sou · GSB336d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Vi anser därför att gränsen för huvuddelägarskap även bör vara av rösterna. Det är viktigt att påpeka att skattebefrielsen gäller huvuddelägar- aktier och att huvuddelägare inte befrias från att betala förmögen- hetsskatt på andra tillgångar. Vissa av dagens huvuddelägare betalar flera miljoner i förmögenhetsskatt, och ett par mer än tio miljoner, trots att deras huvuddelägaraktier är undantagna från skatteplikt. Det beror givetvis på att de äger skattepliktiga till- gångar av betydande värde utöver huvuddelägaraktierna. Vårt för- slag att behålla skattebefrielsen för huvuddelägares aktier kommer inte att förändra detta utan vissa huvuddelägare kommer sannolikt även fortsättningsvis att betala flera miljoner i förmögenhetsskatt. Våra förslag att införa generell skatteplikt för marknadsnoterade aktier förenat med fortsatt skattebefrielse för huvuddelägares aktier väcker frågan om några ändringar i befrielsens konstruktion är behövliga. Denna fråga behandlas i nästa avsnitt. 16.11.10 Vilka aktier bör skattebefrielsen omfatta? Vårt förslag: Skattebefrielsen ska vara öppen för samtliga mark- nadsnoterade aktier oavsett när aktierna marknadsnoterats första gången. För aktier som marknadsnoterats efter utgången av ska, i likhet med nuvarande reglering, gränsen för huvuddelägarskap vara uppnådd för noteringen. Om aktierna marknadsnoterats före utgången av ska, också i likhet med vad som gäller , gränsen för huvuddelägarskap ha varit uppnådd vid utgången av . Eftersom aktier som är marknadsnoterade utan att vara inregistre- rade är skattefria saknar skattebefrielsen för huvuddelägares aktier betydelse för huvuddelägare i bolag där aktierna t.ex. är note- rade på . Med vårt förslag att införa generell skatteplikt för marknadsnoterade aktier kommer dock Likformig beskattning och möjligheterna att bredda basen skattebefrielsen för huvuddelägare även att få betydelse för huvud- delägare i bolag där aktierna är marknadsnoterade utan att vara inregistrerade. har dock skattebefrielsen för huvuddelägares aktier betydelse för huvuddelägare i t.ex. svenska bolag där aktierna enbart är marknadsnoterade i utlandet. Skatteplikten för aktier omfattar nämligen aktier som inte är marknadsnoterade i det land där bolaget är hemmahörande men som är marknadsnoterade i något annat land, t.ex. aktier i ett svenskt bolag som inte är mark- nadsnoterade här men i . För sådana aktier har nuvarande undantag för huvuddelägares aktier alltså betydelse. Avgörande för om undantaget för huvuddelägares aktier är tillämpligt på sådana aktier är när aktierna noterades. Undantaget är nämligen över huvud taget inte tillämpligt på aktier som marknadsnoterades före utgången av . När det gäller inregistrerade aktier finns ingen motsvarande begränsning utan skattebefrielsen är i princip tillämplig oavsett när inregistreringen ägde rum. En annan sak är att året för inregistre- ring har betydelse för aktieägaren ska ha ägt av rösterna. Var aktierna inregistrerade vid utgången av ska aktieägaren ha ägt av rösterna vid denna tid- punkt. Om aktierna inregistrerats första gången efter utgången av är det tidpunkten för inregistreringen som är avgörande. De nu redovisade förhållandena väcker frågan om nuvarande ordning bör behållas när marknadsnoterade aktier görs generellt skattepliktiga, dvs. ska huvuddelägare i bolag på t.ex. O-listan där aktierna marknadsnoterats första gången inte kunna få skattebefrielse för sina huvuddelägaraktier eller finns det skäl att dra gränsen vid något annat år? Eftersom det primära syftet med en skattebefrielse för huvud- delägares aktier är att motverka att onoterade bolag avstår från marknadsnotering är det rimligt att överväga om befrielsen över huvud taget bör omfatta aktier som redan är marknadsnoterade. Skattebefrielsen skulle alltså enbart omfatta framtida marknads- noteringar. Problemet är dock att nuvarande skattebefrielse redan omfattar aktier som marknadsnoterats efter 