sou · GSB359 · 2005-01-01 00:00:00 — Han menar att ur ett sådant perspektiv utvecklas med- borgarskapet successivt och får ett allt rikare innehåll och omfattar alltfler individer genom de ideella organisationernas arbete. Om man väljer ett annat perspektiv anser han att man kan se det civila samhället som ett slags värderingarnas tummelplats, eller ideologiernas drivhus. Organisationerna kan då fungera som en plantskola för kamp och debatt. Civilsamhället och dess organisa- tioner kan uppfattas som rummet, eller scenen, för grundläggande konflikter i samhället. I den dynamik som uppstår i växelspelet mellan tradition och förnyelse blir då denna sfär i samhället den primära för spänning och konflikt (Wijkström och 2002). Wijkström menar också att det civila samhället kan fungera som en utopiernas frizon, där alternativa lösningar, metoder och modeller tillåts växa fram och prövas. Man organiserar sig ofta kring, och slår vakt om, alternativa modeller och synsätt. Man värnar andra iden- titeter och praktiker än de som för tillfället dominerar eller är de politiskt korrekta i det omgivande samhället. På så sätt skapas ett andrum för människor, idéer och verksam- heter, som annars skulle ha svårt att få plats i andra delar av sam- hället på sina egna villkor. Det kan handla om att tillhandahålla en plats för drogfritt umgänge, att bilda ett religiöst samfund, att bedriva terapeutiskt arbete med en annorlunda metod eller att orga- nisera studiecirklar på udda teman (Wijkström 1998; Wijkström 2001; och 2002). Nya former för kvinnors organisering Wijkström påpekar att i har civilsamhället traditionellt kommit att ses som ett verktyg för att samordna och förstärka människors röst i olika sammanhang. Det gäller till exempel många intressegrupperingar eller frågor kring miljö eller droger. Han tycker också att det är viktigt att uppmärksamma den service, eller välfärdsfunktion, som många ideella organisationer har, men som inte alltid har synliggjorts (och 1995). Det civila samhället och dess organisationer återfinns inom alla delar av det svenska samhället, med en mängd olika typer av uppdrag och verksamheter. Som en följd av detta är den ideella sektorn ett dynamiskt organisatoriskt fält där förändringsproces- serna är många och komplexa. Inte minst gäller det inflödet av nya organisationer inom andra områden och med annorlunda former för sin verksamhet än vad vi traditionellt är vana vid. Enligt Wijkström kan vi förstå beskrivningen av civilsamhällets utveckling som att vågor av tolkningar av samhällsproblem och nya behov och därmed sammanhängande sociala rörelser och nya orga- nisatoriska lösningar har avlöst varandra. ligger problem och lösningar från tidigare perio- ders idéburna organisering och verksamhet kvar i vår vardag och praktik. Detta fenomen kallar Wijkström för det civila samhällets minne. Han anser att detta minne, tillsammans med de krafter för förnyelse av samhället som ligger i det civila samhällets organi- sationer, kan förstås som en av de kanske viktigaste funktionerna för denna sfär i samhället. På det sättet kan vi se 1800-talets associationsväsende som den fond mot vilken de stora svenska massrörelserna växte fram och . På det sättet kan vi också förstå hur de uttryck och lösningar, som bärs av de nya sociala rörelserna i , vilar på starka folkrörelsetraditioner. Wijkström framhåller att många av de organisationer, som växte fram sista decennier, var tydligt förankrade i och påverkade av de traditioner som hade utvecklats i samband med att tidigare organisationer växte fram. kan vi se hur element ur tidigare epokers associations- och stiftelseväsende, samt inspira- Nya former för kvinnors organisering tion från nya sociala rörelser, ger viktiga inslag av förnyelse och blir en del av de etablerade folkrörelsernas utveckling. 