sou · GSB359d2 · 2005-01-01 00:00:00 — I den undersökning som utredningen genomförde har 9 av de 72 organisationerna svarat att de är en paraplyorganisation med med- lemsorganisationer som medlemmar. De som svarade på enkäten är Sverigefinskt , , för kvinno- Statligt stöd till kvinnoorganisationer jourer och tjejjourer i , ROKS, Kvinnojourernas Stödorga- nisation, Forum – Kvinnor och Handikapp, Kvinnoorganisationer- nas samarbetsråd i alkohol och narkotikafrågor, KSAN, Kvinnor utan gränser, KUG, Kvinnolobby och Kvinnohusgruppen. I undersökningen fann utredningen ytterligare ett antal paraply- organisationer som inte svarade på enkäten. Det gäller KvinnoSIOS (För etniska kvinnoorganisationer i ), Terrafem- (kvinno- jour för kvinnor med utländsk härkomst) och SKR (Kvin- nojourers ). Paraplyorganisationerna i enkäten är olika stora och verksamma inom skilda områden. Samtliga paraplyorganisationer är uppbyggda som ideella föreningar med stadgar och styrelse, som t.ex. Kvinnolobby. Fem av dem är öppna även för enskilda medlemmar, till exempel Forum – Kvinnor och Handikapp och Riksorganisa- tionen för kvinnojourer och tjejjourer i ROKS). Nedan följer beskrivningar av paraplyorganisationerna som är hämtade från deras svar till utredningens enkät. Sverigefinskt samlar 22 kvinnogrupper, 130 enskilda medlemmar, 13 kvinnoutskott och tre kvinnodistrikt för Sverige- finska kvinnor runt om i landet. Deras mål är bland annat att främja sverigefinska kvinnors ställning i arbetslivet, förbättra deras utbild- ningsmöjligheter, skapa jämlika möjligheter för likvärdigt delta- gande i samhället och att arbeta för ökad jämställdhet inom den sverigefinska gruppen. Sverigefinskt har egna stadgar. Högsta beslutande organ är ett representantskap som sammanträ- der vart annat år. Då väljs styrelse och beslut fattas om verksam- hetsplan och budget. är en nystartad paraplyorganisation som samlar musikföre- ningar för unga kvinnor. har fem medlems- organisationer. Tuvas grundläggande idé är att öka förutsättningar Statligt stöd till kvinnoorganisationer för unga kvinnor att ta del i det aktiva musikskapandet. har regelbundna styrelsemöten/medlemsmöten. De har även s.k. skunkmöten på Internet vilket innebär möten för att diskutera övergripande frågor som inte kräver formella beslut. Föreningen består av en styrelse som väljs på årsmötet. för kvinnojourer och tjejjourer i , ROKS för kvinnojourer och tjejjourer i , ROKS, är en riksorganisation med 130 ideella kvinno- och tjejjourer som medlemmar. ROKS arbetar mot mäns våld mot kvinnor och barn på alla plan i samhället. Verksamheten består av utbildning, opinions- bildning och debatter om mäns våld mot kvinnor. ROKS årsmöte kallas Riksträff och de ger ut tidningen . Kvinnojourernas består av 12 föreningar vars mål är att ständigt hålla kvinnofridsfrågan, mäns våld mot kvinnor, på agendan. En viktig verksamhet är att samla in medel till kvinno- och tjejjourer. Verksamheten består av insamling och informationsinsatser inom kvinnofridsområdet. Styrelsen består av fem kvinnor och organisationen har stadgar. Forum – Kvinnor och Handikapp Forum – Kvinnor och Handikapp har ett 80-tal enskilda medlem- mar samt 25 organisationer som medlemmar. Av dessa är 13 riks- organisationer. Sex är lokala organisationer eller distriktsorganisa- tioner och sex är stödjande organisationer. Målet är att aktivt stärka funktionshindrade flickors och kvinnors inneboende kraft samt att förbättra situationen för flickor och kvinnor med funktionshinder. Verksamheten består av utåtriktat arbete och information samt medlemsträffar. För övrigt bevakar man handikappfrågor och bedriver lobbyverksamhet. De driver även egna projekt och samverkansprojekt tillsammans med andra organisationer. De samarbetar också med myndigheter och forskare. Forum – kvinnor och handikapp ger ut medlemsbla- Statligt stöd till kvinnoorganisationer Styrelseledamöter utses vid årsmöten och styrelse- möten hålls . Arbetsgrupper för prioriterade temaområden