sou · GSB3108 · 2005-01-01 00:00:00 — De riktlinjer som gäller för ändringar i statsrådens program innebär att ändringarna skall anmälas i viss ordning beroende på om de sker under kontorstid eller . Rutiner för hantering av inkomna hot m.m. När ett hot riktat mot ett statsråd eller annan skyddsperson inkommer till ett departement per brev, telefon, telefax eller e-post skall information, enligt de rutiner som gäller, lämnas till respektive säkerhetschef. Säkerhetschefen skall i sin tur vidareförmedla infor- mationen till Säkerhetspolisen. Det finns inget krav på att kansli- säkerhetschefen eller biträdande kanslisäkerhetschefen skall infor- meras även om det ofta sker i praktiken. I telefonkatalog finns en minneslista som bör användas av personal som råkar ut för hot per telefon. I minneslistan finns allmänna råd och information om vad personen i fråga bör tänka på under samtalet. Säkerhetspolisen har upprättat en lista över vad den som skickar över försändelser, t.ex. hotbrev, till Säkerhetspolisen bör bifoga för information. Det förekommer att säkerhetsansvariga inom samråder med Säker- hetspolisen om personer som t.ex. skickar brev till ett statsråd. Sådan information till Säkerhetspolisen kan vara av be- tydelse för den hotbildsbedömning som Säkerhetspolisen gör. finns även särskilda säkerhetsrutiner för mottagande av paket. Statsrådsberedningen har inte utarbetat några rutiner när det gäller att rapportera incidenter som sker utanför . Om något inträffar som kan ha betydelse för ett statsråds säkerhet, exempelvis då statsrådet deltar i ett möte på stan, är det en sak för det statsrådet eller medföljande personer att avgöra om information om det inträffade skall lämnas. Den praktiska hanteringen av frågor som rör statsrådens säkerhet skiljer sig åt mellan olika departement. Säkerhetschef i är expeditionschefen. I finns också en person som är säkerhetsan- svarig. Om ett skriftligt hot riktat mot departementets statsråd in- kommer granskar den säkerhetsansvarige hotet, bedömer det och tar kontakt med hotbildsfunktionen vid . Den säkerhetsansvarige tar vanligtvis också kontakt med biträdande kanslisäkerhetschefen i Statsrådsberedningen. Om det bedöms vara tveksamt om ett brev med egendomligt innehåll skall överlämnas till Säkerhetspolisen är det säkerhetschefen som beslutar i frågan. Före mordet på utrikesminister hade frågan om hur eventuella incidenter som inträffar i samband med ett statsråds engagemang utanför skall hanteras inte diskuterats. Efter mordet har sådana diskussioner förts. Taktiska hotbilder avseende statsråden i presenteras inte för säkerhetschefen. Säkerhetschef i är expeditionschefen. Till säkerhetschefens uppgifter hör att svara för säkerheten vid de svenska utlandsmyndigheterna. Expeditionschefen har till sitt för- fogande en särskilt utsedd säkerhetschef – ett departementsråd – och ett kansli – sekretariatet för säkerhet, sekretess och beredskap (SSSB). I frågor som mer direkt rör statsrådens säkerhet spelar också ministerkansliet en viktig roll. Härifrån expedieras de tre stats- rådens engagemangslistor till Statsrådsberedningen och man svarar även för att programändringar anmäls. Ministerkansliet försöker vidare bl.a. signalera till Säkerhetspolisen när ett statsråd skall delta i ett engagemang som ministerkansliet bedömer som känsligt. Rapporteringsrutiner för incidenter som inträffar utanför , t.ex. då en minister deltar i möten på stan, saknas. Normalt har dock ministrarna medarbetare – pressekrete- rare, politiskt sakkunniga etc. – med sig och de brukar vara nog- granna med att rapportera incidenter antingen till chefen för ministerkansliet eller direkt till Säkerhetspolisen. Efter mordet på har vaksamheten när det gäller incidenter ökat. Brev och andra skrivelser som innehåller hot riktade mot ministrarna skall enligt gällande rutiner fångas upp av minister- kansliet, som skall vidarebefordra dem till SSSB. Från SSSB skickas de vidare till Säkerhetspolisen. SSSB gör i princip