sou · GSB327 · 2005-01-01 00:00:00 — tredjedel av alla doktorander som ingår i Doktorandspegeln uppger att de inte får tillräcklig kritik av sin handledare och nästan lika många uppger att handledaren i liten utsträckning visat intresse för deras studier. Kraven på hårdare tidsbegränsning i kombination med oförändrade krav på avhandlingens omfattning ger många doktorander en mer pressad situation . Ett alltför starkt beroende av enskilda handledare, brist på rutiner, dålig information och informella normsystem och beslutsstrukturer påverkar dokto- randens möjlighet till kontroll och stöd negativt. Även handledarna har fått en mer pressad situation beroende på hårdnande ekonomiskt klimat. Den knappa tilldelningen av medel direkt från statsanslag leder till att alltför mycket av handledarnas tid måste ägnas åt att ansöka om externa medel för att finansiera doktoranderna. Även tid för seniorernas egen forskning har minskat, vilket leder till sämre kompetens och därmed till sämre handledning. Av regleringsbrev för framgår att effektiviteten ska öka i forskarutbildningen. Kravet på ökad effektivitet var också ett starkt bidragande skäl till de förordningsförändringar som infördes för forskarutbildningen . Inom flera vetenskapsområden var av- brotten omfattande och studietiderna mycket långa. En allmän uppstramning av systemet som skulle leda till ökad effektivitet och högre produktivitet ansågs vara nödvändig. Det införda kravet på begränsad studietid bör kunna leda till ökad genomströmning. Det är angeläget att kartlägga genom- strömning både vad gäller studietid och avbrott under utbildningen för att kunna bedöma produktivitet och effektivitet. Inte minst viktigt vid en sådan kartläggning är att få fram orsakerna till even- tuella brister som minskar effektiviteten. Vid många lärosäten är styrningen genom beslut om forskarutbild- ning, dess innehåll och former, delegerat till institutioner eller längre ut i kapillärerna. En alltför hårt decentraliserad verksamhet Vad kännetecknar en god forskarutbildning? kan vara svår att styra och blir inte särskilt förändringsbenägen. Det kan vara svårt att tillgodose behov av ändrade förhållanden eller inriktningar och verksamheten kan bli lidande av en tröghet som inte främjar anpassning och tillväxt. Det blir också svårare att finna gemensamma strategier och riktlinjer för forskarutbild- ningen, vilket i många fall blir önskvärt då behovet av större forsk- ningsmiljöer och flervetenskapligt sammansatta grupper ökar. Detaljerade beskrivningar och bedömningar av samtliga delar i utbildningsprocessen samt frågor rörande behörighet och antag- ning lämnas i kapitel 7. En förutsättning för en god studiemiljö och bra studieresultat är en ordnad ekonomisk situation. De utbildningar som kan erbjuda goda möjligheter till studiefinansiering har också betydligt lättare att rekrytera de mest lämpade studenterna. Studiefinansiering i form av annan finansiering leder till fråge- ställningar som omgärdas av oklarhet. Vad som krävs för att finan- sieringen ska anses säkrad, hur prövningen av sökande med annan finansiering ska göras så att urvalet blir rättvist, är exempel på sådana frågor. En annan fråga, som inte heller är klarlagd, är vilket ansvar högskolan har när finansieringen tar slut tidigare än planerat. En doktorand med utbildningsbidrag får behålla bidraget under sjukdom, föräldraledighet eller vård av närstående. För att dokto- randens studietid inte ska förkortas måste bidraget förlängas i motsvarande mån. I normalfallet sker så, men det finns också exempel på att doktorander nekats förlängning med hänvisning till att högskolan enligt högskoleförordningen får och inte ska förlänga bidraget och motiveringen att forskningsmedlen inte är avsedda för doktoranders föräldraledighet eller sjukfrånvaro. Stipendier är billiga för högskolan/finansiären, men ger ingen social trygghet för doktoranden. Stipendier som inrättas av hög- skolorna själva medför dessutom en risk för att stipendiet kan komma