sou · GSB367 · 2005-01-01 00:00:00 — Man räknar med att ett antal lokaliseringsalternativ för ett slutförvar kommer att undersökas med början . Kärnavfallshantering i några länder platser för preliminära platsundersökningar kommer att väljas ut och ett fåtal platser kommer sedan omkring att väljas ut för detaljundersökningar. Omkring räknar man med att kunna bestämma den slutliga lokaliseringen. bestämdes att ett underjordiskt berglabora- torium skulle byggas vid den nedlagda (järn/koppar) i Iwate-prefekturen, trots en stark lokal oppo- sition, som fördröjde projektstarten. Arbetena avslutades , när avtalet med den berörda kommunen gick ut. Ett experimentschakt i en uranhaltig sandstensformation som täcker en kristallin berggrund har också använts i Tono-området i Gifu-prefekturen i . Tillstånd att bygga en ny underjordisk anläggning i inom samma område gavs . Ytbaserade under- sökningar började sent och planeras pågå . Denna plats kommer att ta över Kamaishis roll som den viktigaste platsen för forskning på kristallint berg och liksom den anläggningen har den betecknats som en anläggning enbart för forskning. Efter många års diskussioner mellan JNC, Hokkaido-prefek- turen och Horonobe stad, träffade dessa tre parter en överenskommelse om ett underjordiskt laboratorium i Horonobe, under förutsättning att det inte skall användas för radioaktivt material. Ett detaljerat forskningsprogram håller på att utarbetas och undersökningsborrningar kommer att påbörjas . Det underjordiska laboratoriet i Honorobe är tänkt att bli ett centrum för forskning på sedimentära bergarter, medan Mizunami har motsvarande roll vad gäller granit. I liksom i många andra länder finns ett folkligt mot- stånd mot kärnkraft och kärnavfall och detta har man försökt möta med information men också genom dialog och möjlighet till inflytande för allmänheten bl.a. i NUMO:s arbete. Kärnavfallshantering i några länder fanns 30 kärnkraftreaktorer i drift i . 11 av dessa är av RBMK-typ, 14 är VVER-reaktorer, 4 är BWR och en är en bridreaktor. Fyra reaktorer har avvecklats. Vidare har man haft hela 118 forskningsreaktorer i drift, men många av dessa är nu avstängda. Förutom kärnkraftverken finns ett antal anlägg- ningar för uranbrytning, bränsletillverkning, upparbetning, isotop-produktion osv. Till detta kommer den militära verksam- heten, som innefattar plutoniumproduktion och kärnreaktor- drivna fartyg för Nordflottan vid och för Stilla Havsflottan omkring . Det finns vidare en kom- mersiell upparbetningsanläggning vid (nu Ozersk). Byggandet av en annan anläggning i (nu Zheleznogorsk) har pågått men har upphört. Det finns också ett antal upparbetningsanläggningar för använt bränsle från den militära verksamheten. var ansvaret för det radioaktiva avfallet fördelat på fyra olika departement, nämligen (Minatom), som hade hand om avfallet från den civila verksamheten och från produktionen av kärn- vapen. Omkring 150 företag är under- ställda Minatom, varav 15 så kallade stängda städer, där det funnits 13 plutoniumproducerande reaktorer. Några av dessa är fortfarande i drift. Rosenergoatom svarar under Minatom för driften av alla kärnkraftverk och omhändertagandet av där producerat avfall. , som ansvarade för kärnavfallet från flottans fartyg. Kärnavfallshantering i några länder Ministeriet för transporter, som ansvarade för avfallet från kärnreaktordrivna isbrytare. Ministeriet för byggnads- och bostadspolitik, som driver anläggningen Radon (som tar hand om låg- och medel- aktivt avfall), och som ansvarade för hanteringen av det radioaktiva avfallet från industrin, sjukhusen, forskningen m.m. Gosatomnadzor (GAN) är den myndighet, som reglerar verksamheten i . Enligt kärnkraftslagen har denna myndighet ansvar för tillståndsprövning och inspektion av alla kärnkraftsanläggningar, även militära. Enligt lagen måste alla företag, som producerar och hanterar aktivt avfall, begära nytt drifttillstånd. För vissa företag har dessa till- stånd ännu inte blivit