sou · GSB3121 · 2005-01-01 00:00:00 — Jämställdhetspolitikens övergripande mål är ett samhälle där med- borgarna oavsett kön har samma möjligheter, rättigheter och skyldigheter inom alla områden i livet. Delmålen är: 1) en jämn fördelning av makt och inflytande, 2) samma möjligheter till ekonomiskt oberoende, 3) lika villkor och förutsättningar i fråga om företagande, arbete, arbetsvillkor samt utvecklingsmöjligheter i arbetet, 4) lika tillgång till utbildning och möjlig- heter till utveckling av personliga ambitioner, intressen och talanger, 5) delat ansvar för hem och barn, 6) frihet från könsrelaterat våld. Jämställdhetsmålen och jämställdhetspolitiken i stort är under utredning (dir. 2004:18). En könsmaktsförståelse av mäns våld mot kvinnor våld mot kvinnor är föreställningar om mäns makt över kvinnor, och direktiven slog fast att det finns ett samband mellan mäns våld mot kvinnor, jämställdhet, könsmaktsordning och mäns syn på kvinnor.35 Arbetet skulle bedrivas utifrån vad man såg som ett dittills eftersatt perspektiv ett kvinnoperspektiv som tog sin utgångspunkt i utsatta kvinnors situation. I linje med den framväxande feministiska våldsforskningen stod kvinnors (vålds)erfarenheter i fokus, vilket var något som kom- missionen uppfattade som ett brott mot en tidigare förståelse: det perspektiv som haft företräde är det manligavi [ska] därför utgå från kvinnors verklighet och kvinnors erfarenheter, vilka allmänt sett skiljer sig från mäns. Det är alltså våldet och dess effekter så som det framstår för kvinnorna som bör beaktas, och det är framför allt åtgärder som kan gagna kvinnor som utsätts för våld som skall övervägas.36 I betänkandet Kvinnofrid gjordes kön explicit till en relevant kategori i en politisk diskussion om mäns våld mot kvinnor. Mäns våld blev en fråga om relationer mellan män och kvinnor inte bara om samhällets bästa, byggandet av det goda hemmet eller barns uppväxtmiljö.37 Kommissionen tog sig an uppgiften på bred front och lämnade förslag som berörde en rad skilda områden: författningsändringar, bemötande av våldsutsatta kvinnor och våldsutövande män inom olika myndigheter, ökat stöd till kvinnojourer och andra frivillig- organisationer, samverkan, frågor om sekretess, sexuella trakasse- rier, barn i misshandelsmiljöer, våld mot kvinnor i olika utbild- ningar och insatser för särskilt utsatta kvinnor. Samtliga överväganden och förslag resonerades fram utifrån ett kvinnoperspektiv hur kvinnors erfarenheter kunde beaktas, hur problemen såg ut utifrån det kommissionen definierade som kvin- nors perspektiv och hur de olika förslagen kunde komma kvinnor tillgodo. byggde i stor utsträckning sin argumentation på den då aktuella feministiska våldsforskningen. Kommissionens uppdrag att anlägga ett kvinnoperspektiv kan ses som tidstypiskt i ljuset av 1980-talets och det tidiga 1990-talets kvinnopolitiska kamp och den feministiska forskningens ambi- tioner att synliggöra kvinnors verklighet och förstå kvinnors (vålds)erfarenheter. 36SOU 1995:60, s. 52. En könsmaktsförståelse av mäns våld mot kvinnor Kvinnofrid: ett förståelseskifte i svensk politik Att kvinnofridsbetänkandet grundas i feministisk våldsforskning märks inte minst i de författningsändringar som kommissionen föreslog, som i propositionen ledde till betydelsefulla lagförslag: kvinnofridsbrottet, förbud mot köp av sexuella tjänster, ändring i socialtjänstlagen, ändring av förbud mot omskärelse av kvinnor till förbud mot könsstympning av kvinnor och ändring i jämställdhets- lagen om sexuella trakasserier.38 Det ligger visserligen inte inom den här utredningens ram att utvärdera reformens juridiska aspekter, men vi vill nämna kvinno- fridsbrottet eftersom det visar på den nya förståelse av våld som präglade reformen.39 Kvinnofridsbrottet bygger på feministisk våldskunskap, och särskilt på sociologen teori om våldets normaliseringsprocess. Denna teori är en analytisk modell för hur kvinnor och män förändras av att leva i en relation där