sou · GSB3131d2 · 2005-01-01 00:00:00 — I ett annat mål är huvudförhandlingen i tingsrätten planerad att hållas med bortåt 40 rättegångsdagar.5 arbete kommer att kräva resurser i fråga om att bedriva spaningsarbete, samla och dokumentera bevisning, 5 Se Dir 2004:128. hålla förhör, genomföra husrannsakningar, samordna insatser med , väcka åtal, processa i domstol m.m. Det kräver att en särskild kompetens inom rättsområdet byggs upp. Det är svårt att se att myndigheten skulle kunna dra nytta av erfarenheter från utredningar av andra brottstyper som myndigheten redan hand- lägger. Med ledning av antalet utredningar om misstänkta karteller som bedrivit (se avsnitt 2.6.1) kan, vid en grov uppskattning, antalet förundersökningar initialt förvän- tas uppgå till 3–5 . Då har även den uppåtgående trenden beaktats. Därutöver kan olika anmälningar och klago- mål förväntas inkomma till myndigheten som inte föranleder utred- ningsinsatser, utan kan skrivas av.6 För att kunna fullgöra sin nya uppgift måste Ekobrottsmyndig- heten tillförsäkras resursförstärkningar. Myndigheten har för utred- ningen uppskattat kostnaderna till . Kostnaderna avser fyra åklagare, åtta poliser, en eko-revisor och en administratör. Därtill synes engångskostnaderna avseende t.ex. utbildningsinsatser uppkomma. De allmänna domstolarna kommer att få handlägga en ny brotts- typ. Dessa mål kommer att kräva omfattande beredning och ett stort antal rättegångsdagar. Även om det inte blir många mål, måste man räkna med att de mål som aktualiseras kommer att vara omfat- tande och kräva stora resurser. Utredningen har fått hjälp av att beräkna kost- naderna för domstolsväsendet. Verket har utgått från den kostnad per dag som en huvudförhandling ger upphov till och har därvid antagit att rätten består av två lagfarna domare, fyra nämndemän och en ekonomisk expert samt att en protokollförare tjänstgör vid förhandlingen. Kostnaden per förhandlingsdag för rätten blir då . För en rättegång , inklusive domsskrivning beräknar domstolens total- kostnad till . Som en kostnad för staten till- kommer de ersättningar som betalas till dem som uppträder i rätte- gången, nämligen vittnen, parter, sakkunniga, tolkar och offentliga försvarare. Om fem mål av angiven storlek prövas i första instans , kan kostnaderna beräknas uppgå till . 6 tar emot åtskilliga skrivelser från privatpersoner och företag med klagomål på olika sakförhållanden. Verket har inte någon generell skyldighet att utreda varje klagomål som kommer in. Flertalet klagomål leder inte till att verket tar initiativ till en utredning. Om dessutom uppskattningsvis hälften av målen överprövas i hov- rätt, ökar den sammanlagda kostnaden till . Till detta kommer kostnaderna på rättshjälpsanslaget för offentlig försvarare och anslagsposten för vissa domstolskostnader (vittnen, parter, tolk m.m.), som verket sammantaget uppskattar till exklusive moms. De redovisade beräkningarna får ses som uppskattningar utan närmare precision. Med hänsyn till utredningsuppdragets karaktär (att ta fram en konkret lagstiftningsmodell) anser sig utredningen inte behöva anvisa någon finansiering. Om en straffreglering införs, torde det få verkningar även för kriminalvården. Utredningens förslag förväntas inte medföra konsekvenser i några av de avseenden som anges i 15 § kommittéförordningen (1998:1474). 11.1Förslaget till lag om ändring i konkurrenslagen Utredningens modell till straffreglering inom konkurrensområdet innebär att ett antal nya lagbestämmelser införs, nämligen bestäm- melser om straff och förverkande samt en bestämmelse om anmä- lan av brottsmisstanke. Bestämmelserna har ett nära samband med konkurrensrätten i övrigt. De har därför placerats i konkurrensla- gen (1993:20), under en särskild rubrik efter bestämmelserna om konkurrensskadeavgift. I första stycket föreskrivs att den som ingår eller tillämpar ett avtal som är förbjudet enligt 6 § eller artikel 81 i EG-fördraget under vissa omständigheter skall straffas. Vem som kan vara