1996, låt vara att befri- elsen i denna del endast har betydelse för huvuddelägare i bolag vars aktier är marknadsnoterade i något annat land än där bolaget är hemmahörande. För att dessa huvuddelägare inte ska förlora sin skattebefrielse behöver en ordning som enbart tar sikte på framtida marknadsnoteringar förses med en särskild reglering. Likformig beskattning och möjligheterna att bredda basen ord vissa redan genomförda marknadsnoteringar bör omfattas av befrielsen. Frågan är dock om det är lämpligt att ha en reglering för aktier i bolag som är marknadsnoterade i det land där bolaget är hemmahö- rande och en annan förmånligare reglering för aktier som är mark- nadsnoterade i något annat land än där bolaget är hemmahörande. Det är i varje fall svårt att se några motiv för en sådan skillnad. Det är därför bättre att behålla nuvarande ordning eftersom befrielsen då kommer att omfatta samtliga aktier som marknadsnoterats, utan att inregistreras, första gången efter 1996 och det oavsett om aktierna marknadsnoterats i det land där bolaget är hemmahörande eller inte. En given fråga är dock vad det finns för skäl att dra gränsen vid utgången av . Det enda skälet är väl egentligen att det är den gräns som gäller . Att utesluta aktier som marknadsnoterats, utan att inregistreras, första gången skulle leda till att sådana aktier och aktier som inregistrerats första gången skulle behandlas olika. En sådan skillnad finns det knappast skäl för. I samband med att beslutade att succes- sivt avveckla förmögenhetsskatten slopades skatteplikten för aktier som var marknadsnoterade utan att vara inregistrerade. beslutades att aktier som vid utgången av var onoterade eller noterade på O-listan skulle behålla sin skattefrihet vid en inregistrering på A-listan (prop. 1991/92:60, bet. 1991/92:SkU10, rskr. 1991/92:97, SFS 1991:1850 och 1851). Denna generella skatte- befrielse för aktier som inregistrerats efter utgången av 1991 upp- hörde när SFL trädde i kraft (prop. 1996/97:117, bet. 1996/97:SkU20, rskr. 1996/97:252). Man kan därför säga att den generella skattebefrielsen ersattes med undantaget för huvuddel- ägares aktier. Redan från början omfattade undantaget inte bara framtida inregistreringar utan även aktier i bolag som redan var inregistrerade på A-listan under förutsättning att de inregistrerats där efter utgången av . Det kan tyckas något inkonsekvent med hänsyn till syftet med undantaget, nämligen att företag utan- för Stockholmsbörsens A-lista inte ska avstå från inregistrering, men får ses som en konsekvens av den generella skattebefrielse för aktier som inregistrerats efter nämnda tidpunkt och som då hade gällt sedan 1992 års taxering. Aktier som är marknadsnoterade utan att vara inregistrerade har varit skattefria sedan 1992 års taxering. Vad som är aktuellt är Likformig beskattning och möjligheterna att bredda basen att slopa skattefriheten och i stället införa generell skatteplikt för marknadsnoterade aktier. Situationen är inte helt olik den som rådde när skattebefrielsen för aktier som inregistrerats efter utgången av slopades. Det finns mot den bakgrunden skäl att välja en liknande lösning . Skattebefrielsen för huvud- delägares aktier bör därför omfatta aktier som marknadsnoterats, utan att inregistreras, första gången efter 1991. Genom en sådan lösning kommer dessutom huvuddelägare i bolag med olika noteringsform att behandlas mer lika. Frågan är dock om det inte finns skäl att gå ännu ett steg längre och helt likställa behandlingen av huvuddelägare i bolag med olika noteringsform. När det gäller inregistrerade aktier omfattar skatte- befrielsen även aktier som inregistrerats första gången före ut- gången av under förutsättning att aktieägaren ägde av rösterna . Denna utsträckning bakåt i tiden beslutade efter att SFL beslutats men innan lagen hade trätt i kraft (prop. 1997/98:1, bet. 1997/98:FiU1, rskr. 1997/98:35, SFS 1997:954). Som motiv för ändringen anfördes att även om gränsdragningen – inregistrering efter utgången av – byggde på objektiva förhållanden och hade tillämpats , dvs. sedan 1992 års taxering, var den ur andra synvinklar mindre lämplig (prop. 1997/98:1 s. 170 och f.) Vilka synvinklar lagstiftaren hade i åtanke framgår dock inte av för- arbetena. Nyss nämnda motivuttalanden ger knappast någon vägledning i frågan om skattebefrielsen för huvuddelägares aktier även bör omfatta aktier som marknadsnoterats utan att inregistreras första gången . En fördel med en sådan ordning är dock att skattebefrielsen skulle omfatta samtliga marknadsnoterade aktier oavsett noteringsform och tidpunkt för inregistrering/notering. Med en sådan ordning skulle huvuddelägare i bolag på A-listan och huvuddelägare i bolag utanför A-listan behandlas lika. Det är utan tvekan det mest rimliga, och vi föreslår därför att skattebefrielsen ska vara öppen för samtliga marknadsnoterade aktier oavsett när aktierna marknadsnoterats första gången. För aktier som mark- nadsnoterats efter utgången av ska, i likhet med nuvarande reglering, gränsen för huvuddelägarskap vara uppnådd vid tid- punkten för noteringen. Om aktierna marknadsnoterats före utgången av ska, också i likhet med vad som gäller , gränsen för huvuddelägarskap ha varit uppnådd vid utgången av . Likformig beskattning och möjligheterna att bredda basen Vi har prövat att bredda skattebasen för förmögenhetsskatten och kommit fram till att den ska breddas till marknadsnoterade aktier som är skattefria, dvs. marknadsnoterade aktier ska vara gene- rellt skattepliktiga. Däremot anser vi att skattefriheterna för före- tagstillgångar och pensionskapital ska vara kvar samt att det saknas förutsättningar för att ge privat- bostadsrätterna en rimligare värdering. Den basbreddning vi föreslår är betydelsefull även om den bara omfattar ett tillgångsslag. Den skattefrihet som utan tvekan har störst betydelse för på skatteplaneringens omfattning är nämligen skattefriheten för aktier som är marknadsnoterade utan att vara inregistrerade vid börs, t.ex. aktier på . Marknadsnoterade aktier har hög likviditet och de lämpar sig där- för särskilt väl för skatteplanering. Bland de andra skattefria till- gångarna finns det ingen tillgång som är tillnärmelsevis lika likvid. Vårt förslag att bredda skattebasen till aktier som är marknadsnote- rade utan att vara inregistrerade vid börs kommer därför att minska det faktiska utrymmet för skatteplanering avsevärt. Det bidrar också till att skapa en rättvisare beskattning mellan olika ägare av marknadsnoterade aktier. Den nuvarande beskattningen av marknadsnoterade aktier leder också till att investeringar snedvrids på ett sätt som inte är sam- hällsekonomiskt effektivt. Marknadsnoterade aktier som är skatte- fria får ett försteg framför marknadsnoterade aktier som är skatte- pliktiga. Var en investering hamnar avgörs inte bara av den förvän- tade avkastningen utan även av skattereglerna. Vårt förslag att införa generell skatteplikt för marknadsnoterade aktier kommer att innebära att bolag där aktierna är marknadsnote- rade får konkurrera om det inhemska riskvilliga kapitalet på lika villkor. Skattereglerna kommer därför inte längre att påverka i vilket bolag en person väljer att investera. Det talar för att inve- steringarna kommer att hamna i bolag där möjligheterna till hög avkastning är störst, vilket kommer att öka effektiviteten i sam- hällsekonomin och därmed också den ekonomiska tillväxten. Sammanfattningsvis föreslår vi en förmögenhetsbeskattning med större likformighet än den nuvarande. En likformig beskattning av marknadsnoterade aktier är betydelsefullt och kommer att leda till att det faktiska utrymmet för skatteplanering minskar avsevärt och att snedvridningarna av investeringarna minskar. Likformig beskattning och möjligheterna att bredda basen alltså de negativa konsekvenserna med dagens beskattning. Detta i kombination med att våra studier visar att förmögenhetsskatten bidrar till en jämnare inkomstfördelning anser vi förstärker förmögenhetsskattens legitimitet. 