sou · GSB339d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Dessutom skall nämnden år- ligen rapportera till Radio- och hur de TV-sändningar som inte står under svensk jurisdiktion och vars innehåll nämnden följt överensstämmer med tillstånd som meddelats enligt radio- och TV-lagen. Vidare skall nämnden vara skyldig att yttra sig i vissa ärenden om ändring av tillstånd. Utredningens förslag kommer således även för Granskningsnämn- dens del att leda till både nya arbetsuppgifter och en utökning av befintliga arbetsuppgifter. Informationsinsatser gentemot operatörs- företag, programföretag och allmänheten kommer också att behöva genomföras. Utbyggnad av det digitala marknätet och förbättrad komprime- ringsteknik är även faktorer som påverkar arbetsmängd, eftersom det antal program som skall granskas ökar. Detta är dock inte en konsekvens av utredningens förslag. saknar möjlighet att finansiera de ökade kostnaderna genom avgifter. Sammantaget bedömer vi att de före- slagna reglerna medför ett ökat resursbehov för Granskningsnämn- den motsvarande minst tre årsarbetskrafter. Konsekvenser för staten i övrigt Genom förslagen skall den som erhåller tillstånd att bedriva verk- samhet som operatörsföretag erlägga betalning för tillståndet. Denna betalning tillfaller staten. Beloppets storlek skall motsvara det anbud som operatörsföretaget lämnat vid tillståndsförfarandet. Statens intäkter i denna del går sålunda inte att uppskatta utan de är direkt avhängiga det värde en sökande tillmäter ett tillstånd att bedriva verksamhet som operatörsföretag i marknätet. De förslag som lämnas i betänkandet innebär också nya arbets- uppgifter för förvaltningsdomstolarna, eftersom det införs en möj- lighet att överklaga Radio- och beslut om tillstånd att sända TV-program, förklaring om vidaresändningsplikt, tillstånd att bedriva verksamhet som operatörsföretag samt ändring av tillstånd. Enligt utredningen bör dock kostnaden för den ökade arbetsbördan rymmas inom domstolsväsendets befintliga resurser. De förslag som lämnas i detta betänkande kommer i vissa avseen- den att innebära ekonomiska konsekvenser för företag. Den som ges tillstånd att bedriva verksamhet som operatörs- företag skall enligt utredningens förslag vara skyldig att erlägga betalning för tillståndet. Denna kostnad för ett operatörsföretag är dock inte sådan att den bedöms ha någon negativ effekt på möjlig- heterna att bedriva verksamhet som operatörsföretag. Utgångs- punkten är att verksamheten som sådan har en vinstpotential. Be- loppet som ett operatörsföretag skall betala för tillståndet mot- svarar bolagets eget anbud och därmed ett belopp som verksam- heten enligt bolagets egna beräkningar kan bära. Programföretag som vill sända betal-TV kommer enligt utred- ningens förslag att vara hänvisade till att träffa avtal med ett operatörs- företag för att få möjlighet att sända. Även om programföretagen måste träffa avtal med en kommersiell operatör angående närmare villkor för sändningarna får programföretagen beträffande betal-TV-tjänsterna således en något svagare ställning än jämfört med . Vilka kostnadskonsekvenser avtalen kommer att få för programföretagen är förbundet med kommersiella överväganden hos parterna. Ett programföretag kan få betalt av operatörsföre- taget för att sända eller vara tvungen att betala för detta. Det är även tänkbart att det inte utgår någon ersättning i någondera rikt- ningen. Även om förslaget sålunda kan innebära ett viss fördyring för programföretag att sända i marknätet skall framhållas att för- slaget innebär att villkoren för sändning i det hänseendet kommer att bli detsamma som beträffande sändning via satellit eller kabel. Utredningen föreslår att en handläggningsavgift skall kunna tas ut av den som ansöker om tillstånd att sända TV-program eller be- driva verksamhet som operatörsföretag. En sådan avgift kommer inte att uppgå till sådan storlek att den kan beräknas få märkbar in- verkan på företagens ekonomiska villkor. I övrigt saknas anledning att tro att våra förslag får konsekvenser som särskilt berör små företags villkor. 