ingen filtrering av breven utan skickar alla egendomliga brev till Säkerhetspolisen. När det gäller kvalificerade hot per telefon mot någon person inom så skall alla sådana samtal anmälas till SSSB. Varken säkerhetschefen, den särskilde säkerhetschefen eller chefen för ministerkansliet har i tiden före mordet på utrikes- ministern deltagit i någon presentation av taktiska hotbilder röran- de statsråden vid . Inom övriga departement i är departementets expeditionschef med något undantag säkerhetschef. Flera av säker- hetscheferna hade före mordet på utrikesminister aldrig haft någon direktkontakt med Säkerhetspolisen. När det gäller statsrådens planerade engagemang anmäls dessa vid samtliga departement av statsrådens assistenter till Statsråds- beredningen. Vid några departement skickas dessutom kopior direkt till Säkerhetspolisen. När det gäller ändringar i planerade engagemang anmäls dessa vanligtvis till Statsrådsberedningen. På några departement anmäls ändringarna även direkt till Säker- hetspolisen. Ett par departement anmäler ändringar bara till Säker- hetspolisen. Vid åtminstone ett departement anmäls inga ändringar som inträffar utanför kontorstid. På ett annat departement anmäls alla ändringar utanför kontorstid till säkerhetschefen som i sin tur tar kontakt såväl med Säkerhetspolisen som huvudbevakningscentral. Rapporteringsrutiner för incidenter som inträffar utanför , t.ex. då ett statsråd deltar i möten ute i landet, saknas på flertalet departement. På ett par departement finns dock den rutinen att säkerhetschefen alltid skall informeras om sådana incidenter inträffar. När det gäller inkomna hot mot något statsråd per brev, e-post eller telefon är rutinerna också olika inom skilda departement. På de flesta departementen är det säkerhetschefen, eller ibland den biträdande säkerhetschefen, som tar hand om hotbrev, andra egen- Han eller hon avgör vilka brev eller vilken information som bör vidarebefordras till Säkerhetspolisen och lämnar därefter över breven eller informationen direkt till Säker- hetspolisen. På flera departement tar säkerhetschefen också en underhandskontakt med den biträdande kanslisäkerhetschefen i Statsrådsberedningen. På ett departement skickar säkerhetschefen inte inkomna hotbrev till Säkerhetspolisen utan bara till Statsråds- beredningen. Inte någon av säkerhetscheferna har överlämnat någon informa- tion till Säkerhetspolisen rörande frågor som inom departementet bedöms vara politiskt känsliga i den meningen att de kan väcka heta känslor hos allmänheten. Knappast någon av säkerhetscheferna har deltagit i någon presentation av Säkerhetspolisens hotbildsbedömningar. Säkerhetspolisen disponerar egna bilar för transporter av vissa skyddspersoner. Härutöver finns inom säker- hetssektion en körcentral med bilar för persontransporter. Dessa s.k. statsrådsbilar är främst avsedda för statsrådens tjänstebruk. Efter mordet på finns det en generell rekommendation att statsråden från säkerhetssynpunkt bör åka statsrådsbil såväl i tjänsten som vid arbetsresor, dvs. resor mellan bostaden och arbetsplatsen. Körcentralen har ett antal bilar och chaufförer. Verksamheten har utökats efter mordet på utrikesminister . Samtliga chaufförer har genomgått en säkerhetsförarutbildning, som innehåller skilda moment och som uppdateras kontinuerligt. Efter mordet på utrikesministern har chaufförerna också genom- gått en säkerhetsutbildning. Rättsligt sett har chaufförerna inga särskilda befogenheter, dvs. de har endast rätt att göra s.k. envars- ingripanden. I begränsad utsträckning anlitas hyrbil med chaufför. har också en överenskommelse med (se avsnitt 4.5.2 ) om ömse- sidig hjälp med transporter då behov uppstår. Några av de företrädare för som jag samtalat med har efterlyst klara och tydliga instruktioner från Säkerhetspolisens sida om hur departementen bör hantera olika situationer från säkerhetssynpunkt. Någon person har uttryckt att det vore bra om Säkerhetspolisen lämnade en mer enkel och handfast