sou · GSB399 · 2005-01-01 00:00:00 — Och vi måste naturligtvis också ta ett ansvar för att klara de negativa effekterna, alltså avfallshanteringen. Ett andra skäl – som enligt min uppfattning var det tyngsta – var att förstudiearbetet redan pågick i kommun. Den plats i som pekades ut som den mest intres- santa, nämligen Forsmark (och där man nu provborrar) ligger från kommungränsen. Så åtminstone delar av är i princip lika mycket berörda som Öst- kommun av en eventuell förläggning av ett djupförvar till Forsmark. Vi tyckte därför att det var ganska självklart att de studier av konsekvenserna av ett djupförvar som ingår i för- studiearbetet skulle belysas ordentligt även för och dess invånare på samma sätt som i kommun. Den tredje faktorn, kanske mindre betydelsefull men som vi ändå tog i beaktande, var att vi precis hade påbörjat arbetet med en ny översiktsplan för kommunen. Vi ansåg att vi kunde få en Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet hel del värdefullt material till översiktsplanarbetet genom att delta i en förstudie. I efterhand kan man nog konstatera att vi i fullmäktige hade ganska dålig kunskap om både vad förstudiearbetet som sådant skulle innebära men naturligtvis också eventuella effekter av en eventuell lokalisering av ett djupförvar. Men sådana kunskaper har vi ju fått genom att delta i förstudieprocessen. Hur resonerade vi i fråga om folkomröstning (jfr fråga A3)? Någon folkomröstning angående en förstudie var aldrig aktuellt. Däremot skrev vi in i fullmäktiges beslut att om det blev aktuellt att verkligen förlägga ett slutförvar till , så skulle kommunens slutliga ställningstagande föregås av en folkomröst- ning. En sådan folkomröstning skulle alltså kunna ligga framåt i tiden – ett tiotal år räknade vi med när vi beslutade att SKB fick påbörja förstudien. Vilka konkreta åtgärder vidtog vi och hur lade vi upp orga- nisationen? Vi var angelägna att göra ett grundligt arbete och skapade ganska snabbt en organisation med en bred referens- grupp som bestod av representanter för samtliga politiska partier och ett stort antal olika föreningar. Vi skapade ett litet kansli med projektledare och hade också en politisk samordnare som jobbade med de här frågorna ungefär på halvtid. Vi hade kom- munstyrelsens arbetsutskott som styrgrupp. Sedan jobbade framförallt projektorganisationen och referens- gruppen med att anordna studieresor och seminarier och att utforma och förmedla olika typer av information. Jag kan bara konstatera att i den här frågan, liksom i väldigt många andra sammanhang, är det svårt att fånga allmänhetens engagemang och intresse. Dock vill jag påstå att vi lyckades mycket bättre i den här frågan än i många andra kommunala frågor som vi försöker föra ut på likartat sätt. Men om man bortser från den väldigt intensiva perioden när frågan skulle avgöras, så var det förhållandevis få som var engagerade och bildade sig någon egentlig uppfattning. Däremot så var det ju många som besökte både vårt kansli och – kanske i ännu högre grad – informationskontoret som SKB Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet Men det är alltså inte samma sak som att man kände något riktigt stort engagemang för frågan. Det här är ett problem som vi dras med i många andra olika sammanhang. Det är ju oftast när frågan verkligen bränner till som engagemanget kommer när det egentligen borde komma redan i ett tidigt skede. Och det är väl kanske lite av demokratins och politikens dilemma: Hur fångar vi intresset i det tidiga skedet när påverkansmöjligheterna är som allra störst? var inne på samma tankar. Mycket tidigt bildades en aktiv motståndsgrupp. Jag syftar på , som kanske mer vände sig mot processen som sådan på den nationella nivån än mot förstudiearbetet i . Men de var naturligtvis också motståndare till ett eventuellt djupförvar i vår kommun. Vi valde att stödja SOS ekonomiskt. Jag tycker för övrigt att det är en brist i systemet att inte olika typer av aktionsgrupper har