17 Beskattningen av småhus Vi anser att de problem som kombinationen av fastighetsskatt och förmögenhetsskatt skapar för hushåll med låga eller normala inkomster och som bor i småhus med höga taxeringsvärden bör lösas genom en åtgärd som generellt minskar småhusens betydelse för uttaget av förmögenhetsskatt och föreslår därför att värde- ringen av småhus ska sänkas till av taxeringsvärdet. Med vårt förslag finns det inte längre behov av en särskild begränsnings- regel för förmögenhetsskatt på småhus och vi anser därför att lagen (2004:000) om skattereduktion för förmögenhetsskatt ska upp- hävas. Enligt våra direktiv ska vi utvärdera vilka effekter de höjda taxe- ringsvärdena har haft för småhusägares skyldighet att betala för- mögenhetsskatt. Det gäller i synnerhet småhusägare med låga inkomster. I utvärderingen ingår även att beakta vilken betydelse de senaste höjningarna av fribeloppen har haft för omfattningen av skattskyldigheten. Vi ska pröva åtgärder för att begränsa antalet småhusägare som på grund av stigande taxeringsvärden kan bli skyldiga att betala förmögenhetsskatt och därvid beakta önskemå- let om likformighet vid värderingen av olika tillgångsslag. I direktiven nämns lagen (2001:906) om skattereduktion för fas- tighetsskatt (begränsningsregeln) som det påpekas att när det gäller förmögenhetsskatten finns ingen sådan direkt kopp- ling till den skattskyldiges inkomst. beslutade en lag om skattereduktion för förmögenhetsskatt (prop. 2003/04:64, bet. 2003/04:64, rskr. 2003/04:156). Denna nya begränsningsregel innebär att den Beskattningen av småhus SOU 2004:36 som fått reducerad fastighetsskatt och som betalar förmögenhetsskatt för sin permanentbostad, också ska kunna få begränsningsregeln för förmögenhetsskatt får betraktas som en lösning i avvaktan på våra förslag (prop. 2003/04:64 s. 18 och bet. 2003/04:SkU26 s. 7). Privatbostadsfastigheter är skattepliktiga enligt 3 § första stycket lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt (SFL). Termen privatbostadsfastighet har samma betydelse och tillämpnings- område som i inkomstskattelagen (1999:1229, IL). Enligt IL avses med privatbostad ett småhus som till övervägande del används eller är avsett att användas av ägaren eller någon närstående till honom för permanent boende eller som fritidsbostad (2 kap. 8 §). Med privatbostadsfastighet avses, under förutsättning att småhuset är en privatbostad, småhus med mark som utgör småhusenhet, småhus på annans mark och småhus med tillhörande tomtmark på lant- bruksenhet. Med privatbostadsfastighet avses också tomtmark om avsikten är att bygga en privatbostad på den (2 kap. 13 §). När uttrycket småhus används i fortsättningen avses privatbostads- fastigheter. Enligt 10 § första stycket SFL tas fastighet i upp till taxe- ringsvärdet. Fastighet som innehas med tomträtt tas upp till den del av taxeringsvärdet som avser byggnad. Fastighet utomlands tas av marknadsvärdet. Av 4 § SFL följer att vid beräkningen av den skattepliktiga för- mögenheten får avdrag göras för skulder hänförliga till fastigheten. Enligt 19 § andra stycket SFL är fribeloppen en och för fysiska personer och för föräldrar som endast sambeskattas med hemmavarande barn och för makar och sambor som sambeskattas och deras hemmavarande barn. När lagen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt infördes höjdes fribeloppet vid förmögenhetsbeskattningen från till med hänvisning till bl.a. de höjda taxeringsvärdena vid den senaste fastighetstaxeringen (prop. 1947:212 s. 285). De höj- ningar av fribeloppet som genomförts och som lett fram till dagens fribelopp, en och för ensamstå- ende och för sambeskattade, har i princip helt eller delvis motiverats med höjda taxeringsvärden eller stundande höjningar av taxeringsvärdena. användes dock en ny metod för att parera höjda taxeringsvärden vid förmögenhetsbeskattningen, nämligen frysta taxeringsvärden. infördes ett årligt omräkningsförfarande vid fastighetstaxeringen. Syftet var att genom en årlig omräkning av