klara. LLW och kortlivat ILW Förslag har förts fram att utveckla ett förvar för militärt LLW i ett område i norra , där permafrost råder, och ett djup- förvar för industriellt (icke-kraftreaktor) avfall nära i salt- eller lerformationer. GAN har senare förklarat att man överger tanken på ett slutförvar i permafrost. Man söker inte någon plats för deponering av LLW och ILW från reaktordriften. Sådant avfall lagras vid kraftstationerna. Använt bränsle och/eller HLW planerade från början att endast upparbeta använt kärnbränsle från vissa reaktortyper, nämligen VVER-440, VVER-1000, BN-350 och BN-600. Det finns inga planer på att upparbeta RBMK-bränsle. Kärnavfallshantering i några länder RT-1-anläggningen, som drivs av i Ozersk i södra . Denna togs i drift 1948 och användes för militärt bränsle men modifierades 1976, så att också civilt bränsle kan upparbetas. Byggandet av RT-2-anläggningen i för upparbetning av VVER-1000-bränsle avbröts 1989 och stoppades helt 1998, enligt uppgift av både tekniska och eko- nomiska skäl. RBMK-bränsle förvaras tre till i reaktorhallarnas bassänger och förs sedan över till särskilda mellanlagrings- bassänger vid kärnkraftverken. Sådana mellanlager finns endast vid stationerna i , Kursk och i Smolensk. Vätskeformat avfall, inkluderande HLW av olika ursprung, har injicerats i djupa borrhål i Ozersk, Zheleznogorsk, Dimitrovgrad och Seversk. IGEM (, malmfyndigheter, petrografi, mineralogi och geokemi) har ansvaret för att ta fram en strategi för hantering och deponering av använt bränsle och HLW. i har vidare fått till uppgift att utveckla ett förbättrat system för behandling av avfall från upparbetning i Zheleznogorsk (om RT-2 ev. börjar an- vändas). Flera olika djupdeponeringskoncept studeras . Eftersom myndigheterna inte anser att återtagbarhet är önsk- värd, kan man tänka sig att utnyttja såväl gruvschakt som djupa borrhål för deponeringen. Då man liksom tidigare vill koncentrera verksamheten och lokalisera den geografiskt nära de platser, där avfallet produceras, har man fokuserat intresset på områdena kring Zheleznogorsk- och Ozersk-anläggningarna. i har utforskat platser runt Zheleznogorsk. Andra institut har studerat basalt- och granitberggrunden i den baltiska urbergsskölden. Av de åtta platser, som ursprungligen ansetts som lämpliga för vidare undersökningar, återstod 1996 två kandidatplatser. En av dessa har valts och kommer att studeras vidare under förutsättning att verksamheten kan finansieras. Detta arbete har stötts av Kärnavfallshantering i några länder och medel har ställts till förfogande från PNC i , i och av myndigheter i . Arbetet vid Ozersk har finansierats av den tidigare Sovjetiska vetenskapsakademin. En plats inom anläggningsområdet valdes ut och fyra hål borrades till ett djup av . Avsikten är att bygga ett underjordslaboratorium för att göra experiment och in situ karakterisering. Färska studier visar dock, att det kan visa sig bli svårt att förlägga ett slutförvar på denna plats på grund av osäkerheter rörande tektoniska spänningsförhållanden. Arbetet inom detta projekt utförs som en del av ett EU-stött PHARE-program och innehåller tekniska bidrag från flera organisationer i väst. har IGEM-insti- tutet identifierat tre möjliga deponeringszoner som det ställt sig tveksamt till den ursprungligen valda platsens lämplig- het. Hanteringen och deponeringen av använt bränsle och annat avfall från försvarsrelaterad industri, speciellt de stora mängderna från kärnreaktordrivna ubåtar, har också blivit ett stort och pressande problem. Mycket av detta avfall i form av använt bränsle och olika sorters vätskor förvaras under otillfreds- ställande förhållanden antingen vid baserna för den ryska Nordflottan på Kola-halvön runt och Arkangelsk eller på Stilla Havsflottans baser nära . Vid Nord- flottbaserna bedöms att upp till 48 000 bränsleelement med utbränt bränsle ha deponerats i lagringsanläggningar som läcker och är i dåligt skick. En arbetsgrupp inom , , rapporterade , att