utses av styrelsen som också utser kontaktpersoner för samarbete med andra organisationer. Kvinnoorganisationernas Samarbetsråd i Alkohol- och Kvinnoorganisationernas Samarbetsråd i Alkohol- och Narkotika- frågor, KSAN, består av 29 kvinnoorganisationer. KSAN vill med- verka till en samhällsmiljö utan skador och missbruk av alkohol, narkotika och andra beroendeframkallande medel som till exempel sömnmedel och lugnande medel. KSAN utvecklar och producerar material och utbildningar för att stärka flickors/unga kvinnors självförtroende. De deltar i arbets- och referensgrupper och följer aktuell forskning och driver egna projekt. KSAN arbetar även internationellt. KSAN har stadgar, årsmöte och minst fyra styrelsemöten . Det finns ett arbetsutskott och man genomför en ord- förandekonferens. Styrelsen fattar beslut om verksamheten som kansliet sedan utför. Arbetsgrupper bildas inför varje projekt med deltagande från styrelsen, kansliet samt sakkunniga. Kvinnor utan gränser, KUG Kvinnor utan gränser, KUG, beskriver sig som en ny koalition av feminister – mellan kvinnor i världen och kvinnor i . Målet är ett globalt kvinnonätverk. KUG är en paraplyorganisation för nätverk, fackligt anslutna, aktionsgrupper och enskilda. Visionen är att KUG skall bli ett tätt nätverk av antipatriarkalister, där femi- nister av olika kön, som arbetar för att avskaffa patriarkatet, kan informera och inspirera varandra. Alla som vill får vara med i nätverket. Medlemmar är alla de som finns med i nätverket på nätet. Det är inte KUG som nätverk som tar ansvar för att verksamheter startas. Det står var och en fritt att bilda en självständig arbetsgrupp. KUG är i uppbyggnadsfasen. Man har beslutande stormöten. KUG har egna stadgar och det finns en styrelse, som mest har en administrativ roll. Statligt stöd till kvinnoorganisationer Kvinnolobby är en paraplyorganisation med 40 medlems- organisationer. De kallades tidigare Sams. Målet är jämställdhet mellan kvinnor och män. Kvinnolobbyn använder dokumentet från i och CEDAW som grund- dokument. antogs FN:s konvention om avskaffandet av all slags diskriminering av kvinnor (CEDAW). Organisationen arbetar i projekt och med utåtriktad information. De utgör den svenska koordinatorn i European Women Lobby, EWL, för påtryckning inom Europeiska Unionen. De har årsmöte och stadgar. Styrelse- möten hålls cirka en gång . Arbetet utförs i självständiga grupper med projektledare. Kvinnohusgruppen är en partipolitiskt obunden feministisk organi- sation som verkar för ett samhälle fritt från kvinnoförtryck. Före- ningen har cirka 15 medlemsgrupper. Kvinnohuset Alla Kvinnors Hus i är en träffpunkt för alla kvinnor. Verksamheten består av föredrag, telefonrådgivning, krisjour och stödsamtal. Medlemsmöten hålls en gång . Det finns styrelse och stadgar. I styrelsen ingår representanter för de grupper som är verksamma i huset. På medlemsmötet fattas beslut om aktiviteter. Den nuvarande statsbidragsförordningen har medlemmar som centralt begrepp. I en stiftelse saknas medlemmar och det kan inte i juridisk mening finnas medlemmar. Det innebär att en stiftelse inte kan vara sökande av statsbidrag enligt nuvarande regler. I den enkät som utredningen genomförde ingår även tre organi- sationer vars form är en stiftelse. Det gäller stiftelserna Kvinna till kvinna, 1,6 miljonerklubben och Kvinnolobby. Statligt stöd till kvinnoorganisationer Kvinna till kvinna är en insamlingsstiftelse som skiljer sig från de övriga stiftelserna genom att vara en insamlingsstiftelse utan med- lemmar. Den har inte medlemmar, utan anställda som arbetar för att uppfylla målen om stöd till kvinnor och deras organisering i krigs- och konfliktområden samt informera om kvinnors situation i krigs- och konfliktområden. Verksamheten finansieras till största del av Sida. Styrelsen lägger upp strategi, långsiktiga visioner och riktlinjer för arbetet. Kansliet med 30 anställda sköter den dagliga verksamheten utifrån en verksamhetsplan som gäller i taget. Man beskriver sitt arbete som systematiskt, vilket innebär att det utförs genom arbetsberedningar, ansvarsområden och arbetsgrupper. 