9.1Förslaget till lag om ändring i Radio- och TV-lagen (1996:844) 1 kap. 1 § Den föreslagna ändringen i första stycket innebär att lagen gäller för alla sändningar av ljudradio- och TV-program som är riktade till all- mänheten och avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel. Be- stämmelsen skall läsas i förening med 1 kap. 2 §, där en inskränk- ning görs såvitt gäller frågor som regleras i TV-direktivet. Ändringen innebär att det av lagen uttryckligen framgår att lagens bestämmelser om tillståndskrav, tillståndsgivning, vidaresändningsplikt och i vissa delar återkallelse av tillstånd gäller för samtliga programföretag, oavsett var de är etablerade. 1 kap. 1 a § Bestämmelsen, som är ny, innehåller definitioner och är föranledd av lagens nya bestämmelser om marksänd digital-TV. Regeringen beslutar enligt 3 kap. 1 § vilket sändningsutrymme och vilka sändningsområden som får upplåtas för TV-sändningar. Regeringen skall i beslutet bl.a. ange hur utrymmet skall fördelas mellan fri-TV och betal-TV. Genom definitionen av fri-TV framgår att samtliga sådana sändningar skall kunna tas emot utan krav på särskild betalning utöver allmän TV-avgift. Beträffande betal-TV innebär definitionen att sådan särskild betalning får tas ut för såda- na sändningar. Det finns inte något krav på att betalning måste tas ut för dessa sändningar. Att betalning tas ut av abonnenterna fram- står dock som det normala. Definitionen av programföretag ansluter till den som finns i artikel 1.1 b) i ändringsdirektivet till TV-direktivet. Begreppet pro- gramföretag har begränsats till att avse TV-program, eftersom begreppet inte förekommer i bestämmelser i lagen som gäller radio- program. Med den som har det redaktionella ansvaret avses här den som enligt hittillsvarande praxis har ansetts vara den som sänder TV-program, se allmänmotiveringen, avsnitt 6.2.3 under rubriken Operatörsföretag är beteckningen på en sådan kommersiell aktör som enligt ett särskilt tillståndsförfarande ges rätt att förfoga över ett särskilt sändningsutrymme i marknätet och där bedriva verk- samhet avseende betal-TV. I definitionen av operatörsföretag inne- fattas samtliga de i allmänmotiveringen, se avsnitt 6.2.2, för olika slags operatörskap använda beteckningarna multiplexoperatör, SMS-operatör och SAS-operatör. Det räcker med att operatörsföre- taget bedriver någon av verksamheterna som anges i bestämmelsen. Sålunda går det inte att bedriva en verksamhet som begränsas till ett SMS-operatörskap i marknätet utan tillstånd (se 2 kap. 1 §). 1 kap. 2 § Ändringen i första stycket är kopplad till den föreslagna ändringen i 1 kap. 1 § och innebär att lagens bestämmelser i frågor som regleras i TV-direktivet endast gäller i de fall etableringskravet eller något av de tekniska kriterierna är uppfyllda. TV-direktivet reglerar frågor som rör sändning av evenemang som är av särskild vikt för samhället, främjande av distribution och pro- duktion av TV-program, TV-reklam, sponsring och köp-TV, skydd av underåriga och allmän ordning samt rätten till genmäle. När det gäller programföretag som är etablerade i andra EES-stater saknar möjlighet att kräva att sändningarna skall överensstämma med svensk lag på nu angivna områden. Svenska myndigheter har inte heller någon behörighet att ingripa vid bristande uppfyllande av reglerna i dessa avseenden. Beträffande frågor som inte regleras i TV-direktivet gäller emellertid radio- och TV-lagen även i förhål- lande till programföretag etablerade i andra medlemsstater. Så är fallet med t.ex. kravet på tillstånd för att få sända liksom möjlig- heten att återkalla tillstånd under vissa närmare angivna förutsätt- ningar. Också beträffande de krav som uppställs för att i ett tillstånd införa en s.k. must carry-förklaring kommer lagen att gälla även om sändningen härrör från en annan EES-stat. Detta eftersom reglerna om vidaresändningsplikt grundas på det s.k. USO-direktivet och inte TV-direktivet. Frågan behandlas mer utförligt i avsnitt 6.3.2.6. Den ändring som föreslås i andra stycket medför att det för bestämmelsens tillämpning inte längre ställs upp något krav på att ett programföretag skall ha varit etablerat i . Ändringen innebär endast att bestämmelsen helt överensstämmer med TV- direktivet och praxis. Bestämmelsen i dess nya lydelse är tillämplig även på programföretag som redan före dess ikraftträdande etablerat sig utanför landet. Den kan dock enbart tillämpas på sändningar som ägt rum efter ikraftträdandet. 