att betraktas som skattepliktigt. Att inrätta stipendier i stället för utbildningsbidrag eller anställningar som doktorand kan anses strida mot lagstiftarens intentioner. Vad kännetecknar en god forskarutbildning? Utländska doktorander finansieras av stipendier i högre utsträck- ning än svenska. Det kan till viss del bero på att utländska med- borgare inte behöver fullt tillträde till det svenska sociala trygg- hetssystemet, men en del utländska doktorander utnyttjas också som billig arbetskraft. Den arbetsmiljö som doktoranden befinner sig i är en mycket viktig faktor för forskarutbildningens resultat. En god arbetsmiljö kan också utgöra en konkurrensfaktor då studenten ska ta ställning till om forskarutbildning är ett alternativ till ett arbetsliv utanför högskolan. Negativa signaler om stress under utbildningen främjar inte rekryteringen. Förmodligen är det inte enbart den stora arbets- insatsen och att utbildningen tar mycket tid i anspråk som fram- kallar stressymptom, utan också oklara förhållanden, ändringar i upplägget av utbildningen, osäkerhet om vad som gäller och vad som räknas och frågor om tillgång till nödvändig infrastruktur. Rättssäkerheten i forskarutbildningen är beroende av att det finns klara och adekvata regler som är kända och som tillämpas lojalt och korrekt. En alltför långt driven decentralisering kopplad till bris- tande uppföljning och tillsyn påverkar tillämpningen negativt. Kännedom om reglerna är inte alltid tillfredsställande bland de ansvariga för forskarutbildningen och vissa regler är dessutom möjliga att tolka på olika sätt. Oklarheter i förordningen beror delvis på att reglerna införts vid olika tillfällen och inte alltid harmonierar med varandra. Det finns flera exempel på detta, och en allmän översyn av regelverket är motiverad. I en rapport som presenterades pre- senterade en analys av några av dessa frågeställ- ningar och lämnade också vissa förslag1. Den individuella studieplanen är ett effektivt verktyg för att främja rättssäkerheten genom att rättigheter och skyldigheter både för handledaren och doktoranden ska preciseras i denna. Brister från högskolornas sida både vad gäller att upprätta individuella studieplaner, och i ännu högre utsträckning att följa upp dessa, är dessvärre vanligt förekommande. Ett skäl till bristerna kan vara att den individuella studieplanen enbart uppfattas som en plan för 1 , Studiefinansiering för doktorander – rättssäkerhetsaspekter (rapportserie 2003:33 R). Vad kännetecknar en god forskarutbildning? studierna och inte så mycket som en överenskommelse om rättig- heter och skyldigheter för både högskolan och doktoranden. Kapitel 9 och bilaga 6 utgör sammantagna en översiktlig beskriv- ning av doktorandens studievillkor och hur de påverkats av för- ordningsförändringarna 1998. Det kan befaras att det finns ett visst ointresse att gå in i en forskarutbildning också på grund av att karriärvägar efter examen inte är kända och att möjligheterna till fortsatt meritering inom högskolan är begränsade. Detta försvårar möjligheten till rekryte- ring av de bäst lämpade studenterna från grundutbildningen och skapar osäkerhet bland de antagna doktoranderna. Av Doktorand- spegeln framgår att diskussioner om framtidsplaner och karriär- vägar inte förekommer under utbildningen i särskilt hög utsträck- ning. Det finns tecken som tyder på att kvinnorna finner en fortsatt karriär inom högskolan mindre attraktiv än männen. Bristande möjligheter att bli anställd inom högskolan direkt efter doktorsexamen är en stor svaghet i det svenska forskningssyste- met. De nya meriteringstjänster som reform egentligen förutsatte tillkom aldrig, och reform har antalet forskarassistenttjänster minskat och ligger nu på samma nivå som 1995. Det senare har bl.a. inneburit att dessa i allt mindre utsträck- ning innehas av nyexaminerade doktorer. Anställningsformen biträdande lektor infördes som försöksverksamhet . fanns ett fåtal biträdande lektorer anställda i hela landet, vilket tyder på