sou · GSB324d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Det finns emellertid också åtskilliga orter där uterepresen- tation är mindre tilltalande och där umgänget normalt sker i hemmen i första hand. Då krävs bostäder som är anpassade för det. Normerna utgår också från att den utsände har ett behov av att bostaden skall inrymma möjligheter att ta emot gäster. Bostadsnormerna är vidare konstruerade med utgångspunkt i de krav som kan ställas med hänsyn till familjens storlek, den utsändes funktion och de lokala förhållandena med syftet att ge en god bostadsstandard. De faktorer som normerna bygger på är bosta- dens läge, storlek, utrustning och skick. I de fall det finns en valmöjlighet mellan flera bostäder som upp- fyller bostadsnormerna skall enligt UtN:s föreskrifter den bostad väljas som ger lägst kostnad för staten. Vid beräkning av kost- naderna skall alla utgifter som ingår i statens åtagande beaktas. Det bör anmärkas att bostadsnormerna inte gäller för de tjänste- bostäder (residens) som bebos av myndighetschefer (ambassadörer eller generalkonsuler). I UtN:s bostadsnormer anges fyra krav i fråga om bostadens läge. En anvisad bostad bör vara så belägen att avståndet till arbetsplatsen blir rimligt, vilket tolkas som högst 45 minuters restid i vardera riktningen, att läget är lämpligt från säkerhetssynpunkt, att arbetstagare med representationsskyldighet kan fullgöra sina skyldigheter på lämpligt sätt, samt att arbetstagare med medföljande skolbarn om möjligt bor så att tillgång till lämpliga skolor finns. Dessa krav ger trots allt betydande utrymme för bedömningar. Enligt utredningens erfarenhet förekommer då och då att utsända inte är fullt nöjda med bostadens avstånd till arbetsplatsen även om restiden avsevärt understiger . Detta kan säkert hänga samman med att andra anvisade bostäder på samma ort kan vara ytterst välbelägna från den här synpunkten. Bostadens storlek bestäms enligt UtN:s bostadsnormer med utgångs- punkt i familjestorleken och utlandsfunktionens krav. Önskemål om fler rum än som bör anvisas enligt normerna kan tillmötesgås förutsatt att kostnaden för bostaden ryms inom kostadsramen för en normenlig bostad. Någon sådan kostnadsram (belopp) kan av naturliga skäl inte ställas upp i förväg. I praktiken gör därför anställningsmyndigheten om möjligt en jämförelse med en annan – normenlig – bostad på stationeringsorten i fråga. Bostaden skall ge möjlighet till ett sovrum för den utsände och ett lämpligt antal sovrum för medföljande barn, för vilka den utsände får barntillägg. Hänsyn tas till barns ålder och kön. Utöver sovrummen skall bostaden innehålla ett eller två rum för samvaro. Om ett eller flera rum erfordras för detta ändamål beror på rummens storlek och möblerbarhet och skall bedömas med hänsyn till utlandsfunktionens krav. Bostaden får innehålla ytterligare ett rum, i första hand tänkt att vara kombinerat arbets- och gästrum eller att användas för icke medföljande barn eller för t.ex. au-pair. Enligt bilaga till UtN:s bostadsnormer avgör huvudsakligen den utsändes representationsskyldighet hur stora bostadens utrymmen för samvaro bör vara. Om ingen eller endast allmänt förekom- mande representationsskyldighet föreligger bör plats finnas för sittgrupp och matplats dimensionerad för medföljande familje- medlemmar och 4–6 gäster, normalt dock högst 10 personer totalt. Därutöver fastställer anställningsmyndigheten i vilken utsträckning ytterligare utrymmen bör finnas för samvaro och matplats med hänsyn till representationsplikten och med beaktande av lokala umgängesseder. För ensamstående utsända utan mer omfattande representations- skyldighet gäller att en bostad på två rum och kök måste accepteras på vissa orter med särskilt höga hyreskostnader. På särskilt besvärliga orter (hardshiporter), där arbetstagaren och hans familj är hänvisade till att tillbringa stor del av sin tid i bosta- den, får en rymligare bostad än enligt UtN:s normer anvisas. Faktorn utrustning/möblering Staten står