1 kap. 5 § Ändringen är endast av redaktionell karaktär. 2 kap. 1 § Genom en ändring i första stycket klargörs det att det finns en tillståndsplikt för programföretag oavsett om sändning sker på egen hand eller genom nätoperatör. Tillståndsplikten enligt första stycket för programföretag gäller oavsett om sändningen sker på eget sändningsutrymme eller på utrymme som upplåtits av ett operatörsföretag. Vidare införs genom en ändring av stycket en tillståndsplikt för att bedriva verksamhet som operatörsföretag avseende sändningar som sker med hjälp av radiovågor på frekvens under tre gigahertz. 2 kap. 2 § I det nya första stycket anges att regeringen meddelar tillstånd att sända TV-program, om sändningsverksamheten finansieras genom medel från den allmänna TV-avgiften, och att Radio- och TV- verket meddelar tillstånd att sända TV-program i andra fall. Be- stämmelsen är föranledd av förslaget att all tillståndsgivning för TV-program, utom för public service, delegeras från regeringen till myndighet. Skälen för detta motiveras utförligt i avsnitt 6.3.3. I det nya andra stycket anges att det är Radio- och som skall vara tillståndsmyndighet när det gäller tillstånd att be- driva verksamhet som operatörsföretag (se avsnitt 6.3.3). Det nya tredje stycket motsvarar delvis det som var första stycket. Ändringen i stycket är föranledd av att tillståndsgivningen beträffande TV-program har brutits ut och placerats i det nya första Tredje stycket reglerar efter ändringen endast tillståndsgiv- ningen för ljudradiosändningar. Det nya sjätte stycket motsvarar det som var fjärde stycket. Ändringarna är endast av redaktionell art. Radio- och rätt att meddela tillstånd , ingår sålunda i den generella rätten att meddela tillstånd enligt första stycket (se även 3 kap. 19 §). Verket har enligt 3 kap. 11 § rätt att föreskriva att bestämmelserna i 6 och 7 kap. inte skall tillämpas på ett sådant tillstånd. Att Radio- och får förena ett sådant tillfälligt tillstånd med villkor enligt 3 kap. 7–9 §§ framgår numera direkt av dessa bestämmelser. 3 kap. 1 § Bestämmelsen är ny. Regeringen skall besluta vilket sändnings- utrymme och vilka sändningsområden som får upplåtas för TV- sändningar. I beslutet skall regeringen ange hur sändningsutrym- met skall fördelas mellan fri-TV och betal-TV samt inom betal-TV. Som framgår av 2 kap. 2 § är tillståndsgivningen i fråga om fri-TV uppdelad mellan regeringen och Radio- och . Beträffande fördelningen av sändningsutrymme mellan fri-TV och betal-TV bör framhållas att fördelningen måste ske med hänsyn till de kommersiella förutsättningarna att bedriva verksamhet som operatörsföretag. Ju fler programtjänster som sänds gratis, desto snävare blir utrymmet för betal-TV-tjänster och därmed basen för ett operatörsföretags verksamhet. 3 kap. 2 § Bestämmelsen är ny. I första stycket anges att ett tillstånd att sända TV-program skall avse fri-TV eller betal-TV. Den närmare inne- börden av de två typerna av tillstånd framgår av styckena två och tre. För programföretag kan det bli aktuellt att sända vissa pro- gramtjänster som fri-TV och andra som betal-TV. I dessa fall bör man, på samma sätt som , kunna använda ett tillstånd där det anges vilken eller vilka programtjänster som skall sändas som fri- TV respektive betal-TV och i övrigt vilka villkor som skall gälla för sändningsverksamheten. I andra stycket sägs att ett tillstånd att sända fri-TV innebär rätt att sända det antal program i