avfallshanteringen i det ryska nordvästområdet var i så dåligt skick, att området borde priorite- ras för globala samarbetsprojekt. Tre alternativ har granskats: Ett nytt bassänglager, ett nytt torrlager eller renovering av de existerande bassänglagren. För ett torrlager skulle, enligt ett avtal , cirka 50 mil- joner US dollar ställas till förfogande av , , och . Till detta kommer ett EU-stöd, som bekräftades . Kärnavfallshantering i några länder meddelade , att man var beredd att betala kostnaderna för transport av använt bränsle från till Ozersk eftersom man var orolig för den bristande säkerheten vid de befintliga anläggningarna. på har utfört ett antal studier rörande utveckling av underjordsförvar för ishavsflottans HLW. Ett förslag lades fram , vari ett fyraårs-program för ett djupförvar på Kola-halvön presenterades. Detta skulle vara av konventionell typ och förläggas i hårt kristallint berg. En expe- rimentanläggning skulle först byggas, men det verkar som om insatserna varit små. blev det klart att ett amerikanskt företag, NonProliferation Trust, Inc. (NPT) hade bildats för att driva utvecklingen av ett internationellt mellanlager för använt bränsle vid Zheleznogorsk. Detta lager skulle ha en kapacitet på omkring uran och en livslängd på åtminstone . Vinsten från denna verksamhet skulle användas för att städa upp vid Ryss- lands försvarsanläggningar, för att säkra hanteringen av upp till plutonium som finns och för att stödja de förvarsprojekt som pågår. För att detta projekt skall kunna förverkligas måste emellertid rysk lag ändras så att import av utländskt avfall kan tillåtas. President undertecknade en lag som tillåter införsel av utländskt använt kärnbränsle till . Bränslet kan lagras , då upparbetning skall kunna börja i den upparbetningsanläggning som är under uppförande vid Zheleznogorsk. Importen måste godkännas av en särskild kom- mission som etablerades . finns det fem kärnkraftreaktorer i , fördelade på fyra kraftstationer. Dessutom finns det sex forsk- Kärnavfallshantering i några länder Ett moratorium omöjliggör att fler reaktorer byggs. Detta kan dock komma att ändras om en reviderad atomenergilag antas. Den som producerar kärnkraft i är ansvarig för omhän- dertagande av det kärnavfall, som då uppkommer. Kraftföretagen och den schweiziska staten, som ansvarar för avfall från medicinsk, forsknings- och industriell verksamhet, bildade till- sammans NAGRA, som är ansvarigt för slutdeponering av det radioaktiva avfallet och därmed sammanhängande hanteringsinsatser. Särskilda bolag har bildats för att genomföra speciella projekt. ZWILAG i Würenlingen har hand om den centrala mellanlagringen och GNW driver det projekt som syftar till att bygga ett slutförvar för LLW och ILW i Wellenberg (se nedan). Kraftföretagen svarar själva för transporter, upparbet- ning av använt bränsle samt för avfallsberedning och mellan- lagring vid verken. Den federala regeringen får, när det gäller beslut i avfalls- frågor, stöd av Federala samarbetsgruppen för kärnavfallshan- tering (AGNEB), av Federala kommissionen för kärnsäkerhet (KSA) och av Federala kommissionen för kärnavfallshantering (KNE), som i sin tur är en underkommitté till Federala geologikommissionen (EKG). Ansvarig myndighet för radioaktivt avfall i är den Schweiziska Federala Kärnkraftinspektionen (HSK), som lyder under det Federala Energikontoret (BEW). BEW ingår i sin tur i det federala Departementet för transport, kommunikation och energi (UVEK). På grund av att det har gått trögt med att få allmänhetens acceptans för plastvalsarbetet har den federala regeringen tillsatt flera arbetsgrupper . Man har bl.a. disku- terat frågan om övervakad mellanlagring eller geologisk förvaring med passiv säkerhet. Kärnavfallshantering i några länder beslöt den federala regeringen att tillsätta en expert- grupp (EKRA), som skulle arbeta med olika förvaringskoncept för radioaktivt avfall. Denna grupp har utvecklat ett koncept, som bygger på övervakad långtidslagring