sou · GSB311 · 2005-01-01 00:00:00 — En ytterligare trend i många länder är att andelen personer som är födda utomlands eller har föräldrar som är födda utomlands ökar. I skulle befolkningstillväxten bli betydligt lägre och antalet personer minska i absoluta tal utan en positiv nettoinvandring. En befolkningsprognos utgår från befolkningssituationen det senaste utfallsåret, i detta fall /2003, och baseras på antaganden om fyra variabler; fruktsamhet, dödlighet, in- och utvandring. Allmänt kan sägas att fruktsamheten och invandringen är relativt svårprognostiserade eftersom de kan variera kraftigt år . Utvandringen och sannolikheten att avlida vid en given ålder varierar normalt sett mindre. För utvandringen finns det en koppling till invandringen , medan det för dödligheten handlar om att förutsäga styrkan i en mer trendmässig förändring. Ambitionen för antagandena i prognosen är snarare att komma nära långsiktiga medelvärden än att träffa rätt varje enskilt år. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 Eftersom de förändringar i befolkningens storlek och sammansättning som de olika antagandena ger upphov till är relativt små i jämförelse med den totala befolkningen, blir prognoserna jämförelsevis bra på kort till medellång sikt. När prognoshorisonten sträcks ut till eller längre växer den kumulerade effekten av små fel i antagandena. Känsligheten för fel i olika antaganden skiljer sig åt för olika åldersgrupper. För antalet äldre är det i första hand antaganden om dödligheten (och i någon mån antaganden om nettoinvandringen) som är avgörande, eftersom det tar innan denna grupp påverkas av variationer i fruktsamheten och rörligheten över gränserna i dessa åldrar är relativt begränsad. För befolkningen är i princip endast antaganden om in- och utvandringen av betydelse på kort till medellång sikt. Sanno- likheten att avlida är så pass liten att även relativt stora fel i dessa antaganden får små effekter för denna grupp . Högre fruktsamhet påverkar arbetskraftsutbudet posi- tivt först . (På kortare sikt innebär flera barn tvärtom att den föräldrarelaterade frånvaron ökar.) Antalet barn och ungdomar påverkas däremot snabbt av olika antaganden om fruktsamheten. I den prognos3 som använts som underlag till denna utredning antas fruktsamheten gradvis öka från dagens historiskt sett relativt låga 1,6 barn per kvinna till 1,85 barn per kvinna 2010 och därefter förbli oförändrad. I medeltal föds då cirka 107 000 barn . Detta kan jämföras med en genomsnittlig fruktsamhet på 1,75 barn per kvinna . Vidare antas att i medeltal cirka 42 500 personer lämnar landet och att cirka 71 000 flyttar hit. Befolkningen ökar därigenom i genomsnitt med cirka 28 500 personer till följd av invandring . Detta innebär att blir ett öppnare land än det varit. var invandringen netto i genomsnitt cirka 17 000 personer , men antalet steg år . Ur ett arbetskraftperspektiv är inte bara nettoinvandringen av intresse utan även bruttoströmmarna. Detta gäller eftersom de som flyttar hit under åtminstone en övergångsperiod kan antas ha ett lägre arbetskraftsutbud än de som lämnar landet. Dödligheten föll snabbt för så gott som alla åldersgrupper . Denna utveckling antas fortsätta även under den 3 Diskussionen om befolkningsutvecklingen baseras på SCB [2003a] och [2003b]. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 första hälften av detta sekel, om än i avtagande takt. Eftersom dödligheten redan sjunkit till mycket låga nivåer i åldrarna , ger den fortsatta utvecklingen den absolut största effekten på antalet äldre. I framskrivningen antas den förväntade medellivs- längden vid födseln öka från dagens för män och för kvinnor till 83,6 respektive 2050. ökar den förväntade återstående livslängden från för män till 2050, och för kvinnor från till . I båda fallen är den relativa ökningen större för män än för kvinnor, vilket får till följd att antalet äldre män kommer att öka snabbare än antalet äldre kvinnor. N i v å F ö r ä n d r i n g Källa: SCB [2003a] och [2003b]. I tabell 4.1 sammanfattas