3.3.2Former och lösningar i marginalen Wijkström skriver i sitt underlag till utredningen att under stora delar av har den svenska folkrörelsetraditionen kommit att dominera såväl det samtal som den praktik som har vuxit fram för verksamhet organiserad i civilsamhället. Han menar att det närmast reflexmässigt återskapas en berättelse där denna folkrörel- setradition utgör ett slags nolläge eller given utgångspunkt som bildmässigt går att förstå som en slags folkrörelsemarinad som samtalet befinner sig i. Denna tradition har i princip helt dominerat det offentliga sam- tal som har rört svenskt organisationsliv under stora delar av efter- krigstiden. Wijkström menar dock att det, parallellt med den starka folkrörelsetraditionen, existerat alternativa modeller för att organi- sera och bedriva ideell eller idéburen verksamhet i det svenska civil- samhället. Det handlar om organisatoriska former och lösningar som ofta har kommit att existera så att säga i marginalen av den starka folk- rörelsemarinaden med Wijkströms egna ord. De två tydligaste organisatoriska varianterna som han pekar på är associationen, eller sällskapet, respektive den svenska stiftelsen. Han anser att växel- spelet, mellan den dominerande folkrörelselösningen och andra perioders organisatoriska traditioner, ger svenskt civilsamhälle en del av dess dynamik och speciella karaktär (Wijkström, och , 2004). Wijkström pekar på att det fanns en epok med ett livaktigt organi- sationsliv i innan de stora massrörelsernas genombrott . kallar han för asso- ciationsväsendets tidevarv. Det handlar något grovt om perioden –1870. Delar av denna organisationsepok lever kvar i äldre organisationer som exempelvis och , men även genom en klassisk organisation för Nya former för kvinnors organisering kvinnor som (1985; Manns 1997). Till skillnad från folkrörelsemodellen är de äldre associationerna (ibland kallade sällskap, jfr engelskans society) en form av mer slutna organisationer med mindre medlemsbaser. De har inte öppet medlemskap och vänder sig inte sällan till en speciell grupp eller kategori i samhället när de rekryterar sina medlemmar och leda- möter. Dessa organisationer kan, precis som de vi finner inom ramen för den svenska folkrörelsekulturen, ha såväl inåtriktade aktiviteter (mot den egna gruppen) som mer utåtriktade ambitioner och verk- samheter. Wijkström pekar också på den ännu äldre stiftelsetraditionen. En stiftelses organisation och målsättning baseras inte på en grupp medlemmar och deras förmåga att värna och utveckla organisatio- nens idé. baseras i stället på någon form av tillgång, banktillgångar, aktier, en fastighet etc., som har lagts som garant och grund för att värna verksamheten och dess inriktning. Dessa resurser har donerats av enskilda personer eller grupper, som också ofta har pekat ut stiftelsernas styrelser, vilka som regel är självför- nyande. Stiftelser förekommer i några olika former där de mest intres- santa i detta sammanhang enligt Wijkström är avkastningsstiftelsen respektive verksamhetsstiftelsen. Exempel på verksamma äldre stiftelser är Stiftelsen och , som båda är verksamhetsstiftelser. Exempel på avkastningsstiftelser är många av de befintliga forsk- ningsstiftelserna. Det gäller exempelvis två av de stora stiftelserna efter i och . Dessa stiftelser driver inte någon egen verksamhet, utan fullföljer i stället sitt syfte genom att dela ut medel (1952; 1996; Wijkström 2001; Wisselgren 2000). Wijkström framhåller att de organisationer som befinner sig i marginalen av marinaden inte nödvändigtvis har tillkommit under äldre epoker, utan de kan mycket väl ha startats under 1900- talets sista decennier. Tydliga exempel på nyare organisationer, som Nya former för kvinnors organisering delvis bär vidare på associationstraditionen, är och en del av kvinnojourerna. Exempel på nyare organisationer som ansluter sig till stiftelse- traditionen är Stiftelsen , , Insamlingsstiftel- sen , Stiftelsen – Röda Korset och Kvinnofolk- högskolan i . Dessa alternativt organiserade segment av organisationslivet har även de sina relationer till stat och myndigheter, även