med återtagbarhet. EKRA drog slutsatsen att geologisk förvaring, som isolerar avfallet, är den enda metod som uppfyller kraven på långsiktig säkerhet. Emellertid måste man även ta hänsyn till allmänhetens krav att avfallet måste vara åtkomligt (återtagbart). Därför före- slår EKRA en stegvis process, som inkluderar en fas med över- vakning och en högre grad av åtkomlighet, innan man försluter det geologiska förvaret. Förutom det fullstora förvaret, inklu- derar konceptet även en s.k. pilotanläggning, i vilken en mindre del av avfallet placeras i en liten men representativ kopia av den fullstora anläggningen. Anläggningen utformas så att man har möjlighet till ett återtagande av avfallet från pilotanläggningen om dess funktion inte visar sig leva upp till förväntningarna. Givetvis måste denna idé med ett övervakat långsiktigt geo- logiskt förvar anpassas till geologin på platsen och till de avfalls- typer som är aktuella i ett visst förvar. Till dess att slutförvar för olika sorters avfall har byggts, kommer huvuddelen av avfallet att förvaras i ZWILAG-anlägg- ningen i Würenlingen i Aargau-kantonen i norra . ZWILAG togs i bruk . LLW och kortlivat ILW På grund av den höga befolkningstätheten i har man inga planer på att bygga förvar nära markytan ens för kortlivat LLW eller ILW. Enligt gällande planer skall man deponera denna typ av avfall i bergrum i lämplig bergformation på ett djup av flera och med tillfartsmöjlighet till förvaret via en Kärnavfallshantering i några länder NAGRA fann en lämplig plats , näm- ligen Wellenberg i kanton i . Kommunen accepterade projektet i två olika omröstningar resp. ja-röster. Trots detta ledde en folk- omröstning i kantonen angående den gruvkoncession som krävs enligt lagen i den aktuella kantonen till ett avslag. har man återigen utvärderat platsens geologiska lämplighet, som också bekräftats av den federala säkerhets- inspektionen. GNW beslutade att begränsa sin ansökan i första steget, att inkludera en förlängd period med övervakning och att tillämpa en stegvis process mot förslutning av förvaret. Med hänsyn till detta tog den federala regeringen upp en ny dis- kussion med den kantonala regeringen. Denna diskussion ledde till en överenskommelse . Enligt överenskommelsen etablerades en expertgrupp från kantonen (KFW) för att förbereda och senare övervaka projek- tet. KFW-gruppen började sitt arbete . Efter en rad överläggningar med GNW, med NAGRA (som fungerar som vetenskapligt och teknologiskt för GNW) och med säkerhetsinspektionen (HSK), enades man om vilka modifieringar som skulle göras i projektet. Dessa redovisades av GNW i en rapport som lämnades in . meddelade KFW att man bedömde att rapporten var tillfyllest och den kantonala regeringen förklarade sig villig att ta emot en ny ansökan från GNW om en gruvlicens, be- gränsad till forskningstunneln. visade dock en folkomröstning i kantonen att det fanns en starkt motstånd även mot detta projekt. Regeringen förklarade därför att Wellenberg inte längre var aktuellt och att inga nya försök att lokalisera ett slutförvar till Wellenberg kommer att ske. Kärnavfallshantering i några länder Använt bränsle och/eller HLW För omkring en tredjedel av det använda kärnbränslet har kraftbolagen kontrakt med upparbetningsanläggningar i Frank- rike och . En ny atomenergilag tillåter dock inte upparbetning utöver de kontrakt som redan finns. Förglasat HLW kommer att skickas tillbaka till för mellanlagring i ZWILAG och ZWIBEZ (lagringsanläggning som ligger intill Beznaureaktorn). Den första transporten från anlände . Även använt bränsle kommer att mellanlagras vid de båda nämnda anläggningarna, i väntan på slutförvaring. Schweizisk lag kräver att radioaktivt avfall skall slutförvaras permanent i geologiska förvar. I samband med att regeringen tog ställning till fortsatt drift av existerande kärnkraft- verk och byggandet av nya sådana ställde den krav på att man i ett särskilt projekt skulle demonstrera säkert slutförvar för alla typer av