att den möjligheten ännu inte utnyttjats annat än i liten skala. Det saknas möjligheter att beskriva och definiera arbetsmarkna- den för forskarutbildade utanför universitet och högskolor. Av tradition har främst akademins behov av disputerade lärare och forskare diskuterats trots att en stor andel av de examinerade arbe- tar i arbetslivet utanför akademin. Ett skäl är den bristande kontakten och dialogen mellan lärosäten och omgivande samhälle. En ingående beskrivning av dagens och morgondagens arbetsliv efter doktorsexamen lämnas i kapitel 10. Vad kännetecknar en god forskarutbildning? Jämställdhet och internationalisering är två kvalitetsaspekter som inte bara kan behandlas var och en för sig utan måste ingå i all bedömning av hur forskarutbildningen kan förbättras och därmed genomsyra hela utredningsarbetet. Dessa frågor behandlas specifikt i kapitel 11 och 12. 3.7.1Jämställdhet/Kvinnor och män Det övergripande motivet för jämställdhetspolitiken är rättvisa med utgångspunkten: obalans mellan könen med avseende på makt, ekonomiskt oberoende samt obalans mellan könen när det gäller ansvar för barn och hem. Målet är en strukturell omvandling av samhället i syfte att åstadkomma en omfördelning av rättigheter och skyldigheter till det underrepresenterade könets förmån. Den dimension av jämställdhetsarbetet inom universitet och högskolor som främst betonats är rättviseaspekten. Jämställdhet är inte bara en fråga om rättvisa, utan i högsta grad en kvalitetsfråga, som rätt hanterad ger stora möjligheter att förbättra kvaliteten på vetenskapliga och utbildningsmässiga prestationer. Den grundläggande tanken med kvalitetsaspekten är att båda könens värderingar, erfarenheter, synpunkter och livsvillkor ska vara vägledande för vilka normer och mönster som ska styra verk- samheten och organisationen och hur processerna i utbildning och forskning ska utformas. Ett jämställdhetsarbete som inte innehåller den dimensionen kan aldrig bli annat än kvantitativt till karaktären. Det finns inga formalia som innebär att kvinnor och män behandlas olika i skilda sammanhang, inte heller i den akademiska världen. Trots detta vid det här laget relativt gamla faktum, åter- speglas det inte i praktiken. Ett exempel är att kvinnor försvinner successivt från den akademiska arenan. De upplever i många fall att de missgynnas av systemet inom akademin och avstår från att ge sig in i osäkra konkurrensförhållanden. Även om andelen kvinnor av nybörjarna i forskarutbildning var så hög som skall det ställas i relation till att andelen kvinnor bland nybörjarna i grundutbildningen var 60 pro- cent . En avtrappning har alltså skett redan från början. Totalt sett är övergången till forskarutbildning betydligt lägre för kvinnorna än för männen, bl.a. beroende på att de utbildningar som Vad kännetecknar en god forskarutbildning? domineras av kvinnor saknar en fortsättning i relevant forskar- utbildning, bl.a. lärarutbildning och vårdutbildning. En bra och gedigen doktorsutbildning med kännedom om och koppling till forskningsfronten i sitt ämne kräver goda inter- nationella kontakter. En del av de internationella kontakterna eta- bleras genom mobilitet bland doktoranderna, något som inte minst är betydelsefullt för ett relativt litet land som . Utbyte av studerande, lärare och administrativ personal är ett exempel på ökad internationalisering inom både grund- och fors- karutbildning, liksom utveckling av gemensamma kurser. Inom forskarutbildningen kan noteras en viss ökning men inte av samma omfattning som för grundutbildningen och som vore önskvärd i relation till volymökningen inom forskarutbildningen. Regeringen har understrukit vikten av lärosätenas engagemang i olika slags internationella samarbeten och betydelsen av att den internationella rörligheten ökar inom alla områden. Det finns många goda exempel på samarbeten över landsgränser, t.ex. i nordiskt sammanhang, men den potential som finns utnyttjas . Regeringen uttalade i Den öppna högskolan2 att rekryteringen av utländska doktorander bör kunna öka ytterligare. Inom forskar- utbildningen kan utländska doktorander bidra till att öka mång- falden, bredda kompetensen och stärka kvaliteten. Dessa dokto- kan också innebära en förstärkning av återväxten av forskare inom såväl högskolan som resten av samhället. Möjligheten att arbeta i efter avslutade studier begränsas dock av de regler som gäller för utländska medborgare. 