sou · GSB371d3 · 2005-01-01 00:00:00 — 14Utredningar, åtgärder och behandling skall verka för att alla barn och ungdomar växer upp under trygga och goda förhållanden och ha ett särskilt ansvar för barn som riskerar att fara illa. Nämnden skall enligt 5 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453): i nära samarbete med hemmet sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de be- höver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet. Sexuella övergrepp mot barn är inget nytt problemområde för . Det har varit en uppmärksammad fråga sedan 1980- talet. Inom utbildning, forskning och praktik har och andra myndigheter alltså haft flera decennier på sig att utveckla me- toder för utredning och behandling. Sexuell exploatering däremot är ett relativt nytt fenomen, där erfarenheter och kunskaper i stort sett saknas. Problem som man knappast vet existerar ser man inte, än mindre frågar man efter dem. När utredningen träffat företrädare för och frågat efter deras kunskap om sexuell exploatering av barn, har svaret i allmänhet blivit att man inte haft några sådana ärenden. Efter en stunds eftertanke och diskussion har många dock insett, att en del av problematiken i några av deras ärenden förmodligen handlat om sexuell exploatering. Fokus har emellertid legat på andra problem som missbruk, rymning, kriminalitet och skolk. Sådana problem är väl bekant med. Utredningar, åtgärder och behandling 14.1.1Med barnet i fokus? Barnkonvention slår fast att barnets bästa ska komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn. Denna princip finns också uttalad i såväl SoL som FB, LVU och utlänningslagen. Vid en in- tressekonflikt mellan barnet och de vuxna skall barnets intressen ha företräde vid åtgärder enligt SoL (prop. 1996/97:124). En första förutsättning för att barnets bästa skall kunna sättas i främsta rummet är att har kunskap om barns behov, utveckling i olika åldrar samt om riskfaktorer respektive skyddande faktorer. En andra förutsättning är att föräldrarna och den unge, om han eller hon fyllt , samtycker till eventuella insatser. Vårdnadshavarna har rätt att besluta i alla frågor som rör barnet till dess barnet är . Först om problemen är så allvarliga att barnet måste omhändertas med stöd av LVU, förlorar föräldrarna rätten att ensidigt bestämma över barnet. De förlorar dock sällan vård- naden, eftersom vårdnadsöverflyttningar är sällsynta. När det gäller den första förutsättningen – att det finns barn- kompetens inom – kan konstateras att några formella krav på barnkompetens inte ställs inom den sociala barnavården. Eftersom socionomutbildningen varit en generalistutbild- ning finns inga garantier för att den som är socionom har goda kunskaper om barn. Vidare råder brist på socionomer. Läns- styrelserna konstaterar i sin tillsyn att en av de största svårigheterna inom är att rekrytera och behålla per- sonal (2002). Det går inte alltid att rekrytera socio- nomer med önskvärd kompetens och yrkeserfarenhet, vilket alltför ofta får till följd att nyutexaminerade socionomer får ansvar för svåra barnavårdsärenden. Täta omorganisationer och stor personal- omsättning utgör också hinder för kompetensutveckling. Otillräckliga kunskaper om barn är ett av skälen till svårigheten att få ett genomslag för barnperspektivet i det sociala arbetet. Läns- styrelserna noterar i sin tillsyn 2002 att förbättringar när det gäller att se till barns bästa i utredningarna har skett, men att hand- läggaren fortfarande inte alltid har en egen relation till barnet utan bygger sin information på uppgifter från andra som känner barnet. Att socialsekreteraren träffar barnet personligen är nödvändigt för att få en god bild av barnet och dess situation och för att få veta vad barnet självt vill. Det leder emellertid inte med automatik till att barnets vilja vägs in i bedömningen och förslagen till åtgärder. Detta gäller inte bara yngre barn utan också tonåringar, vilket Utredningar, åtgärder och behandling