information om vad medarbetarna kring ett statsråd kan göra för att öka säkerheten. Flera personer har framfört en önskan om mer regel- bunden kontakt med Säkerhetspolisen och att Säkerhetspolisen återkopplar när departementen lämnat sådan information som kan vara av betydelse för statsrådens säkerhet. Många av de företrädare vid som jag talat med har framfört kritik mot sätt att hantera information som har betydelse för statsrådens säkerhet. Kritiken har bestått i att informationen inte är samlad och att rutinerna på olika departement skiljer sig åt. Säkerhetspolisen har exempelvis vid upp- repade tillfällen, både muntligen och skriftligen, uttryckt önskemål om hur evenemangslistorna bör utformas. Trots detta är de, enligt Säkerhetspolisen, i många avseenden bristfälliga. Allt för ofta anges bara t.ex. partiaktiviteter i . Säkerhetspolisen upp- lever sig heller inte få någon feed-back på förslag som organisa- tionen framfört till . Slutligen anser Säkerhets- polisen att säkerhetscheferna på respektive departement måste ta ett större ansvar för frågor som rör statsrådens personskydd. När det gäller och dess ledamöter är det framför allt tal- mannen och partiledarna som mer direkt berörs av Säkerhets- polisens personskyddsverksamhet. Övriga ledamöter kan naturligt- vis också bli berörda men normalt bara under förutsättning att ett hot riktats mot dem. Vid kammarkansli finns en säkerhetschef som inom är ansvarig för säkerhetsfrågor som rör och dess ledamöter. Säkerhetschefen är den person vid som har de huvudsakliga kontakterna med Säkerhetspolisen och som efter samråd med Säkerhetspolisen skapat de rutiner som rör säkerheten för talmannen och övriga riksdagsledamöter. Säkerhetschefen deltar i regelbundna möten mellan , och Säkerhetspolisen, dvs. i den s.k. Säkerhets- polisgruppen. Vid mötena behandlas säkerhetsrutiner etc. Därut- över har kammarkansli efter mordet på utrikesminister haft särskilda möten med Säkerhetspolisens ledning, länspolismästaren i och Statsrådsberedningen. Rutiner rörande ledamöternas säkerhet Efter mordet på utrikesministern har Säkerhetspolisen haft möten med samtliga partiledare. Vid mötena har säkerhetschef liksom några av partiledarnas närmaste medarbetare såsom parti- kansliernas chefer, assistenter och/eller pressekreterare närvarat. Säkerhetspolisen har då förutom säkerhetsrådgivning lämnat infor- mation om hotbild, kontaktpersoner etc. När olika typer av hot inkommer – skriftligen eller telefonledes – mot någon av riksdagsledamöterna slussas dessa enligt gällande rutiner till säkerhetschefen. Säkerhetschefen vidarebefordrar dem till Säkerhetspolisen. Vid säkerhetschefens bortovaro finns en er- sättare på plats som utför denna uppgift. Efter mordet på utrikesminister har en bättre kon- takt mellan Säkerhetspolisen och partiledarna och deras kanslier etablerats. Varje partikansli i har utsett en person som fungerar som kontaktman gentemot Säkerhetspolisen. Att kon- takterna blivit bättre medför att hot och andra händelser som inträffar utanför tjänstetid skall kunna rapporteras direkt till Säkerhetspolisen. Inom har det tagits fram ett kort som kan för- varas i plånboken och som delats ut till samtliga riksdagsledamöter och andra berörda. Kortet innehåller information om vad som bör göras när hot eller egendomliga försändelser inkommer samt flera alternativa telefonnummer till polisen, Säkerhetspolisen och riks- dagens säkerhetschef. saknas närmare rutiner för att informera Säkerhets- polisen om partiledarnas aktuella program eller planerade engage- mang. Enligt de företrädare för partikanslierna som jag talat med är kanslierna villiga att utveckla rutiner för att förse Säkerhetspolisen med information om partiledarnas kommande engagemang så att Säkerhetspolisen kan göra en reell bedömning av huruvida person- skyddsåtgärder behövs eller inte. När det gäller talmannen går säkerhetschef igenom det översiktliga veckoprogrammet och om talmannen skall företa några nationella resor