möjlighet att få stöd direkt av staten utan att stödet måste gå via kommunerna. De ekonomiska resurser vi fick (medel som kom från Kärnavfallsfonden) var ju trots allt ganska små och räckte ju egentligen inte mer än till våra egna behov. Men vi valde ändå att stödja SOS och vi skulle ju naturligtvis ha gjort detsamma om det hade bildats andra aktionsgrupper. Vi gjorde detta därför att vi såg opinionsgrupper som ett mycket värdefullt inslag i debatten och det kom definitivt att bredda debatten. Det finns en fråga om vår självständighet vis á vis SKB (jfr fråga B3). Bland allmänheten fanns de som menade att vi gick i ledband till SKB . Innan jag går närmare in på den saken vill jag understryka att många hade väldigt svårt att skilja mellan SKB och t.ex. SKI, att det ena var ett bolag och det andra en tillsynsmyndighet. Det kan bero på att vi svänger oss med förkortningar, men många hade också svårt att uppfatta de olika roller som dessa båda aktörer hade i processen. Det finns alltid en risk i mer omfattande och långvariga projekt att de som jobbar aktivt i projekten blir oerhört lierade med projektet som sådant och också i någon mån ibland tappar Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet Referensgruppen arbetade mycket aktivt med de här frågorna. Jag tror att man borde ha haft ett system för rotation i referensgruppen, man borde ha bytt ledamöter då och då. En del ledamöter fastnade i frågan och tenderade att tappa helhetsperspektivet, menar jag. Behandlingen av hela frågan hade tjänat på en viss rotation i gruppen. Det finns en fråga om fullmäktigeledamöterna uppfattades som legitima företrädare för kommunen eller om andra grupper kunde anses vara mera legitima (jfr fråga C2). Det är min uppfattning att fullmäktiges ställning som legitima företrädare för kommunen aldrig ifrågasattes. Det hävdades aldrig av SOS som då var den starka opinionsgruppen i sammanhanget. Och jag tycker inte heller att det ifrågasattes av andra. Möjligen menade den s.k. Mehedeby-Orreskogsgruppen att de var mer legitima företrädare för just Mehedeby-borna än fullmäktige som helhet. Men observera att det gällde bara som företrädare för Mehedeby-befolkningen och inte som företrädare för kommu- nen som helhet. Vad som möjligen bidrog till att fullmäktiges legitimitet aldrig ifrågasattes var att vi ganska tidigt valde som strategi att inte ha några partilinjer i frågan, och inte heller någon officiell linje från kommunledningens sida. Samtliga gruppledare i fullmäktige deklarerade tydligt att det här är en fråga av den typ där det inte ska förekomma partiskiljande linjer. En annan sak är att det av andra skäl kan slumpa sig så, att olika partier hamnar i olika ställningstaganden. Var och en i fullmäktige hade ett eget ansvar att sätta sig in i frågan och också bilda sig en uppfattning. Bakom detta synsätt låg medvetenheten om de oerhört långa tidsperspektiven (jfr fråga D4) – jag delar här uppfattning om att de korta mandatperioderna inte har varit ett problem i det här sammanhanget. Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet sade tidigt att man gick in i förstudieprocessen med en hög ambitionsnivå. Detta uttryck har av några uppfattats som att ni från början inriktade er på att också stå till förfogande som platsundersökningskommun, och/eller att ni aldrig skiljde mellan dessa två skeden? Svar: Jag tyckte att det var fråga om tydliga faser. Men det finns flera som har misstolkat uttrycket hög ambitionsnivå. En hög ambitionsnivå innebar att vårt arbete i kommunen skulle utföras på ett sådant sätt att det gav oss ett sådant underlag att vi själva, och inte någon annan, skulle äga frågan. Försvårade eller underlättade industrins tidsplanering av förstudien era möjligheter att hantera frågan? Svar: Vårt arbete skedde ju , jämfört med vad som gällde i och i Öst- . Egentligen tror jag det var till fördel, eftersom debatten kunde hållas vid liv . Drar man ut alltför långt, finns en risk att frågan dör och det är svårt med konstgjord andning. Blev det i verkligheten partilinjer i den avgörande omröstningen i fullmäktige? Svar: Man kan säga så här. Det är naturligtvis större sannolikhet för att ledamöterna från ett litet parti hamnar i samma upp- fattning än medlemmarna i ett stort parti. (Anmärkning: Med- lemmarna i s, c och v var splittrade, övriga partier eniga om ja eller nej, se vidare SOU 2002:46 s. 170). Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet F.d. ordförande (s), kommunstyrelsen Jag vill börja med att konstatera att förutsättningarna är helt olika mellan kommuner som å ena sidan och och å andra sidan framförallt Norrlandskommuner- na. Vi har i de först nämnda kommunerna haft kärnkrafts- produktion 20 och frågorna om kärnavfallet uppfattas här inte som särskilt dramatiska. Min bakgrund är att jag kom med i drätselkammaren i dåvarande kommun . Jag tillhörde det arbetsutskott som fick ett konfidentiellt brev av vilket framgick att var på god väg att bli den loka- liseringskommun för ett kärnkraftverk som skulle ersätta alter- nativet . Jag följde hela utbyggnaden och var dessutom med i 1986, varav som dess ordförande. Till en början hade jag viss skeptisk inställning till kärn- kraften. Kanske berodde det framförallt för det sätt som det presenterades. Det var mycket litet av diskussion med kom- munen, vi fick bara höra att så här är det. Dessutom var ju etableringen manna från himlen för vår kommun med ett då stadigt sjunkande befolkningstal. Först efter valet och dess följder bestämde jag mig för att förespråka kärnkraften och dess användning i det svenska energisystemet. Vi hade en debatt när det gällde lokaliseringen av SFR, alltså slutförvaret för låg- och medelaktivt avfall som började byggas . Det är väl överdrivet att hävda att SKB körde igenom det projektet. Många frågor ställdes redan då. Men projektet var inte lika kontroversiellt som det nu aktuella slutförvaret för använt kärnbränsle. Kommunen tog tidigt positiv ställning till , konsekvenserna sågs som överblickbara eftersom det rörde sig om . Jag följde medias rapportering om SKB:s försök att få kontakt med kommuner som var intresserade av en Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet Med all reservation för hur media rapporterar så fick jag ändå intrycket att varje gång som SKB inte fick respons så blev det svårare. När vi i tog ställning för en förstudie, så kan man inte påstå att det var någon klang- och jubelföre- ställning i fullmäktige. I vårt parti – jag tillhörde då socialdemo- kraterna – så var vi ändå på det klara med att vi skulle säga ja till det här av olika anledningar. Dels såg vi, liksom i Tierps fall, att resultatet kunde vara allmänt intressant och användas i lika sammanhang. Dels såg vi en möjlighet att längre fram kunna ta ställning med stöd av ett bättre underlag. Hade vi vid det tillfället svarat nej till förstudien, så hade vi inte haft den möjligheten. Det var dock ingen hos oss som klart sade ut att vi vill att förvaret för använt kärnbränsle ska lokaliseras till kommun. Det finns en fråga (A4) som gäller om partierna samrådde. Jag vill påstå att det gjorde vi inte. Däremot är det ju så i små kom- muner att man vet var man har varandra och vi visste att det skulle finnas majoritet i fullmäktige för beslutet om en förstudie. I debatten i fullmäktige var det flera partier som talade om folkomröstning. Men en sådan skulle först anordnas när det fanns ett underlag, alltså tidigast efter en slutrapport från för- studien. Vi hade , med undantag av i början, aldrig samma typ av opinionsgrupper som förekom i och . Allt gick väldigt lugnt till. Det kan synas märkligt, men så var det. Jag tror också att det har varit oerhört betydelsefullt för det här arbetet att de partier som varit för en förstudie också klart har strukit under att de har bara tagit ställning till den här etappen, sedan kommer nästa. Det har alltså inte gått att skrämma folk med att detta ställningstagande automatiskt leder till att slutförvaret för använt kärnbränsle etableras hos oss. Även om jag tidigare var skeptisk till att SKB engagerade sig i så beklagar jag att varken några Norrlandskom- muner eller längre är aktuella för platsundersökningar. Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet skulle ha varit intressant att haft med kommuner som SKB bedömde ha goda förutsättningar men ändå klart skilda förut- sättningar för lokalisering av slutförvaret. Som kärnkraftskommun har vi kanske ibland varit rädda för att bli anklagade för att vara i någon sorts maskopi med industrin (jfr fråga B3). Det har aldrig varit fråga om något sådant. Jag vill understryka att det här långvariga arbetet tillsammans med SKB alltid har fungerat på ett rätt sätt. Jag har aldrig sett ansatser till något otillbörligt närmande, jag har aldrig väntat mig något sådant från industrins sida och jag har jag heller aldrig mött några anklagelser ifrån befolkningen om något sådant. Både all- mänheten och industrin har vetat var man har haft oss som företrätt kommunen. Här har säkert också det mer än 20-åriga arbetet inom ramen för den lokala säkerhetsnämnden underlättat förståelsen för de olika rollerna. Vi valde ju att sätta upp en referensgrupp. Ledamöterna valdes som partiernas representanter och det var inget krav att de skulle tillhöra fullmäktige – alla gjorde inte heller det. De skulle före- träda befolkningen, inte fullmäktige. Personligen blir dock jag litet fundersam när underströk att parti- linjerna skulle vara helt utsuddade i den här frågan. Ledamöter i fullmäktige väljs ju in som partiföreträdare. Alla har fått mycket och bra information som resulterade i en omröstning. Jag har den bestämda uppfattningen att man inte har tvekat i vår kommun att acceptera förstudien, liksom den nu pågående platsundersökningen. Man skulle naturligtvis kunna efterlysa ett större intresse – det bör vi göra – men det ligger inte ointresse bakom det faktum att alla inte alltid diskuterar dessa frågor. Människor vet vad som pågår och anser sig få den kunskap som de anser att de behöver. undrar jag om vi inte är något överambitiösa. De seminarier som ordnas är ibland alltför teo- retiska. Det är oerhört svårt för den som inte har varit med i den här processen att komma in i frågorna. Slutligen vill jag understryka att det inte finns några rätt och fel svar på många av dessa komplicerade frågeställningar. Män- niskor har faktiskt rätt att välja och det finns inget facit. Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet är oerhört viktigt att man jobbar på ett sådant sätt att man skapar förtroende både för gruppen som arbetar och för frågan som sådan. Jag anser att vår referensgrupp har gjort ett mycket gott jobb. Vi har naturligt behövt medverkan av extern expertis för att få en balans i förhållande till de som är ansvariga för pro- jektet. Jag kan inte tänka mig att någon kommun kan klara detta på egen hand. Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet ledamot (s), kommunstyrelsen Jag har valt att lyfta fram de frågeställningar som känns särskilt angelägna utifrån mina erfarenheter av processen i . Hur resonerade vi förtroendevalda (jfr fråga A1)? var ju en av de kommuner som fick frågan från SKB om möjlig- heten att genomföra en förstudie. Det ordnades då en samman- komst mellan SKB:s dåvarande ledning och den politiska led- ningen i . Vid det tillfället gav SKB sin syn på vad en förstudie skulle kunna innebära för kommunen samt hur man såg på hela processen kring förläggningen av det använda bränslet. Så här i efterhand skulle det vara ganska roligt att jämföra SKB:s dåvarande lednings syn på hur man såg på processen då och hur man ser på processen . Jag tror inte vi skulle känna igen oss! Som säkert de allra flesta vet, resonerade vi i på ett annorlunda sätt än övriga förstudiekommuner. Vi såg inte frågan om genomförandet av en förstudie som en beslutsfråga för kommunen. Om ett företag har för avsikt att undersöka möjlig- heterna att förlägga verksamhet till