början numera vanligen knyts till inledandebeslutet är detta naturligt. Normalt innebär det att gäldenären fortsätter att sätta in det angivna månads- beloppet på uppsamlingskontot på samma sätt som han gjort allt- sedan inledandebeslutet. Såväl gäldenären som borgenärerna bör ha intresse av att skuld- saneringsbeslutet blir gällande. Här bör särskilt beaktas att kronofogdemyndigheten inte kan besluta om skuldsanering med ett sådant innehåll som gäldenären inte har accepterat; skulle kon- sensus inte råda mellan gäldenären och kronofogdemyndigheten om innehållet i en skuldsanering bör gäldenärens ansökan som bekant avslås. Det är svårt att se att det skulle vara någon egentlig nackdel för en borgenär som överklagar ett skuldsaneringsbeslut att beslutet är verkställbart. De två vanligaste grunderna för överkla- ganden är att en borgenär motsätter sig en skuldsanering eller att det belopp som skall sättas av till uppsamlingskontot bedöms vara för lågt. Om domstolen t.ex. avslår en skuldsanerings- ansökan kan de medel som gäldenären satt in på uppsamlingskontot bli föremål för utmätning. Domstolen kan i stället komma fram till att gäldenären skall sätta in ett högre belopp på uppsamlingskontot än vad kronofogde- myndigheten bestämt, något som kräver att detta accepteras av gäldenären. Det bör anses vara en fördel för borgenären att det också i ett sådant fall förelegat en skyldighet för gäldenären att sätta av pengar till kontot det tar för domstolen att pröva över- klagandet. För alla eventualiteter har för säkerhets skull öppnats en möjlig- het för domstolen att bestämma annat än omedelbar verkställighet. Detta förutsätter att någon part har överklagat beslutet. Här kan man t.ex. tänka sig det fallet att sedan utredningen gjordes hos krono- fogdemyndigheten, har gäldenärens ekonomiska situation förändrats så mycket, att denne inte längre klarar av att sätta in det belopp som bestämts i skuldsaneringsbeslutet. 14.2Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Sekretess gäller hos budget- och skuldrådgivning, krono- fogdemyndighet eller domstol i ärende om skuldsanering för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den en- skilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. Sekretessen gäller dock inte beslut i ärendet. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . I paragrafens första stycke har gjorts en redaktionell ändring som en följd av att begreppet budget- och skuldrådgivning införs i skuld- saneringslagen. 14.3Förslaget till lag om ändringen i lagen (1993:892) om ackord rörande statliga fordringar m.m. Beslut om nedsättning av fordran fattas av kronofogdemyndigheten i den region där gäldenärens hemortskommun är belägen. Om gälde- nären saknar hemortskommun i landet fattats beslutet av krono- fogdemyndigheten i . I paragrafen har gjorts en redaktionell ändring som en följd av att begreppet frivillig skuldsanering utmönstrats ur skuldsaneringslagen. Dessutom har hänvisningen till skuldsaneringslagen överhuvudtaget tagits bort med hänsyn till ändringen i 5 §. Se nedan under den paragrafen. Beslut om nedsättning av fordran får fattas om det finns särskilda skäl. Därvid skall särskilt beaktas att gäldenären är på obestånd och att denne genom en nedsättning kan få en varaktig lösning på sina ekonomiska problem. Ändringen i paragrafen innebär att kronofogdemyndigheten i sin borgenärsroll får gå med på en skuldsanering utan att behöva ta hänsyn till vad övriga borgenärer har för uppfattning. Dessutom skall det vara möjligt att inte bara godta förslag om skuldsanering utan även frivilliga uppgörelser. 14.4Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) En pensionsförsäkring får återköpas trots bestämmelserna i detta kapitel, om det tekniska återköpsvärdet uppgår till högst av prisbasbeloppet. Återköp får också ske om 1.det tekniska återköpsvärdet uppgår till högst ett prisbasbelopp, 2.försäkringen inte är förenad med ett oåterkalleligt förmåns- tagarförordnande, och 3.premier för försäkringen inte har betalats under de senaste tio Om det i andra fall finns synnerliga skäl för återköp och sådant får ske enligt försäkringsavtalet och försäkringstekniska riktlinjer, får återköp medges av . Som synnerligt skäl skall särskilt beaktas att försäkringstagaren är på obestånd och att denne genom en återbetalning