1,6 miljonerklubben beskriver sig som en ideell förening och stif- telse med 25 000 medlemmar. Namnet grundar sig på att det i finns ca 1,6 miljoner kvinnor . Deras mål är att införa det kvinnliga perspektivet i medicinsk forskning och i medi- cinutbildningen samt att sprida objektiv information om allt som rör kvinnohälsa. Deras verksamhet består i huvudsak av seminarier runt om i lan- det. De ger ut fyra nyhetsbrev/år, ordnar kulturaktiviteter och resor för sina medlemmar. 1,6 miljonerklubben har en liten arbets- grupp om tre personer med en sekreterare som sköter registrering och telefon. De har även hjälp av frivilliga. Styrelsen träffas två gånger per termin. De har stadgar och beskriver sitt arbetssätt som mycket demokratiskt och prestigelöst. Kvinnolobby beskriver sig som regionalt kunskapsnät- verk, ideellt nätverk och stiftelse. De har cirka 250 medlemmar och ett kontaktregister om 1 000 kvinnor. Deras mål är att stärka kvin- nors ställning i arbetsliv, företagande och samhälle, att intressera särskilt unga kvinnor för europafrågor och för jämställdhet, samt att främja regional utveckling och kvinnors deltagande i partner- skapsdialogen i de olika tillväxtprogrammen. Statligt stöd till kvinnoorganisationer Formellt är kvinnolobby en stiftelse med stadgar och godkänd revisor. Det finns en ideellt arbetande styrelse som träffas minst . Kvinnolobbyn samlar i genomsnitt 1 000 deltagare till kunskapsseminarier, nätverksträffar och kon- taktresor . Arbetsgrupper utses av styrelsen efter initiativ från nätverksmedlemmarna. 5.7Stöd till kvinnoorganisationernas internationella arbete deltar på flera sätt i jämställdhetsarbete på den internatio- nella arenan. Regeringen har i sin skrivelse Jämt och ständigt (skr. 2002/03:140) slagit fast att könsperspektivet skall vara integrerat i det internationella utvecklingssamarbetet. Svenska kvinnoorganisationer har ett brett internationellt nät- verk av kontakter. I stort sett alla kvinnoorganisationer (dvs. de organisationer som enligt SFS 1982:865 definieras som kvinno- organisationer) har internationellt samarbete i någon form, fram- förallt genom deltagande i internationella organisationers verksam- het. Många av kvinnoorganisationerna bedriver dessutom internatio- nellt biståndsarbete, bl.a. med medel från Forum Syd/Sida. antogs FN:s konvention om avskaffandet av all slags diskri- minering av kvinnor (CEDAW). Kvinnor skall ha samma rättig- heter och möjligheter som män. De stater som anslutit sig skall var fjärde år rapportera vilka åtgärder som genomförts i konventionens bestämmelser. Dessa rapporter granskas av . lämnade sin femte rapport till kommittén . 5.7.2Internationellt stöd till kvinnoorganisationer Utredaren har vid sina kontakter med kvinnoorganisationerna erfa- rit att det finns behov av internationella stöd. Organisationerna pekar på att det behövs särskilda medel till erfarenhetsutbyte med organisationer i andra länder. Organisationerna påtalar att det är ohållbart att det inte finns pengar för att arbeta internationellt. Kunskap och erfarenhet från efterfrågas internationellt, inte minst i EU. Statligt stöd till kvinnoorganisationer nerna har inte möjlighet att delta i detta arbete eftersom man sak- nar ekonomiska förutsättningar. 5.7.3Stöd till kvinnors organisering i de nordiska länderna I samband med att utredaren i direktiven skall undersöka förutsätt- ningar att bredda basen för det statliga bidraget har utredaren undersökt hur de övriga nordiska länderna stöder kvinnors organi- sering. Syftet med undersökningen har varit att kunna göra eventu- ella jämförelser. Redovisningen är dock inte heltäckande. Den finska partilagen fastställer att ett parti, som är företrätt i riks- dagen, kan beviljas stöd för den verksamhet som anges i partistad- garna och i det allmänna programmet. Stödet fördelas mellan parti- erna i förhållande