för kostnaderna för möbler och annan inredning i chefs- bostäderna – primärt residensens representationsutrymmen – och i vissa fall även i de utsändas privatbostäder samt i kanslierna, s.k. statsmöblering. Målet är att skapa en representativ miljö, som tillgodoser funktionella krav och utgör en god exponent för svensk design. Möbler m.m. håller genomgående hög klass. Statsmöblering förekommer på ca 25 stationeringsorter. UD:s inriktning är att minska antalet orter med statsmöblering. Privatbostäderna statsmöbleras då anställningsmyndigheten finner att det är ekonomiskt fördelaktigt för staten att hålla med utrustning/möbler jämfört med att ersätta flyttningskostnaderna för motsvarande bohag. Bostäderna för UD-utsänd personal inreds i mer begränsad omfattning, s.k. basmöblering, vilket innebär möbler, fast belysningsarmatur, gardiner, mattor och, i förekom- mande fall, trädgårdsmöbler. Statsmöblering kan bestå av antingen i den anvisade bostaden ingående möbler m.m. eller av utlandsmyndigheten särskilt utvalda och anskaffade möbler och andra utrustningsdetaljer (t. ex. vitvaror). Statsmöbleringen är nu på väg att i allt väsentligt utmönstras när det gäller utsända från UD. Det bedöms rationellare att de utsända använder/anskaffar sina egna möbler och övrig utrustning som de behöver till bostaden. På ett antal orter med utsända från både UD och Sida gäller i princip Sida:s möbleringsregler för samtlig utsänd personal. Reglerna medger full möblering, dvs inventarier utöver vad som ingår i basmöbleringen. På dessa orter orsakar klimat m.m. oftast en snabb förslitning av möbler och annan utrustninng. Sida anser att systemet med statsmöblering är fördelaktigt. Man anskaffar möbler lokalt eller från . Kostnaderna för komplet- teringar och utbyte av inventarier tas på utlandsmyndighetens delegerade budget. Bostaden skall vara i gott skick och acceptabel ur säkerhets- synpunkt. Statsägda bostäder och bostadsrätter underhålls och repareras löpande med målsättningen att de skall ge god standard mätt efter svenska förhållanden. I förhyrda objekt förutsätts nor- malt hyresvärden svara för underhållet enligt hyreskontraktet eller praxis på stationeringsorten. Diskussioner mellan utsända och arbetsgivaren rörande statens åtagande vad gäller skicket är enligt utredningens erfarenhet inte helt ovanliga. Enligt UtN:s före- skrifter skall bostadens standard bedömas för bostaden som helhet, varvid väsentliga fördelar kan kompensera förekomsten av smärre brister. Den utsände kan åläggas att acceptera bostad som inte är norm- enlig t.ex. då budgetsituationen kräver det, bostaden är större än och/eller har andra kvaliteter utöver vad normerna anger, normenlig bostad vid det aktuella tillfället inte går att hitta p.g.a. förhållandena på den lokala bostadsmarknaden. Det bör särskilt observeras att de utsändas anvisade privatbostäder inte utgör en fri resurs utan är underkastade restriktioner i och med att kostnaderna delvis belastar utlandsmyndigheternas budget. Av exempelvis UD:s kostnader för hyror m.m. till personal i utlandet, ca , motsvarar en tredjedel det statsägda beståndet och resten lokala förhyrningar, som resp. utlandsmyndighet svarar för på den delegerade budgeten. Sammanfattningsvis är således både budget och bostadsnormer styrmedel när det gäller vilka bostäder som kan anvisas på en statio- neringsort. Med begreppet fri bostad avses i UtN:s bostadsnormer att alla kostnader för boendet betalas av arbetsgivaren. De s.k. normenliga bostadskostnaderna utgörs av hyreskostnader, driftskostnader samt kostnader för reparationer och underhåll m.m. Kostnaderna varierar givetvis mellan olika stationeringsorter. Av det skälet läm- nas inga beloppsmässiga ramar i UtN:s bestämmelser. prövar om och i vilken mån ersättning kan utgå för annan förhyrd bostad än en anvisad bostad eller till en bostad som den utsände äger privat. U-ALFA innehåller inte några bestämmelser om självkostnads- avdrag, dvs. löneavdrag för beräknade inbesparade kostnader för