kan få en varaktig lösning på sina ekonomiska problem. Bestämmelserna i detta kapitel hindrar inte återbetalning enligt 13 kap. 4 § av försäkringstagarens tillgodohavande. De hindrar inte heller en överföring av hela pensionsförsäkringens värde direkt till en annan pensionsförsäkring än som avses i 5 § om försäkringstagaren tecknar den i samband med överföringen hos samma eller annan försäkringsgivare med samma person som för- säkrad. Överföringen skall i så fall inte anses som pension enligt 10 kap. 5 § första stycket 5 och inte heller som en betalning av för pensionsförsäkring. I paragrafen har det gjorts ett förtydligande om att det är möjligt att återköpa en pensionsförsäkring om försäkringstagaren är på obestånd och en återbetalning är en förutsättning för att denne skall kunna få en varaktig lösning på de ekonomiska problemen. De lösningar som då skulle kunna stå till buds är att han träffar en frivillig överens- kommelse med sina fordringsägare eller beviljas skuldsanering. Ett pensionssparkonto får avslutas genom en utbetalning pensionen får börja betalas ut, om behållningen då uppgår till högst av prisbasbeloppet. Utbetalning i för- tid får också ske om 1.behållningen på kontot uppgår till högst ett prisbasbelopp, 2.kontot inte är förenat med ett oåterkalleligt förmånstagarför- ordnande, och 3.inbetalning på kontot inte har gjorts . Om det i andra fall finns synnerliga skäl, får medge att kontot får avslutas genom utbetalning . Som synnerligt skäl skall särskilt beaktas att pensionsspararen är på obestånd och att denne genom en utbetalning kan få en varaktig lösning på sina eko- nomiska problem. Bestämmelserna i detta kapitel hindrar inte åter- betalning enligt 13 kap. 4 § av pensionsspararens tillgodohavande. Ändringarna i paragrafen motsvarar ändringarna i 18 §. Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare skall utvärdera och göra en översyn av skuldsaneringslag. Utvärderingen skall i första hand avse förfaran- det i skuldsaneringsärenden. Utredaren skall utifrån utvärderingen bedöma om det nuvarande systemet för skuldsanering är ändamåls- enligt utifrån lagens syften eller om systemet bör ändras i grunden. Utredaren skall lämna förslag till åtgärder som förbättrar det nuvarande systemet eller, om utvärderingen skulle visa att det finns skäl, lämna förslag till ett nytt system för skuldsanering. Utredaren skall särskilt undersöka vilka möjligheter det finns att förkorta handläggningstiderna i skuldsaneringsärenden och i det sammanhanget bl.a. granska rollfördelningen mellan ansvariga myn- digheter. Utredaren skall också särskilt analysera och ta ställning till frågan om hur tillgångar i form av pensionsförsäkringar och till- godohavanden på pensionssparkonto skall behandlas i en skuld- saneringssituation. Utredaren skall även behandla andra frågor om skuldsanering som har uppmärksammats lagen har funnits eller som annars bedöms motiverade. Skuldsaneringslagen (1994:334) trädde i kraft . Enligt lagen kan en fysisk person, med hemvist i , som är på obe- stånd och så skuldsatt att han eller hon inte kan antas ha förmåga att betala sina skulder inom överskådlig tid beviljas skuldsanering om det är skäligt med hänsyn till hans eller hennes personliga och ekonomiska förhållanden. Skuldsaneringsförfarandet består av tre steg. I det första steget, som huvudsakligen lämnas utanför det lagreglerade området, skall en skuldsatt person själv försöka att träffa en uppgörelse med sina fordringsägare. Kommunen skall i mån av behov i det skedet hjälpa den skuldsatte med råd och anvisningar. Om den skuldsatte med eller utan hjälp inte lyckas få till stånd en sanering av sina skulder kan han eller hon i ett andra steg ansöka hos kronofogdemyndigheten om frivillig skuldsanering. Den skuldsatte och kronofogdemyndigheten skall tillsammans upprätta ett förslag till skuldsanering. Om förslaget godtas av alla fordrings- ägare kan kronofogdemyndigheten i ett beslut fastställa en s.k. frivillig skuldsanering. Men om någon fordringsägare motsätter sig förslaget skall kronofogdemyndigheten överlämna ärendet till tings- rätten, som i ett tredje steg skall pröva om den skall bevilja tving- ande skuldsanering. Med det senare menas att skuldsanering beviljas även om en eller flera fordringsägare motsätter sig det. För att den skuldsatte