mannen utsätter kvinnan för våld hur (om)tolkningen av våldet förändras när kvinnan successivt bryts ned och mannens våldsanvändning uppfattas som mer och mer normal av båda parter. I analysens fokus står vad som händer mellan våldshandlingarna och hur den våldsamma relationen skapas och upprätthålls.40 Kvinnofridsbrottet är ett exempel på en konkret tillämpning av en könsmaktsförståelse av mäns våld mot kvinnor, där våld förstås sammanhållet och kopplas till en könsmaktsstruktur. Brottet inne- bär att enskilda grova och lindriga (kriminaliserade) gärningar bedöms allvarligare tillsammans än var för sig. Därigenom görs den process där mannen med hjälp av våldet tar kontroll över kvinnans liv synlig och straffbar, liksom de kränkningar det innebär och de konsekvenser det får i en kvinnas liv att utsättas för systematiskt våld och systematiska kränkningar. Genom att se sammanhanget mellan upprepade våldshandlingar synliggörs våldets kontext och vad det får för betydelse i kvinnans hela liv. Ett viktigt begrepp i betänkandets förståelse av våld hämtar man från den feministiska våldsforskningen: sexualiserat våld, som man dock väljer att kalla könsrelaterat våld. I ett nordiskt sammanhang användes termen sexualiserat våld i det norska 39Kvinnovåldskommissionen föreslog att kvinnofridsbrottet skulle ses som ett pågående (perdurerande) brott. Denna lösning avvisades dock i propositionen. Som huvudskäl för detta angavs bevisproblem, konflikt med legalitetsprincipen och problem med att avgöra rättskraften (prop. 1997/98:55). En könsmaktsförståelse av mäns våld mot kvinnor SOU 2004:121 forskningsprogrammet , som en översättning och utveckling av det engelska begreppet sexualized violence.41 Sexualiserat våld är en paraplyterm som inbegriper och håller ihop olika former av fysiskt, psykiskt och sexuellt våld, exempelvis kvinnomisshandel, våldtäkt, sexuella övergrepp och fysiskt våld mot barn, prostitution och våldspornografi. Begreppet har också en teoretisk betydelse som innebär att dessa fenomen hålls samman och förstås som ett uttryck för manlig överordning och kvinnors och barns underordning, det vill säga relaterar till kön och makt.42 Våld mot kvinnor, som är det begrepp kommissionen framför allt valt att använda, ses som ett samlingsbegrepp för flera olika företeelser. Betänkandets analyser avgränsas dock till att röra sådant fysiskt men också psykiskt våld som män utövar mot kvinnor i vardagens med ett särskilt fokus på våld i nära relationer.43 Avgränsningen motiveras utifrån att uppdraget var omfattande, och att en tydlig fokusering därmed nödvändig. Men man menar också att detta fokus stämmer väl överens med kom- missionens syfte att väcka medvetenhet om att mäns våld mot kvinnor utgör ett allvarligt samhällsproblem i dagens . Våld som utövas i hemmet ser man som en stor del av det dolda våldet. En devis som och kanske än ofta lyfts fram är att den farligaste platsen för kvinnor är det egna hemmet. avgränsning av sitt uppdrag kan utifrån detta ses som en strategi för att synliggöra vad man tidigare anser ha varit dolt. understryker i betänkandet att det våld man talar om är könsspecifikt; det handlar om mäns våld mot kvinnor. Våldsutövningen knyts med andra ord till en aktör – mannen. Könsmakt framställs som den överordnade tolkningsram utifrån vilken våld mot kvinnor ska förstås, och våldet knyts i sin tur till en könsmaktsstruktur. Våld mot kvinnor, menas det, kan med hänsyn till detta inte förstås och motverkas på samma sätt som annan våldsutövning, utan det kräver specifika förklaringar och sär- skilda insatser. En könsmaktsförståelse är alltså den överordnade tolknings- ramen i kvinnofridsbetänkandet, vilket också återspeglas i de kon- kreta resonemangen och förslagen. Men man nämner också att det finns andra sätt att tolka våld, exempelvis olika förklaringsmodeller 41NAVF 1985, 1988. 42Ibid samt SOU 1995:60 och 2002. 