om de inte har betraktats som folkrörelser. Däremot har dessa typer av organisationer ibland svårare att få tillgång till de stödsystem (till exempel bidrag, skattelättnader etc.) som existerar, just för den avvikande formens skull och inte primärt på grund av verksamhe- tens innehåll eller dess kvalitet. Inte sällan har man därför kommit att lämna fältet eller komplettera den egna ursprungliga formen och verksamheten med inslag som passar den tradition som gäller för tillfället. Nya former för kvinnors organisering 3.3.3Illustration av det civila samhällets utveckling Wijkström illustrerar det civila samhällets utveckling med följande figur: (1950-1980) (1980-2000) Wijkström beskriver å ena sidan utvecklingen i termer av tradi- tion och förnyelse där olika perioders speciella civilsamhälle- straditioner avlöser varandra. Han delar grovt in efterkrigstiden i två perioder; och , för att illu- strera utvecklingen. Å andra sidan uppmärksammar han i modellen utvecklingen i det civila samhället mer specifikt när det gäller verksamheternas inne- håll och de organisatoriska, institutionella lösningar, dvs. de for- mer, som utvecklas. Nya former för kvinnors organisering När det gäller verksamheternas innehåll fokuserar Wijkström i sitt underlag till utredningen på tre centrala roller för det civila sam- hället och dess aktörer 1.Som samordnare av röster, för att föra fram människors intres- sen eller driva särskilda frågor. 2.Som producenter av olika former av (välfärds)service. 3.Som nav för olika gruppers identiteter och gemenskaper. Dessa tre roller är enligt Wijkström inte uteslutande. De kan dess- utom existera eller uppstå i en och samma organisation eller verksamhet. Han exemplifierar med (), som är en viktig organisatör av synskadades röst eller intresse i samhället. fungerar SRF som ett centralt nav för många människors identitet och gemenskap, men också som producent av olika former av välfärdsservice för sina medlemmar och andra människor. Han påpekar också att cirklarna i modellen endast är illustrativa och att cirklarnas storlek inte exakt avspeglar utvecklingen. Poängen med figuren är i stället enligt Wijkström att visa att andra traditioner i det civila samhället existerade både före andra världs- kriget samt under en så folkrörelsedominerad period som 1950– 1980. Detta även om dessa alternativ tycks krympa i omfattning och minska i synlighet i samhället. Figuren illustrerar också ett växande inslag av alternativa modeller och former –2000. Folkrörelsetraditionen dominerar fortfarande tydligt, men inte längre lika oinskränkt som under tidigare perioder. För att förstå det civilsamhälle som existerade och utvecklades strax efter , anser Wijkström att det är nödvändigt att lyfta fram föreställningen om den enhetliga nationalstaten, som man bär med sig från tidigare perioder. Det är också centralt att uppmärksamma framväxten av den starka och centraliserade välfärdsstaten under den utveckling som tog form redan i perioden före . Tillsammans utgör dessa båda projekt en mycket stark tanke- mässig ram inom vilken stora delar av det svenska civilsamhället Nya former för kvinnors organisering och dess organisationer, inte minst de traditionella folkrörelserna, har kommit att utvecklas. Även om det finns vissa undantag, anser han att dessa två projekt är helt avgörande för en stor del av den utveckling inom det civila samhället som kom till stånd under peri- oden –1980. Wijkström betonar att dessa två projekt är viktiga även (1980–2000). Han påpekar dock att löper dessa projekt parallellt med ytterligare några starka och aktuella utvecklingsspår som inte är lika tydliga och betydelsefulla . De tre utvecklingstendenserna handlar om: 1.Den pågående europeiseringen och det svenska EU-medlem- skapet. 2.Olika former av religiösa influenser, inte minst till följd av en ökad invandring, men även som en effekt av ett ökat andligt sökande hos människor. 