radioaktivt avfall. Resultatet av projektet – som kallades Project Gewähr (Gewähr står för garanti, borgen, säkerhet) – redovisades av NAGRA . godkändes projektet, som byggde på användning av kristallint berg, av regeringen. Både säkerhetsanalysen och den tekniska byggbarheten accepterades av säkerhetsmyndigheterna. Dessa ansåg det däremot inte visat att det fanns tillräcklig med berg med de angivna egenskaperna, så att den angivna säkerheten kunde uppnås. Eftersom Gewähr hade baserats på enbart kristallint berg, begärde nu säkerhetsmyndigheten att arbetet framöver även skulle inkludera andra alternativ. NAGRA följer en strategi med tre faser. Fas 1 innehåller regionala studier, som baseras på en serie djupa borrhål med tillhörande geologiska översiktstudier. Fas 2 omfattar en detalje- rad karakterisering (från markytan) av mindre områden. Fas 3 inkluderar undersökningar under jord. Kärnavfallshantering i några länder Det regionala fältarbetet i fas 1 avslutades, vad beträffar kristallint berg, och rapporten presenterades 1994. De viktigaste rapportdelarna omfattar bl.a. en sammanställning av geologisk information och en funktionsanalys (performance assessment). ansökte NAGRA om federalt tillstånd för två platsundersökningsprogram, en för opalin lera i Zürcher Weinland och en för kristallint berg i Böttstein/Leuggern- området. Programförslagen granskades av de federala myndig- heterna och deras experter. Ett underjordiskt berglaboratorium i kristallint berg Grimsel-anläggningen i – har varit i drift . När detta laboratorium byggdes, tog man upp ett hori- sontellt tunnelsystem från en befintlig vattenkraftanläggning vid Grimsel-passet. Ett omfattande provprogram, som inkluderar geologi, bergmekanik etc., har pågått , med stort deltagande även av utländska intressenter. Lera från juratiden opalin lera, OPA hade betraktats som en tänkbar geologisk värdformation , före Project Gewähr. Baserat på skrivbordsstudier 1987 hade sex andra sedimentära bergformationer utvärderats, vilket resulterat i ett val av två slutkandidater. Den ena var OPA och den andra var Undre sötvattenmolassen (USM), som kan vara och innehålla områden med hög halt av lera med låg genomsläpplighet. (Molass är en sedimentär lagerföljd av mjuka bergarter längs en nybildad bergskedja.) Två områden valdes ut för studier av OPA. Dessa liksom de kristallina områdena ligger i de norra delarna av . Som en del av fas 1 programmet gjordes 1992 en regional tvådimensionell seismisk studie över en stäcka på Kärnavfallshantering i några länder Utifrån dessa undersökningar gjordes 1994 en pre- liminär utvärdering av de sedimentära alternativen i samarbete med myndigheterna. USM tilldelades prioritet 2 och betraktas som ett reservalternativ. Prioritet 1 tilldelades det östra . Efter ytterligare urval i den regionen pekade man ut området vid Zürcher Weinland i kantonen för vidare undersökningar. Dessa vidare undersökningar (fas 2) bestod av en tredimen- sionell seismisk studie över ett område på ca 50 km2 och ett djupt borrhål vid Benken. I Zürcher Weinland är de sedimentära bergarterna nästan horisontellt inneslutna och den opalina leran har en tillräcklig tjocklek () på ett lämpligt djup (under marken). Sedan dessa sediment kom på plats har regionen nästan inte utsatts för någon tektonisk rörelse alls och de ursprungliga lagren är fortfarande ostörda, vilket gör att platsen verkar vara idealisk som kandidatplats. En annan viktig informationskälla vad gäller egenskaperna på plats hos den opalina leran och leror i allmänhet är de arbeten som bedrivs vid i Jura-kantonen inom ramen för ett internationellt projekt under ledning av hydrologiska och geologiska undersökningar. Denna anläggning ligger nära en undersökningstunnel (för en motor- väg) som skär igenom leran på ett djup av . Nästa milstolpe i det schweiziska HLW-programmet Nästa milstolpe i det schweiziska HLW-programmet blir avslut- ningen av ett projekt som kallas . Avsikten med detta projekt är bl.a. att kunna