sou · GSB348 · 2005-01-01 00:00:00 — Välvilliga hjälpare såg till att de fick mat för dagen och tak över huvudet. Kvinnan i familjen hade utsatts för svåra påfrestningar och hade behandlats för psykotiska problem. Enligt skildringen hade hon tappat livslusten, och även barnen for mycket illa. En lokal kont- aktperson framhöll att detta var en ordentlig familj som verkligen vill arbeta och göra rätt för sig(Smålänningen , s. 20–21). Ett knappt halvår senare inträffade katastrofen. Kvinnan hade via ombud tagit kontakt med Smålänningen och velat ställa upp på en intervju för att belysa sin och familjens situation. Den hade nu hållit sig dold och hon var desperat. När journalisten anlände till platsen för intervjun hade kvinnan redan hunnit försöka begå självmord genom att hälla i sig en burk tabletter. Hon var inte kontaktbar och fördes i ilfart med ambulans till (Smålänningen , s. 1, 4). Den tredje historien handlade framför allt om välfärdsstatens brist- er. Här figurerade ett äldre par med rötter i . Journalisten underströk att paret aldrig hade velat utgöra en börda för det svenska samhället, att båda hade varit högutbildade när de kom hit , och att det enda bidrag de någonsin hade tagit emot var barnbidrag. På sin ålders höst hade de nu emellertid drabbats av ohälsa. Mannen hade haft en stroke och hade vårdats av sin hustru, men hon var cancersjuk och orkade inte längre. De hade bett kommunen om en servicelägenhet, men fått avslag (Smålänningen , s. 4). Artikeln är ett tydligt exempel på hur den lokala tidningen kan bli en betydelsefull aktör och sätta press på politiker och tjänstemän i ömmande fall. Den fyller ett gott syfte, men bieffekterna i fråga om synen på invandrare i allmän- het får inte negligeras. Främst gäller detta passusen om att de drabb- ade individerna vill göra rätt för sig. Den förekommer knappast i fråga om infödda Ljungbybor. Då tas det istället för givet att de är ärliga och hårt arbetande och information därom behöver inte uttryckas särskilt. Meningen implicerar en stereotyp uppfattning om invandrare som en belastning och kanske rentav ett hot. Motbilder: Integrationsprojekt i arbete Men fanns det då inga motbilder, som skulle kunna antyda konturerna av goda exempel, utan den negativa undertonen? I samband med vår bevakning av lokalpressen i och det uppföljande intervju- arbetet i staden har vi kommit i kontakt med många varmt engagerade personer som arbetat till förmån för integration av invandrare i Kapitel 4 Stereotyper i vardagen: Bilder av de främmande 113 Det är ofta från dessa aktörer som ansatserna till mot- bilder sprids. Som regel är dessa dock resonemang om enskilda exempel, så några goda stereotyper kan man inte tala om. Framför allt rapporterades det om ett nystartat aktivitetsprogram för flyktingar och nyanlända invandrare i kommunen. Programmets existens antydde att en del politiker och tjänstemän uppfattade integ- rationen av flyktingar och invandrare som bristfällig i vissa avseen- den. klargjorde det också att det fanns lokala eldsjälar som brydde sig, och som var villiga att arbeta hårt för att uppnå goda resultat. Programmet var ett samarbete mellan arbetsförmedlingen, socialförvaltningen och Komvux. Huvudidén var att de invandrade snabbt skulle integreras i samhället, och meningsfull sysselsättning i arbetslivet betraktades som nyckeln därtill. Det var främst små och medelstora företag som hade kontaktats om att medverka i pro- grammet, eftersom de bedömdes vara mer villiga att emot arbetsplats- praktikanter än de större företagen på orten. Ambitionen var att deltagarna i programmet skulle få fasta jobb eller åtminstone stadig- varande sysselsättning . Därefter skulle de kunna försörja sig helt själva. (Smålänningen , s. 1, 7). var deltagarna ute på arbetsplatserna under halva tiden, medan de undervisades i svenska under den andra halvan. Innan de bedömdes vara redo att delta i programmet hade de att genomgå heltidsundervisning i grundläggande svenska (Smålänningen 21 febru- ari 2002, s. 1, 7). En tjänsteman vid socialförvaltningen uttalade i lokaltidningen att projektet innebar en väg bort från passivitet och bidragsberoende. Projektkoordinatorn menade för sin del att de invandrade genom programmet nu äntligen kunde ses som en tillgång och inte som en belastning (Smålänningen , s. 4). Finansieringen av pro- grammet var dock bekymmersam. Socialchefen indikerade tidigt att han för sin del inte kunde se att utgifterna för programmet skulle kunna bestridas inom ordinarie budget (Smålänningen , s. 4). meddelades