taxeringsvärdena beakta prisutvecklingen för åren mellan de all- männa fastighetstaxeringarna. hade fastighetstaxe- ringarna nämligen oftast inneburit betydande språngvisa upp- justeringar av taxeringsvärdena. Införandet av ett omräkningsförfarande vid fastighetstaxeringen sammanföll med allmänna fastighetstaxering av småhus. Vid denna fastighetstaxering var det många småhusägare som fick kraftigt höjda taxeringsvärden. Det berodde på att de taxeringsvär- den som fastställdes vid allmänna fastighetstaxering hade varit oförändrade års allmänna fastighetstaxering. Flera års prisutveckling återspeglades alltså taxeringsvär- den, vilket ledde till en kraftig höjning av taxeringsvärdena . Syftet med omräkningsförfarandet var att hindra att allmänna fastighetstaxeringar ledde till sådana effekter. När omräkning närmade sig föreslog regeringen ekonomiska vårproposition att omräkningstalen för småhus skulle vara desamma som . Som skäl anfördes att en omräkning skulle leda till att de redan höga taxeringsvärdena för fastigheter i vissa attraktiva områden skulle höjas ytterligare. Vidare hänvisade regeringen till den pågående översynen av förfarandet vid fastighetstaxering. beslutade i enlighet med vad reger- ingen föreslagit (prop. 1996/97:150, bet. 1996/97:FiU20, rskr. 1996/97:284, SFS 1997:441). Detta var den första s.k. frysningen. Den skulle följas av ytterli- gare två. I 1998 och ekonomiska vårpropositioner föreslog Beskattningen av småhus SOU 2004:36 nämligen regeringen med samma motivering som föregående år att omräkningstalen skulle ligga kvar på 1997 års 1997/98:FiU20, 1997/98:318, SFS 1998/99:FiU20, rskr. 1998/99:256, SFS 1999:637). lämnade betän- kandet Fastighetstaxering – precision, påverkansmöjligheter, indi- viduella bedömningar (SOU 2000:10). I betänkandet föreslogs att omräkningsförfarandet skulle avskaffas och ersättas av ett system med förenklade fastighetstaxeringar mitt emellan de allmänna fas- tighetstaxeringarna. I budgetpropositionen ansåg regeringen att de tidigare besluten att inte tillämpa omräkningsförfarandet hade lett till att taxeringsvärdena efterhand kommit att avvika från marknadsvär- dena. Regeringen ansåg därför att det nu var angeläget att frys- ningen av taxeringsvärdena upphörde. Ett fullt genomslag för änd- rade taxeringsvärden skulle dock ge mycket kraftiga förändringar i såväl fastighets- som förmögenhetsskatteuttaget i stora delar av landet. För att begränsa effekterna i fråga om förmögenhetsskatten ansåg regeringen att förändringar borde genomföras beträffande fribeloppet i förmögenhetsskatten. Regeringen avsåg därför att föreslå att fribeloppet skulle höjas till för fysiska personer och föräldrar som endast sambeskattas med hemma- varande barn och till en och en halv miljon för makar och sambor som sambeskattas. lämnade regeringen ett förslag om att fribeloppet skulle höjas till respektive en och (prop. 2000/01:31). Lagstiftningen trädde i kraft och de nya fribeloppen tillämpades första gången vid taxering (bet. 2000/01:SkU 11 och 13, rskr. 2000/01:129, SFS 2000:1425) omräkning av taxeringsvärdena parerades alltså med höjningar av fribeloppet. Denna åtgärd skulle även komma att användas för att mildra effekterna av omräkning. Omräk- ningsförfarandet var dock på väg ut. I budgetpropositionen ansåg nämligen regeringen att i enlighet med vad Fastig- hetstaxeringsutredningen föreslagit bör omräkningsförfarandet avskaffas och ersättas av regler om en förenklad fastighetstaxering mellan de allmänna fastighetstaxeringarna. Ett förslag med den SOU 2004:36 Beskattningen av småhus innebörden lämnades (prop. 2001/02:43, bet. 2001/02:SkU11, rskr. 2001/02:121, SFS 2001:1218). För att begränsa förmögenhetsskatteeffekterna av de höjda taxe- ringsvärdena som omräkning skulle komma att leda till föreslog regeringen i budgetpropositionen att fribeloppen skulle höjas till en och för fysiska personer och föräldrar som endast sambeskattas med hemmavarande barn ensamstående och till för makar och sambor som