boende, vad gäller den fria bostaden. Sådana avdrag görs inte heller vare sig av UD eller av Sida. Den utsände kan enligt URA på stationeringsorten antingen få disponera en efter förhållandena på orten anpassad bostad (dvs. förmån av fri bostad). Bostaden kan vara möblerad eller omöblerad. Alternativt kan arbetstagaren få skälig ersättning för sina bostads- kostnader. Arbetsgivaren bedömer med hänsyn till kostnader, antalet medföljande familjemedlemmar enligt utlandskontraktet, säkerhetsskäl eller dylikt vad som kan anses som skälig bostads- standard. I ersättning för bostadskostnad bör enligt URA ingå ersättning för normala driftskostnader (t.ex. el, vatten och sop- hämtning). Beroende på valet av bostad kan även ett start-/utrustningsbidrag utges. Det är avsett att täcka utgifter för erforderlig utrustning i bostaden och storleken på bidraget kan variera beroende på bl.a. bostadsstandarden, antalet medföljande familjemedlemmar enligt kontraktet, klimatet och levnadsförhållandena i tjänstgörings- landet. Även om den utsände själv ombesörjer inköpen är utrust- ningen arbetsgivarens egendom som den utsände får disponera. Bostadsförmåner enligt URA är skattebefriade genom en bestäm- melse i 11 kap. 21 a § IL. Liksom U-ALFA innehåller inte URA några bestämmelser om självkostnadsavdrag vad gäller den fria bostaden. Sådana avdrag förekommer inte heller. Utredningen föreslår att förmåner i form av fria resor som en stat- lig arbetsgivare tillhandahåller åt en utsänd arbetstagare eller dennes familjemedlemmar skall vara skattefria i den mån resorna föranleds av stationeringen utomlands. En bestämmelse härom bör infogas i den föreslagna 11 kap. 21 § inkomstskattelagen. I fråga om omfattningen av de fria resorna rekommenderar utredningen att parterna överväger att minska kvalifikationstiden för s.k. ensamståenderesa från 18 . 12.2.1Resornas betydelse och roll Det är oomstritt att de av arbetsgivaren betalda resorna är av stor betydelse för att den utsände skall kunna hålla kontakt med hem- landet men också för att familjen skall kunna hållas samman, dvs. resorna har ett stark social roll och anknytning. Med ett framtidsperspektiv där familjerna i ännu högre utsträck- ning än är tvåkarriärfamiljer blir goda reseförmåner av stor betydelse för den utsändes beslut om att ta ett utlandsuppdrag. Man kan enligt utredningens mening t.ex. förvänta sig ett större inslag av pendling och/eller distansarbete i samband med utlands- stationeringarna. Man kan inte heller blunda för att skilsmässor är vanligare än förr och att det finns starka skäl för att barnen skall kunna beredas tillfälle att träffa föräldrarna. När det gäller flyttresor samt resor för sjuk- och tandvård kan man hävda att dessa till sin karaktär i grunden ligger nära tjänste- resan medan barnbesöksresor bär en mer privat prägel. Gemensamt för de fria resorna är dock att de företas på grund av utlands- Det är därför motiverat att arbetsgivaren, i den utsträckning det är rimligt, står för kostnaderna. Mot den bakgrunden är utredningens grundsyn vad gäller om- fattningen av reseförmånerna och andra av arbetsgivaren betalda resor (exempelvis sjukvårdsresa) att det både av sociala skäl och av personalförsörjningsskäl finns anledning att förorda minst lika om- fattande förmåner i ett framtida utlandsvillkorssystem. I U-ALFA och olika UtN-cirkulär regleras genom olika avtals- bestämmelser och föreskrifter i detalj den utsändes och familje- medlemmarnas rätt till olika typer av resor som arbetsgivaren skall bekosta. Sammantaget ger de fria resorna ett tydligt exempel på den rättighetskatalog som utlandsvillkorssystemet i stora delar utgör. Nedan redovisas en lista för att skapa överblick. De fria resorna i U-ALFA – en samlad bild Familjen + ev. anställd 2–5 §§ 3 kap. C Utbytbar mot resa till 6–9 §§ 3 kap. C 10 § 3 kap. C 11–14 §§ 3 kap. C Möjligt med utbytt resa Resa p.g.a. skilsmässa, anhörigs sjukdom/död 15 § 3 kap. C 3–5 §§ 3 kap. A Ingår i spec. merkostn. Barns resa t o f skola 