3.Näringslivets ökande och förändrade inflytande. Det gäller då inte bara den växande diskussionen om företagens samhälls- ansvar, utan även om dessa aktörer som allt tydligare sam- arbetspartner eller måltavlor för en växande grupp organisatio- ner (Wijkström 2004). Wijkström bedömer att dessa tre utvecklingstrender kommer att ha stor betydelse för det svenska civila samhällets utveckling inledande decennier. Nya organisationer kommer till, andra förändras under påverkan av nya grupper av människor och deras värderingar och intressen. Nya typer av samverkanspartners, till exempel inom näringslivet, uppträder och nya former av resurs- baser växer fram. 3.4Alternativa former för kvinnors organisering Enligt direktiven väljer många kvinnor att organisera sig i andra former än de traditionella föreningsformerna, till exempel i nätverk. I direktiven presenteras det emellertid inte någon särskild definition av begreppet nätverk. Det görs inte heller några avgräns- ningar vad gäller nätverkens verksamhet eller formella organisation. Nya former för kvinnors organisering Av den litteratur som finns om nätverk och sociala rörelser framgår att begreppet mestadels används som en metafor i analys- arbete och inte som en klar och tydligt beskrivning eller benämning som är överförbar till exempelvis bidragsregler. Enligt är en nätverksorganisation en decentraliserad organisation som hålls ihop av olika relationer och kontakter, ofta utan att ha något egentligt centrum. Begreppet nätverk används flitigt och är populärt i såväl forskningssammanhang som i samhällsdebatt och bland rörelser. Nätverk används som benämning på fenomen som inte nödvän- digtvis är nya. Nätverk har sannolikt funnits inom föreningar, och med dessa som bas, även om benämningen inte varit just nätverk. Även den förra utredningen om statligt stöd till kvinnoorganisa- tioner (SOU 2000:18) skulle överväga om nya former av organisa- tioner, t.ex. nätverk, skulle kunna beviljas bidrag. Utredningen hade svårt att hitta enhetliga definitioner av nätverk och lösningar på problem som hänger samman med denna organisationsform. Utredningen diskuterade olika former av nätverk och relaterade till demokratiska organisationsformer av mer traditionellt snitt. Den begränsade sig till att se på mer organiserade och formalise- rade nätverk, som ligger nära de ideella föreningarnas organisa- tionsform. Utredningen ansåg det inte vara möjligt att föreslå att organisa- tionsbidrag bör kunna fördelas till nätverk. Däremot föreslog utredningen att nätverk borde ha möjlighet att söka projektstöd, eftersom de utgör en potential för förnyelse och aktivitet. Utredningen menade att det fanns en rad frågor som måste ställas kring definitionen av ett nätverk: –Vad är egentligen ett nätverk? –Vilka egenskaper utmärker ett nätverk? –Ur vilket perspektiv kan/skall man se på nätverk? –Är nätverken början till en traditionell organisation eller är de tecken på upplösning av s.k. traditionella organisationer? Andra mer konkreta frågor om nätverk, som enligt utredningen borde ställas, rörde medlemskapet i nätverk: –Hur blir man medlem? –Hur går man ur om man inte längre stöder verksamheten? –Hur verkställer man det som har beslutats? Nya former för kvinnors organisering –Hur hanteras ansvarsfrågor? –Hur hanterar man frågor om juridiskt ansvar i nätverk? Mot bakgrund av den begränsade kunskap som finns kring frågor om nätverk på riksnivå, samt frågor om nätverk relaterat till demo- krati på ett principiellt plan, ansåg utredningen att det borde göras en kunskapsöversikt på området. I sitt slutbetänkande (SOU 2000:1) resonerade Demokratiutred- ningen om nätverkskulturen och dess förhållande till de traditio- nella organisationsformerna. Enligt utredningen fungerar åtskilliga av de medborgarsammanslutningar, som har bildats , mer som nätverk än som traditionella organisationer. De senare är medlemsbaserade och hierarkiskt uppbyggda, medan nätverken anses vara en platt organisationsform. Med det menas att nätver- ken är