visat i sin . När ungdomar rymmer och kastas ut hemifrån (2002). Den grupp som undersökt består av 63 flickor och 33 pojkar mellan , som var aktuella inom social- tjänsten i . Sextiotre av dem har rymt hemifrån och övriga blivit utkastade. I 76 familjer hade det förekommit miss- bruk, våld och/eller sexuella övergrepp. Konfliktnivån mellan för- äldrarna och de unga bedömdes som hög. Trots att det förekom mycket allvarliga problem i familjerna uppfattade socialsekreterarna fenomenet att rymma eller kastas ut hemifrån som ett relations- problem och såg som sin främsta uppgift att jobba hem ung- domarna. De och även deras föräldrar ville ha praktisk hjälp med att ordna bostad och få ekonomiskt bistånd, men socialsekreterarna ansåg inte att det var deras uppgift att hjälpa ungdomarna att flytta hemifrån. Ungdomarnas berättelser om föräldrarna, hemmiljön och sin livssituation gavs liten trovärdighet. Den egentliga samtalsparten var vårdnadshavaren. Socialsekreterarna såg som sin främsta upp- gift att i första hand samarbeta med vårdnadshavarna, även när det fanns brister i omsorgen om ungdomen eller då han/hon behövde skydd. Ungdomarna fick ingen självständig position med rätt att själva formulera vad de ville ha hjälp med. En tolkning är, enligt , att det familjeorienterade synsättet fått så starkt genom- slag att inte kan hantera det dilemma som uppstår, när det föreligger en intressekonflikt mellan en ung människa och föräldrarna. Familjen sattes i centrum både som skapare och lösare av problemen. Det tycks finnas en outtalad diskrepans mellan social- sekreterarnas idealbild av en familj och ungdomarnas faktiska hem- förhållanden, skriver . , docent i rättssociologi, ger i sin bok att själv få välja (2004) samma bild som av hur ungdomar bemöts inom . I boken ges bland annat tre exempel på flickor med utländsk bakgrund som hamnat i allvarliga familje- konflikter med frihetsberövande, hot, misshandel och könsstymp- ning. En analys av agerande i dessa tre fall visar att hoten och våldet inte hamnade i förgrunden utan att fokus i stället flyttades till eget handlande och till vårdnadshavar- na. Rätt och fel relaterades till vårdnadshavarnas normer och värde- ringar eller till arbetssätt och förståelsemodeller. Både och Schlytters forskning visar att tar större hänsyn till vad föräldrarna säger än vad barnen säger. Utredningar, åtgärder och behandling Varken eller Schlytter har frågat efter sexuell exploa- tering, men riskfaktorerna för sexuell exploatering (se kap. 7) finns hos många av de ungdomar som ingår i deras forskning. Resultat och slutsatser är därför relevanta i detta sammanhang. Det gäller framför allt budskapet att inte utgår från ett ung- domsperspektiv i sitt arbete och att ungdomarna inte får hjälp som svarar mot deras behov och önskemål. skall utan dröjsmål inleda en utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens känne- dom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden (11 kap. 1 § SoL). Utredningarna har en central plats i det sociala barnavårds- arbetet och har avgörande betydelse för om en familj skall få hjälp och i så fall vilken hjälp. Den ligger också till grund för beslut om omhändertaganden av barn och ungdomar. Trots att utredningen kan leda till mycket stora ingrepp i familjers liv, alternativt till att inga åtgärder vidtas trots att de behövs, finns få formella regler för hur barnavårdsutredningar skall göras. En utredning bör vara allsidig och ge en så fullständig bild som möjligt av familjens resurser, problem och behov. Uppgifter som rör sexuell exploatering i form av att den unge exempelvis säljer sex, utnyttjas av någon vuxen eller deltar i pornografiska filmer är svåra att få fram i en utredning. Den unge vill sällan själv tala om sådant (se avsnitt 10.8) och vuxna känner sällan till det. Det är i allmänhet en okänd värld för både det sociala och det professionella nätverket. Det är alltså inte troligt att någon information om att barnet är utsatt