till det antal riksdagsmandat som de fick vid det senaste riksdagsvalet. Anslaget skall användas för att stödja partiernas politiska verk- samhet. är avsedda för kvinnornas politiska verksam- het inom partierna. Stödet till kvinnornas verksamhet är dock inte fastslaget i någon lag. Det finns inte heller något formellt beslut som stödet baseras på. I samband med att fattar beslut om statsbudgeten , tas frågan om partistödet och dess storlek upp. Även om det inte finns några formella beslut, har anslaget för stöd till kvinnors politiska verksamhet ändå fått en bestående karaktär i statsbudgeten. Det första budgetbeslutet togs i samband med statsbudgeten för . beslöt att bevilja ett anslag på två miljoner finska mark () för stödjande av partier- nas kvinnorörelser. Sedermera övergick man till att i motiverings- texten fastställa att av det i budgeten fastställda parti- stödet skulle gå till kvinnornas politiska verksamhet. Nytkis – kvinnoorganisationer i samarbete Staten ger även ett bidrag till ett kvinnopolitiskt samarbetsorgan för de politiska partiernas kvinnoorganisationer och de politiskt obundna kvinnoorganisationerna i . Statligt stöd till kvinnoorganisationer Yhteistyössä, Nytkis, grundades och representerar över 600 000 medlemmar. Nytkis erhöll ett statligt stöd på (), efter ansökan till . I ligger ansvaret för att fördela bidrag till kvinnoorganisa- tionerna på Barn- och familjedepartementet. delegerades ansvaret för att fördela bidrag inom familje- och jämställdhetsom- rådet på barn-, ungdoms- och familjeförvaltningen (BUFA). Departementet har utarbetat riktlinjer för fördelning av medel till frivilliga organisationer på familje- och jämställdhetsområdet. Bidraget utgår i första hand som verksamhetsbidrag. Syftet med bidraget är att säkra verksamheten, att bidra till mångfald och öka aktiviteten bland frivilliga organisationer som arbetar med familje- och jämställdhetspolitik. Andra bidrag kan i viss grad ges till orga- nisationer, som inte uppfyller de formella kraven för att få organi- sationsbidrag, men som är verksamma inom området. Bidraget till de frivilliga organisationerna uppgår till . prioriteras aktiviteter kring mansrollen, samt implementeringen av handlingsplanerna från FN:s kvinnokonferenser och FN:s kvinnokommission, samt andra internationella eller nordiska aktiviteter. Storleken på bidraget beror på hur många organisationer som söker, samt hur många medlemmar de har. Bidrag kan sökas av fri- villiga organisationer som har klara familje- och jämställdhetspoli- tiska mål och som kan dokumentera detta genom målsättningar och handlingsplaner. Organisationer, som är bidragsberättigande, delas in i tre stor- leksgrupper med olika bidragsbelopp. Tilldelningen sker utifrån organisationens ansökning och budget för ansökningsåret, men inom den grupp som organisationen har placerats i. Alla bidrags- berättigade organisationer som får bidrag är säkrade att få . Även i ger stöd till organisationer för kvinnoinriktade projekt i utvecklingsländer. Dessutom får de politiska partierna partistöd. Även kommuner ger partistöd. Det utgår inte några egna bidrag till de politiska partiernas kvinnoorga- nisationer. Inte heller paraplyorganisationer, nationella organisa- Statligt stöd till kvinnoorganisationer tioners kvinnoförbund, andra liknande organisationer på lokal nivå, samt lokalavdelningar av landstäckande organisationer får bidrag. I den danska stadsbudgeten finns ett årligt statligt stöd på 1,1 mil- joner danska kronor till , som är en paraplyorganisa- tion för omkring 40 kvinnoorganisationer. Bidraget handläggs av Jämställdhetsavdelningen på . På får de politiska kvinnoförbunden inte något särskilt eko- nomiskt stöd. Enligt Jafnréttisstofa (Office for Gender Equality) kan kvinnoorganisationer på få ett basbidrag. Beloppen är små och organisationerna kan inte utgå ifrån att de får bidrag. Det är parlamentets kommittéer som handlägger bidragen, men det är regeringen som har sista ordet. Kvinnoförbunden inom