huvuddragen i befolkningsutvecklingen och . Av tabellen framgår att befolkningsökningen är nästan lika stor som under den nästan dubbelt så långa perioden –2002. Att ökningstakten tilltar förklaras både av en större invandring och en högre fruktsamhet. Till skillnad mot de närmast föregående decennierna kommer antalet barn och ungdomar att öka . Den absoluta merparten av befolkningsökningen , , sker dock i åldersklasserna . Enbart ökningen i antalet yngre ålderspensionärer, personer i åldrarna , står för av den totala befolkningsökningen. Dessa förändringar innebär att rela- tionen mellan antalet personer , de , och totalbefolkningen kommer att försämras, se Bilaga 1–2 till LU 2003/04 Andelen personer förväntas fortsätta att sjunka ytterligare efter 2020, för att stabiliseras på en ny och lägre nivå omkring 2035. Diagram 4.2 Andel av befolkningen i åldern 20–, 1970–2050 1970 1975 1980 1985 1990 1995 2000 2005 2010 2015 2020 2025 2030 2035 2040 2045 2050 Källa: SCB [2003a]. Befolkningstillväxten blir allt mer beroende av invandring Tabell 4.2 ger en annan bild av befolkningsförändringen . Den sammanlagda förändringen har delats upp i två komponenter, ett bidrag från nettoinvandringen och ett inhemskt bidrag, nettoförändringen i antalet personer som är födda i . Tabellen belyser invandringens betydelse för befolkningstillväxten och tillväxten i antalet personer . ökade befolkningen sammanlagt med cirka 859 000 personer. Av denna ökning kan cirka 511 000, eller , hänföras till invandringen. För befolkningen är proportionerna likartade. Befolkningen ökade med nära 530 000 Bilaga 1–2 till LU 2003/04 Arbetskraften personer och av denna ökning beror på ett invandringsöverskott. kommer befolkningstillväxten att bli än mer beroende av invandring. Av en sammanlagd ökning i total- befolkningen om närmare 780 000 personer förutser SCB att invandringen står för närmare två tredjedelar eller cirka 515 000 personer. Utan invandring skulle befolkningen minska med 130 000 personer . Tack vare att fler personer flyttar till än härifrån ökar nu i stället befolkningen med drygt 180 000 personer. Trots invandringsöverskottet förväntas tillväxten i denna åldersgrupp bli svag . inhemskt födelseöverskott 1970–2020 Källa: SCB [2003a] och SCB [2003b]. Invandrarnas ursprung har förändrats Förutom att antalet invandrare ökade under den senare delen av det så har även deras ursprung ändrats. 1980 invandrade totalt sett 39 600 personer till . Av dessa var födda i medan cirka en tredjedel var födda utanför ett utvidgat EU. hade det totala antalet invandrare ökat till 64 100 personer, och av dessa var drygt hälften födda utanför EU-området. Det är framförallt flyktinginvandringen och Bilaga 1–2 till LU 2003/04 invandring av anhöriga till dessa som ökat. SCB antar i sin prognos att denna typ av invandring kommer att dominera även . Eftersom andelen återutvandrande i denna grupp är mindre än för övriga invandrare, se tabell 4.3, kommer antalet personer i befolkningen som är födda utanför ett utvidgat EU att öka snabbt. Av den befolkningsökning om cirka 31 000 personer som invandringen bidrog med netto 2002, hade cirka 24 800 personer, eller , sitt ursprung utanför EU-området. Tabell 4.3 In- och utvandringen efter födelseland Källa: SCB [2003a]. I tabell 4.4 har befolkningsprognosen brutits ned efter födelseland enligt indelningen i tabell 4.3. Av tabellen framgår att vi kan förvänta oss relativt stora förändringar i sammansättningen av befolkningen de närmaste decennierna. Antalet infödda svenskar och övriga nordbor minskar. Den stora nedgången i antalet nordbor beror på en relativt liten nettoinvandring från dessa länder, som medelåldern bland de nordbor som bor i är hög. Antalet personer från övriga regioner ökar däremot. Det gäller framför allt personer som är födda utanför EU. Denna grupp utgjorde av befolkningen 1980, och kommer enligt prognosen att uppgå till 2020. Utöver detta kommer en växande andel av de barn som föds i att ha föräldrar med ett utländskt ursprung. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 Arbetskraften Tusentals personer resp. procentuell andel Anm.: Befolkningens storlek stämmer inte helt överens med befolkningen enligt . Källa: SCB [2003a], SCB [2003b] samt egna beräkningar. Dessa förändringar i befolkningens sammansättning, både i termer av åldersstruktur och ursprung, kommer med stor sannolikhet att påverka det framtida arbetskraftsutbudet. Om dagens ålders-, ursprungs- och könsspecifika förvärvsfrekvenser består kommer andelen sysselsatta att minska och arbetslösheten att öka. De förändringar som befolkningsprognosen förutsäger är ogynn- samma ur ett arbetskraftsutbudsperspektiv. 4.2Arbetskraftsdeltagande, sysselsättning och arbetslöshet Arbetskraftsdeltagandet varierar med ålder och kön För att tillhöra arbetskraften krävs att en person kan och vill arbeta. De flesta som uppfyller dessa krav är sysselsatta medan en mindre del är arbetslösa. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 Arbetskraftsdeltagande , andel av befolkningen i Anm. Andelarna baserade på ettårsklasser och utjämnade värden för femårsklasser. Källa: SCB [a] Diagram 4.3 visar hur arbetskraftsdeltagandet varierade med ålder och kön enligt 2002. I ingår även ungdomar mellan . Även om få personer i denna ålder är heltidsarbetande är det inte helt ovanligt att kombinera studier med olika typer av kortare extraarbete. För att betraktas som sysselsatt i arbets- kraftsundersökningen räcker det med att ha arbetat under mätveckan. var av befolkningen i åldern 16–sysselsatt och arbetade i genomsnitt strax . tillhör den avgjort största delen av både kvinnor och män arbetskraften. Fram till omkring är arbetskraftsdeltagandet oförändrat högt. Därefter börjar gradvis allt fler lämna arbetskraften. Efter sjunker arbetskraftsdeltagandet snabbt. Kvinnor ökade sitt arbetskrafts- deltagande starkt , se diagram 4.4, och skiljer sig endast i liten utsträckning i detta avseende från männen. I en internationell jämförelse är det svenska arbets- kraftsdeltagandet högt, framför allt för kvinnor och för personer Bilaga 1–2 till LU 2003/04 Även om arbetskraftsdeltagandet faller kraftigt så kvarstod 2001 av männen och av kvinnorna i åldersgruppen 65–fortfarande i arbetskraften. Den största delen av dessa var egenföretagare, varav många var verksamma i jordbruket. över en längre tidsperiod ökade arbetskraftsdeltagandet . Detta år var av alla kvinnor och av alla män mellan aktiva på arbets- marknaden, se diagram 4.4. Utvecklingen ser emellertid helt olika ut för kvinnor och män. sjönk kvinnornas arbetskraftsdeltagande påtagligt när de kom upp och ofta fick barn. De följande årens utbyggnad av barnomsorgen och föräldraförsäkringen i kombination med en stark efterfrågan på kvinnlig arbetskraft har gjort det möjligt för kvinnor att vara kvar i arbetslivet även under de år då barnen är små. Skillnaden mellan mäns och kvinnors arbetskraftsutbud minskade från 1970 till 1987. har kvinnornas arbetskraftsdeltagande utvecklats ungefär på samma sätt som männens, utom för de äldsta och yngsta åldersklasserna. För kvinnor har arbetskraftsdeltagandet fortsatt att öka när nya generationer med en allt starkare koppling till arbetsmarknaden gradvis blivit äldre. För kvinnor mellan har i stället arbetskraftsdeltagandet åter minskat något relativt männens . Bilaga 1–2 till LU 2003/04 Diagram 4.4 Arbetskraftsdeltagande för kvinnor och män, 1970–2002, andel av befolkningen i arbetskraften 1970 1972 1974 1976 1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 1996 1998 2000 2002 Källa: SCB [a]. sjönk arbetskraftsdeltagandet snabbt för båda könen till följd av den kraftiga lågkonjunkturen. Nedgången kom först och har varit störst för yngre personer, se diagram 4.5. har läget på arbetsmarknaden åter förbättrats och antalet sysselsatta ökat. Trots detta når inte arbetskraftsdeltagande upp nivåer för någon av åldersgrupperna. Framförallt för personer i åldrarna 20– är nedgången kraftig i jämförelse med tidigare nivåer. Från att tidigare ha haft ett betydligt högre arbetskraftsdeltagande än de som är , gäller det omvända . Utvecklingen i diagram 4.4 och 4.5 påverkas delvis av konjunk- turella faktorer. var arbetsmarknaden över- hettad, arbetslösheten låg länge med en snabb löneökningstakt och hög inflation som följd. första år kom sedan en djup lågkonjunktur med historiskt sett mycket hög arbetslöshet vilket sannolikt höll tillbaka arbets- kraftsutbudet. Om man justerar för dessa variationer tycks det finnas en trend mot ett lägre arbetskraftsdeltagande som går Bilaga 1–2 till LU 2003/04 tillbaks till åtminstone mitten av . För män och yngre kvinnor har denna trend varit dominerande . För kvinnor var trenden den motsatta fram till omkring 1990. Därefter har arbetskraftsdeltagandet tenderat att utvecklas mer i linje med de övrigas även för denna grupp. Förändringen beror inte på demografiska faktorer utan är tydlig för varje åldersklass och kön för sig, se diagram 4.5. Endast de äldsta kvinnorna utgör som nämnts ovan ett undantag härvidlag. Arbetskraftsdeltagande –2002, andel av Källa: SCB [a]. Ett antal av de personer som vill och kan arbeta, dvs. uppfyller kriterierna för att tillhöra arbetskraften, är inte sysselsatta. Även arbetslösheten har varierat relativt kraftigt över tiden och skiljer sig åt i olika åldrar och för olika kön. Generellt är arbetslösheten högre bland personer som invandrat till än bland personer som är födda här. Även regionalt är skillnaderna betydande. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 I analyser av arbetslösheten görs ofta en uppdelning i en komponent som är konjunkturberoende, och som därmed skulle försvinna vid ett normalt konjunkturläge, och en underliggande strukturell komponent. Den senare komponenten är beroende av långsiktiga faktorer som arbetsmarknadens funktionssätt, hur väl efterfrågan och utbud på olika typer av arbetskraft sammanfaller, flexibiliteten i lönebildningen, i vilken utsträckning transfererings- systemen uppmuntrar till arbete, utbildningssystemets förmåga att tillgodose behoven av arbetskraft, etc. Även storleken på denna del av arbetslösheten kan förändras . Tabell 4.5 Arbetslöshet 1970–2001 Källa: SCB [a]. Även om uppdelningen av arbetslösheten i en konjunkturell och en strukturell del är fruktbar rent analytiskt är den i praktiken svår att göra. Olika statistiska metoder ger skilda resultat. Av tabell 4.5 framgår att det verkar finnas över tiden stabila skillnader mellan olika grupper. Arbetslösheten bland ungdomar är t.ex mer än dubbelt så hög alla år som för de , den åldersgrupp som har den lägsta arbetslösheten. var arbetslösheten högre bland kvinnor än bland män. har det omvända förhållandet gällt. Detta antyder att varje åldersgrupp och kön har sin egen jämviktsarbetslöshet, vilket gör att demo- grafiska förändringar av arbetskraftens sammansättning kan på- verka den sammantagna jämviktsarbetslösheten. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 Andelen förvärvsaktiva är lägre för invandrare än för inrikes födda Den totala befolkningen i uppgick till cirka 5 250 000 personer. Av dessa var cirka 770 000 eller födda utomlands, se tabell 4.4 ovan. var av befolkningen sysselsatt enligt . Bland dem som var födda utomlands var motsvarande andel endast . Sysselsättningsgraden är med andra ord betydligt lägre bland personer som är födda utomlands än bland inrikes födda. Detta beror både på att arbetskraftsdeltagandet är lägre bland invandrare, och på att arbetslösheten är högre. En annan källa till arbetsmarknadsstatistik som kan brytas ned i undergrupper beroende på ursprung är RAMS, registerbaserad arbetsmarknadsstatistik4. Till skillnad från är detta ingen urvalsundersökning utan baseras på registerdata. Detta gör att produktionen av statistiken sker med större tidseftersläpning, men att resultaten bör vara säkrare. I RAMS används begreppet förvärvsarbetade som är antalet sysselsatta minus ett mindre antal medhjälpande familjemedlemmar. Enligt denna statistikkälla är förvärvsfrekvensen bland utlandsfödda ännu lägre än vad anger. Förvärvsfrekvensen varierar med invandringsland och med