2001/02:15, Den öppna högskolan. 4En Ny Doktorsutbildning – ett samlat förslag En ny doktorsutbildning föreslås, som presenteras i sin helhet i detta kapitel utifrån den målbeskrivning och de kvalitetsfaktorer som beskrivits i föregående kapitel. Resurstilldelningssystemet, som i stor utsträckning utgör en förutsättning för utredningens övriga förslag, presenteras dock i kapitel 5. Förslagen läggs i beaktande av kvalitet, jämställdhet, och internationaliserings- möjligheter. Den föreslagna doktorsutbildningen innebär en utveckling av en examensstruktur där en treårig doktorsutbildning bygger på tvåårig masterutbildning. En fortsatt meritering direkt efter doktorsexamen ska bli möjlig genom en ny anställning som doktor . Anställningen ska ge möjlighet att starta egen forskning och att vistas en utom- lands eller vid annat lärosäte. Doktorsutbildningen som process och doktorandernas studie- villkor har varit särskilt föremål för analyser som lett till ett antal förslag. Antagningsprocessen ska professionaliseras. Den individu- ella studieplanen ska fungera som ett effektivt planerings- och styrinstrument och utformas som en överenskommelse mellan högskola och doktorand. Doktorander ska ha tryggad finan- siering genom doktorandanställning, och alltid mer än en hand- ledare. För att gynna profilering vid lärosäten utan vetenskapsområde bör examensrätt kunna beviljas för ett kunskapsområde som inte följer indelningen i vetenskapsområden. En ökad möjlighet för mindre högskolor att med högre autonomi medverka i doktorsutbildning ges också genom förslag till forskarskolor av olika slag. Forskarskolor har visat sig vara en utmärkt form för genom- förande av doktorsutbildning och skapa samarbeten över ämnes- och lärosätesgränser. Nya forskarskolor föreslås inrättas för olika typer av syften. En Ny Doktorsutbildning – ett samlat förslag 4.1Ett samlat förslag med många inslag Utvecklingen mot forskarutbildning som utbildning inleddes med forskarutbildningsreformen och förstärktes genom de föränd- ringar som infördes . Dock har detta ännu inte fått fullt genomslag. Mot bl.a. den bakgrunden vill vi genom En Ny Doktorsutbildning skapa en långsiktigt bärkraftig svensk doktors- utbildning som ger tydligt bidrag till såväl generell kunskaps- utveckling och kompetenshöjning som tillväxt i det svenska sam- hället och dessutom försörjer svensk grundforskning med högsta kompetens. Det faktum att är en del av det internationella forskar- och kunskapssamhället har också inverkat på utform- ningen av förslagen. Forskarutbildningen är en strategiskt viktig utbildning i kunskaps- samhället. En väl fungerande forskarutbildning är en av de viktigaste förutsättningarna för att ska befästa och utveckla sin ställning som framgångsrik kunskapsnation.1 Forskarutbildning har alltmer kommit i fokus som en grundläggande förutsättning för ekonomins, demokratins och samhällets tillväxt. Den har analyserats, diskuterats och justerats på många håll. Flera länder, bl.a. i , har strukture- rat utbildningens uppläggning i syfte att effektivisera forskarut- bildningen men också förkortat studietiden. Det senare drivs dock mot bakgrund av att de berörda länderna har betydligt längre grundläggande utbildningar som behörighetskrav än i , oftast femåriga. Målet för utbildningen, som huvudsakligen varit att söka ny kunskap genom forskningsresultat, övergår successivt till att utbilda doktorander för ett arbetsliv där de bidrar med att själv- ständigt bearbeta komplexa problemställningar utifrån ett veten- skapligt och problemlösande arbetssätt både inom och utanför aka- demin. Det kan gälla insatser inom industri och näringsliv i övrigt men också inom skola, omsorg, vård och annan offentlig verksam- het. Det är fortfarande stora skillnader mellan de europeiska länderna. Genomförda och pågående förändringar av de nationella utbildningssystemen har dock inneburit att ländernas examens- strukturer och examina konvergerar mot mer likartade system. I bilaga 7 visas hur utbildningssystemet är uppbyggt i och i vissa andra länder. 