att kommunen inte skulle kunna bekosta någon fortsättning av projektet. Efter bara sex månaders programtid skulle det därför nu avbrytas (Smålänningen , s. 5). Projektkoordinatorn kunde bara beklaga beslutet som egendomligt. Resultaten hade ju varit goda. Under det fåtal månader som programmet pågått hade var femte deltagare erbjudits fast jobb (Smålänningen , s. 5). Vid de andra tillfällen då integrationsfrågor direkt belystes på Ljungbysidorna i Smålänningen rörde det sig om rekryte- ringar av personal till kommunen. den så kallade Medflyttarakademien, vars mål var att bistå dem som flyttade till trakten, till exempel med att försöka hjälpa medflyttande makar till meningsfull sysselsättning. Det berättades om en polsk arki- tekt som fått sin nuvarande anställning tack vare (Smålänningen , s. 7). I två andra fall som behandlades av Smålänningen fanns det efter- traktade kandidater till jobb i kommunen, men problem på andra håll riskerade att omöjliggöra deras anställning. I det ena fallet gällde det en polsk öronspecialist som lasarettet i önskade rekrytera. Här var det bostadsfrågan som utgjorde en flaskhals. Sjukhus- ledningen hade försökt skaffa fram en trerumslägenhet åt läkaren och hans familj, men ansträngningarna hade varit fruktlösa. Öronläkaren var efterlängtad på sin tilltänkta arbetsplats, inte minst som köerna till öronavdelningen var bland de längsta på sjukhuset. hade lasarettet framgångsrikt rekryterat två radiologer och en ögonläkare från , men den här gången verkade de praktiska svår- igheterna vara för stora (Smålänningen , s. 7). I den andra historien figurerade den lokala fotbollsklubben, , placerad i division 2 i det svenska serie- systemet. omtalades i Smålänningen att klubben stod i begrepp att göra sin mest spektakulära värvning . En fler- faldig landslagsman från hade bestämt sig för att vilja ansluta till klubben. Han hade redan vistats i och triv- des bra (Smålänningen , s. 30). Enligt den uppgjorda planen skulle spelaren arbeta i vårdsektorn vid sidan av fotbollen. meddelades emellertid att rekryteringen var i fara, eftersom han saknade arbetstillstånd. Klubbledningen hade dock för avsikt att stödja honom hos och begära omprövning (Smålänningen , s. 35). De sistnämnda bilderna visar alltså på enskilda invandrare som tillgångar, men det rör sig om enstaka exempel som inte ändrar på det faktum att majoriteten av invandrarna fortsatt impliceras vara hot, belastningar eller åtminstone exotiska. Det som saknades på lokal- tidningens sidor var artiklar där invandrare figurerade i vardagliga, neutrala och jordnära sammanhang. Kapitel 4 Stereotyper i vardagen: Bilder av de främmande 115 Det stoff som vi ovan diskuterat har i samtliga fall hämtats från nyhetssidorna. Som vi konstaterat åtnjuter olika tidningssektioner olika stor popularitet bland läsarna. Det gäller även Smålänningen. Lokala nyhetssidor, framför allt om den egna kommunen, rankas bland de mest frekvent lästa sektionerna i tidningen, medan ledar- sidorna är minst populära. En sektion som däremot åtnjuter hög popularitet är insändarspalten (m.fl. 1999). Om man, som vi, ser den lokala tidningen som ett diskursivt torg, där rådande uppfatt- ningar visas upp, bryts mot varandra och medvetet eller omedvetet vidare, är onekligen insändarsidorna av stort intresse. Här får läsekretsens röster komma till tals, som inläggen fortfarande formas – eller åtminstone tyglas – av tidningens redaktionella policy. De utgör därför ett intressant mellanting mellan privata tankar och publikt urskiljbar debatt, mellan vardagsdiskurs och medial diskurs (och 2003:430). I Smålänningen pågick under stora delar av 2002 en livlig diskussion om invandringens beskaffenhet och dess kostnader. Det är till denna något vildvuxna diskussion vi nu vänder vår uppmärksamhet. I jämförelse med nyhetsmaterialet speglar insändarbreven en var- dagsdiskurs i klart mera osminkad form. Om vi återvänder till två centrala stereotyper som vi diskuterat, hotet och belastningen, finner vi dem rikligt representerade i invandringskritiska inlägg på insändar- sidorna. Det var främst via läsarbrevsidorna som den nationella diskussio- nen kring invandringsfrågor transformerades ned till den lokala kon- texten i . Det gällde diskussionen i valrörelsen om framgångsrikt genomförda språktest som villkor för medborgarskap (se Smålänningen , s. 15; , s. 22; , s. 21). Det gällde också det mycket uppmärksammade så kallade hedersmordet på i . tragiska död föranledde en rad insändare i Smålänningen, varav en konstaterade att fallet