21–27 §§ 3 kap. A 21–27 §§ 3 kap. A Möjligt med utbytt resa Utmärkande för de resor som ersätts enligt U-ALFA:s regler är att de företas av den utsände och dennes familjemedlemmar och att de är föranledda av den utsändes stationering utomlands. Dessa resor betraktas inte som resor i tjänsten utan är resor av privat natur. De får emellertid anses ha en stark anknytning till tjänsten genom att den utsände förflyttats till stationeringsorten och att denne och familjemedlemmarna därför åsamkas kostnader för olika typer av resor. Det finns således ett merkostnadsmotiv för de av arbetsgivaren betalda resorna, trots att resorna till sin karaktär är att betrakta som privata resor. utgör utlandstjänstens sär- art i sig en grund för arbetsgivarens ansvar. Resorna kan ersättas skattefritt just för att de orsakar en fördyring av en privat kostnad jämfört med när man arbetar hemma i . 12.2.3Vad kostar resandet? I tabellen nedan anges resekostnader som ersatts av UD . Det bör noteras att det inte gått att särskilja kostnader för resor för sjuk- resp. tandvård, då dessa kostnader konteras under sjuk- och tandsvårdskostnader. Besöksresor make/motsv. Kostnaderna för resorna torde, även med hänsyn till de anmärk- ningar som gjorts ovan, sammantaget inte överstiga . Jäm- förelsevis kan nämnas att utlandstillägg (inkl. grund-, medföljar- och hardshiptillägg) samt barntillägg, utbildningskostnader för barn, resekostnader samt förflyttningsbidrag totalt uppgick till på UD. Kostnaderna för resor är således en mindre del av systemets kostnader. stationerade från UD 547. Om man slår ut kostnaden för resorna på dessa fås en genomsnittskostnad på ca per utsänd. I följande tabell anges de kostnader som Sida haft för resandet . I detta fall finns uppgift om kostnaderna för resor för sjuk- och tandvård. Däremot redovisas inte kostnaderna för barn- reseersättning – utom barnbesöksresor – i Sida:s underlag. De kostnaderna ingår i kostnaderna för barns skolgång, som konteras särskilt. De torde inte uppgå till något högre belopp. Samtliga kostnader för utlandsförmåner inom Sida uppgick till nära . Medelantalet utsända enligt U-ALFA var enligt Sida 150. Tar man bort kostnaderna för resor för sjuk- och tandvård ur tabellen får man en snittkostnad på per utsänd, dvs. högre än för UD. Det är emellertid vanskligt att gå in i jämförelser mellan UD:s resp. Sida:s kostnader för resandet. Orsaken till detta är att den geografiska strukturen på Sida:s utlandsverksamhet är en helt annan än UD:s med en tyngdpunkt i länder långt bort från . Kostnaden blir därför högre inte minst vad gäller de tunga posterna för flyttresor, semesterhemresor och hardshipresor. Intressantare som iakttagelse är då enligt utredningens mening att de totala kostnaderna för de utsända och deras familjers resor inte kan anses på något sätt alarmerande vare sig för Sida:s eller UD:s del. De utgör en mindre del av kostnaderna för utlands- villkorssystemet. Det finns därför inte heller några större belopp som kan frigöras för eventuell omfördelning inom systemet. Med tanke på angivna ändamålen för resorna finns det för övrigt också goda motiv för de olika typer av resor som kan ersättas. 12.2.4Bör resorna vara skattefria? En utgångspunkt för utredningens överväganden i skattefrågan är enligt direktiven att endast sådana kostnadsersättningar och för- måner som lämnas för att täcka de ökade utgifter som uppkommer på grund av utlandsstationeringen bör vara skattefria (jfr prop. 2001/02:18, s. 13). I allt väsentligt ersätter arbetsgivarna verkliga resekostnader som föranleds av utlandsstationeringen enligt U-ALFA och URA och inslaget av schabloner är mycket litet. Ur denna synpunkt kan skattefriheten bestå. En annan skattefråga är om det finns skäl att sätta ramar/belopp för skattefriheten vad gäller resorna. I 11 kap. 21 a § IL sätts ju en sådan gräns för dem som omfattas av URA. Det behövs en vidare ram eller gräns för dem som omfattas av U-ALFA, mot bak- grund av deras särskilda tjänstgöringsförhållanden och det regel- verk som har byggts upp kring de fria resorna. Den bör enligt utredningen ge de lokala arbetsgivarna och parterna större handlingsutrymme. Risken för skattebortfall p.g.a. extensiv tillämpning måste bedömas vara mycket liten. Utredningen föreslår därför att resor som betalas av arbetsgivaren skall vara skattefria i den mån resorna föranleds av stationeringen utomlands. 