ansvarig bör lösas enligt allmänna principer om företagaransvar, se härom avsnitt 8.4.7. Medan förbuden i 6 § och i artikel 81 i EG-fördraget gäller avtal mellan företag, oftast juridiska personer, gäller straffansvaret fysiska personer som handlar så att något av förbuden överträds. Hänvisningarna till 6 § och till artikel 81 i EG-fördraget innebär att straffbestämmelsen avser sådana förfaranden som är förbjudna enligt de bestämmelserna, dock med de begränsningar som anges i straffstadgandet. Utgångspunkten är alltså att det föreligger ett avtal mellan företag som har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på marknaden på ett märkbart sätt eller som ger ett sådant resultat. Enligt paragrafen är det straffbart inte bara att ingå ett avtal, utan även att tillämpa ett tidigare ingånget avtal. Det skall vara fråga om ett avtal som träffats av det företag som gärningsmannen företrä- Termen avtal har här samma innebörd som i 3 §. Straffansva- ret omfattar således även beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden. Straffbestämmelsen omfattar även beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden enligt artikel 81. Genom kravet att handlingen skall innebära att gärningsmannen bryter mot 6 § eller mot artikel 81 i EG-fördraget omfattas inte ett förfarande som är undantaget från 6 § därför att kriterierna i 8 § är uppfyllda. Inte heller omfattas ett förfarande som är undantaget från artikel 81.1 därför att kriterierna i artikel 81.3 är uppfyllda.1 De avtal som träffas av straffansvaret har beskrivits så att ansva- ret skall begränsas till horisontella förfaranden, se avsnitt 8. Beskrivningarna av avtalens innebörd knyter an till förbudsbe- stämmelserna i 6 § och i artikel 81 i EG-fördraget. I 6 § andra stycket finns en lista över avtal som förbudet enligt första stycket gäller särskilt för. Listan är endast exemplifierande och alltså inte uttömmande. En motsvarande bestämmelse och lista finns i artikel 81.1 i EG-fördraget. Straffregeln omfattar dock endast vissa av dessa förfaranden. I straffregeln tas till en början upp avtal som innebär att parter- nas försäljningspriser fastställs. Med priser avses inte bara totalpri- ser, utan även del av priser, kostnadspåslag, rabatter m.m. Samar- bete om inköpspriser eller andra inköpsvillkor omfattas inte av straffbestämmelsen (jfr 6 § andra stycket 1 och artikel 81.1 a). Vidare nämns avtal om begränsning eller kontroll av parternas pro- duktion. Sådana förfaranden omfattas av 6 § andra stycket 2 och av artikel 81.1 c). Slutligen straffbeläggs avtal om att marknader delas upp. Anbudskarteller och uppdelning av marknader geografiskt eller med avseende på kundgrupper är alltså straffbara (jfr 6 § andra stycket 2 och 3 samt artikel 81.1 b) och c)). Det straffbara området begränsas alltså till vissa kvalificerade former av samarbete mellan konkurrenter i samma produktions- eller handelsled. Sådant samarbete brukar betecknas som karteller. Parterna är i samma produktions- eller handelsled om de är kon- kurrenter i fråga om de produkter eller tjänster som avtalet omfat- 1 Dessutom har vissa typer av småföretagssamarbete föranlett särskilda undantag i KL. Det gäller kooperativa lantbruksföreningar som omfattas av undantag enligt 18 c § samt samarbete mellan taxiföretag som undantas enligt 18 e §. I EG-rättslig praxis finns undantag som avser funktionsskydd för kooperativa föreningar (främst inom lantbruket). Detta undantag gäller beträffande regler till skydd för förfaranden som är nödvändiga för en förenings från allmän synpunkt behöriga funktion. (Se vidare Små företag och kon- kurrenslagen, Ds 1998:72). En geografisk marknadsdelning av företag i samma led träffas av straffbestämmelsen. Det gäller t.ex. om leverantörer av utbyt- bara produkter kommer överens om att begränsa leveranserna av produkterna till var sina delar av landet. Däremot omfattas normalt inte avtal mellan företag i olika led, dvs. företag som normalt till- handahåller varor eller tjänster