meddelar säkerhetschefen alltid Säkerhets- polisen. Som jag redogjort för genomför Säkerhetspolisen under- sökningar i skyddspersonernas bostäder och rekommenderar vilka tekniska skyddsåtgärder som bör installeras (se avsnitt 4.4.2 Säker- hetsskyddsrotelns verksamhet avseende den centrala statsledningen). För del gäller också detta främst talmannen och parti- ledarna. har en transporttjänst som framför allt brukas av tal- mannen och partiledare då dessa skall ut på officiella uppdrag. Transporttjänsten består av tre bilar och tre chaufförer. Chaufförerna har genomgått viss säkerhetsutbildning. Rättsligt sett har chaufförerna inga andra befogenheter än gemene man, dvs. de har rätt att göra s.k. envarsingripanden. Talmannen och partiledarna har från säkerhetssynpunkt rekom- menderats att minimera sitt kollektiva åkande. har ett samarbetsavtal med som innebär att de har möjlighet att byta transporttjänster om behov uppstår. Enligt företrädare för har samarbetet mellan Säker- hetspolisen och tidigare varit eftersatt. Efter mordet på utrikesminister har det dock, enligt samma personer, blivit betydligt bättre. Önskemål har framförts om mer kontinu- erliga kontakter, tre-fyra tillfällen , mellan Säkerhetspolisen å ena sidan och talman och partiledare å andra sidan, då avstämningar rörande stämningsläget m.m. skulle kunna ske och information lämnas om vilka politiska frågor som skall behandlas kommande månader. De personer som jag talat med vid har sam- stämmigt uppgett att samarbetet med fungerar väl, fram- för allt på grund av att har en samlad säkerhetsfunktion under säkerhetschefen. 4.5.3Kungliga Hovstaterna och Staberna Av personerna i den centrala statsledningen är kungen den som levt med ett ständigt livvaktsskydd. Även om kungafamiljen i övrigt, enligt rådande definition, inte ingår i den centrala statsledningen har också de lång erfarenhet av att leva med livvaktsskydd. Kontakterna mellan kungafamiljen och Säkerhetspolisen är inte formellt organiserade inom hovet utan har en informell struktur. Kontakterna bereds inte i hovet. När det gäller kungen går de flesta kontakterna med Säkerhetspolisen via hans närmaste medarbetare, sekreterare och adjutanter. Dessa förser Säkerhetspolisen med underlag av betydelse för livvaktsverksamheten, såsom program m.m. I övrigt är kontaktytorna mellan hovet och Säkerhetspolisen breda. Om kungafamiljen har synpunkter gällande livvaktsskyddet framförs dessa antingen via hovet eller direkt till livvakterna. Kungens program är uppdelat på ett översiktligt månadsprogram och ett mer detaljerat veckoprogram. Programmen skickas enligt en särskild sändlista bl.a. till Säkerhetspolisen. I programmen finns alla officiella engagemang redovisade medan de privata redovisas mer översiktligt, t.ex. privat middag i . Om Säkerhets- polisen behöver mer information om programmen görs egna efterforskningar. Ofta ges också behövlig information direkt till livvakterna. Om hotbrev och andra brev med obehagligt innehåll inkommer vidarebefordras dessa direkt till Säkerhetspolisen. Hovet har inte haft någon diskussion med Säkerhetspolisen rörande vilken information Säkerhetspolisen vill ha. Kungliga Hovstaternas och Stabernas synpunkter De personer jag talat med vid hovet har uppgett att kungafamiljen efterlyser mer feed-back från Säkerhetspolisen när något in- träffat, t.ex. då ett hot plötsligt uppkommit. Familjen önskar också få information om hotbilden förändras. mellan kungafamiljen och Säkerhetspolisen skulle, enligt hovet, kunna leda till bättre säkerhet för kungafamiljen. Företrädare för Säkerhetspolisen har uppgett att samarbetet med hovet fungerar väl. Rutinerna är goda, engagemangen normalt väl planerade och säkerhetsnivån hög. Information som kan vara av betydelse för hotbildsbedömningen Det finns som jag tidigare redovisat bara en författning där det anges att polismyndigheterna skall lämna viss information som kan vara av betydelse för Säkerhetspolisens hotbildsbedömningar. Det är