43SOU 1995:60, s. 51 ff. En könsmaktsförståelse av mäns våld mot kvinnor enligt vilka våldets orsaker söks med hjälp av individualpsyko- logiska, socialpsykologiska och biologiska teorier. Dessa rör ofta en individuell nivå, till skillnad från en tolkning där könsmakt står i fokus, som kommissionen menar är en strukturell förståelse. I analysen av våld bör därför olika modeller beaktas eftersom våldet knappast kan beskrivas endimensionellt.44 Betänkandet Kvinnofrid möttes av en hel del kritik från remiss- instanser och i riksdagsdebatter. Inte minst Kvinnovåldskommis- sionens betonande av att våld mot kvinnor måste behandlas utifrån en särskild förståelse och kunskap och med specifika metoder, mötte protester som exempelvis att alla andra brottsoffer skulle komma i skymundan och att alla medborgare bör behandlas lika.45 Det explicita kvinnoperspektivet ifrågasattes kraftfullt och även kopplingen mellan våld och mäns makt underkändes, med argu- menten att det inte är alla män som slår, att också kvinnor kan utöva våld och att jämställdheten ökar med brottsanmäl- ningarna. En del menade att resurserna i stället borde satsas på att ta reda på vilka män som slår och vilken inverkan alkohol har.46 Kvinnofridspropositionen betonar en könsmaktsförståelse – bland annat I propositionen Kvinnofrid märks att den kritik som riktades mot betänkandet Kvinnofrid har arbetats in. Den tendens att kombinera olika förståelser, som i liten utsträckning finns i betänkandet, är mer framträdande i propositionen. Könsmakt är också här den överordnade förklaringsmodellen, men kopplingen mellan mäns våld och mäns makt bryts upprepade gånger.47 Propositionen slår inledningsvis fast att regeringen förstår våld utifrån den obalans mellan könen som råder i . Våld som män riktar mot kvinnor som de har eller har haft en nära relation till är det mest extrema exemplet på en sådan obalans.48 Man konstaterade också att anmälningarna om misshandel och sexuella övergrepp hade ökat . Därför utgör mäns våldsbrott mot kvinnor ett allvarligt sam- hällsproblem vars bekämpning måste prioriteras. 44SOU 1995:60, s. 106 ff. 1997/98:55. 48Ibid, s. 20. En könsmaktsförståelse av mäns våld mot kvinnor SOU 2004:121 forskning hävdar regeringen att det är väl dokumen- teratatt det våld som män riktar mot kvinnor ofta har sitt ursprung i och finner näring ur fördomar och föreställningar om mäns överordning och kvinnors underordning.49 Men understryks att situationen i ser ljus ut vid en internationell jämförelse, dock utan att syftet med denna jäm- förelse står klart. Det sker exempelvis i formuleringar som att det i ett svenskt perspektiv är viktigt att understryka att de flesta män utövar inte våld mot kvinnor och att omfattningen av våldet är mindre i än i många andra länder.50 Man säger också att även män utsätts för könsdiskriminering av kvinnor (exempelvis inom kvinnodominerade yrken) och att män liksom kvinnor är offer för bristen på jämställdhet.51 Trots att propositionen alltså anger det i svensk politik ny- danande könsmaktstänkandet som sin utgångspunkt i förståelsen av våld är man inte konsekvent i sina resonemang. Etablerade förståelser där mäns våld mot kvinnor förstås i termer av indivi- duella, sociala eller kulturella avvikelser, och att våldets förklaringar söks i det man antar skiljer våldsamma män från normala män, används parallellt med en könsmaktsförståelse grundad i femi- nistisk våldsforskning. Det tycks inte råda politisk enighet i frågan; olika synsätt som står emot varandra finns på den politiska arenan och detta präglar också kvinnofridsreformen.52 Kvinnofridspropo- sitionen, och i viss mån även betänkandet Kvinnofrid, kan alltså ses som ett exempel på det vi ovan benämnt ett allt och intet- perspektiv. Att på detta sätt kombinera olika förståelser är dock proble- matiskt. En förståelse av mäns våld mot kvinnor som kopplat till kön och makt, är en kritik mot etablerade köns- och maktblinda forskningstraditioner och har andra utgångspunkter än dessa. Vi kommer genom detta betänkande visa svårigheterna med att