den tid som personen ifråga tillbringat i , se diagram 4.6 och 4.7. I genomsnitt var av de utlandsfödda i åldrarna 20–förvärvsarbetade 2000 enligt RAMS. Skillnaderna jämfört med inrikes födda är relativt stora för alla ursprungsregioner. I genomsnitt för perioden –2000 hade en person född i ett annat nordiskt land en förvärvsfrekvens som låg lägre än för personer födda i . Ju större det geografiska avståndet är till födelselandet, desto större är skillnaden i förvärvsfrekvens. För invandrare födda utanför var förvärvsfrekvensen igenom- snitt lägre än för inrikes födda. I takt med att arbetsmarknaden förbättrats har skillnaden krympt utom för övriga nordbor där den varit relativt stabil, se diagram 4.6. 4 SCB [b] Bilaga 1–2 till LU 2003/04 Förvärvsfrekvens efter födelseregion 1993–2000 Källa: SCB [b]. Förvärvsfrekvensen stiger med antalet år i och skillnaden mellan olika ursprungsregioner tenderar då att minska. vistelsetid i ökar emellertid andelen förvärvsarbetande endast marginellt. Även efter så i kvarstår relativt stora skillnader jämfört med personer som är födda i landet. i har nordbor fortfarande en förvärvsfrekvens som ligger lägre än för inrikes födda. För personer födda utanför EU är skillnaden närmare 20 procent- enheter, se diagram 4.7. Skillnaderna kvarstår även för andra generationens invandrare. Även personer födda i av för- äldrar med utländskt ursprung klarar sig sämre på arbets- marknaden. Detta gäller även efter att hänsyn tagits till utbild- ningsnivå, skolbetyg, etc.5. 5 Se t.ex. bilaga6 till /2000 – Arai, M., , H. och , L. [1999], [2003] och Ds 2000:69. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 Arbetskraften Diagram 4.7 Förvärvsfrekvens för personer 20–efter vistelsetid i och födelseregion 2000 Källa: SCB [b]. Eftersom invandringen är avgörande för att befolkningen skall växa är de stora skillnaderna i arbets- kraftsdeltagande och arbetslöshet mellan personer som är födda i och de som flyttar hit problematisk. Ett lägre arbets- kraftsdeltagande bland invandrare än i den infödda befolkningen är dock inte enbart ett svenskt fenomen, utan återkommer i ett stort antal länder. Endast i och har inflyttade män en högre sysselsättningsgrad än de infödda, medan inflyttade kvinnor har en lägre sysselsättningsgrad i samtliga länder i tabell 4.6. Skillnaderna är också större i genomsnitt bland kvinnor än bland män. Relativt sett verkar integrationen av kvinnor på arbetsmarknaden vara mer framgångsrik i . Enbart i av de angivna länderna uppvisar invandrade kvinnor en högre sysselsättningsgrad. För män gäller det omvända. Endast i har invandrade män en lägre sysselsättningsgrad än i , medan manliga invandrare i och t.o.m. har en högre sysselsättningsgrad än infödda svenskar. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 Tabell 4.6 Andel sysselsatta i ett urval länder, genomsnitt 1999–2000 -15,4 -15,9 -16,2 -27,2 -16,4 -1,5 -7,0 -2,2 -14,9 -17,6 -21,8 -8,7 -13,2 -7,9 Källa [2003a]. Hur väl invandrare integreras på arbetsmarknaden hänger sannolikt ihop med både antalet invandrare och av vilka skäl de ges uppehållstillstånd. Länder med en relativt liten invandring, som och , har ett bättre utfall än , och med relativt stor invandring. är exempel på ett land som i betydligt högre utsträckning än bedriver en aktiv politik för att locka till sig arbetskraftsinvandrare. Här har invandrade män en högre sysselsättningsgrad än infödda, medan skillnaden mellan infödda och inflyttade kvinnor är relativt liten. Demografin bidrar till att arbetskraftsutbudet minskar till 2020 De förändringar i befolkningens sammansättning som förväntas kommer sannolikt att påverka antalet sysselsatta och arbetslösa. Både de åldersmässiga och de ursprungsmässiga sammansättningsförändringarna bidrar till att hålla tillbaks antalet sysselsatta och höja arbetslösheten vid ett oförändrat beteende. Om andelen män och kvinnor i olika ålder och av olika ursprung som är sysselsatta respektive arbetslösa är oförändrad kommer det totala arbetskraftsutbudet att utvecklas som i tabell 4.7. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 Tabell 4.7 Den yrkesverksamma befolkningen efter födelseregion 2002–2020 Tusentals personer resp. procentuell andel 1Arbetslöshet i åldrarna 16–. 2Justerat för de som är sysselsatta i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd. 3Födelseregion förkortad enligt S=Sverige, N=Övriga , E=EU25 förutom , R=Resten av Världen och T=samtliga födelseregioner. Källa: SCB [a], SCB [b], SCB [2003a], SCB [2003b] samt egna beräkningar. Trots att antalet personer i åldersgruppen 20–ökar med drygt 180 000 personer , så ökar antalet personer i arbetskraften och antalet sysselsatta endast med cirka 50 000 respektive 30 000 personer vid ett oförändrat arbetsmarknads- beteende. Det betyder att den största delen av befolknings- ökningen kommer att utgöras av personer som står utanför arbetskraften, och att arbetslösheten ökar. minskar andelen av befolkningen som är reguljärt sysselsatta . ökar arbets- lösheten . Antalet personer som försörjs med sociala ersättningar ökar därmed. Inom varje ursprungsgrupp sker mindre förändringar som beror på den åldersmässiga sammansättningen inom gruppen. Denna bidrar till att sänka sysselsättningsgraden i varje enskild ursprungsgrupp under den Bilaga 1–2 till LU 2003/04 är dock de ursprungsmässiga sammansättningsförändringarna mer avgörande för den totala förändringen. Trots att sysselsättningsgraden ökar igen efter 2010 i varje ursprungsgrupp utom för de som är födda utanför EU15, så fortsätter andelen sysselsatta att sjunka totalt sett. av de sysselsatta är frånvarande en genomsnittlig arbetsdag Cirka 708 000 personer eller av de sysselsatta i åldrarna 20–var i genomsnitt frånvarande på heltid från sitt arbete under en godtyckligt vald vecka 2002 enligt . Resterande del av de sysselsatta som arbetade åtminstone under mätveckan kallas i arbetskraftsundersökningen för personer i arbete. En relativt stor del av de som var i arbete, cirka 960 000 personer, var frånvarande från sitt arbete under en del av veckan. I genomsnitt var de deltidsfrånvarande borta något mer än av veckan. Omräknat till heltidsekvivalenter uppgår den totala genomsnittliga frånvaron till cirka 950 000 personer eller av de sysselsatta. Tabell 4.8 Frånvaro och medelarbetstid i åldersgruppen 20–2002 Frånvarande del av veckan Källa: SCB [a]. Frånvaron påverkar medelarbetstiden, dvs. den genomsnittliga tid som en person arbetar . Den kan antingen definieras som den vanligen arbetade tiden, dvs. i det närmaste den tid som en person åtagit sig att arbeta, eller den faktiskt arbetade tiden, vilket är den vanligen arbetade tiden justerad för olika typer Bilaga 1–2 till LU 2003/04 av frånvaro och övertidsarbete. När den faktiskt arbetade tiden multipliceras med antalet personer i arbete erhålls antalet arbetade timmar i ekonomin. Ett annat sätt att mäta medelarbetstiden är att relatera antalet arbetade timmar till samtliga sysselsatta. Det senare värdet är mindre än det förra eftersom de frånvarande inte bidrar , se tabell 4.8. I utgör antalet heltidsfrånvarande skillnaden mellan antalet sysselsatta personer och antalet personer i arbete, medan de deltidsfrånvarande betraktas både som sysselsatta och i arbete. Det innebär att den frånvaro som uppkommer till följd av heltidsfrånvaron endast påverkar antalet arbetade timmar per sysselsatt, medan de deltidsfrånvarandes frånvaro påverkar den faktiska medel- arbetstiden för dem som är i arbete. Det finns ett antal olika orsaker till frånvaro. I en diskussion om sambandet mellan frånvaro och medelarbetstid kan det finnas skäl att dela upp analysen i en del som handlar om frånvaro till följd av semester och arbetstidens förläggning och en annan del som handlar om övrig frånvaro. Cirka hälften av frånvaron utgörs av semesterledighet eller av arbetstidens förläggning. Frånvaron är i detta fall vanligen avtalad med arbetsgivaren i förväg och ger inte upphov till ett löneavdrag. Den frånvarande betalar i stället genom att i en förhandling avstå från en del av ett potentiellt lön- eutrymme.