icke-hierarkiska och att de genom sin informella struktur underlättar ett aktivt deltagande och spontana initiativ. Utredningen menade att nätverkskulturen kan ses som en kritik mot den formella medlemsorganisationen och dess representativa demokratibegrepp. Problemet med den formella organisationens demokrati är enligt utredningen att den har en inbyggd tendens till institutionalisering och professionalisering, vilket skapar och permanentar hierarkier. ansåg dock inte att nätverk utesluter formella organisationer, snarare tvärtom. Formella organisationer utgör ofta en bas för nätverkens mobilisering. Tillsammans med andra organisationer, enskilda individer och grupper som i övrigt har olika ideologiska plattformar byggs informella kontaktnät upp som i syfte att uppnå vissa specifika politiska mål, fogas samman i tillfälliga koalitioner. Exempel på sådana tillfälliga koalitioner är kampanjen mot svenskt medlemskap i och den antirasistiska rörelsen. Ytterligare ett kännetecken på nätverkskulturen är enligt Demo- kratiutredningen att den har anammat den nya tekniken. Internet används i hög grad som kommunikationsmedel. Det möjliggör en levande diskussion och en snabb mobilisering av deltagande med- borgare. De som engagerar sig i dessa verksamheter tycks också ha Nya former för kvinnors organisering ett större intresse för handlingsinriktade verksamheter än att delta i möten och sammanträden. Det blir viktigare att nå politiska mål. Skapa opinion i konkreta sakfrågor menade att de nya sociala rörelserna tydligt belyser denna förskjutning. De kan ses som nätverk av handlingar som utförs av en mångfald individer, grupper och organisationer i en gemensam kamp i konkreta sakfrågor. I syfte att skapa opinion kring de frågor som man lyfter fram och de problem som man blottlägger, genomförs handlingar som får en symbolisk laddning. Man kan exempelvis göra aktioner mot företag som inte anses uppfylla vissa miljökrav. ansåg att nätverkskulturens utbredning inom folkrörelsernas domäner inte är entydigt god. Det som oroade utredningen var det interna arbetet inom sammanslut- ningarna. De traditionella folkrörelserna skolar medlemmarna i demokratiskt utövande genom att träna dem i mötesteknik för en representativ demokrati. Därmed utgör medlemmarna på sätt och vis en framtida rekryteringsbas för framtida förtroendevalda. Utredningen menade att i ett nätverkssamhälle riskerar detta att förbises. Där knyter sig medborgare i stället samman i lösa nätverk kring ett gemensamt intresse och arbetar aktivt tillsammans för att främja just detta intresse. I denna situation, när politiskt handlande blir allt viktigare och konkurrensen om uppmärksamhet i medierna blir allt hårdare, är det risk för att den demokratiska skolningen inte hinns med, inte prioriteras. Det är inte nödvändigtvis fråga om ett medvetet val att bortse från den demokratiska skolningen. Men utredningen ville höja ett varningens finger för att så ändå kan bli fallet. Detta riskerar att skada deltagarnas demokratiska färdigheter. Det organiserade livet blir inte längre en skola i demokrati. Utredningen pekade också på att det kan förekomma problem med den interndemokratiska strukturen i ett nätverk eller en nät- verksliknande organisation. Alla nätverk är nämligen inte öppna för alla. Det finns slutna nätverk, som fostrar en stark solidaritet och tillit till den egna gruppen, men på bekostnad av dem som står utanför. Enligt odlas i ett sådant nätverk inte den förståelse för och kompromissvilja med andra medborgar- grupper som är nödvändig i ett demokratiskt samhälle. Nya former för kvinnors organisering Nätverk kan vara mer eller mindre formaliserade. Den spontana uppfattningen om nätverk är oftast att det är ett kontaktnät som bygger på informella kontakter utan regler och stadgar och är skapat för att lösa ett visst avgränsat problem. Man brukar dock anse att det finns en viss skillnad mellan kontaktnät och nät- verk. Kontaktnät bygger på den