sambeskattas. Lagstiftningen trädde i kraft och de nya fribeloppen tillämpades första gången vid taxering (bet. 2001/02:FiU1, rskr. 2001/02:34, SFS 2001:836). I tabell 17.1 redovisas antalet individer som både betalar fastighets- skatt för småhus för permanentboende1 och förmögenhetsskatt. Av tabellen framgår att både antalet individer som betalar förmögen- hetsskatt och fastighetsskatt för småhus för permanentboende varierar över tiden. Från att cirka 710 000 individer betalade förmö- genhetsskatt, varav ungefär 410 000 också betalade fastighetsskatt för småhus 1999, sjönk siffrorna till cirka 260 000 respektive ungefär 160 000 individer . beräknas cirka 290 000 individer betala förmögenhetsskatt, varav ungefär 190 000 också betalar fastighetsskatt för småhus för permanentboende. Av tabellen kan även utläsas att av de som betalade förmögenhetsskatt betalade mellan också fastighetsskatt för småhus för permanentboende –2003. 1 Här ingår småhus avsedda som helårsbostad och småhus på lantbruksenhet avsedda som helårsbostad. Antalet ägare till småhus för permanentboende som också betalar förmögenhetsskatt Antal som betalar förmögenhetsskatt och fastighetsskatt för småhus för Källa: Beräkningar från storurvalet steg taxeringsvärdena för småhus, som fribelop- pet höjdes i förmögenhetsskatten. 2002 höjdes fribeloppet i förmögenhetsskatten ytterligare och steg taxeringsvärdena ytterligare som en följd av den allmänna fastighetstaxeringen. Tabell 17.2 visar hur många individer som betalade fastighetsskatt för småhus för permanentboende och som också hade betalat förmögenhetsskatt om fribeloppet i förmögenhetsskatten varit oförändrat vid 1999 och nivå på . Tabellen visar att antalet hade stigit kraftigt om inte fribeloppet justerats. I stället för att cirka 290 000 ägare till småhus för permanentboende betalade förmögenhetsskatt hade siffran varit cirka 960 000. Även hade siffran varit betydligt högre än vad som blev fallet om inte fribeloppet justerats. Siffrorna är dock lägre än för , vilket beror på att aktiekurserna föll kraftigt . Värdet på individernas aktieförmögenheter minskade alltså. De höjda taxeringsvärdena och de höjda fribeloppen betydelse för antalet ägare till permanenta småhus som betalar förmögenhetsskatt Källa: Beräkningar från storurvalet Tabell 17.3 visar hur stor del av den beskattade förmögenheten som består av småhus för permanentboende. För de som äger småhus för permanentboende och betalar förmögenhetsskatt varierar andelen mellan . Småhus för permanentboendes andel av den totala förmögenheten som beskattas uppgår till mellan . De permanenta småhusens andel av den beskattade förmögenheten Procent av beskattad förmögenhet, alla som betalar förmögenhets- förmögenhet, alla som Källa: Beräkningar från storurvalet beslutade en lag om skattereduktion för förmögenhetsskatt (prop. 2003/04:64, bet. 2003/04:SkU26, rskr. 2003/04:156) Enligt lagen ska den som tillgodoräknats skatte- reduktion enligt lagen (2001:906) om skattereduktion för fastig- hetsskatt och som betalar förmögenhetsskatt för sin permanent- bostad även kunna få skattreduktion för förmögenhetsskatten. Lagen träder ikraft och tillämpas första gången i fråga om slutlig skatt enligt taxering. I förarbetena sägs att den nya begränsningsregeln för förmögenhetsskatt får betraktas som en lösning i avvaktan på våra förslag (prop. 2003/04:64 s. 18 och bet. 2003/04:SkU26 s. 7). Skattereduktion för förmögenhetsskatt ska endast kunna avse förmögenhetsskatt som hänför sig till en permanent bostad för vil- ken fastighetsskatten reducerats. Består den skattepliktiga förmö- genheten inte enbart av permanentbostaden utan även av andra till- gångar måste därför först beräkna hur stor del av för- mögenhetsskatten som kan hänföras till permanentbostaden. Detta sker genom att fastighetens andel av de skattepliktiga tillgångarna multipliceras med förmögenhetsskatten (se prop. 2003/04:67 s. 21). Skulder ska inte beaktas vilket beror på att skulderna beaktas när förmögenhetsskatten beräknas.