sou · GSB349d2 · 2005-01-01 00:00:00 — En grundtanke hos Kelsen tycks ha varit att eftersom det inte finns en objektiv moral som kan legitimera tvång så måste det tvång som statsmakten utövar godkännas av majoriteten. Den underförstådda premissen är att om det funnes en objektiv moral, så skulle den kunna legitimera ett tvång att följa den (vilket är en normativ princip). Men frågan är hur frånvaron av moralisk kunskap kan legitimera tvång av majoriteten. I polemik mot Hans Kelsen hävdade (1933:28) att det värderelativistiska argumentet för demokrati är motsägelsefullt. Värderelativismen kan ju riktas även mot demokratin. Om vi inte kan 8Värderelativismen har ibland likställts med värdeemotivism, som innebär att mora- liska utsagor jämställs med känslouttryck som usch! eller hurra!, d.v.s. uttryck som inte har något sanningsvärde. I förknippas värdeemotivismen med den s.k. Uppsalaskolan och Axel (se 1983 för en idéhistorisk redo- görelse; se 1990 för en moralfilsofisk analys av olika former av relativism). 9Hobbes var inne på en liknande tankegång när han hävdade att man måste räkna huvuden när man inte kan skilja mellan åsikternas kvalitet (se 1991a:57 och Mansbridge 1981:466). veta vad som är rätt och fel hur kan vi då veta att demokrati är den rätta metoden för att fatta politiska beslut? påpekade med rätta att värderelativismen kan tas som intäkt för antidemokratiska såväl som demokratiska idéer.10 Anhäng- are av auktoritära politiska system skulle också kunna åberopa värde- relativismen som stöd för sina idéer, vilket också var en slutsats som vissa medlemmar i den s.k. Uppsalaskolan drog (1983:119– 126). Värderelativismen kan te sig tilltalande i ett mångkulturellt sam- hälle eftersom den jämställer alla moraliska föreställningar som finns i olika kulturer; ingen kan göra anspråk på att vara mer giltig än någon annan. Det finns, enligt denna tolkning, inget skäl att hävda att exem- pelvis västerländska moraluppfattningar är bättre än andra. Men om man tolkar värderelativismen som en normativ tes leder den till en kulturrelativism som tolererar alla kulturer och normer, d.v.s. till den nihilism som dess kritiker anklagade den för (se 1983). En normativ värderelativism återfinns inom en riktning i politisk filosofi som kallas kommunitarianism. En av dess förgrundsgestalter, (1987), hävdar att rättvisa och moral i ett samhälle måste överensstämma med shared understandings, d.v.s. gemen- samma traditioner och föreställningar (se 1991b:kap. 1. för en kritik). Liberalismen och idén om mänskliga rättigheter betraktas som en tradition bland andra och kan därför inte göra anspråk på universell giltighet (MacIntyre 1988:326–327). Den har bara giltighet i länder som och i (jfr Rorty 1997). En del kommunitärer härleder, precis som Kelsen, en slags jämlik- hetsprincip ur värderelativismen. De hävdar att eftersom moralen är kulturbunden så är alla kulturer lika mycket värda (1995; se 2001:265 för en diskussion). Detta argument påminner om Kelsens idé om att politisk jämlikhet kan härledas ur tesen att ingen har mer rätt än andra i moralfrågor. Värderelativismen är dock ett logiskt ohållbart argument för både idén om alla kulturers lika värde och för idén om politisk jämlikhet mellan individer. Enligt värderelativismen kan man ju inte utgå från några premisser som man tror är sanna när man argumenterar i värde- frågor, vilket väl också gäller en argumentation för värdet av politiska principer. Strikt sett har inte värderelativismen några moraliska implikationer alls eftersom den bara innebär att värdeutsagor skall tolkas som men- ingslösa utsagor utan sanningsvärde. 