12.2.5Om avtalstekniken och behovet av flexibilitet När det gäller omfattningen av de betalda resorna får man lätt ett intryck att den är betydande. Delvis hänger dock detta intryck samman med avtalstekniken i U-ALFA, nämligen uppräkningen av omständigheter som var för sig eller i förening skapar en rättighet för arbetstagaren. Man skulle i det här avseendet kunna likna det centrala avtalet och dess tillämpningsföreskrifter vid en samling administrativa bestämmelser som egentligen faller på arbetsgivaren att besluta om och vars kostnader bärs av arbetsgivaren ensam. Ett modernt avtal som URA innehåller inte detaljer på samma sätt utan överlämnar åt lokala parter eller åt arbetsgivaren ensam att ta de beslut som är lämpliga ur verksamhetens synpunkt. En sådan avtalsteknik ger också ett mycket större utrymme för flexibilitet i det enskilda fallet. Ett önskemål som framförts till utredningen från några utsändas sida är exempelvis att få en betald resa tur och retur till den nya stationeringsorten innan ett nytt uppdrag tillträds bl.a. för att lösa bostadsfrågan. Sådana resor lär företas på egen bekostnad. I U-ALFA finns ingen utrycklig rätt till en sådan resa. Om det enligt arbetsgivarens mening skulle vara en vettig idé att bekosta den så kan inte arbetsgivaren ta ett sådant beslut med mindre än att det centrala avtalet eller UtN:s praxis ändras. Ersätt- ning för flyttresa kan bara ges för en resa och en rekognoserings- resa anses inte gå in under särskilda skäl i 15 § U-ALFA. Det finns enligt utredningen skäl för parterna att överväga konstruktionen av ett nytt avtal när det gäller reseförmånerna. Utredningen har bl.a. vid intervjuerna med de utsända erfarit ett missnöje med den långa kvalifikationstiden, 18 månader, för en s.k. resa för ensamstående (jfr avsnitt 12.4.6). I U-ALFA ges exempel- vis betydligt kortare tider för s.k. makebesöksresor. Enligt utredningen rör detta en detalj i U-ALFA och är ju sam- tidigt en partsfråga. Utredningen vill ändå påtala att ensamstående utsända onödigtvis missgynnas på den här punkten och rekommen- derar parterna att överväga att minska kvalifikationstiden för ensam- ståenderesa från 18 eller – om ett nytt utlands- villkorsavtal får en ny konstruktion – genomför motsvarande för- bättring för ensamstående utsända. En sådan förbättring får anses inrymmas i det skattefria området. Utredningens ställningstaganden har inga nämnvärda konsekvenser för de utsända eller för arbetsgivarens administrativa hantering av systemet. Däremot behövs som ovan nämnts en översyn av de centrala avtalen. Ett samlat utlandsvillkorsavtal för alla statligt anställda kräver vad gäller reseförmånerna en harmonisering av bestämmelserna i med dem i URA. Därvid bör URA snarare än U-ALFA vara mönster i fråga om flexibilitet och möjlig- heter för arbetsgivaren att fatta beslut som är lämpliga ur verk- samhetens synpunkt. En ev. ökad möjlighet till ensamståenderesa enligt utredningens rekommendation medför endast helt marginella kostnadsökningar. Arbetstagare som omfattas av U-ALFA har rätt till ersättning för resekostnader enligt de bestämmelser som finns i avtalet och i UtN:s cirkulär 2002:2 om reseförmåner. Utöver dessa reseförmåner finns i U-ALFA och resp. UtN-cirkulär även särskilda bestämmel- ser om flyttresa, sjukvårdsresa, hardshipresa och ersättning för kost- nader för barns resor. Reseförmånerna, liksom andra tillägg, ersättningar och förmåner som utbetalas U-ALFA, är skattefria enligt 11 kap. 21 § IL. I 11 kap. 21 a § IL görs, för personal som stationeras utomlands enligt URA, ett undantag från beskattning av vissa