demonstrera genomförbarheten av slutförvaring av HLW i . Det innebär bl.a. att man skall kunna visa att det finns tillräckligt stora bergvolymer med lämpliga egenskaper för att man skall kunna bygga ett förvar, liksom att kraven på säkerhet och byggbarhet kan uppfyllas. Tack vare god tillgänglighet från markytan och de positiva resultat man har fått, kommer Kärnavfallshantering i några länder detta projekt att genomföras enbart med inriktning att förlägga ett förvar i den opalina leran. Detta betyder dock inte att man har uteslutit kristallint berg som alternativ vid det slutliga byggandet av ett slutförvar för HLW. De viktigaste rapporterna från Project Entsorgungsnachweis kommer tillsammans med annan relevant information att till- ställas säkerhetsmyndigheterna för granskning. Ett beslut från myndigheterna om hur man får gå vidare väntas inte förrän tidigast omkring . I finns 19 magnox-reaktorer, 14 avancerade gaskylda reaktorer (AGR) och en tryckvatten- reaktor (PWR). För driften av AGR- och PWR-reaktorerna svarar British Energy Generation, som omfattar de tidigare stats- ägda företagen tion. Dessa företag gick samman . Magnox- reaktorerna ägs fortfarande av staten och drivs av , som i sin tur togs över av () . BNFL har annonserat att successivt fram ta Magnox-reaktorerna ur drift. BNFL och Brittish Energy har också påbörjat en studie om avveckling av AGR- reaktorerna. Myndighetsfunktionen inom kärnavfallsområdet i utövas av en kärnkraftinspektion (The Nuclear Installations Inspectorate, NII), som assisteras av (, EA) och Jordbruks- och fiskerideparte- mentet (The , Fisheries and Food). Kärnavfallshantering i några länder har NII också ansvar för de regler och före- skrifter, som gäller för avfall från de anläggningar som tillhör Försvarsdepartementet (The ). I har EA:s ansvar övertagits av det skotska (, SEPA). Regeringen får stöd i avfallshanteringsfrågor av för kärnavfallshantering (, RWMAC), vars medlemmar utnämns av en minister. Medlemmarna rekryteras från kärnkraft- industrin, från universiteten och från offentliga institutioner (hälsomyndigheter etc.). har också ett antal obe- roende experter utsetts. tillsattes en ny kommitté, , CoRWM, som skall ge råd till regeringen i frågor om slutförvaring av radioaktivt avfall. Det förefaller som om båda dessa kommittéer kommer att finnas parallellt men med olika inriktning i sina verksamheter. En stor kommersiell upparbetningsanläggning drivs av BNFL vid . En mindre anläggning finns i Dounreay i norra (där också den nu nedlagda experimentella bridreak- torn var förlagd). Driften av Dounreay-anläggningen ombesörjes av (Atomic Energy Authority, UKAEA) och anläggningen används för att upp- arbeta specialbränsle och höganrikat uran (HEU) från forsk- ningsreaktorer. Anläggningen i kommer successivt att tas ur bruk. placeras använt bränsle från AGR- och magnox-reaktorerna i bassänger vid kraftverken. Detta kommer också att gälla för bränslet från tryckvattenreaktorn vid Sizewell. Bränslet kommer sedan att transporteras till för en längre tids mellanlagring och eventuell upparbetning. Torrförvaring av magnoxbränsle har an- vänts endast vid ett av verken. Konstruktionsproblem medförde att bränslebehållarna korroderade. Upparbetningsanläggningen (The Thermal Oxide Reprocessing Plant) i togs 1994 och är avsedd Kärnavfallshantering i några länder för upparbetning av omkring utbränt oxidbränsle (från AGR, PWR, LWR m.fl.) fram . Regeringen har tagit initiativ till ett förtydligande av ansvaret för befintligt använt kärnbränsle och kärnavfall, Managing the Nuclear Legacy. En ny myndighet har skapats. Den skall bl.a. ansvara för avfall från tidigare verksamhet hos BNFL, UKAEA m.m. En ny organisa- tion skall börja arbeta med frågor om nedläggning och rivning av kärn- kraftverk. Ansvaret för kortlivat LLW och för HLW ligger hos den som producerar avfallet, Executive (benämnt UK Nirex) ansvarar för slut- förvaringen av långlivat ILW (), liksom av framtida LLW och kortlivat ILW.