10 var dock själv anhängare av värderelativism (se 1983:187). Kapitel 8 Engagemang och opartiskhet 221 Att hävda att värderelativismen är demokratins filosofiska premiss är också tveksamt ur idéhistorisk synvinkel. De flesta politiska filoso- fer som försvarat demokrati har faktiskt anfört argument för demokrati som de anser vilar på en rationell grund (se 1993). Locke härledde demokratiska idéer ur en teori om naturliga rättigheter, utili- tarister som och hänvisade till dess värde för den sammanlagda välfärden. – den mest demokratiske filosofen av alla – hänvisade till allmänviljan, som han hävdade är riktig i en objektiv mening. betonar, liksom , demokra- tins förmåga att skapa social och ekonomisk jämlikhet (1989:165; jfr Rawls 1980). Demokratins politiska värdeneutralitet är en följd av den proce- duriella neutralitet som kännetecknar majoritetsprincipen. Men denna neutralitet är inte samma sak som värderelativism. Den är en politisk princip som kan härledas, och har härletts, ur principer som anses vara riktiga i en objektiv mening. Även de aggregativa demokratiteorier som nämnts ovan hänvisar till en objektiv värdegrund för demokrati, preferenstillfredsställelse eller kollektiv rationalitet. Det faktum att dessa argument för demo- krati ger utrymme för individer att välja fritt mellan olika värden innebär inte att de är värderelativistiska. Demokrati som moralfilosofiskt seminarium Det värderelativistiska argumentet för demokrati förutsätter att det finns ett rationellt argument för en viss fördelning av politisk makt – även om det argument som anförs är motsägelsefullt. Att politisk jämlikhet kan försvaras med argument är också en central tanke i deliberativ demokratiteori. Argumentet för politisk jämlikhet är inte primärt moraliskt, utan epistemiskt. Politisk jämlikhet är en nödvändig förutsättning för att föra ett samtal och nå fram till gemensamma insikter om vad som är rätt och fel (jfr Gargarella 1998). Jämlikheten gör det möjligt att väga in allas argument och erfarenheter i politiska beslut. Till skillnad från värderelativisterna motiverar man inte demokrati med att det är omöjligt att komma fram till moralisk kunskap, utan tvärt om – att demokratin är ett sätt att nå moralisk kun- skap. Argumentet vilar, i likhet med Kelsens, på ett slags moralisk skep- ticism, men inte av den nihilistiska art som värderelativismen står för. Tanken är snarare att det finns ett slags moraliska sanningar, men att vi inte kan vara säkra på att vi känner till dem (jfr Popper 1994:kap. 14). Däremot kan vi, genom att föra ett samtal där alla ålägger sig att argumentera opartiskt, försöka närma oss en moralisk sanning. Så kan man också tolka argument för demokrati (Habermas 1995:69; jfr 1986). Inspirerad av Condorcets Jury- teorem hävdade han att majoritetsprincipen är den bästa beslutsprinci- pen för att komma fram till ett beslut som är korrekt i någon mening (Grofman och Feld 2002).11 Till skillnad från Condorcet avsåg inte empirisk korrekthet (som i en domstol) utan ett slags moralisk korrekthet. Det han kallade allmänviljan kan tolkas som en kollektiv plikt att följa vissa lagar av moraliska skäl (Estlund 1999).12 Allmänviljan var för ett kriterium på rättvisa som han definierade oberoende av vad majoriteten faktiskt kommer fram till (Beitz 1989:52–53). Det kan vara så att majoritetsbeslutet (allas vilja) inte stämmer med allmänviljan (1994:kap. 3). Majo- ritetsbeslut måste fattas under ideala omständigheter, där medborgare bortser från kortsiktiga egenintressen, för att beslutet skall träffa rätt, d.v.s. överensstämma med allmänviljan. var dock, till skillnad från deliberativa demokrati- teoretiker misstänksam mot offentlig deliberation (1994:43). Han var rädd för att medborgarnas politiska omdöme skulle under- grävas av demagogi och retorik. Men om det politiska samtalet kan föras i en ideal samtalssituation, som Habermas uttrycker det, förekommer inte demagogi och retorik. Huruvida en sån situation är möjlig att uppnå är en empirisk fråga. skepsis inför offent- lig deliberation är därför inte principiell. Avgörande för demokratins legitimitet är att medborgarna vägleds av moraliska motiv när de röstar. På den punkten hade samma uppfattning som deliberativa demokrater. Det faktum att majo- 11Det s.k. Juryteoremet säger, enkelt uttryckt, att om sannolikheten att varje jury- medlem fattar ett korrekt beslut är så är det större sannolikhet att majoriteten har rätt än att minoriteten har rätt (se Bovens och Rabinowicz 2001 för en diskussion). 