varje område under den del av dygnet som anges i tillståndet. Förutom begränsningarna till fri- TV överensstämmer bestämmelsen i sak med nuvarande 3 kap. 6 §. Enligt tredje stycket innebär ett tillstånd att sända betal-TV rätt att sända det antal program som anges i tillståndet. Om inte annat anges i tillståndet får sändningsrätten dock endast utövas om avtal om upplåtelse av sändningsutrymme ingås med ett operatörsföre- tag. Huvudregeln är således att ett programföretag i praktiken måste sluta avtal med ett operatörsföretag om att ingå i dess utbud av programtjänster för att få rätt att sända. De närmare skälen för var- för samtliga betal-TV-tjänster skall vara hänvisade till frekvens- utrymme som upplåtits åt ett operatörsföretag framgår av allmän- motiveringen avsnitt 6.2.3. Endast i undantagsfall kan det bli aktuellt att tillåta en program- tjänst som har tillstånd att ta betalt att sända utan att denne ingår i operatörsföretagets utbud. Ett sådant fall är att det kan antas att en regional programtjänst av kommersiella skäl inte kommer att distri- bueras inom operatörsföretagets utbud som det finns ett starkt allmänintresse av att tjänsten distribueras. I första hand bör distributionen av sådana tjänster dock säkras genom urvalsförfaran- det när operatörsföretaget utses samt genom tillståndsvillkor för operatörsföretaget. Enligt 13 § är ett operatörsföretag skyldigt att upplåta sändningsutrymme åt den som erhållit tillstånd med tillämp- ning av undantagsbestämmelsen. 3 kap. 3 § Bestämmelsen är ny. I första stycket anges att antalet tillstånd att sända fri-TV får begränsas om det är nödvändigt för att garantera en ändamålsenlig användning av sändningsutrymmet. Bestämmel- sen har i praktiken betydelse endast för Radio- och till- ståndsgivning. Genom bestämmelsen klargörs att verket inte behöver bevilja tillstånd som omfattar hela det sändningsutrymme som avsatts för fri-TV, exklusive public service, även om det finns ett tillräckligt antal sökande som uppfyller kraven för tillstånd. Förhållandena kan t.ex. vara sådana att ett visst sändningsutrymme bör avsättas för must carry-kanaler eller regionala program, men att det för stunden inte finns något programföretag som ansökt om tillstånd till sådana sändningar. Sändningsutrymme bör dock endast om alldeles särskilda skäl föreligger tillåtas vara outnyttjat . I andra stycket ställs upp krav på att ett programföretag skall ha finansiella och tekniska förutsättningar att bedriva sändningsverk- samhet . Om sådana förutsättningar inte bedöms föreligga skall tillstånd att sända fri-TV inte beviljas. Kravet motsvarar 9 § p. 1 i förordningen (1997:894) om marksänd digital TV. Där föreskrivs att Radio- och i sitt motiverade förslag till tillståndsfördelning bl.a. skall beakta om den sökande i dessa av- seenden har förutsättningar att bedriva sändningsverksamhet. För att ha möjlighet att göra denna bedömning krävs att Radio- och får tillgång till sökandens budget framåt jämte uppgifter om sändaroperatör o.d. Dessa uppgifter bör därför fogas till en ansökan om tillstånd. Det är en fråga för Radio- och att utfärda verkställighetsföreskrifter om en ansökans innehåll. Kravet i andra stycket gäller endast fri-TV. I fråga om betal-TV- företagen ankommer det på operatörsföretaget att göra bedöm- ningen om programföretaget har tekniska och ekonomiska förut- sättningar att genomföra sändningarna. I tredje stycket anges de kriterier som tillståndsmyndigheten skall beakta vid tillståndsgivningen. Eftersom regeringens tillstånds- givning är begränsad till sändningar som finansieras genom medel från TV-avgiften får bestämmelsen i praktiken betydelse endast för Radio- och . Kriterierna överensstämmer i huvudsak med de riktlinjer som fastställde i samband med att de första digitala TV-sändningarna skulle påbörjas (jfr. 1996/97:67 s. 30). Kravet i p. 3 knyter an till 3 kap. 2 § andra stycket YGL, som anger utgångspunkterna för ianspråktagandet av radiofrekvenser, och har till syfte att främja yttrandefriheten och informations- friheten samt att undvika maktkoncentration. Motiven för att ange kriterierna i lag har beskrivits i avsnitt 6.3.2.3. 