skall kunna beviljas skuldsanering krävs också att detta vid en allmän bedömning framstår som skäligt. Vid skälighetsbedömningen skall man särskilt ta hänsyn till skuldernas ålder, omständigheterna vid deras tillkomst, de ansträngningar den skuldsatte har gjort för att fullgöra sina förpliktelser och att själv nå en uppgörelse med fordringsägarna samt hur den skuldsatte med- verkat under handläggningen av skuldsaneringsärendet. Innebörden av en beslutad skuldsanering är i korthet att den skuldsatte , i regel , skall leva på begränsade ekonomiska resurser och att det överskott som eventuellt finns skall fördelas mellan fordringsägarna. Fördelningen sker enligt en betal- ningsplan som fastställs vid beslutet om skuldsanering om det finns någon betalningsförmåga. Om det inte finns något överskott upp- rättas inte någon betalningsplan, en s.k. nollösning. Det huvudsakliga syftet med skuldsaneringsförfarandet är att det skall vara rehabiliterande så att svårt skuldsatta människor får en möjlighet att lösa sina ekonomiska problem och därigenom får en ny chans till ett drägligare och mer samhällsnyttigt liv. Ett annat syfte är att systemet skall verka preventivt så att färre människor hamnar i situationer med övermäktig skuldbelastning. Dessutom skall systemet gynna borgenärskollektivet på så sätt att gäldenären vanligen betalar mer genom skuldsaneringen än vad som annars hade betalats. När behandlade och antog skuldsaneringslagen under- strök lagutskottet vikten av att den nya lagstiftningen kontinuerligt följdes upp och att regeringen skulle följa utvecklingen på området redan från början och ta de initiativ som är påkallade för att lag- stiftningens syfte inte skulle motverkas (bet. 1993/94: LU26 s. 8). Regleringen har också i skilda sammanhang varit föremål för utvär- deringar. revisorer genomförde en granskning av skuldsaneringslagens tillämpning, som resulterade i rapporten av skuldsaneringslagen (1995/96:3). Därefter anmälde revisorerna granskningen till med förslag angående tillämpningen av skuldsaneringslagen (förs. 1995/96:RR9). Förslagen behandlade bl.a. frågor av organisatoriskt slag såsom Riks- skatteverkets styrfunktioner gentemot kronofogdemyndigheterna och om åtgärder som förebygger behov av skuldsanering. Som ett led i revisorers förslag anordnade lagutskot- tet en offentlig utskottsutfrågning angående erfarenheterna av tillämpningen av skuldsaneringslagen (bet. 1996/97:LU6 s. 28 f.). beslöt revisorer att inleda en ny granskning av skuldsaneringslagens tillämpning med särskild inrikt- ning mot myndigheternas och kommunernas arbete. Granskningen resulterade i rapporten av skuldsaneringslagen (1999/2000:11). I rapporten påtalade revisorerna bl.a. att hand- läggningstiderna i skuldsaneringsärenden fortfarande var långa. Det gällde framför allt tiden för handläggning hos kronofogdemyndig- heterna från beslutet att inleda skuldsanering fram till beslut om att antingen fastställa skuldsaneringen eller överlämna ärendet till tings- rätten. Men även handläggningstiden hos vissa kommuner ansågs för lång. Revisorerna menade också att det ofta sker samma utred- ning hos kommunerna som hos kronofogdemyndigheten och att det förhållandet bidrar till långa handläggningstider. Revisorerna anmälde granskningen till med förslag angående tillämpningen av skuldsaneringslagen (förs. 2000/01:RR4). fick i regleringsbrev för /96 regeringens uppdrag att utvärdera lagens tillämpning i de första och andra stegen. Slutsatser och förslag av utvärderingen redovisades i rapporten av skuldsaneringslagen (1995/96:34). (Rapporten består av flera olika delrapporter). I rap- porten angavs bl.a. att lagen tillämpats relativt enhetligt, att antalet personer som beviljats skuldsanering varit lägre än det som prognos- tiserats och att lagen i stort uppfyller de syften som hade ställts upp. Verket påpekade dock att det fanns brister i förfarandet. De allvarligaste låg i att hanteringen inte visat sig vara så snabb och enkel och följaktligen inte så billig som lagstiftaren förutsett. Verket lämnade en rad förslag till förändringar som tog sikte på rent orga- nisatoriska frågor för kommunerna och kronofogdemyndigheterna. I övrigt ansåg verket att det fanns behov att utreda bl.a. hur förbehållsbeloppet skall beräknas och om reglerna om återköp av pensionsförsäkringar