12Rousseus något mystiska idé om allmänviljan har blivit föremål för flera olika tolkningar. Enligt en s.k. rationalistisk tolkning syftar allmänviljan till att nå fram till optimala lösningar på olika samarbetsproblem. Spelteori har ofta använts för att preci- sera innebörden av allmänviljan. Tanken är att den pekar ut normer som tvingar alla att samarbeta i spel av typen fångarnas dilemma eller försäkringsspelet (se Runciman och Sen 1965; 1982; 1984). Men en mer moralisk tolkning av , som går ut på att allmänviljan syftar till att nå gemensamma moraliska insikter, utesluter inte att besluten skall lösa samarbetsproblem på ett optimalt sätt. Kapitel 8 Engagemang och opartiskhet 223 riteten fattat ett visst beslut gör inte beslutet moraliskt legitimt. Det finns ett (eller flera) beslut som är riktiga oberoende av vad majorite- ten beslutar. Även om det råder oenighet om vilka moraliska principer som står över demokratin, så skulle nog de flesta hävda att det finns moraliska principer som står över demokratin. Utgångspunkten för deliberativ demokratiteori är att medborgarna – med hjälp av demokratisk delibe- ration – kan ta reda på vad som är rätt och fel i moraliska princip- frågor. Om vi återknyter till exemplet med passagerarna i tågkupén som skall besluta om rökning, är tanken att de tillsammans kan avgöra vilket beslut som faktiskt är riktigt. En demokratisk beslutsprocedur syftar således inte till att aggregera preferenser, utan till att ta ställning i en moralisk fråga. Trots att de flesta i kupén har en preferens för att röka bör de lägga sin röst på ett rökförbud. Skälet är att den som är emot rökning har ett rimligt skäl att få sin vilja igenom – ett skäl som alla kan acceptera. Man kan naturligtvis komma fram till ett rökförbud utifrån olika moraliska utgångspunkter. Enligt utilitarismen bör man väga effekt- erna av ett rökförbud på den sammanlagda välfärden. Enligt ett natur- rättsligt perspektiv bör man ta fasta på en förutbestämd rätt till liv och hälsa för alla. Enligt ett kommunitärt perspektiv bör man utgå från de moraliska konventioner som råder. Enligt en kontraktualistisk moraluppfattning är dock det avgörande skälet till att förbjuda rökning att alla kan enas om att det är rimligt efter ett sakligt och opartiskt samtal i frågan. Kontraktualismen pekar inte ut specifika moraliska normer på för- hand. Den anger ett abstrakt riktighetskriterium på moraliskt riktiga handlingar. Att handla moraliskt innebär att man handlar enligt prin- ciper som man kan rättfärdiga inför andra. Kontraktualismen anknyter till den bokstavliga innebörden i ordet samvete, d.v.s. det vi vet till- sammans. Denna kunskapsinriktade syn på moral förknippas särskilt med den tyske filosofen . Han tänkte sig att moraliska principer kan inses med hjälp av ett moraliskt förnuft, ungefär som vi kan inse riktigheten av matematiska lagar (1964:79; jfr Scanlon 1982). Precis som man kan resonera sig fram till giltigheten av matematiska lagar kan man resonera sig fram till giltigheten i moraliska lagar. Enligt Kants s.k. kategoriska imperativ bör man välja handlingar vars maxim kan upphöjas till allmän lag (1964:88). Grundtanken är att om jag väljer att handla på ett visst sätt i en viss situation så måste jag tillåta att alla andra får handla på samma sätt i samma situa- tion.13 (1982, 1998) som är en viktig filosof i modern kontraktualism, har formulerat en liknande idé om vad som känne- tecknar moraliska handlingar: An act is wrong if its performance under the circumstances would be dis- allowed by any system of rules for the general regulation of behaviour which no one could reasonably reject as a basis for informed, unforced general agreement. Scanlon (1982:110) anger här ett abstrakt kriterium på moraliskt riktiga (eller snarare oriktiga) handlingar, som gäller i alla samhällen och kulturer. Hans kriterium utesluter inte en kulturell variation av handlingsnormer, men den sätter gränser för variationen (jfr 1995:68). I sina senare arbeten influerades (1995) delvis av Scanlons kontraktualism. Han hänvisar oftare till ett public reason i en konkret politisk kontext, än till ett kontrakt bakom okunnighetens slöja. I likhet med deliberativa demokrater tänker han sig att männi- skor från olika värdegemenskaper kan enas om rimliga rättvise- principer i ett offentligt politiskt samtal. Men förutsättningen är dels att man vill nå enighet, dels att man ålägger sig att argumentera enligt vissa principer. En nyckelterm i kontraktualismen är reasonable. Termen anger ett kriterium på moralisk giltighet. Scanlon (1989) definierar reasonable i objektiva termer. Det finns, menar , ett slags moralisk sanning som gäller oberoende av vad vi tror är moraliskt rimligt. En princip är moraliskt giltig om det inte finns (i objektiv mening) ett rimligt skäl att avvisa den. Men hur vet man vad som är rimligt? Svaret är att man bara kan gissa sig till vad som är rimligt, ungefär på samma sätt som man kan gissa sig till vetenskapliga sanningar (jfr Popper 1972). Det man kan göra är att konstruera procedurer och 13 Kants kategoriska imperativ innebär dock inte, som moralpsykologen (1979) tycks mena, att man skall behandla alla människor enligt samma principer (se 1995:kap. 10 för en diskussion). Kapitel 8 Engagemang och opartiskhet 225 regler för hur man skall gå tillväga för att komma fram till väl- grundade gissningar.14 För var demokratin en procedur som syftade till att närma sig ett slags moralisk sanning, d.v.s. allmänviljan. Samma perspektiv finns hos deliberativa demokrater, med den skillnaden att de fäster större vikt vid offentlig deliberation (jfr Habermas 1995). Både och deliberativa demokrater tänker sig att reella demokratier så långt möjligt skall försöka uppfylla de villkor som utmärker en ideal beslutssituation. Medborgarna måste drivas av en moralisk motivation, vara oberoende, kunniga och omdömesgilla. Ett visst mått av politisk, social och ekonomisk jämlikhet mellan med- borgarna är viktiga deliberativa förutsättningar. Jämlikhet har i detta sammanhang inget egenvärde, utan ett värde som medel att nå fram till vad som är rättvist Det måste, som (1995:197) uttrycker det, råda circumstances of impartiality för att människor skall kunna bortse från sitt egenintresse i ett samtal om rättvisa. framhåller de skandinaviska ländernas välfärdspolitik som en metod för att skapa circumstances of impartiality. Även det representativa valsystemet gynnar opartiska politiska beslut, eftersom minoriteters argument och intressen blir företrädda (jfr Gargarella 1999). Om det råder circumstances of impartiality i en reell demokrati ökar sannolikheten att besluten liknar de som man skulle ha kommit fram i en ideal beslutssituation. Idén om beslut under en ideal samtals- situation fungerar som en regulativ idé; den anger ett abstrakt rikt- märke för vilka beslut man bör sträva efter. Denna föreställning om vad det innebär att fatta moraliskt riktiga beslut bygger på att det finns ett allmänmänskligt moraliskt förnuft som är tillgängligt för alla och som gör det möjligt att resonera med alla om vad som är rätt och fel. Tanken att alla människor, oavsett kulturell hemvist, har ett mora- liskt förnuft är också utgångspunkten för s.k. sekulariserad naturrätt, som ligger till grund för FN:s deklaration om mänskliga rättigheter. 