vår kommun, så innebär ju inte detta att vi går in med ett kommunalt beslut vare sig i kommunfullmäktige eller i kommunstyrelsen. har ju flygbolaget etablerat ett nav på , vilket kommer att innebära 1 000 nya arbetstillfällen för . Vi har inte gjort någon förstudie i kommunen med anledning av det! I vart fall gör vi ingen förstudie som enbart består av sammanställning av befintligt material eller tar fram nytt material förrän det i verkligheten blir fråga om åtgärder som innebär inverkan på natur eller miljö. Först i det skedet tycker vi i kommunledningen att kommunen har anledning att fatta beslut. Med utgångspunkt från vad SKB:s ledning redovisade vid den här träffen så resonerade kommunledningen på samma sätt även i den här frågan. Frågan om en förstudie gick aldrig till ett beslut vare sig i kommunstyrelsen eller i fullmäktige. Det kan vara av Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet intresse att konstatera att varken vid det tillfället eller senare har det från något parti rests någon fråga i kommunfullmäktige – i form av motioner eller på annat sätt – med krav på att frågan ska avgöras i kommunfullmäktige. Eftersom SKB:s förstudie bedömdes som känslig (jfr fråga A2 och B1) beslöt kommunstyrelsen att tillsätta en särskild parla- mentarisk arbetsgrupp, som fick i uppdrag att följa arbetet med förstudien och hålla sig själva, kommunen och allmänheten informerade om hur förstudiearbetet fortskred. I denna arbets- grupp, den s.k. Informations- och beredningsgruppen, där jag blev ordförande ingick företrädare för alla politiska partier. Gruppen fick fria mandat att på bästa sätt tillgodose och möta de krav och behov om information m.m. från enskilda, organisa- tioner eller den breda allmänheten som skulle kunna uppstå. Av naturliga skäl kom detta fria mandat att innebära steg på otrampade stigar. I likhet med övriga förstudiekommuner ställ- des vi inför en ny situation. Vi skulle hantera en fråga som inte liknade något som vi tidigare behandlat i kommunen. Vi har varit tvungna att anpassa arbetet efter den reella situation vi befunnit oss i . Informations- och beredningsgruppen, som under hela för- studieperioden arbetade i stor enighet, försökte från början finna olika sätt att engagera Nyköpingsborna. Arbetet har bedrivits med stor öppenhet, men också med uppriktigt och ärligt uppsåt. Tyvärr måste jag konstatera att detta inte alltid har uppfattats av alla. Gruppens arbete har vid olika tillfällen mötts av anklagelser att inte vara sanningsenligt, att kommunen redan fattat beslut eller i varje fall redan bestämt sig, att informationen varit enkelriktad m.m. Tyvärr är det så att även om man talar sanning och har ett ärligt uppsåt och ärliga avsikter så blir man på grund av det utbredda politikerföraktet inte trodd. Informations- och beredningsgruppen knöt till sig en refe- rensgrupp bestående av representanter för olika föreningar och organisationer, totalt 24 stycken. Vi ordnade ett stort antal informationsträffar kring olika teman. Här kunde alla åsiktsrikt- ningar komma till tals. Vi annonserade i lokalpressen och ord- Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet nade hushållsutdelning av informationsmaterial, studiecirkel- verksamhet, enkätundersökningar bland 3 000 kommuninne- vånare, studieresor till i , m.m. Sammanfattningsvis kan vi nog konstatera att informationen om förstudien nått ut till de flesta kommuninnevånare på ett eller annat sätt. Vi lyckades locka ett antal tusen personer till de olika informationsträffarna och studieresorna. Men det stora och viktiga engagemanget spred sig aldrig till de breda folklagren. Ett fåtal personer, med en från början bestämd uppfattning, gjorde sig till tolk för de som var kritiska och som hade en kritisk uppfattning om såväl förstudien som sådan som om kommunens sätt att hantera densamma. Informations- och beredningsgruppen hade också till uppgift att informera internt i kommunen till såväl politiker som anställda. informerades vid