formulera konkreta åtgärder för att bekämpa mäns våld mot kvin- nor om man inte utgår från en konsekvent könsmaktsförståelse utan i stället kombinerar denna med olika varianter av avvikelse- förståelser. Det är svårt att i mötet med våldsutsatta kvinnor och barn hävda att mäns våld är en individuell, social eller kulturell avvikelse och sammanhängande med en könsmakts- 49Ibid, s. 20 f. 50Ibid, s. 21 f. En könsmaktsförståelse av mäns våld mot kvinnor struktur som genomsyrar kvinnors och mäns vardag. I stor utsträckning är alltså avvikelseförståelserna och könsmaktsförståel- sen motstridiga. I kvinnofridsreformen, och även i efterföljande offentligt tryck om jämställdhetspolitiken, poängteras att en könsmaktsförståelse av mäns våld mot kvinnor är en strukturell förklaring, medan olika varianter av avvikelseperspektiv kallas för individuella förklaringar. Som nämnts tidigare förespråkar man sedan mer eller mindre explicit en kombination, där såväl strukturella som individuella aspekter beaktas. Följden av detta blir att en könsmaktsförståelse får relevans på en strukturell och abstrakt nivå, men att den frikopplas från verkliga män som använder konkret våld för att kontrollera och utöva makt över kvinnor. Konsekvensen blir densamma som i avvikelseperspektiven, det vill säga att orsaken till våldet placeras utanför de våldsutövande männen. Här kan alltså män bli offer för en könsmaktsstruktur och återigen ansvarsbefrias för det våld de utövar. För att en könsmaktsförståelse av mäns våld mot kvinnor ska kunna genomsyra det konkreta arbetet och bli relevant i praktiken är det en utmaning att framöver hålla fast vid en könsmaktsanalys också i mötet med konkret våld och individuella kvinnor och män. Utifrån denna förståelse av mäns våld mot kvinnor förstås våld i relation till en samhällsstruktur där män är överordnade kvinnor, och mäns våldsutövning bekräftar därmed en könsmaktsordning. Om man utgår från att ingen människa lever utanför den politiska, ekonomiska, sociala och kulturella könsmaktsstrukturen, men att ingen heller är helt bestämd av den, kan män och kvinnor i sina liv i olika stor utsträckning leva upp till eller bryta med de krav som ställs på dem. Att bryta med kraven kan dock vara svårt, beroende på hur tydliga och starka krav som ställs i olika sammanhang. Även om många värderingar, normer och föreställningar om kön och makt är stabila kan strukturer förändras såväl genom offentligt politiskt agerande som genom att individer förändrar sina hand- lingsmönster.53 Med en könsmaktsförståelse ses våldsutövande män inte som offer för individuella eller sociala omständigheter, en annorlunda kultur eller en könsmaktsstruktur. De betraktas i stället som män som genom sina våldshandlingar bekräftar kul- turellt grundmurade rättigheter att utöva makt och bestämma över kvinnors liv – ett agerande de bör ta ansvar för. 53 Jämför Guneriussen 1996, 2001, Lövkrona 2001. En könsmaktsförståelse av mäns våld mot kvinnor I enlighet med såväl den politik som dekla- rationer på internationell nivå ser vi våld mot kvinnor som ett allvarligt och omfattande problem i vårt samhälle. Detta bekräftas av färska statistiska undersökningar i , , , och , liksom av den första svenska omfångs- undersökningen om mäns våld mot kvinnor, Slagen dam. Mäns våld mot kvinnor i jämställda en omfångsundersökning, vilken genomfördes som en del av kvinnofridsuppdragen.54 Enligt Slagen dam har av kvinnor utsatts för våld av en man.55 Våldet finns i alla samhällsskikt, och det före- kommer på olika arenor och i olika relationer. Denna våldsfrekvens går igen i liknande undersökningar; i visar exempelvis motsvarande undersökning att av kvinnorna utsatts för våld och i var siffran (se vidare nedan).56 En av de metodologiska utgångspunkterna för studien dam, grundad i feministisk våldsforskning, är att olika former av våld hänger samman. För en misshandlad kvinna är ett hot om en ny misshandel en realitet som kan skrämma lika mycket som det faktiska