14 Det finns en likhet mellan den kontraktualistiska föreställningen om moraliska sanningar och syn på vetenskapliga sanningar (d.v.s. en korrespon- dens mellan fakta och påståenden). Sanningsbegreppet fungerar som en metafysisk regulativ idé (Popper 1972:kap. 10). Vi kan konstruera procedurer som vi tror leder oss närmare sanningen, men vi kan aldrig vara säkra på att vi nått den. Denna s.k. fal- libilistiska tankegång är central i en liberal tradition. Popper hävdade, i likhet med J. , att det finns moraliska sanningar som vi kan närma oss (se Popper 1994:kap. 18). Tillkomsten av dessa rättigheter kan tjäna som illustration till hur en kontraktualistisk metod fungerar. Deklarationen föregicks av ett samtal där samlat representanter från olika länder för att komma fram till vilka rättighetsprinciper som är rimliga (Ravitch och Thernstrom 1992:201–202). Utgångspunkten för sam- talet var att man, oavsett vilken kultur man tillhör, kan resonera sig fram till de grundläggande rättigheter som bör tillkomma alla männi- skor. Förutsättningen för ett sådant samtal är att alla parter är jämbördiga och att alla vägleds av moraliska motiv och kunskap om allmän- mänskliga behov. Även om detta samtal inte återspeglade en reell moralisk konsensus i alla länder är det – idealt sett – ett exempel på hur en deliberativ demokrat tänker sig att man skall kunna komma fram till gemensamma normer i ett mångkulturellt samhälle. Den globala gemenskapen där FN:s deklaration om mänskliga rät- tigheter gäller är mångkulturell. Men det hindrar inte att man kan enas om vissa grundläggande mänskliga rättigheter. Traditioner och kultu- rella föreställningar kan tjäna som utgångspunkter i ett samtal om gemensamma normer, men de är inte normkällor. Normkällan är det gemensamma samtalet. Vad är deliberativ demokrati? Deliberativ demokratiteori utmärks inte av en egen definition av demokrati. Den är snarare en normativ demokratiteori som säger hur man bör använda de institutioner som vanligen förknippas med demo- krati, d.v.s. allmän rösträtt, yttrande- och tryckfrihet, organisations- frihet och majoritetsbeslut. Tonvikten läggs på den diskussion och reflexion, både kollektivt och individuellt, som formar medborgarnas preferenser. Det finns grovt sett två typer av deliberativ demokratiteori. Den ena motiverar värdet av deliberation med att den ökar den politiska jämlikheten mellan medborgarna. Medborgarna får större insikt i politiska frågor och kan forma en egen självständig uppfattning. Men det förutsätts inte att medborgarna kan eller bör enas om vilket beslut som är riktigt (1999, Manin 1987). Den andra, och dominerande, grenen av deliberativ demokratiteori har en mer krävande utgångspunkt. Syftet med individuell och offent- lig deliberation är att nå fram till en gemensam insikt om vilka beslut som faktiskt är moraliskt acceptabla. Kapitel 8 Engagemang och opartiskhet 227 primärt som ett rättvist sätt att fatta beslut på, utan som en metod för att komma fram till vad som är rättvist. är vid sidan av Habermas en av de mest kända före- trädarna för den epistemiska grenen av deliberativ demokratiteori. anger (1999:72) följande normativa kriterier på hur medborg- arna bör använda sig av demokratiska institutioner: 1.Medborgarna betraktar den gemensamma deliberationen mellan jämlikar som källan till politisk legitimitet. 2.Medborgarna har olika mål och intressen men delar övertygelsen att konflikter kan lösas genom gemensam deliberation. Inga prefe- renser, ideal eller övertygelser som föregår deliberationen har någon särställning. 3.Medborgarna föredrar att demokratiska institutioner används så att besluten på ett tydligt sätt återspeglar den gemensamma delibera- tionen. 4.Medborgarna erkänner varandra som jämbördiga samtalspartners med en jämlik förmåga att delta i en gemensam deliberation och vilja att följa resultatet av deliberationen. Vad innebär då deliberation? På ett allmänt plan går den ut på att man prövar rimligheten av olika politiska förslag i ett gemensamt samtal. anger följande kännetecken på en ideal deliberation: 1.Deliberationen är fri i två bemärkelser. Dels känner sig medbor- garna inte bundna av normer och ståndpunkter som föregår delibe- rationen, utan bara av resultatet av deliberationen. Dels är de fria att kunna handla i enlighet med resultatet och att deliberationen är en tillräcklig grund för att följa det. 2.Deliberationen avgörs genom the force of the better argument. Medborgarna skall ange opersonliga skäl för eller emot ett förslag som syftar till ett gemensamt kollektivt beslut utan hänsyn till särintressen. 