de politiska partierna får inte statlig stöd. På Färörana finns organisationen (), som är en paraplyorganisation för kvinno- och hus- modersföreningar på . Organisationen får inte något stat- ligt stöd. Den finansierar sin verksamhet genom att varje med- lemsförening betalar medlemsbidrag till KSF. 5.8Kvinnoorganisationer bildade på etnisk grund Enligt direktiven skall utredaren överväga förutsättningarna för att bredda basen så att det statliga bidraget omfattar olika mindre kvinnoorganisationer, som skulle behöva stöd för att kunna påverka i samhället och för att förbättra sin situation. Det gäller t.ex. kvinnor från nationella minoriteter och kvinnor med invand- rarbakgrund. Statligt stöd till kvinnoorganisationer För att få ytterligare en bild av kvinnors organisering och infly- tande i organisationer bildade på etnisk grund, anlitade utredaren forskaren på vid . Hon har överlämnat ett underlag till utredningen om invandrarorganisationer i den svenska välfärdsstaten. Mulinari menar att historiskt har den svenska invandrarpolitiken utgått från att migranter skall inkluderas som likvärdiga medbor- gare med samma rättigheter och skyldigheter. Den svenska invand- rarpolitiken skiljer sig därigenom från exempelvis den tyska modellen, som baseras på ett gästarbetarsystem. Men den svenska invandrarpolitiken skiljer sig också från de övriga nordiska länderna. Det gäller antalet invånare med en bak- grund i andra länder. Det gäller också de stora variationerna beträffande region, etnicitet, klass, kön, religion och språk som kännetecknar migranter och deras barn i (och 1991). Rätten att organisera sig som invandrare Mulinari framhåller att rätten att organisera sig i egenskap av invandrare, eller utifrån specifikt etniskt bakgrund, har varit en grundläggande rättighet som den svenska staten har garanterat dem. Hon anser att invandrarorganisationerna har spelat och spelar en central och viktig roll i fördjupningen och utvidgningen av demokratin. Det har skett både genom att de ger röst åt invandrar- nas krav och genom att de skapar en arena för organisering och deltagande. Mulinari påpekar emellertid att en del forskare och aktivister hävdar att det statliga stödet till invandrarorganisationer har haft oanade, och till en viss del negativa, konsekvenser. Per , chefsredaktör för tidskriften , har sammanfattat kritiken. Den svenska pluralismen har fått sitt kanske tydligaste uttryck i invandrarföreningar. Ett fenomen som initierades av svenska myndig- heter för att få en förmedlande länk mellan statsapparater och främ- lingar. Invandrarna skulle organisera sig efter tänkta etniska och natio- nella gränsdragningar. För att få bidrag krävdes etnisk homogenitet. Invandrarna splittrades upp i en etnifierad mosaikprodukt av en integ- rationspolitik präglad av social ingenjörskonst. Sociologerna har kallat denna speciella svenska plura- lism för en vertikal mosaik med svenskheten som övergripande mål (, 2002). Statligt stöd till kvinnoorganisationer Mulinari anser att invandrarorganisationerna speglar det samhälle som människor lever i. De visar, som alla andra svenska organisa- tioner, en hög grad av manlig dominans. Ofta är det män som befinner sig på centrala poster. En aspekt, som hon anser grundläg- gande, är den tendens som finns bland de flesta statliga myndighe- terna, att stödja männen som representanter för etniska grupper. De accepterar passivt, och ibland uppmuntrar, att män talar i egen- skap av etniska representanter och i kulturens namn. Mulinari anser att det är mycket som tyder på att statliga resur- ser fördelas högst ojämlikt mellan könen inom ramen för invand- rarorganisationer. Det är i huvudsak män som har fått tillgång till de resurser som har funnits. Hon betonar emellertid att denna kritik inte riktas enbart mot invandrarorganisationerna. Den riktar sig också mot den svenska staten som har givit stöd, och i vissa sammanhang förstärkt den manliga dominansen, genom transfereringen av statliga resurser till