3 kap. 4 § Bestämmelsen, som är ny, klargör att det är Radio- och uppgift att fastställa hur många tillstånd till betal-TV-sändningar som kan meddelas. Detta framgår av första stycket. Hur många till- stånd som kan meddelas har att göra med hur många samtidiga pro- gramtjänster som ryms inom det sändningsutrymme som avsatts för betal-TV, vilket i sin tur beror på hur utrymmeskrävande pro- gramtjänsterna är och vilken teknisk kvalitet på sändningarna som önskas. Dessutom har det att göra med vilken komprimerings- teknik som används. Det är därför sannolikt att antalet program- tjänster inom ett givet utrymme kan öka något i takt med att ut- vecklingen av komprimeringstekniken framskrider. Om t.ex. för- bättrad teknik gör att sändningsutrymme frigörs skall Radio- och enligt andra meningen i stycket ompröva sitt beslut om högsta antal tillstånd som kan meddelas. Omprövning kan även bli aktuell av andra skäl, exempelvis p.g.a. att det finns behov av att generellt öka sändningarnas tekniska kvalitet eller att det finns önskemål om att sända högupplösnings-TV (HDTV), vilket leder till att färre programtjänster ryms. Genom att antalet tillstånd som kan beviljas begränsas säkerställs att frekvensutrymmet används på ett sätt som är så ändamålsenligt som möjligt utifrån ett yttrandefrihets- och informationsperspektiv och som uppfyller de mediepolitiska målen om bl.a. mångfald och tillgänglighet. Som anges i avsnitt 6.3.2.3 bör Radio- och besluta om möjlighet att bevilja något fler tillstånd än som får plats att sändas inom betal-TV-utrymmet. Verkets beslut går inte att överklaga. Av andra stycket framgår att de kriterier som i 3 § tredje stycket ställts upp för fördelningen av tillstånd att sända fri-TV skall till- lämpas även vid beviljande av tillstånd till betal-TV-tjänster. 3 kap. 5 § Ändringen i bestämmelsen är föranledd av att det i stället för rege- ringen numera skall vara Radio- och som får meddela tillstånd till den typ av vidaresändning som avses. 3 kap. 6 § Bestämmelsen har ändrats så att den numera endast gäller tillstånd av regeringen att sända ljudradioprogram. Motsvarande bestämmelse för tillstånd att sända TV-program finns i 3 kap. 2 § andra stycket, som gäller fri-TV. Innebörden av ett tillstånd att sända betal-TV framgår av 3 kap. 2 § tredje stycket. 3 kap. 7 § Ändringen är föranledd av att tillstånd att sända TV-program enligt vårt förslag skall meddelas, förutom av regeringen, även av Radio- och . Den nya lydelsen innebär inte någon ändring i sak. De tillstånd som får förenas med villkor enligt denna paragraf är således samtliga tillstånd att sända TV-program samt, såvitt avser ljudradioprogram, tillstånd att sända till hela landet eller till ut- landet eller att bedriva lokala digitala sändningar. Därutöver har det tidigare andra stycket utgått till följd av att 8–10 §§ (tidigare 2–4 §§) har formulerats om. 3 kap. 8 § Skälen för ändringen i inledningen till första stycket är desamma som beträffande 3 kap. 7 §, se ovan. I villkorskatalogen har endast vissa mindre ändringar gjorts. En villkorspunkt har utgått och er- satts av en annan. Som framgår av allmänmotiveringen bör möjligheten i p. 8 att föreskriva skyldighet att använda viss radiosändare sedan de analoga TV-sändningarna upphört endast tillämpas när det gäller tillstånd att sända ljudradio. Den möjlighet som finns i nuvarande p. 16 att i tillståndsvillkor föreskriva en skyldighet att till lämna upp- gifter som är nödvändiga för nämndens bedömning om sända pro- gram stämmer överens med de villkor som meddelats enligt lagen har utgått. Som närmare utvecklats i allmänmotiveringen samman- hänger det med att det i lagen i stället införs en allmän uppgifts- skyldighet för programföretagen, se avsnitt 6.3.1.4 respektive 6.5.2. 