visade vilka faror som hotar om islam tillåts få fotfäste i och att mordet på bara var en stillsam för- övning för vad som komma skulle (Smålänningen , s. 22). Också en annan skribent, ofta representerad på insändarsidan, målade ut islam som ett upptornande hot och talade om imamer som vill skära halsen av folk eller gräva ned kvinnor halvt i jorden för att sedan stena ihjäl dem. Varför skulle man klassas som rasist bara för man angriper sådana bruk, frågade hon polemiskt (Smålänningen , s. 21). Här var det således en kategori av upplevda främlingar som fram- ställdes som ett särskilt stort hot, nämligen islamiska bekännare. Deras religion och kulturella traditioner formade enligt resonemangen dem till potentiella förövare i den svenska kontexten. En skribent talade oförblommerat om invånare i vårt land som av tradition har helt andra värderingar än merparten (ännu) av svenska folket och som därför begick såväl hedersmord som våldtäkter. Författaren, som valt att signera insändaren Luttrad pensionär, såg framför sig en framtid där man var tvungen att låsa in sig och inte vistas utomhus för att slippa bli rånad och misshandlad eller kanske bli ihjälslagen av ung- domsgäng. Skribenten avslutade, förmodligen inte helt och hållet på skämt, att han/hon kanske för att slippa uppleva en sådan framtid borde överväga att söka politisk asyl i (Smålänningen , s. 22). Mer än något annat var det diskussionen kring invandringens kost- nader som aktualiserade bruket av stereotypen av invandrare som belastning. I en serie insändare beräknades, med förment vetenskapligt stöd från en universitetslektor i (som dock inte står listad i personalkatalog), den årliga nettokostnaden för invand- ringen till till (Smålänningen , s. 15; , s. 23; , s. 20; , s. 24; , s. 21; , s. 23). Detta var en nota som de svenska skattebetalarna fick stå för, menade skribenterna, och den medförde nedskärningar inom hälsovård, utbildning, rättsväsende, kommunikationer och sist men inte minst pensioner (Smålänningen , s. 20). En röst menade att det som vanligt skulle bli vård och omsorg för äldre och de med låga pensioner och andra redan svaga grupper som skulle få bära huvuddelen av den börda som invandringen förorsakade (Smålänningen , s. 24). Den åberopade, påstått vetenskapliga, auktoriteten gick själv in i debatten och hävdade att skattenivån i till följd av invandringens kostnader låg högre än i övriga EU-länder. Invandringen var, menade han, det mest olön- samma projekt som svenska politiker satsat skattepengar på (Små- länningen , s. 21). Ett omhuldat tema i samband med denna argumentationslinje var att statsmakterna medvetet försökte hemlighålla de höga siffrorna och lägga locket på (Smålänningen , s. 23; , s. 26; , s. 24; , s. 26). Kapitel 4 Stereotyper i vardagen: Bilder av de främmande 117 Ett tidigt inlägg indikerade vilka individer det var som enligt kriti- kerna kom till med flyktingstatus. Den anonyme skribenten menade att de kriminella såväl som de skötsamma som behövde skydd utgjorde ytterligheter. Lejonparten utgjordes istället av folk som söker sig till ett annat land för en bättre framtid. Författaren menade att det närmast var omoraliskt att dränera fattiga länder på ung, frisk arbetskraft och att med bidrag ge [dem] en relativt lyxig tillvaro här, medan gamla, sjuka och medellösa lämnas åt sitt öde (Smålänningen , s. 28). Liknande argument framfördes av den åberopade universitetslektorn, som menade att av flykt- ingarna hade asylskäl, medan den absoluta majoriteten försökte distansera sig från fattigdom och arbetslöshet. En konsekvens var, hävdade han, att de invandrare som fick jobb i trängde undan välfärden och satte lönerna för de redan lågavlönade under press nedåt (Smålänningen , s. 21). Påståendet att huvuddelen av flyktingarna inte var några riktiga flyktingar, utan främst kom av ekonomiska skäl är för övrigt välkänt från andra sammanhang, och har dokumenterats i undersökningar i andra europeiska länder (se och 2003; Bagilhole 2003). De starkt invandringskritiska åsikterna fick också mothugg på Smålänningens insändarsidor. Härvid framfördes flera typer av argu- ment. Den mest positiva inriktningen hävdade att invandringen histo- riskt sett hade varit en nettotillgång, inte en belastning (Smålänningen , s. 21; jfr , s. 24). Först i och med att den svenska asylpolitiken blev mera restriktiv och flykt- ingarna placerades på förläggningar, med påföljande hinder för att söka sig ut på arbetsmarknaden, blev invandringen en förlustaffär för svenska staten, menade en skribent. Men