män med syfte att administrera olikheter genom invandrarföre- ningar. Mulinari hävdar att invandrarorganisationer har tillkommit genom staten och dess särskilda integrationspolitik. Denna integ- rationspolitik grundades genom att skapa organisationer, där med- lemskapet baseras på nationell och etnisk bakgrund. Det innebär att organisationerna förstärker skillnader mellan vi och dem, ofta i kulturella termer. Enligt Mulinari har kritiken mot invandrarföreningars former för organisering kommit från olika håll, inte minst från invandrarkvin- norna. Utan att förringa den viktiga roll som invandrarföreningar har haft, pekar dock Mulinari på att många invandrarkvinnor är kritiska mot invandrarföreningarna. Många har tvingats att hitta andra vägar och andra former för organisering för att kunna utveckla sin vardag. Statligt stöd till kvinnoorganisationer 5.8.2Nya modeller för kvinnoorganisering? Enligt Mulinari är invandrarkvinnors organisationsformer fort- farande ett outforskat område. Hon menar att det är möjligt att identifiera två typer av strategier: kvinnor som väljer att organisera sig inom ramen för de redan etablerade folkrörelserna och kvinnor som föredrar att fortsätta att arbeta aktivt inom ramen för invandrarorganisationer, men med större krav på autonomi och med fokus på kvinnors specifika intresse. Mulinari framhåller att det finns en koppling mellan dessa olika strategier och former för kvinnors organisering. Den första grup- pen har valt att delta i de redan etablerade ramarna för organisering, där fackföreningar är en central arena, eller att skapa nya former för kvinnoorganisering t.ex. Terrafem. Den andra gruppen har fokuse- rat på organisering inom ramen för deras etnicitet, men också lokala tillhörighet. Mulinari menar att den svenska fackföreningsrörelsen har varit ett viktigt alternativ till den sociala kontroll som kvinnor upplevt. Facket är ett legitimerande rum för könsöverskridande beteende. Närvaron av kvinnor i facket bekräftas av genomförda studier som har identifierat skilda politiska karriärvägar för kvinnor och män inom rasifierade grupper (, M 1998). Enligt Mulinari är det mycket som tyder på att det inte är inom den svenska kvinnorörelsen, utan inom de etablerade politiska partierna och de gamla sociala rörelserna, till exempel fackföre- ningsrörelsen, som invandrarkvinnor (migranta kvinnor) har skapat och till viss del hittat sin plats. Hon påpekar att analysen fångar kvinnor som själva har migre- rat. Hon anser att det är mycket som tyder på att andra generatio- nens invandrare utvecklar andra former för organisering som överskrider fixerade etniska identiteter. Deras rätt att tillhöra, det vill säga deras framtid i , är centralt på agendan. bidrar gruppen till att introducera frågor rörande transnationalism och antirasism inom ramen för den svenska kvinnorörelsen. Statligt stöd till kvinnoorganisationer Nätverk har brutit isolering Mulinari tycker också att det är nödvändigt att lyfta fram kvinnors centrala bidrag till skapandet av invandrarorganisationer i och den vitala roll som dessa organisationer har haft inom ramen för vad som ofta uppfattades som ett fientligt samhälle. Det är således inte bara staten som har skapat dessa organisationer. Dessa kvinnor har erbjudit stöd och skapat nya nätverk som har brutit isolering och erbjudit andra former för vardagssolidaritet. Hon menar att det är viktigt att identifiera och stödja denna typ av informella nätverk, som har en nödvändig och central roll för många i (och , 1999). Mulinari påpekar att i en internationell jämförelse är andel av självständiga kvinnoorganisationer relativt liten. Det som historiskt har kännetecknat kvinnors organisering i är att de i hög utsträckning har organiserat sig tillsammans med män och under de statligt reglerade invandrarföreningarna. , genom aktiv kvinnomobilisering, utveck- lades kravet att skapa kvinnosektioner inom en rad invandrarföre- ningar. finns det kvinnosektioner i flera invandrarföreningar.