kan ändras. har i verkets fördjupade anslagsframställan för åren 1997–1999 och i en skrivelse till regeringen (dnr JU1997/1885) lämnat vissa förslag till ändringar som syftar till att effektivisera handläggningen av skuldsaneringsärenden. Förslagen gällde bl.a. att ärenden snabbare skulle kunna överlämnas från kronofogdemyndighet till tingsrätt, att det i vissa fall skall införas förbud att överklaga beslut av kronofogdemyndighet och tingsrätt och att en gäldenärs skulder alltid skall bestämmas en viss dag. tog initiativ till ett gemen- samt projekt med i syfte att bl.a. komma med förslag till förbättringsåtgärder. Projektet resulterade i Rapport från skuldsaneringsprojektet (RSV Rapport 2002:5). I rapporten föreslås bl.a. utökade informationsinsatser i form av ett förbättrat IT-stöd och informationsmaterial anpassat för de skuld- satta. Myndigheterna föreslår också förbättrade metoder för upp- följning av handläggningstider och ärendehantering hos kommuner och kronofogdemyndigheter. Dessutom lämnar myndigheterna en rad andra förslag som avser handläggningstiderna och andra för- hållanden. behandlade vissa frågor och läm- nade några förslag om skuldsanering i betänkandet Starka konsu- menter i en gränslös värld (SOU 2000:29 s. 198 f.). Kommittén föreslog bl.a. en utvärdering av frågan om bundna tillgångar i form av t.ex. sparande i pensionsförsäkringar kan tas i anspråk vid en skuldsanering. Vidare föreslogs att en renodling av arbetsuppgifterna mellan kommunerna och kronofogdemyndigheterna borde ske. Kommittén lämnade också förslag som tog sikte på kommunernas budget- och skuldrådgivning. Behovet av en översyn Från de nämnda utvärderingarna finns det ett omfångsrikt material som grundas på erfarenheterna som lagen har varit i kraft. Kritik har riktats mot systemet i främst två avseenden. Det har ansetts dels att handläggningen av skuldsaneringsärenden tar , dels att rollfördelningen mellan framför allt kommu- nerna och kronofogdemyndigheterna i de två första stegen av för- farandet är oklar. har det ansetts att lagen i stort uppnår de syften som ställdes upp. behandlade revisorers förslag (förs. 2000/01:RR4) och ett antal motioner rörande skuld- saneringslagen. tillkännagav då att tiden var mogen för en förutsättningslös, samlad och övergripande uppföljning och ut- värdering av tillämpningen av skuldsaneringslagen samt att det fick ankomma på regeringen att ta initiativ till och bestämma de närmare formerna för utvärderingen (bet. 2000/01:LU12). En utvärdering av skuldsaneringslagen En särskild utredare utses för att göra en översyn av skuldsanerings- lagen. Utredaren skall undersöka hur lagen har tillämpats i praktiken och göra en bedömning av om regleringen i olika avseenden funge- rat som avsågs när den skapades. Utvärderingen skall i första hand omfatta förfarandet i skuldsaneringsärenden. Utredaren skall utifrån utvärderingen bedöma om det nuvarande regelverket utgör en ändamålsenlig ordning för att uppnå de syften lagen har eller om regelverket bör ändras i grunden. Om utredaren kommer fram till att strukturen i det nuvarande systemet bör behållas skall utredaren lämna förslag till författningsändringar och andra åtgärder som behövs för att förbättra det. Om utredaren däremot kommer fram till att ett annat system för skuldsanering bör inrättas skall utredaren lämna förslag till hur det systemet skall författningsregleras. En utgångspunkt för översynen är att en reglering även i fram- tiden skall ha till syfte att vara rehabiliterande, borgenärsgynnande och preventiv. En annan utgångspunkt är att det även fortsätt- ningsvis skall finnas möjlighet till en domstolsprövning, eftersom frågorna rör inblandades civila rättigheter och skyldigheter. Såväl som och revi- sorer har i sina respektive utvärderingar riktat kritik mot att hand- läggningen främst vid kronofogdemyndigheterna tar . Det är framför allt tiden från beslutet att inleda skuldsanering fram till beslutet att fastställa skuldsaneringen eller att överlämna ärendet till tingsrätten som anses för lång. En viss kritik har också riktats mot långa väntetider till kommunernas budget- och skuldrådgivare. De totala handläggningstiderna för skuldsaneringsärenden är långa, även om det finns tecken på att man hos kronofogdemyndig- heterna lyckats förkorta handläggningstiderna.