3.I en ideal deliberation är medborgarna jämlika både i en formell och substantiell bemärkelse. Alla skall ha rätt att delta på lika villkor i deliberationen och i de beslut som följer. Dessutom skall deliberativa resurser (utbildning, kommunikativ kompetens etc.) och andra politiska resurser som kan påverka utfallet vara jämlikt fördelade. 4.En ideal deliberation skall syfta till att nå en moralisk konsensus, som underbyggs av argument som övertygar alla. Även då enhäl- lighet inte nås och beslut fattas enligt majoritetsregeln skall beslutet grundas på en uppfattning om vad som är ett moralisk rimligt beslut. Grundtanken är att demokratins proceduriella opartiskhet är otillräck- lig för att fatta rättvisa politiska beslut. Demokratiska beslut måste föregås av en deliberativ process, ungefär som i en domstol, där man väger olika argument mot varandra på ett opartiskt sätt. Men en delib- erativ demokrati har, till skillnad från en vanlig domstol, inga förut- bestämda lagar att utgå ifrån. Uppgiften är att stifta vanliga lagar som domstolar skall upprätthålla. Lagar skall, enkelt uttryckt, överensstämma med ett offentligt moraliskt förnuft som kommer till uttryck under ideala deliberativa omständigheter. Eftersom demokratin som sådan inte ger några garantier för att besluten överensstämmer med ett offentligt moraliskt förnuft ställs stora krav på medborgarna. Det var denna insikt (1994:83) förmedlade när han skrev: Hade det funnits ett folk av gudar skulle det ha styrts demokratiskt. Ett så fulländat styrelseskick passar inte för människor. Demokratin ger möjlighet till en hänsynslös intressekamp som hotar demokratin själv, menade han. hävdade därför att dygden är en förutsättning "för repub- liken, för alla dess villkor skulle inte kunna bestå utan dygden (1994:83). Ungefär på samma sätt resonerar deliberativa demokrater. Men dygdens princip handlar inte bara om att skydda demokratin, utan också om att fatta moraliskt riktiga beslut. Cohens första, andra och fjärde villkor för en ideal deliberation (se ovan) kan sägas ange dygder som krävs i en deliberativ demokrati. Det är krävande dygder. De är särskilt krävande i samhällen med en djupgående kulturell värdepluralism. Å andra sidan är de mer nöd- vändiga i den typen av samhällen, eftersom dess konflikter rör principfrågor där enbart aggregering av preferenser kan leda till omoraliska beslut. Deliberativ demokratiteori har kritiserats för att den är "sekterist- isk" och partisk till förmån för ett aristoteliskt, republikaniskt ideal om hur människor bör leva (se 1999; Kymlicka 2002:kap. 7 för en översikt). Den anses favorisera ett livsideal (of the good) som säger att människan är ett politiskt djur. Men deliberativa demokrater invänder att syftet är att nå opart- iskhet mellan olika livsideal, inte att favorisera ett republikanskt livsideal (1999). Man kan tolka de krav som deliberativa demokrater ställer på medborgarna som ett slags instrumentella dygder som är nödvändiga för att nå fram till moraliskt rimliga beslut Kapitel 8 Engagemang och opartiskhet 229 (se Kymlicka 2002:294–295). Därför kan de motiveras opartiskt. De är nödvändiga för att fatta opartiska beslut – beslut som möjliggör för människor att förverkliga sina egna idéer om det goda livet på lika villkor. Denna utgångspunkt är dock inte – och kan inte vara – neutral gentemot dem som förnekar detta syfte (1995:123; jfr 2000:kap. 10). En annan kritik mot deliberativ demokratiteori är att den under- gräver principen om politisk jämlikhet. I praktiken försvarar den ökat inflytande för en intellektuell elit på bekostnad av vanliga medbor- gare, hävdas det (se t.ex. Stokes 1998). Men om det politiska samtalet förs på jämlika villkor är det argumenten, inte personerna, som fäller avgörandet.