3 kap. 9 § Den ändring som föreslås i första stycket är föranledd dels av att även Radio- och skall meddela tillstånd att sända TV- program, dels av att andra stycket i den tidigare 3 kap. 1 § föreslås utgå. Innebörden av dessa ändringar har kommenterats ovan under 3 kap. 7 §. 3 kap. 10 § Ändringen är endast av redaktionell karaktär. 3 kap. 11 § Bestämmelsen är ny. I lagens nuvarande lydelse framgår det av 2 kap. 2 § fjärde stycket att Radio- och har rätt att med- dela tillfälligt tillstånd att sända TV-program och att verket därvid får besluta att föreskrifterna i 6 och 7 kap. inte skall tillämpas på sändningar med stöd av sådant tillstånd. Verket har en rätt att även fortsättningsvis meddela tillfälligt tillstånd enligt den generella rätten att meddela tillstånd för att sända TV-program (se 2 kap. 2 § första stycket). Rätten för verket att medge undantag från föreskrifterna i 6 och 7 kap. har av redaktionella skäl placerats i en egen bestäm- melse, 3 kap. 11 §. 3 kap. 12 § Paragrafen är ny. anges i 8 kap. 1 § att vissa krav skall vara uppfyllda för att en sändning skall kunna omfattas av vidaresänd- ningplikt. De programtjänster som omfattas av must carry- skyldigheten sänds under betydligt mer detaljerade villkor än som framgår av lagtexten. Avsikten är att samma principer skall gälla även fortsättningsvis. För att en programtjänst skall få must carry- status måste den sålunda uppfylla relativt omfattande krav i fråga om mångsidigt programutbud och ha en nyhetsrapportering av hög kvalitet (jfr. våra överväganden i SOU 2003:109). Public service-företagens sändningar kan antas bli villkorade på ett sådant sätt att de utifrån kraven på saklighet, opartiskhet, mång- sidigt programutbud och nyhetssändningar kommer att omfattas av vidaresändningsplikten. En förklaring enligt denna bestämmelse kan alltså regelmässigt antas bli införd i tillstånd att sända fri-TV som meddelats av regeringen. Beträffande andra programföretags sändningar bör som en förut- sättning för att en förklaring enligt bestämmelsen skall införas i tillståndet krävas att sändningarna i nu nämnda hänseenden i allt väsentligt kommer att motsvara det som gäller för public service- företagen. Det ankommer på Radio- och att göra denna bedömning. kan det redan av tillståndsvillkoren framgå att sändningarna skall uppfylla dessa krav. I andra fall får verkets bedömning grundas på de uppgifter om sändningarnas innehåll som sökanden uppger. Under alla förhållanden skall Radio- och TV- verket i förklaringen närmare ange vad som innefattas i kravet på att sända ett mångsidigt programutbud där det ingår nyheter. Normalt bör i det senare hänseendet krävas att programföretaget har en nyhetsredaktion som på egen hand producerar nyhetsprogram om minst per dag, varav minst en sändning skall vara sam- manhängande om lägst . Som utvecklas närmare i allmänmotiveringen avsnitt 6.3.2.6 är vidaresändningsplikten oavhängig sändningens ursprung. Sålunda kan t.ex. andra nordiska länders public service-sändningar omfattas av vidaresändningsplikt. Enligt andra stycket är den som innehar ett tillstånd vari intagits en förklaring enligt första stycket skyldig att på begäran tillhanda- hålla den programbärande signalen för en programtjänst till den som är skyldig att vidaresända denna eller som sannolikt inom en rimlig tid skulle omfattas av en sådan skyldighet, om programtjänsten distribueras i nätet utan kostnad för själva mottagningen. Bestäm- melsen har kommenterats närmare i avsnitt 6.3.2.6 i allmänmotive- ringen. Som regel skall programföretaget inte kunna kräva ersätt- ning för signalrätten från kabeloperatören. Att programföretaget avstått från det ekonomiska värde som signalrätten representerar bör dock beaktas vid en tillämpning av den särskilda reglering angående upphovsrättslig ersättning som återfinns i 8 kap. 1 §. Med rimlig tid menas . Om kabeloperatören inte uppfyller kraven för vidaresändningsplikt gäller inte ersättningsreglerna i 8 kap. 1 § och ersättning för signalrätten får bestämmas som om någon skyldighet enligt denna bestämmelse aldrig gällt. 3 kap. 13 § Bestämmelsen är ny.