för sexuell exploatering kommer fram, om inte den utredande socialsekreteraren är insatt i vad sexuell exploatering är, frågar om och kan tala om detta. Att ha kunskap om sexuell exploatering är självfallet nödvändigt för att problemet skall kunna upptäckas och för att socialsekrete- raren skall kunna tala om det. Det är emellertid inte givet att alla socialsekreterare är beredda att skaffa sig kunskap i denna fråga. Den är extremt svår att hantera känslomässigt. Hos en del väcker den så starka känslor att man helt enkelt inte vill veta. Man bör vara medveten om att psykologiska hinder kan ligga bakom svårighe- terna att identifiera sexuellt exploaterade barn och att utveckla arbetet med att utreda och hjälpa dem. Utredningar, åtgärder och behandling ansvaret för att stödja personalen så att de orkar arbeta med psy- kiskt påfrestande frågor som våld, övergrepp och exploatering av barn. Handledning, rimlig arbetsbörda, arbete i team och fortbild- ning är sådant som ökar kompetensen och ger stöd i arbetet. I avsnitt 7.8 belyses kopplingen mellan barnpornografi och sexualbrott mot barn. Bland annat visar att det finns ett relativt starkt sådant samband. Vid utredningar om sexuella övergrepp bör därför inkludera frågor om huruvida barnet också blivit fotograferat eller filmat. Om barnets utnyttjats i barnpornografiska syften finns anledning att fråga sig om barnet också kan ha varit utsatt för sexuella övergrepp. Sambandet mellan barnpornografi och sexualbrott bör föranleda att starta en utredning om en förälder dömts för barnpornografibrott, även om han inte tagit bilder på sina egna barn. visar att det finns ett starkt samband mellan övergrepp och att sälja sex. av de ungdomar som uppgivit att de sålt sex har varit utsatta för sexuella övergrepp. Vid utredningar av barn som utsatts för någon form av övergrepp och exploatering bör således ha ett brett perspektiv och vara medveten om sambanden. Vid pågår ett projekt benämnt BBIC – Barns Behov i Centrum. I en barnavårdsutredning finns det ofta en risk att socialsekreteraren fokuserar på de vuxna och deras problem. I BBIC poängterar man därför att barnet skall stå i centrum. I utred- ningen enligt BBIC:s modell görs en helhetsbedömning av barnets situation, där barnets behov vägs mot föräldrarnas förmåga och resurser i den omgivande miljön. Målet med BBIC är att utveckla ett enhetligt system för dokumentation och uppföljning, som alla kommuner i landet ska få tillgång till. Dokumentations- systemet består av en serie formulär som följer hela ärendegången; från anmälan/ansökan och utredning till uppföljning av insatser. Utredningen vill poängtera vikten av att frågor kring sexuell exploa- tering ingår såväl i det formulär som avser den sociala utredningen som i de formulär som skall användas vid uppföljningen när det är relevant. Vid pågår också ett arbete med att ta fram en handbok beträffande sociala utredningar. Även i handboken bör, enligt utredningens mening, frågor kring sexuell exploatering beak- tas. Utredningar, åtgärder och behandling 14.1.3Placering utanför det egna hemmet När det gäller barn som placerats utanför det egna hemmet med stöd av SoL eller LVU innehåller den officiella socialtjänststati- stiken enbart information om barnet omhändertagits på grund av missförhållanden i hemmet eller på grund av den unges eget be- teende. Några närmare uppgifter om orsakerna till omhändertag- andet ges inte. Från olika undersökningar vet man dock att barn som omhändertas och placeras i familjehem, i hem för vård eller boende eller vid någon av Statens institutionsstyrelses (SiS) institu- tioner har en komplex problembild. Ungdomar som skrivs in på särskilda ungdomshem intervjuas vid inskrivningen om sin bakgrund, livssituation och vårdbehov enligt ADAD (Adolescent Drug Abuse Diagnosis). Den senaste rappor- ten (2003) visar att många av ungdomarna varit utsatta för den typ av risker som kan ha samband med sexuell exploatering. Detta gäller exempelvis