våldet.57 Hot om våld och fysiskt våld är svårt att särskilja, likaså gränserna mellan sexuellt och fysiskt våld. Begreppet våldets kontinuum visar i stället hur en serie våldshändelser och olika former av våld riktade mot kvinnor av män är sammanlänkade på samma skala.58 Tanken om våldets kontinuum försöker bryta föreställningar om att det finns tydliga gränser och hierarkier mellan olika typer av våld. Gränserna förefaller snarare vara flytande än fasta, och sam- banden mellan så kallat grovt våld och mindre grovt, mellan hot om våld, sexuella trakasserier, sexuellt våld och fysisk misshandel blir tydlig: Att män utövar våld mot kvinnor kan alltså på ett strukturellt plan ses som ett uttryck för manlig överordning och den kan manifesteras i faktiska fysiska attacker mot kvinnan, men också genom mindre 54Johnson 1996, 1998, m.fl. 2001, Jaspard m.fl. 2003, Walby & 2004, 2004. 55Lundgren m.fl. 2001. 56Heiskanen & Piispa 1998, Walby & 2004. 57Lundgren m.fl. 2001, s. 17. 58Begreppet våldets kontinuum är hämtat från . En könsmaktsförståelse av mäns våld mot kvinnor drastiska företeelser så som sexuella trakasserier eller genom verbala kränkningar.59 Studiens slutsatser är alltså att mäns våld mot kvinnor är utbrett, eftersom av kvinnorna har utsatts för våld. Om sexuella trakasserier inkluderas är siffran ännu högre: sammanlagt 67 pro- cent av kvinnor mellan har utsatts för våld av en man efter sin 15-årsdag och/eller trakasserats sexuellt.60 Våldet börjar också . av alla kvinnor har erfarenheter av våldsutsatthet . Som vi visat utgick , i linje med dåtidens våldsforskning, från ett perspektiv där våld inom rela- tioner utövat i hemmet sågs som merparten av mäns våld mot kvinnor. Detta våld är förvisso fortfarande närvarande och utbrett. Exempelvis har, enligt Slagen dam, av de kvinnor som har ett avslutat förhållande erfarit våld från en tidigare make/sambo. Detta utesluter dock inte våld i andra relationer och på andra arenor. av alla kvinnor har efter sin 15-årsdag utsatts för våld från män utanför sexuella relationer. Över hälften av kvinnorna, , har enligt studien tra- kasserats sexuellt. Kvinnor har inga frizoner från våldet; det utövas i kvinnans hem, på offentliga platser inomhus och utomhus, på arbetsplatser och i studiesammanhang. Slagen dam visar också en annan bild än den som utgörs av avvikelseperspektivens vanligaste schabloner, det vill säga där gärningsmannen betraktas som tillhörande en lägre social klass, har låg utbildning, är alkoholiserad, arbetslös eller invandrare. Exem- pelvis visade sig åtta av tio kvinnor () som utsätts för våld i sin nuvarande relation ha en svensk make eller sambo. När det gäller utbildningsnivån syns inga nämnvärda skillnader om man jämför de män som, enligt kvinnornas rapportering, har och inte har utsatt kvinnan för våld i ett pågående förhållande. Bilden av den alkoholiserade, våldsutsatta kvinnan och den dito våldsutövande mannen bekräftas inte heller. Slagen dam visar exempelvis inte några skillnader i våldsutsatthet när det gäller kvinnornas kon- sumtion av alkohol och fyra av fem kvinnor som utsätts för våld av nuvarande make/sambo uppger att mannen sällan dricker alkohol: 59Lundgren m.fl. 2001, s. 15. 60Lundgren m.fl. 2001, s. 10. En könsmaktsförståelse av mäns våld mot kvinnor Merparten, , av männen som utövat våld mot sin nuvarande maka/sambo konsumerar () alkohol eller mer sällan.61 Det finns en något högre rapportering av våld än genomsnittet då kvinnorna uppger att mannen dricker oftare än , men det samma gäller om mannen aldrig dricker eller inte har druckit . Slagen dams författare konkluderar att studiens resultat pekar mot att schablonen om den våldsamme invandrarmannen och den svenske jämställda mannen kan () ifrågasättas.62 Bilden av att män med hög utbildning utövar mindre våld och att våldet främst utövas av män ur lägre sociala skikt eller män med alkoholproblem blir inte heller bekräftad. I den motsvarande engelska studien konstateras, med viss