föreskrifter och allmänna råd om skyldighet för polismyndigheterna att underrätta Säkerhetspolisen om vissa brottsmisstankar m.m. (RPSFS 1999:10, FAP 403-3). En polismyn- dighet skall enligt föreskrifterna genast underrätta Säkerhetspolisen om misstanke finns om att personer i den centrala statsledningen utsatts för vissa typer av brott (se avsnitt 3.5). Polismyndigheterna lämnar i praktiken endast i begränsad omfattning information som kan vara av betydelse för skydds- personernas säkerhet till Säkerhetspolisen. Rutiner för ett sådant rapporteringssystem saknas. När information lämnas sker det van- ligen mer spontant på enskilda polismäns initiativ. Ofta är orsaken att polismannen känner någon som arbetar vid . Av denna anledning får Säkerhetspolisen mest information på orter där Säkerhetspolisen bedriver verksamhet. Säkerhetspolisen har också ett relativt gott samarbete med polis- myndigheternas enheter för kriminalunderrättelsetjänst. Genom detta samarbete får Säkerhetspolisen viss information som är av betydelse för personskyddsverksamheten. De personer vid som jag talat med har uppgett att informationen från polismyndigheterna skulle kunna förbättras genom att representanter för Säkerhetspolisen besökte polismyn- digheterna, berättade om personskyddsverksamheten och bad kollegorna lämna relevant information. Polismyndigheternas medverkan i personskyddet Polismyndigheterna medverkar i personskyddet då en skydds- person skall delta i ett särskilt evenemang, t.ex. ett öppet möte, under förutsättning att Säkerhetspolisen och polismyndigheten kommit överens härom. Polismyndigheterna medverkar däremot inte i det mera löpande personskyddet av en skyddsperson, t.ex. då denna rör sig på stan eller deltar i mera vardagliga aktiviteter vare sig de är arbetsrelaterade eller privata. En annan sak är att polis- myndigheten normalt underrättas när en skyddsperson vistas inom polisdistriktet. Ansvarsfördelningen mellan Säkerhetspolisen och polismyndigheterna Enligt förordningen (2002:1050) med instruktion för Säkerhets- polisen leder och bedriver Säkerhetspolisen polisverksamhet när det gäller det bevaknings- och säkerhetsarbete som avser den centrala statsledningen. I FAP 224-2 föreskrivs att polismyndigheterna svarar för att hot av lokal natur beaktas i planeringen. Detta innebär att polis- myndigheterna svarar för den lokala hotbilden. Denna hotbild bör t.ex. spegla sådan lokal kunskap som att missbrukare brukar hålla till på viss plats. Vidare föreskrivs i samma FAP att polismyndigheterna svarar för planering och förberedelser som avser distansskydd såsom plats- bevakning, hotellbevakning, färdvägsbevakning och eskort samt andra åtgärder som bedöms nödvändiga såsom annan spaning eller bevakning etc. Övrigt planerings- och förberedelsearbete ansvarar Säkerhetspolisen för. När det gäller genomförandet av insatsen föreskrivs i aktuell FAP att polismyndigheterna leder genomförandet av annat bevak- nings- och säkerhetsarbete än närskyddet, vilket leds av Säker- hetspolisen. Med närskydd menas den del av personskyddet som består av livvakt, tekniska skyddsåtgärder och viss skyddsspaning. Samråd och beslut om medverkan Som jag redogjort för i avsnitt 4.3.2 under rubriken och förberedelsearbetet har Säkerhetspolisens personskyddsrotel i upp- gift att inför en skyddsinsats som kräver medverkan av en polismyndighet samråda med den polismyndigheten. I praktiken går det vanligen till så att personal på personskyddsroteln per telefon kontaktar polismyndigheten. Enligt FAP 224-2 skall det som överenskoms dokumenteras på lämpligt sätt. Efter samrådet skall Säkerhetspolisen fatta beslut i ärendet. Av beslut om personskyddsinsats som förutsätter medverkan av en polismyndighet skall enligt ifrågavarande FAP framgå vilka skydds- åtgärder som skall vidtas av polismyndigheten. En skyddsåtgärd som polismyndigheten vanligen svarar för är yttre bevakning av uniformerad polis. Beslutet om personskyddsinsatser sätts normalt upp i en särskild