2000/01:3, Forskning och förnyelse 161. En Ny Doktorsutbildning – ett samlat förslag Genom att anlägga ett helhetsperspektiv på det system som forskarutbildningen utgör och den kontext det ingår i, skapas möj- ligheter att utnyttja de synergieffekter som annars inte blir synliga. Till det större sammanhanget hör bl.a. grundutbildning, behörig- hetskrav för antagning till forskarutbildning, forskarutbildningens utformning, innehåll och genomförande, karriärvägar för nyexa- minerade doktorer samt arbetslivets krav i vid mening. Dit hör också frågor om finansiering och resurstilldelning, forskarutbild- ningens profilering, forskningsanknytning av grundutbildningen, samt frågor som utgör grundläggande förutsättningar för vilken struktur som bör vara mest lämplig för en ny doktorsutbildning. Mot bakgrund av de analyser, bedömningar och överväganden som gjorts i utredningsarbetet har vi funnit ett antal problem och frågeställningar som lett till förslag av två skilda slag. Vissa förslag rör de yttre ramarna för forskarutbildningen såsom utbildningens struktur, finansiering, organisation, utbildningsbehov och övergång till arbetsliv efter examen. Andra förslag handlar om sådana inre faktorer och förutsättningar som krävs för att kunna genomföra en forskarutbildning av god kvalitet, t.ex. former för rekrytering och antagning, handledning, individuella studieplaner samt internationalise- ring och mobilitet. är inte förutsättningarna givna, eller till- räckligt entydigt uttryckta, och då krävs vissa förtydliganden, för- ändringar, uppstramningar eller tillägg i författningar och regel- verk. I det följande beskrivs vårt samlade förslag med en uppdelning på de kvalitetsfaktorer som analyserats i kapitel 3. För att förstå förslaget i sin helhet är det väsentligt att ta del av de analyser, kart- läggningar och rapporter, bedömningar och ställningstaganden som redovisas och diskuteras närmare i kapitel 6 13. 4.2Varför en ny Doktorsutbildning? Med hänsyn till de förändrade krav på utbildningen som ställs både inifrån lärosätena och från arbetslivet utanför, och som redovisats i kapitel 2, finns det anledning att se över modellen för den framtida doktorsutbildningen. Internationaliseringen av utbildningen och den aktuella Bolognaprocessen ställer också nya krav på forskarutbildningen. Särskilt är det viktigt att uppmärksamma den kommuniké som ministrarna, nu 40 till antalet, undertecknade En Ny Doktorsutbildning – ett samlat förslag vid en sammankomst i i september 2003.2 Vid mötet besluta- des att införliva forskarutbildningen i utbildningsprocessen som den tredje cykeln, vilken bygger på den andra cykeln som är maste- rutbildning s.k. avancerad nivå. Det innebär att genomgången masterutbildning ska vara behörighetskrav för tillträde till forskar- utbildning, utan att ange omfattning. Lärosätena har ställt ökande krav på behörighet för att antas till forskarutbildningen. Även om detta inte alltid kommer till uttryck i formellt fastställda särskilda behörighetskrav så blir kraven i praktiken motsvarande nuvarande magisternivå i mycket hög utsträckning. Arbetsgivare utanför högskolan har blivit alltmer intresserade av forskarutbildade som en kompetens- höjande faktor och därmed också fått ett ökat intresse av att delta i diskussionen om utbildningens utformning och innehåll. Vi föreslår en ny doktorsutbildning som bättre än dagens för- bereder för en karriär även utanför akademin. Den lösning vi har valt innebär inte att skapa flera forskarutbildningar avpassade för skilda