förvåning, att etniska skillnader är näst intill obefintliga. Den finska studien uppger att våldsutsattheten ökar med inkomstnivån, med ett undantag. Kvinnor med allra lägst inkomster rapporterar nästan lika hög våldsutsatthet som de med högst inkomster.63 En liknande tendens finns i Slagen dam: kvinnor i den högsta respektive lägsta inkomstgruppen har den högsta totalrapporteringen om våld.64 Den engelska studien påvisar ett samband mellan låga inkomster och våldsutsatthet. Man hävdar dock att det inte går att dra några slutsatser om orsak och verkan ur detta. Det kan lika gärna vara så att våldsutsatthet ökar i situationer av fattigdom som att fattigdom är en konsekvens av våldsutsatthet.65 Inte minst handlar detta om att kvinnor som tvingas fly från våldsutövande män ofta hamnar i en mycket svår ekonomisk situation. Slutsatsen blir att den mest betydande riskfaktorn är kön.66 Mäns våld mot kvinnor En könsmaktsförståelse av mäns våld mot kvinnor är enligt direk- tiven, och i linje med den officiella hållning, den grundsyn som präglar vår utredning. Med kvinnofridsreformen som utgångspunkt, och med grund i ny feministisk forskning, vill vi i detta betänkande använda och utveckla denna förståelse. 61Lundgren m.fl. 2001, s. 70. 62Ibid, s. 71. 63Heiskanen & Piispa 1998. 64Lundgren m.fl. 2001, s. 69. 65Walby & 2004. En könsmaktsförståelse av mäns våld mot kvinnor När vi talar om mäns våld mot kvinnor utgår vi från att konkret våldsutövning måste tolkas i ett socialt och kulturellt sammanhang där män överordnas kvinnor. Våld hänger samman med den diskriminering och de kränkningar kvinnor utsätts för på alla områden i samhället på jobbet, i familjen, på krogen, på gatan. Mäns våld mot kvinnor kan inte förklaras i termer av avvikelse, utan är på flera sätt en normalitet i vårt samhälle. Som vi visat pekar kvantitativa undersökningar på att detta våld är vanligt förekom- mande. Om av kvinnor utsätts för våld är det rimligt att anta att det finns många män i vårt samhälle som utövar våld. Samma undersökningar, liksom kvalitativ forskning, pekar på att våldsutövande män är vanliga män såtillvida att de inte kan skiljas från andra män utifrån variabler som exempelvis utbildning, inkomstnivå, alkoholmissbruk eller etnicitet. De föreställningar om hur män och kvinnor är och ska vara som är vedertagna i vår kultur och den samhälleliga maktstrukturen (mäns överordning och kvinnors underordning), innebär att mäns våld mot kvinnor kan kopplas till det kulturellt normala.67 Därmed blir mäns våld mot kvinnor något inte bara De utan också Vi lever med och måste ta ansvar för. Vi vill bygga vidare på ett av de viktigaste bidragen i kvinno- fridsreformen, nämligen synliggörandet och därmed ansvars- beläggandet av män som aktörer i våldsanvändning och synlig- görandet av kvinnor och barn som våldsutsatta. Mäns våld får kon- sekvenser för, och drabbar på ett eller annat sätt, alla kvinnor; fysiskt och sexuellt våld, hot och rädsla för våld är en del av kvinnors vardag.68 Det betyder inte att vi anser mäns våld mot män eller våld i samkönade relationer (så kallat partnervåld) vara obetydliga problem tvärtom. Våld mot män och partnervåld förstår vi som köns- och maktrelaterat våld, utifrån att vi förutsätter att också detta våld bör förstås utifrån det sociala och kulturella samman- hang där det utövas och relateras till föreställningar om kön, sexualitet och makt i samhället.69 Vi bygger också vidare på kvinnofridsbetänkandets användning av begreppet sexualiserat våld. Detta gör vi genom att hålla samman 68Om rädsla och oro för våld, se till exempel m.fl. 2001. 69Carin och genomför vid , universitet, en svensk kartläggning av våld i samkönade relationer. Studien beräknas bli färdig . En könsmaktsförståelse av mäns våld mot kvinnor olika våldsformer, olika våldsutsatta och olika förövare.70 Mäns psykiska, fysiska och sexuella våld mot kvinnor och barn, menar vi, måste relateras till kön och makt för att begripliggöras och be- kämpas.