deras boende. bodde före intagningen på SiS-institution i föräldrahemmet. Sjutton procent uppgav att de rymt eller levde ett vagabonderande liv. uppgav annat, vilket i allmänhet betydde att en flicka bodde hos en kompis eller pojkvän. Två femtedelar har blivit utsatta för miss- handel av någon som varit en föräldragestalt och nästan lika många har varit utsatta för psykisk misshandel. av flickorna och av pojkarna uppger att de blivit utsatta för sexuella övergrepp av någon som de stått i beroendeställning till. Fyra femte- delar av ungdomarna har tidigare fått insatser från i form av öppenvårdsprogram, kontaktperson, placering i familjehem eller på behandlingshem. visar att de ungdomar som sålt sex har en likartad problembild. Det finns därför skäl för familjehems- och institutionsvården att vara öppna för att placerade barn och ungdomar kan ha varit utsatta för sexuell exploatering och – om så visar sig vara fallet – vidta lämpliga åtgär- der, exempelvis information/anmälan till , polisanmä- lan och särskilda stöd- och behandlingsinsatser. I ADAD-intervjun ingår bara en fråga om sexuella övergrepp och ingen fråga om sexuell exploatering. Utredningen anser att intervjuerna bör ha fler frågor kring sexuella övergrepp och kom- pletteras med frågor som ger information om den unge utnyttjats i pornografi eller sålt sex. Frågor kring ungdomarnas internetvanor, framför allt vad avser pornografiska sajter, bör också ställas. Utredningar, åtgärder och behandling mation om ungdomarnas erfarenhet av sexuell exploatering är av betydelse för behandlingens inriktning. Enligt 3 § 1 st. LVU skall vård beslutas om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom miss- bruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. Som socialt nedbrytande beteende har i förarbetena till lagen (prop. 1989/90:28 s. 109) menats de fall då den unge beter sig på ett sätt som avviker från samhällets grundläggande normer. Enligt utredningens nätverk är det troligt att en del tonårsflickor som omhändertas enligt LVU har varit utsatta får någon form av sexuell exploatering. Utredningen bad därför länsstyrelserna att skicka in länsrättsdomar avseende flickor som omhändertagits med stöd av 3 § 1 st. LVU till . Utredningen erhöll 87 domar rörande flickor som omhänderta- gits enligt den s.k. beteendeparagrafen. Femtio domar gällde flickor 12–15 och 37 domar flickor 16–. Den största gruppen är (26 st.). Missbruk, i de flesta fall i kombination med socialt nedbrytande beteende, är grund för LVU i 64 domar. I många fall framgår att flickorna dras till miljöer med äldre män, som är beroende av droger och där det förekommer kriminalitet. Att missbruk föranleder om- händertagandena betyder att dessa flickor debuterat tidigt i sitt missbruk, då det i allmänhet går innan omgivningen inser all- varet och reagerar. Flickorna har dock i allmänhet tidigare varit föremål för frivilliga insatser. Man kan ana svåra missförhållanden i familjerna, men skrivningarna om dessa är mycket försiktiga. I några få domar framkommer det klart att flickorna varit utsatta för sexuella övergrepp eller våld. I 19 domar finns antydningar om sexuella övergrepp, gränslös sexualitet, prostitution eller att flickor- na lever med äldre män i utbyte mot droger. I domarna fokuseras dock missbruket, eftersom det är lättast att beskriva och dessutom är ett problem som domstolarna förstår. En liknande studie av domar i LVU-mål har gjorts av (1999). Schlytter konstaterar bland annat att lagstiftningen i flera avseenden inte motsvarar unga flickors erfarenheter och sociala problematik. Därför blir det nödvändigt att tänja på lagens gränser för att kunna ingripa när det är absolut nödvändigt. Samma bild ges av situationen i i en rapport om ung- domar som säljer sexuella tjänster (Hegna och 2002) där tre ledare för fylkesnämnder intervjuats. Utredningar, åtgärder och behandling beslutande organ när det gäller omhändertaganden av både barn och vuxna utan samtycke. Enligt de