som inte är utbytbara med varandra. Straffbestämmelsen är dock tillämplig när ett konkurrensbegrän- sande avtal ingåtts mellan sådana parter som normalt är verksamma i olika led, om avtalet har till syfte att eliminera en konkurrens mellan företagen som annars skulle uppkomma i en given situation. Det gäller om parterna, utan avtalet, skulle konkurrera om en spe- cifik affärsuppgörelse eller motsvarande. Om de inte hade träffat avtalet, skulle de ju ha varit i samma led i den specifika situationen, även om de normalt inte är det. Ett sådant avtal träffas av straffbe- stämmelsen. Förbudet i 6 § gäller avtal som har till syfte att hindra, snedvrida eller begränsa konkurrensen på marknaden på ett märkbart sätt, eller som ger ett sådant resultat.2 Artikel 81.1 förbjuder avtal som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida kon- kurrensen inom den gemensamma marknaden. Straffbestämmelsen däremot tillämpas endast om avtalet är ägnat att allvarligt hindra, snedvrida eller begränsa konkurrensen. Detta innebär ett krav på att avtalet skall vara sådant att det typiskt sett duger för att framkalla sådana allvarliga konkurrensbegränsande effekter som anges i lagtexten. Någon faktisk skada behöver inte konstateras. Det straffbara området begränsas alltså till avtal som kan få allvarliga konsekvenser för konkurrensen på marknaden. Så är oftast fallet med karteller av större omfattning. Negativa samhällsekonomiska och konsumentpolitiska effekter uppkommer typiskt sett när konkurrensen begränsas genom kartellbildningar, se vidare avsnitt 7. Hjälp eller stöd med kalkylmodeller för prissättning kan ofta öka effektiviteten hos företagen, men i andra fall begränsa konkurren- sen. Vidare kan en begränsad gemensam marknadsföring mellan konkurrenter, där uppgift saknas i marknadsföringen om att indi- viduella avvikelser förekommer, begränsa konkurrensen och utgöra en form av fastställelse av priser. De nämnda förfarandena är i nor- 2 Alla avtal mellan konkurrenter begränsar inte konkurrensen. Det kan förekomma i entreprenadupphandlingar att företag som annars konkurrerar lägger ett gemensamt anbud när inte företagen har kapacitet nog att ensamma utföra entreprenaden. Under särskilda förhållanden anses sådant samarbete inte märkbart begränsa konkurrensen enligt 6 § (se t.ex. MD 1997:15 som gällde omfattande cementleveranser till byggnationen av ). malfallet inte ägnade att allvarligt begränsa konkurrensen på ett sätt som föranleder straffansvar. Dock utesluts inte möjligheten till konkurrensskadeavgift eller att ålägger företa- gen att upphöra med överträdelsen. Uppsåt krävs för straffansvar. Innan det blir aktuellt att pröva uppsåtsfrågan måste konstateras att de objektiva rekvisiten är upp- fyllda. I detta ingår att avgöra om avtalet strider mot 6 § konkur- renslagen eller mot artikel 81 i EG-fördraget. Vid denna bedömning kan det bli aktuellt att ta ställning till om avtalet som sådant har till syfte att begränsa konkurrensen. Denna bedömning – som tar sikte på avtalets syfte från objektiv synpunkt – har emellertid ingenting med den straffrättsliga uppsåtsbedömningen att göra. Uppsåtskravet innebär ett krav på kännedom [uppsåt] i fråga om att ett avtal har ingåtts, att avtalet är förbjudet enligt 6 § eller enligt artikel 81 och att avtalet innebär att företag i samma produktions- eller handelsled fastställer försäljningspriser, begränsar eller kon- trollerar produktion eller delar upp marknader. Uppsåt krävs vidare till rekvisitet allvarligt hindra, snedvrida eller begränsa konkurren- sen. I denna del krävs emellertid inte att gärningsmannen skall ha insett att avtalet rättsligt skall klassificeras så att det är ägnat att allvarligt hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen (jfr Jare- borg, Allmän kriminalrätt, 2001, s. 352 f). Gärningsmannen skall dock ha kännedom om de faktiska omständigheter som ligger till grund för den bedömningen. Det faktum att det fordras uppsåt i förhållande till att avtalet står i strid