reseersättningar som arbetsgivaren utbetalat till den anställde. Det gäller ersätt- ningar för egna och familjemedlemmars resor till och från tjänst- göringsorten, dock högst två resor per person och kalenderår. Här görs således en begränsning av skattefriheten. Genom avtalstekniken i U-ALFA, där de olika ersättningsgilla resorna behandlas var för sig, blir en redogörelse för den här delen av avtalet med nödvändighet omfattande. I avsnitt 12.4.2 ges först en kort beskrivning av begreppet tjänsteresa och resa som föranleds av stationering utomlands. I 3 kap. avsnitt C av U-ALFA regleras rätt till ersättning för kostnader för vissa resor. Inledningsvis anges följande. 1 § Ersättningar för kostnader för vissa resor utges under de för- utsättningar som anges i detta avsnitt. De resor för vilka kostnadsersättning utges är semesterresa (2–5 §§) makebesöksresa (6–9 §§) resa för ensamstående (10 §) s.k. 60-dagarsresa (11–14 §§) annan resa (t.ex. vid nära anhörigs sjukdom) (15 §). Dessa resor behandlas under avsnitt 12.4.3–12.4.7. Utöver dessa reseförmåner finns i U-ALFA och resp. UtN- cirkulär även bestämmelser om flyttresor, hardshipresor, barnresor och resor m.a.a. sjukvård och tandvård. Dessa resor behandlas under avsnitt 12.5. Reseförmåner enligt URA beskrivs slutligen i avsnitt 12.6. 12.4.2Tjänsteresor och resor föranledda av stationering utomlands Begreppet tjänsteresa är inte definierat i lagtext. I 12 kap. 6 § inkomst- skattelagen (1999:1229, IL) talas endast om resor som den skatt- skyldige företagit i sitt arbete. Med tjänsteresa får förstås att den anställde beordrats av sin arbetsgivare att för dennes räkning – inom ramen för sin anställning – utföra arbete på annan plats än tjänstestället. Det räcker alltså inte med att arbetsgivaren betalat en resa för den anställde för att den skall anses som en tjänsteresa. Den anställde skall arbeta under resan. Ur skattemässig synpunkt betraktas t.ex. en semesterresa som arbetsgivaren betalat normalt som en inte avdragsgill skattepliktig förmån medan kostnaderna för en tjänsteresa får dras av. Utmärkande för de resor som ersätts enligt U-ALFA:s regler är att de företas av den utsände och dennes familjemedlemmar och att de är föranledda av den utsändes stationering utomlands. Dessa resor betraktas inte som resor i tjänsten utan är resor av privat natur. De får emellertid anses ha en stark anknytning till tjänsten genom att den utsände förflyttats till stationeringsorten och att denne och familjemedlemmarna därför åsamkas kostnader för olika typer av resor. Det finns således ett merkostnadsmotiv för de av arbetsgivaren betalda resorna, trots att resorna till sin karaktär är att betrakta som privata. utgör utlandstjänstens särart i sig en grund för arbetsgivarens ansvar. Enligt U-ALFA och UtN:s cirkulär 2002:2 gäller i sammandrag följande. Utlandsstationerade arbetstagare har rätt till ersättning för en semesterhemresa mellan stationeringsorten och för varje tolvmånadersperiod av utlandsstationeringen. För att rätt till ersättning skall föreligga krävs att längsta uppehållet under resan görs i , om inte anställningsmyndigheten finner att särskilda skäl föranleder annat. Resan skall normalt göras (den s.k. kvalifikationsperioden). Resan får även tas ut under den närmast följande förutsatt att semesterdagar, som har tjänats in under resans kvalifikationsperiod, tas ut under semester- resan. En semesterresa får däremot inte påbörjas före kvalifika- tionsperiodens början. Vid en utlandsstationering som är längre än , men med sista kvalifikationsperiod understigande 12 månader, (s.k. bruten kvali- fikationsperiod) har den utsände rätt till semesterresa under den avslutande kvalifikationsperioden, förutsatt att den är lång. Även en utlandsstationering som är kortare än 12 månader men ger rätt till en semesterresa. Ersättning för semesterresa till betalas i förekommande fall även för den utsändes medföljare samt för medföljande barn för vilket rätt till barntillägg föreligger. Då två makar/motsv.