intervjuade förekommer det sällan att frågor som gäller försäljning av sexuella tjänster aktua- liseras i samband med omhändertagandena. Författarna ser två möj- liga orsaker till detta. Den första är att skälen till att barnet omhän- dertas måste kunna dokumenteras och det är svårt att dokumentera sexuell exploatering. Den andra är att bara tar upp det som är nödvändigt för att underbygga ett omhändertagande. Det räcker i allmänhet med att beskriva missbruk, kriminalitet och beteendeproblem i beslutsunderlaget. Det händer att personer döms upprepade gånger för sexualbrott mot barn och/eller barnpornografibrott. Eftersom insatser bygger på frivillighet kan inte några säkerhetsföreskrifter åläggas någon. Det finns dock en lagparagraf som kan vara tillämp- lig i detta sammanhang, nämligen 5 kap 2 § SoL. Den innebär att socialnämnden får förbjuda eller begränsa möjligheterna för en person som har sitt hem inom kommunen att i hemmet ta emot andras barn. Paragrafen kan användas när det är uppenbart att barn som besöker en viss miljö riskerar att utsättas för skada. Den är tillämplig inte bara när det gäller vård och fostran utan även när det gäller tillfälliga vistelser och kan gälla barn generellt enligt en dom från Regeringsrätten (Mål nr 4497-2000). 14.1.5Underåriga som utsatts för människohandel för sexuella ändamål Med utgångspunkt från normaliseringsprincipen ska de regelverk och institutioner i samhället som skapats till skydd av barn i allmänhet så långt möjligt omfatta även utländska barn som vistas här utan att vara bosatta i . (Dnr 75-8826/2003) När det gäller underårig som utsatts för människohandel för sexuella ändamål kan det finnas skäl för att vidta åt- gärder vad gäller vårdnad eller förmyndarskap. Om får veta att någon sådan åtgärd behöver vidtas, skall nämnden göra en framställning eller ansökan om det hos domstol. Detsamma gäller om nämnden anser att ett barn är i behov av målsägande- Utredningar, åtgärder och behandling Enligt 5 kap. 2 § Lagen om målsägandebiträde (2001:937) skall socialnämnden anmäla till överförmyndaren om den finner att god man eller förvaltare bör förordnas för någon (5:3). har i en promemoria (Dnr 75-8826/2003) skrivit om ansvar för underåriga som utsatts för människo- handel. Nedanstående text är ett utdrag ur denna promemoria. När socialnämnden får kännedom om ett barn som blivit utsatt för människohandel ska nämnden (efter förhandsprövningen) utan dröjs- mål inleda en utredning för att bedöma behovet av insatser (11 kap. 1– 2 §§ SoL). ska härvid särskilt beakta vad hänsynen till barnets bästa kräver (1 kap. 2 § SoL). Den svenska lagstiftningen reglerar hur samhället ska ingripa när en underårig saknar eller behöver nya vårdnadshavare och då utses sådana. Skillnaden med de underåriga som blivit utsatta för människohandel är att de troligen har vårdnadshavare någon annanstans, vilka inte kan bevaka och ta hand om den ungas intressen och behov här och . Därför kan inte nya vårdnadshavare eller förmyndare utses, utan i stäl- let någon som tills vidare bevakar deras rättigheter, såväl socialt, juri- diskt och ekonomiskt, samt någon som är ansvarig för deras vård och omsorg. För dessa barn ska socialnämnden i stället anmäla till över- förmyndaren att god man bör förordnas för barnet. Det kan dock konstateras att lagstiftningen på området är gammal och inte anpassad till dagens situation, i synnerhet inte till de speciella förhållanden som gäller för barn som blivit utsatta för människohandel. Kritik har riktats mot att godmansskapet inte är definierat vad gäller ansvar och mandat och inte är tillräckligt utifrån de ensamkommande barnens behov (skrivelse 2002 Förbättringar i mottagandet av barn från annat land som kommer till utan medföljande legal vård- nadshavare (s.k. ensamkommande barn) – Redovisning av regerings- uppdrag). ska i sin utredning kring barnet också respektera barnets rätt till återförening med sina föräldrar i enlighet med barn- konventionens