med 6 § eller artikel 81 i EG-fördraget innebär att straffan- svar enligt den nya bestämmelsen kan följa endast om gärnings- mannen förstått att det är fråga om en otillåten konkurrensbegrän- sande åtgärd. Erforderligt uppsåt föreligger exempelvis inte när en företagare har förlitat sig på rekommendationer från juridiska råd- givare och därför misstar sig när det gäller frågan om åtgärden är tillåten enligt konkurrensrätten. Straffskalan för konkurrensbrott är fängelse högst . Böter finns inte i straffskalan. När det gäller påföljdsvalet bör de princi- per som gäller vid allvarligare förmögenhetsbrott tillämpas på mot- svarande sätt. Är brottet grovt döms enligt andra stycket för grovt konkurrens- brott. Straffskalan är då densamma som vid de flesta grova förmö- genhetsbrott, dvs. fängelse lägst och högst . Frå- gan om brottet är grovt skall avgöras efter en helhetsbedömning. lagtexten nämns två faktorer som särskilt skall beaktas vid den bedömningen. Den första omständigheten är om förfarandet haft betydande omfattning. Så kan vara fallet om de flesta verksamma – eller ledande – företagen på marknaden har ingått i samarbetet. Det kan också vara så att det förbjudna samarbetet har pågått . Vidare kan förfarandet anses ha haft betydande omfattning, om samarbetet avsett ett stort antal produkter eller tjänster eller rört betydande belopp. En annan omständighet som skall beaktas särskilt vid prövningen av om brottet är grovt är om gärningen varit av särskilt farlig art. Vid denna bedömning kan ett flertal omständigheter beaktas. En sådan omständighet är ofta inte ensam tillräcklig för att kvalificera brottet som grovt, utan det är först i kombination med andra för- svårande omständigheter som gärningen kan anses vara av särskilt farlig art. En försvårande omständighet är om gärningsmannen haft en ledande roll i överträdelsen. Så kan vara fallet om gärningsman- nen tagit initiativet till kartellen och framstått som den drivande kraften i kartellens verksamhet. Ett annat exempel är att gärnings- mannen utnyttjat sin maktposition till att förmå andra att med- verka i det olagliga samarbetet. Andra omständigheter som kan beaktas vid bedömningen av gärningens farlighet är att samarbetet har bedrivits på en samhällsekonomiskt betydelsefull marknad eller rört produkter av särskild betydelse. Vid bedömningen kan vidare beaktas att avtalsparterna på ett särskilt förslaget sätt gett sken av att konkurrensen upprätthålls. Som exempel kan nämnas att anbuds- givare, som konspirerar i en upphandling, lämnar s.k. skyddsanbud för att det skall se ut som om det förekommer konkurrens trots att det på förhand har bestämts vem som skall få vinna upphandlingen. Ett annat exempel är att samarbetet har skett i väl organiserade former, med frekvent rapportering om priser, försäljning och produktion, samt bestraffning av avvikelser från de ingångna avtalen. Enligt bestämmelsen skall förverkande ske av utbyte av konkur- rensbrott och grovt konkurrensbrott. Förverkande skall dock inte ske om det är uppenbart oskäligt. Utbyte kan t.ex. uppkomma när gärningsmannen får särskild ersättning för att delta i det otillåtna samarbetet. Gärningsmannen kan också göra en vinst genom det Med utbyte avses såväl den konkreta egendom som mottagits som värdet av det mottagna. Förverkande kan alltså ske antingen som sak- eller som värdeförverkande. Gärningsmannen kan bli skadeståndsskyldig för ren förmögenhetsskada som denne vållar genom konkurrensbrott. Det följer av 2 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207). Bestämmelsen om förverkande öppnar också en möjlighet till förverkande hos det bolag som gärningsmannen är verksam i (jfr 36 kap. 5 § ). I dessa fall kan bolaget bli skadeståndsskyldigt enligt 33 § KL. Om gärningsmannen blir skadeståndsskyldig torde ett förverkande vanligen vara uppenbart oskäligt, varför förverkande i dessa fall sällan bör komma i fråga. På motsvarande sätt bör inte förverkande från bolaget komma ifråga, om det har ålagts