nytta deltagarna har av varandra. Kontaktnätet utökas medvetet av deltagarna beroende på vilken tjänst den nya personen kan erbjuda. I kontaktnätet har deltagarna som regel liknande status och samhällsställning. De utbyter tjänster sinsemellan och kontaktnätet kan förväntas upphöra när deltagarna inte längre har utbyte av varandra. Nätverk däremot bygger på idéer och bildas utifrån ett gemen- samt intresse. Medlemmarna har ofta inte några ambitioner att nät- verket skall växa strukturerat. I nätverket är mångfald och olikhet viktiga delar för att nå framgång. Nätverk tycks vara mest effektiva och framgångsrika när de är fria från organisatorisk konkurrens. Framgångsrika nätverk ställer med andra ord höga krav på delta- garna. 3.4.4Privata och offentliga nätverk Man brukar också dela in nätverk i privata och offentliga nät- verk. De flesta människor har ett mer eller mindre omfattande socialt nätverk. Dessa privata nätverk har alltid funnits, men före- teelsen började studeras vetenskapligt först . Nätverksteorin har sina rötter i socialantropologin. Skillnaden mellan en organiserad grupp och ett nätverk är att nätverket inte har några klara yttre gränser och inte utgör en sam- manhållen social enhet. I yrkeslivet förekommer ofta nätverk i en enkel form. Deltagarna har ett antal namn och adresser i huvudet och de vet vart man ska vända sig för att få svar på olika frågor. Inom kvinnorörelsen har nätverksbegreppet kommit till flitig användning. skriver i boken – mötes- platser för förändring (1993) att ordet användes i detta sammanhang av kvinnor i karriären som kände sig vilsna och utmanövrerade i de manliga strukturerna. De sökte sig till varandra för utbyta erfarenheter och för att ge och få Nya former för kvinnors organisering Allt fler började upptäcka den sprängkraft som fanns i att gå samman, få kunskap och bredda sina kontaktytor. Det är emellertid de mer offentliga nätverken och organisa- tionsformerna som har uppmärksammats och som diskuteras som alternativ och/eller komplement de traditionella förenings- och organisationsformerna. I den litteratur som finns om nätverk finner man att nätverkstanken används på flera olika sätt, men att det ofta finns vissa kännetecken som är gemensamma för de olika modellerna. 3.4.5Tillfälliga och permanenta nätverk Det som tycks generera det stora intresset just nu är de spontant uppkomna, stödjande och specifikt probleminriktade nätverken. Man brukar tala om tillfälliga enfrågekoalitioner. När ett problem är löst eller uppgiften är genomförd är avsikten att nätverket skall upplösas. Tilltalande i denna form av nätverk är troligen den platta orga- nisationen och den snabba och informella beslutsgången. Delta- garna formulerar sig ett engagemang i en begränsad fråga. Aktivi- teter och aktioner genomförs utan en formaliserad ofta långsam beslutsvilja. I dessa spontana nätverk slipper deltagarna mycket av det tids- krävande styrelsearbetet i en vanlig förening. Någon tar initiativ att samlas kring en fråga. Deltagarna redovisar vad de vill uppnå och vad man förväntar sig av nätverket. Arbetsuppgifter fördelas och någon form av hederskontrakt kanske upprättas för att undvika missförstånd. Den ekonomiska förvaltningen kan göras enkel. Den entusiasm och den vitalitet som utvecklas i de spontana nät- verken är ofta omvittnad. Delaktigheten är hög. De mer permanenta nätverken kan innehålla många av de kom- ponenter, som tilltalar medlemmarna i de spontana och tillfälliga nätverken. Det är mer stabila nätverk som t.ex. hålls samman kring ett visst politikområde. Men dessa nätverk kräver ofta en knytning till en existerade organisation. Betydelsefullt för alla nätverk är den möjlighet de ger att hitta sina själsfränder och odla kontakterna med dem. Tunga organisa- tionsuppgifter och trög beslutsgång undviks. Många nätverk är komplement till existerande organisationer och kan tillföra dem ny kunskap och engagerade medlemmar. Nya former för kvinnors organisering