artikel 9, punkt 3. Detta kan givetvis utmynna i ett beslut om att bevilja bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL till en hemresa för barnet. Barnet har självfallet ett behov av lämpligt boende, om- vårdnad och trygghet. är skyldig att se till att barnet får ett lämpligt boende och omvårdnad. Om den gode mannen, och om barnet fyllt även barnet, lämnar samtycke till detta placeras barnet med stöd av 4 kap. 1 § SoL. Det är endast om gode mannen och, om barnet fyllt , barnet motsätter sig en frivillig placering som det blir Utredningar, åtgärder och behandling aktuellt att tillgripa LVU. Det torde i dessa situationer vara synnerligen ovanligt. Ett barn som blivit utsatt för människohandel och visats här utan vårdnadshavare har, förutom att få någon som företräder dess intres- sen, behov av lämpligt boende, omvårdnad och trygghet. För både barnets och samhällets del finns det också ett behov av att utreda varför barnet är här, om det har skäl att få stanna och vad som är barnets bästa . För det enskilda barnet/den unga är det viktigt att få sin sak rättvist prövad, få göra sig hörd och bli lyssnad på, bli respektfullt och adekvat bemött i förhållande till sin ålder, få veta vad som sker och varför samt att beslut fattas skyndsamt utifrån en sammansatt bedömning av vad som kan vara barnets bästa. Det är också viktigt att få trygg omsorg och omvårdnad, stöd i sin utveckling, en lämplig social miljö samt såväl medmänskligt som professionellt psykologiskt stöd i den psykiskt på- frestande situation som barnet/den unga befinner sig i och för bearbet- ning av svåra känslor och erfarenheter. Det är också vik- tigt för den unga att kunna få veta något om den närmaste framtiden. Ur barnets/den ungas perspektiv är det inte intressant hur ansvaret för olika insatser eller kostnader fördelas. Det är en praktisk fråga för sam- hället att lösa. har också skrivit en promemoria om vistelsebe- greppet (Dnr 75–8826/2003). Enligt 2 kap. 2 § SoL har kommunen det ytterst ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Av bestämmelsen följer dels att det är den kommun där den enskilde vistas som är ansvarig kommun, dels att den kommunen är skyldig att tillgodose den enskildes hjälpbehov i avvaktan på att ansvarig huvudman kan ge den nöd- vändiga hjälpen. konstaterar bland annat att 5 kap. 11 § SoL om att socialnämnden bör verka för att den som utsatts för brott och dennes anhöriga får stöd och hjälp, gäller för män- niskor som utsatts för människohandel. Eftersom barn som utsatts för sexuell exploatering är en heterogen grupp som spänner från barn som utsätts för handel för sexuella ändamål till barn som säljer sex eller fotograferas i pornografiska syften, går det inte att generalisera kring behandlingsbehov. En del barn har exploaterats utan att vara medvetna om det, andra har ut- satts för svåra övergrepp i samband med exploateringen. Utredningar, åtgärder och behandling barn var exploateringen en engångsföreteelse, för andra något som pågått . Vissa kommer från välfungerande familjer och har inte utsatts för några särskilda psykosociala påfrestningar, medan andra är drabbade av en rad riskfaktorer. Behandlingsbehoven kan således variera från att barnet inte behöver någon professionell behandling alls – det kan räcka med samtal med någon som barnet har förtroende för – till att barnet har mycket omfattande behand- lingsbehov. Fortsättningsvis kommer den senare gruppen att avses. Barn som utsatts för sexuell exploatering har ofta upplevt sexuella övergrepp, våld, försummelse och övergivenhet. Orsakskedjan kan ha följande utseende: sexuella övergrepp inom familjen – hemlöshet – missbruk – att sälja sex. Eftersom missbruk är det mest synliga problemet finns en risk att det problemet betonas i behandlingen på bekostnad av de övriga delarna i kedjan. Om en flicka är om- händertagen på grund av missbruk, vilket ofta är fallet, ger detta den behandlande instansen besked om vad det är som skall behand- las.