skrivelse som skickas till berörd polismyndighet. I skrivelsen uppmanas den polismyndighet som vill ha information om hotbilden att kontakta Säkerhetspolisen. Som jag tidigare nämnt får polismyndigheterna inte del av de skriftliga taktiska hot- bilderna. Även om en skyddspersons deltagande i ett evenemang på en ort inte föranleder någon personskyddsinsats skickas en skrivelse om detta för kännedom till polismyndigheten på orten. Säkerhetspolisen kan inte tvinga en polismyndighet att medverka i en skyddsinsats. De företrädare för Säkerhetspolisen som jag talat med har emellertid uppfattningen att ansvariga personer vid polis- myndigheten kan göra sig skyldiga till tjänstefel om de vägrar följa Säkerhetspolisens beslut. De har inte heller varit med om att någon polismyndighet vägrat medverka när ett beslut väl är fattat. svarar för att den lägsta skyddsnivå som myndigheten och Säkerhetspolisen kommit överens om och som anges i beslutet följs. är dock fri att höja nivån om den anser att nivån är för låg. Enligt företrädare för Säker- hetspolisen var det tidigare ett problem att polismyndigheterna ibland hade en tendens att överdimensionera insatserna men i takt med att polisens resurser krympt har problemet blivit mindre. Säkerhetspolisen följer normalt inte upp hur polismyndigheten genomfört sitt uppdrag. I samband med kampanjen inför EU-par- lamentsvalet ändrades dock rutinerna tillfälligt och Säkerhets- polisen gav polismyndigheterna direktiv om att de efter genomförd insats skulle avrapportera insatsen till Säkerhetspolisens lednings- central. Följde myndigheten inte detta direktiv kontaktade Säker- hetspolisen den och begärde en rapport. Övrig information till polismyndigheterna Om en skyddsperson förväntas uppehålla sig i ett visst polisdistrikt utan att han eller hon skall delta i något särskilt evenemang informerar personskyddsroteln ibland den berörda polismyndig- heten. Detta sker vanligen om något särskilt inträffat i distriktet som föranleder att polismyndigheten bör känna till en sådan vistelse. Att så bör ske framgår av de allmänna råd som ges i FAP 224-2, där det sägs att Säkerhetspolisen informerar berörd polis- myndighet om att en skyddsperson förväntas uppehålla sig i polis- distriktet om detta inte är uppenbart obehövligt eller hinder möter. Enligt uppgifter som jag fått pågår det inom i ett utvecklingsarbete som kan komma att bli av betydelse för personskyddsarbetet. syftar det arbetet till att skapa ett datoriserat informationssystem för skyddet av vittnen och polisens informatörer. Systemet skall möjliggöra att den lokala polisen snabbt skall kunna hjälpa och bistå en skyddsperson vid akuta risksituationer. Enligt de företrädare vid som jag talat med kan informationsutbytet mellan Säkerhetspolisen och polismyndig- heterna bli betydligt bättre. Samarbetet med polismyndigheterna när det gäller myndigheternas medverkan i olika skyddsinsatser fungerar i huvudsak väl även om det finns vissa brister hänförliga till själva genomförandet. Från både Säkerhetspolisens och polis- myndigheternas sida har det också framförts synpunkter på ansvarsfördelningen enligt gällande FAP. Denna är enligt flera personer otydlig och innehåller grå zoner. Från har det framförts uppgifter om att flera av statsråden är missnöjda med polismyndigheternas medverkan i skyddsinsatser. Missnöjet består i att poliserna inte alltid ger sig till känna, vilket föranleder problem om de är civilklädda. Vidare finns de ibland inte där trots att de skall svara för bevakning. Därtill kommer att en del poliser, enligt några skyddspersoner, synes sakna utbildning i säkerhetstänkande. 4.5.5Samverkan med övriga myndigheter och institutioner Gällande sekretessregler innebär att hälso- och sjukvårdspersonal egentligen är förhindrad att lämna uppgifter till Säkerhetspolisen om en enskild persons hälsotillstånd och andra personliga förhållanden. Enda undantaget härifrån gäller uppgifter om att en person vistas på en viss vårdinrättning.