yrkesliv. arbetar majoriteten av de forskar- utbildade utanför högskolan, dock med stora variationer mellan vetenskapsområdena, och mycket talar för att behovet av forskar- utbildade i näringsliv och offentlig förvaltning kommer att öka. I rådande konjunkturläge är det dock svårt att göra kvantitativa bedömningar. Vi anser att en doktorsutbildning bör skapas som tar till vara och vidareutvecklar den stora mångfald, flexibilitet och diversifiering som dagens samlade forskarutbildning speglar. Den ska präglas av mångsidighet och flexibilitet, vilket möjliggör att den förbereder för skiftande karriärer såväl inom akademin som i arbetslivet utanför. En indelning i flera olika utbildningar löper stor risk att innebära låsningar för den enskilde doktoranden och ger inte samma flexibilitet i olika avseenden som en sammanhållen utbildning. För den samlade utbildning som föreslås föredrar vi benämningen doktorsutbildning framför forskarutbildning. 2 Berlinkommunikén, Realising Higher Education Area. En Ny Doktorsutbildning – ett samlat förslag 4.3.1Behörighetskrav i teori och praktik Forskarutbildningen bygger på grundläggande behörighet om minst 120 poäng högskoleutbildning, som kompletteras med fakultetsnämndens särskilda behörighetskrav. Dessa kan ingå i de 120 poängen eller krävas därutöver. Den nominella studietiden till doktorsexamen är därmed men blir ofta både och längre på grund av särskilda behörighetskrav eller ytterligare studier för att kunna konkurrera vid urval till tillgängliga platser på forskarutbildningen. Utredningens förslag till doktorsutbildning bygger på en hel- hetssyn för högskolans samlade examensstruktur. Utgångspunkt för utformningen blir de krav som bör ställas på de blivande doktoranderna för att de ska anses ha förmåga att tillgodogöra sig utbildningen. En tydligare progression inom utbildningssystemet än är en annan utgångspunkt. Därmed blir den grundläggande utbildningens omfattning av stor vikt i sammanhanget. En bety- dande ökning av både antalet examina och utbildningarnas längd har noterats . Den utvecklingen, samt behovet av att sätta upp klara och tydliga behörighetskrav av någorlunda lika omfattning för olika utbild- ningar, ligger till grund för förslaget att behörighetskravet ska vara tvåårig masterutbildning. Som redovisas i kapitel 6 har vi analyserat dagens forskarutbildning utifrån ett flertal kvalitetsaspekter och funnit att en examensstruktur som bygger på en tvåårig masterut- bildning bäst svarar mot de uppställda kvalitetskraven. En jäm- förelse med andra länder visar att den grundläggande utbildningen oftast har strukturen treårig kandidatexamen och därefter tvåårig masterexamen (bilaga 7). En tvåårig masterutbildning som avslutas med moment som ger en god grund för vetenskapligt arbete ger också en utmärkt förberedelse för dem som går ut direkt i arbets- livet. Då den grundläggande behörigheten för forskarutbildning ökas till högskolestudier uppstår frågan huruvida studietiden för doktorsutbildningen ska vara fortsatt eller minskas till tre En Ny Doktorsutbildning – ett samlat förslag Den nominella studietiden ökar i båda fallen, från dagens till nio respektive . Med en masterexamen som grund, som på ett väl strukturerat sätt förbereder för doktorsutbildning, bör bibehållen standard och kvalitet på utbildningen kunna uppnås genom en treårig utbildning, följd av goda möjligheter till fortsatt forskning efter doktors- examen. Ett sådant system bör bli mer effektivt i utbildnings- hänseende och därmed kvalitetsdrivande. Det blir dessutom mer likt system i övriga . Forskarutbildningen vänder sig i minst lika hög grad till sam- hället utanför akademin som innanför. Företrädare för avnämare av forskarutbildning i samhället utanför akademin har klart uttalat önskemål att en framtida doktorsutbildning inte ska vara längre än men att den ska bygga på mer omfattande förberedelser. Utredningen föreslår mot den samlade bakgrunden en examens- struktur som i utbildningstid innebär 3+2+3 år, dvs.