skadeståndsskyldighet. För att tydliggöra att skadeståndsskyldigheten skall beaktas vid skälighetsbedömningen finns en särskild regel i bestämmelsen om att det vid bedömningen av om det är uppenbart oskäligt att förklara utbyte förverkat bland andra omständigheter skall beaktas om det finns anledning att anta att skadeståndsskyldighet kommer att åläggas eller annars fullgöras. Det är uppenbart att därvid bara skall beaktas skadeståndsskyldighet från den för vilken förverkande skulle ske. Bolaget kan även åläggas konkurrensskadeavgift. Också i den situationen torde ett förverkande från bolaget vara oskäligt. Detta tydliggörs genom en motsvarande regel om att det vid skälighetsbedömningen skall beaktas att konkurrensskadeavgift kommer att åläggas. Enligt bestämmelsen skall göra anmälan till , så snart det finns misstanke om konkur- rensbrott. skall inte göra någon prövning av utrednings- läget eller om brottet är bagatellartat. Någon bedömning av om förutsättningar finns att inleda en förundersökning skall inte heller göras. Vidare krävs inte att det finns någon särskilt misstänkt för brottet. Så snart misstanke om brott förekommer, skall alltså Eko- brottsmyndigheten underrättas. I anmälan skall anges de faktiska förhållanden som ligger till grund för att misstanken om brott finns. Gärningens allvar, om uppsåt förelegat, vem som är ansvarig för överträdelsen i straff- rättslig mening och liknande bedömningar skall ske i den efterföl- jande utredningen hos . Skyldigheten att anmäla brottsmisstanken är obligatorisk precis som tillsynsmyndighetens skyldighet att anmäla brottsmisstanke enligt (jfr prop. 1997/98:45 Del 1 s. 495). Som framgår av avsnitt 9.2 är dock skyldigheten försedd med ett undantag. Det gäller sådana uppgifter som har erhållit genom nätverket mellan konkurrensmyndigheter inom EU3 och som omfattas av sekretess enligt artikel 28 i förordning 1/2003. Icke sekretessbelagda uppgifter som erhållit genom nätverket, omfattas dock inte av undantaget från skyldigheten att anmäla misstanke om konkurrensbrott. I avsnitt 9.9 har samarbetet inom nätverket beskrivits närmare. Enligt bestämmelsen skall uppgifter som förfogar över kunna överlämnas till . Det handlar om sekretesskyddade uppgifter som hänför sig till förundersökning i brottmål. För sådana uppgifter gäller sekretess hos Ekobrotts- myndigheten enligt 5 kap. 1 § sekretesslagen. Sekretessen följer med uppgiften och gäller även hos . Det följer av att 5 kap. 1 § avser uppgifter som hänför sig till förundersökning i brottmål, oavsett hos vilken myndighet uppgiften förvaras. Enligt 14 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) hindrar inte sekre- tess att uppgift lämnas till annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Bestämmelserna i förevarande para- graf innebär just att en sådan reglering gäller för Ekobrottsmyn- digheten i förhållande till . Uppgifter som omfat- tas av förundersökningssekretess hos kan därigenom överlämnas till . Bestämmelsen har sin förebild i 3 kap. 16 § taxeringslagen (1990:324). Enligt den bestämmelsen kan , utan hinder av förundersökningssekretess, på samma sätt, begära att få ut upp- gifter som behövs för taxering. Enligt första stycket skall på Konkurrens- verkets begäran överlämna uppgifter. En sådan begäran kan ske på 3 Med stöd av förordning 1/2003 och/eller Kommissionens tillkännagivande om samarbete inom nätverket av konkurrensmyndigheter, EUT C 101, 27.4.2004, s. 43. olika sätt, mer eller mindre formenligt, t.ex. genom att Konkur- rensverket i samband med en anmälan om brottsmisstanke, begär att få del av uppgifter från , eller kan en begäran göras . En förutsättning är att behöver uppgifterna för att kunna fullgöra sina uppgifter. Härmed avses de uppgifter som myndigheten har som central förvaltningsmyndighet på kon- kurrensområdet. kan inom ramen för samarbetet i nätverket (se avsnitt 9.9) till andra konkurrensmyndigheter inom nätverket i sin tur överlämna uppgifterna enligt artikel 12 i förordning 