ett antal tillfällen direkt av SKB. Informations- och beredningsgruppen försökte också initiera ett engagemang från kommunfullmäk- tiges ledamöter och partier när det gällde att yttra sig över den preliminära förstudierapporten. Till vår förvåning visade det sig att det var endast ett parti, socialdemokraterna, som var intres- serade av ett sådant arbete. Ansvaret för yttrandet över rappor- ten hänsköts helt till informations- och beredningsgruppen. Detta exempel visar i stor grad på det svala intresse som frågan väckte i . Kanske är det också en orsak till att intresset hos allmänheten aldrig blev stort. Man följde helt enkelt de folkvaldas dåliga exempel och lät bli att engagera sig! Informations- och beredningsgruppen fick således arbeta vidare på den inslagna vägen och genom att vara så lyhörd som möjligt ordna med olika typer av information. Målsättningen var att tillgodose den breda allmänheten med så mycket och korrekt information som möjligt. Aktionsgruppen var den förening som stod för det största motståndet. Föreningen bestod av som mest ett par hundra medlemmar. Det var emellertid endast ett tiotal personer som stod för det faktiska arbetet. Rädda Fjällveden var också den förening som ställde krav på större ekonomiska bidrag Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet för sin verksamhet. Viss ekonomisk ersättning fick man i sam- band med olika informationsträffar. Däremot fick föreningen inte tillgodosett sitt krav på medel till ett eget informations- kontor med personal och material. Då skulle nämligen i stort sett alla pengar som kommunen disponerade för som förstudie- budget ha gått åt. Inom ramen för referensgruppen diskuterades om det fanns intresse att skapa ett gemensamt eget informa- tionskontor för samtliga föreningar och organisationer som in- gick i den gruppen. Men det vara bara Rädda Fjällveden och Folkkampanjen som var intresserade. För att ha möjlighet att ge samma ekonomiska stöd till samtliga föreningar beslöt Infor- mations- och beredningsgruppen att inte ge Rädda Fjällveden det begärda anslaget. Den föreningen har senare flera gångar överklagat beslut angående den ekonomisk ersättning som kom- munen fått ur Kärnavfallsfonden, dock utan att vinna framgång. Det finns en fråga om folkomröstningar (fråga A3). som förstudiearbetet pågick uttalade flera partier att om senare blev aktuellt för provborrningar, så skulle sådana föregås av en undersökning av folkviljan genom en folk- omröstning eller opinionsundersökning. Här hade de politiska partierna olika uppfattningar om tillvägagångssättet. Frågan be- hövde aldrig drivas till sin spets, sedan en majoritet av de i kommunfullmäktige representerade partierna be- slutade att skulle dra sig ur processen som följd av SKB:s ställningstagande att sätta på reservbänken. Det är svårt att avgöra om förstudien och dess hantering i kommunen har påverkat allmänhetens förtroende för kommun- politikerna i ena eller andra riktningen (jfr fråga D1). Frågan om förstudien är och fortfarande död i och förstudien används inte på något sätt i argumenteringen från någons sida i debatten om demokrati och förtroendeskapande åtgärder. Och mig veterligt förekom inte frågan under valrörelsen heller. Det har varit många tankar och reflektioner efter det att förstudiearbetet avslutats i (jfr fråga D2). Kunde jag gjort på något annat sätt? Var fanns bristerna och vad var bra? Erfarenheter i förstudiekommunerna av förstudiearbetet Min egen bild är lite kluven. Jag är medveten om den kritik som framförts i första hand från opinionsgrupperna. har jag fått väldigt mycket positiva ord från politiska kollegor. Naturligtvis kan man med blicken i backspegeln alltid göra saker och ting bättre. så gick jag själv in i väggen. Det fick naturligtvis konsekvenser inte bara för mig men också för arbetet i sin helhet. Den av Informations- och beredningsgruppen inrättade referensgruppen var nog den som tog mest skada. orkade jag helt enkelt inte att driva det arbetet.