1/2003. Sekretess gäller enligt artikel 28 i förordningen för uppgifter inom nätverket. Av andra stycket framgår att rätten att utfå uppgifter inte avser sådana uppgifter som omfattas av sekretess enligt 2 kap. 1 eller 2 § eller 3 kap. 1 § sekretesslagen. Det gäller uppgifter rörande rikets säkerhet och rikets centrala finanspolitik, penningpolitik eller valutapolitik. Undantaget gäller även i fråga om bestämmelser som hänvisar till nämnda sekretessbestämmelser. Motsvarande inskränk- ningar gäller för enligt 3 kap. 16 § andra stycket taxeringslagen (1990:324). Enligt tredje stycket kan neka Konkur- rensverket de begärda uppgifterna, om det kan antas att ett utläm- nande skulle medföra synnerligt men för något enskilt eller allmänt intresse. Uttrycket synnerligt men markerar att det måste ställas höga krav för att skall kunna vägra verket att få ta del av de begärda uppgifterna. Bestämmelsen bör alltså till- lämpas restriktivt. Om nekas att ta del av upp- gifterna, kan verket antingen finna sig i besked eller ansöka hos regeringen om att få ut uppgifterna. Även denna mekanism har sin förebild i 3 kap. 16 tredje stycket taxe- ringslagen (1990:324). En sista utväg finns alltså att få till stånd en överprövning av regeringen. 11.2Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen 8 kap. 4 § Utredningens överväganden i fråga om straffprocessuella regler, har föranlett en ändring i 8 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100), som avser sekretess i verksamhet. Som framgår av den nya bestämmelsen i 46 a § konkurrenslagen (1993:20), skall uppgifter som omfattas av förundersökningssekretess kunna över- lämnas till . De överlämnade uppgifterna omfat- tas av förundersökningssekretess även hos , eftersom sekretessen följer med dit. Det framgår som sagts av att 5 kap. 1 § avser uppgifter som hänför sig till förundersökning i brottmål, oavsett hos vilken myndighet uppgiften förvaras. Det första stycket har fått en ny tredje punkt. Enligt bestämmel- sen gäller sekretess för uppgifter hos om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde lider men. Det- samma gäller om det kan ske utan att en närstående till den enskilde lider men. Förundersökningssekretessens syfte är bl.a. att beslutade eller förutsedda åtgärder inte skall motverkas, när t.ex. polis och åkla- garmyndigheter förebygger, beivrar eller utreder brott. Den sekre- tessen tar inte hänsyn till skyddsbehovet för den enskilde. Sekre- tesskyddet för uppgifter om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden i förundersökningsmaterialet gäller endast om upp- giften finns hos de myndigheter som uppräknas i 9 kap. 17 § sek- retesslagen. Dit hör inte , men t.ex. Ekobrotts- myndigheten. Innebörden av den nya bestämmelsen är alltså att sådana uppgifter som har överlämnats med stöd av 46 a § konkur- renslagen (1993:20) skall ha samma sekretesskydd till förmån för enskilda när de finns hos som när de finns hos . Särskilt yttrande av sakkunnige I vissa stater är överträdelser av den statens konkurrensregler kri- minaliserade. I ett fåtal av de stater där kriminalisering förekommer fungerar kriminaliseringen effektivt i den meningen att lagöver- trädelser regelmässigt lagförs på ett effektivt sätt, det främsta exemplet är här . Gemensamt för de länder där kriminali- seringen fungerar effektivt är att där också tillämpas skilda former av kronvittnessystem, vilka gör det möjligt för de övervakande myndigheterna att spela ut de olika kartellmedlemmarna mot var- andra. I de stater där sådana regler saknas är heller inte kriminalise- ringen effektiv. De övervakande myndigheterna har istället stora problem att bevisa överträdelser och den straffrättsliga processen förhindrar regelmässigt en effektiv administrativ övervakning. En kriminalisering av konkurrensregler utan ett införande av ett system med kronvittnen är därför inte ett verksamt medel för övervakningen av konkurrensreglerna – och direktiven för utred- ningen har uteslutit förslag om kronvittnessystem.