även om man tog detta i beaktande, menade han, var den nettokostnad som kritikerna fram- förde grovt överdriven. En rimligare siffra, framräknad av en vid aktiv professor i ekonomi, var 30 miljarder (Smålänningen , s. 21). En lokalt verksam miljöpartistisk politiker skrev att invandringen alltjämt måste ses som en tillgång med tanke på den glesa befolkningen i stora delar av och de låga födelsetalen bland majoritetsbefolkningen. Utan invandringen skulle det bli svårt att klara försörjningen, bland annat pension- erna, menade hon (Smålänningen , s. 23) Det fanns även motinlägg som låg nära den stereotypa uppfatt- ningen om invandrare som offer, och därmed i förlängningen belast- ningar, som behövde tas om hand. Så var det till exempel med den tidigare refererade skribenten och hans påpekande att inkvarteringen i flyktingförläggningar hindrade dem som ville att söka sig ut i arbete (Smålänningen , s. 21). En annan författare framhöll att de asylsökande måste betraktas som människor först och främst, och betonade att de flydde undan livsfara; de kom inte för att snylta. De flesta ville inget hellre än att bygga upp sina liv igen och göra rätt för sig, menade hon. (Smålänningen , s. 23). En annan röst tog i diskussionen upp förbisedda frågor som vad det är som gör att invandrare inte får de jobb som de söker, och för den händelse att så trots allt skulle ske, varför de får väsentligt lägre löner än majoritets- befolkningen. Hon menade därtill att den nuvarande flyktingpolitiken var byråkratisk och inhuman (Smålänningen , s. 13). Diskussionen om invandringens nettokostnader pågick under en stor del av sommaren i Smålänningen. I den invandringskritiska inriktningen utgick författarna från hot- och belastningsstereotyperna. Insändarna till invandrarnas försvar lanserade delvis den positiva mot- bilden av invandrarna som en tillgång, men där fanns alltså även inslag av att skildra dem som offer och därmed ytterst som en belast- ning. fanns det även en annan sektion i Smålänningen där åtminstone hotstereotypen fick åtskilligt spelrum. Det rör sig om Markarydssidorna och turbulensen kring den temporära flykting- förläggningen där. Det är detta skeende vi nu slutligen skall behandla innan vi går över till en jämförelse med de andra tre europeiska stä- derna. Med sina färre än 10 000 invånare tillhör de mindre kom- munerna i landet. var den temporära flyktingförlägg- ningen därstädes i flitigt bruk, och mer än 340 flyktingar anlände under årets första månader. Kring 190 placerades i centralorten, och de övriga i det mindre samhället . Det var inte första gången som tog emot många flyktingar; detsamma skedde under . kunde den lokala polisen konstatera att mängden anmälda snatterier tilltagit väsentligt i jämförelse . I absoluta tal var antalet beskedligt (det rörde sig så långt om sju), men ändå kunde det noteras att lika många snatterier hade begåtts under en enda vecka som . Efter att asylsökande figurerat i flera av fallen, kände sig ett av ortens kommunalråd för- anlett att i pressen markera sin uppfattning att asylsökande som ertappades med att begå något brott eller förseelse, Kapitel 4 Stereotyper i vardagen: Bilder av de främmande 119 inklusive snatterier, skulle utvisas ur landet. Utrednings- processen skulle avbrytas, menade han, eftersom de hade förverkat sin rätt till asyl (Smålänningen , s. 10). Kommunalrådet, som företrädde socialdemokraterna, fick stöd för sina åsikter bland andra av en företrädare för det lokala och av ortens köpmannaförbund. Däremot var politiker från övriga etable- rade partier på detta stadium mera skeptiska till hans förslag (Små- länningen , s. 10; , s. 13). En framträ- dande kristdemokratisk kommunpolitiker uttryckte dock sitt beklag- ande av de asylsökandes agerande: Här kommer de som gäster till ett annat land som generöst öppnar sina gränser och så använder de sig av förtroendet på det sättet (Smålänningen , s. 10). Något konstaterades också brottslighet av en grövre art ha tilltagit i . Bland annat ägde en serie villa- inbrott rum . Ryktesfloran växte, och från allmänheten kom många yttringar av oro. Föräldrar vågade inte lämna barnen ensamma hemma, företrädare för de handikappade i kommunen uttryckte sina farhågor (Smålänningen , s. 12; , s. 15) och lokalbefolkningen gjorde ansatser till att bilda med- borgargarden (Smålänningen , s. 13). andra kommunalråd, en representant för , gjorde sig till tolk för stämningarna: Det är tragiskt med inbrotten som sker och visst misstänker vi att det har med våra gäster här i kommunen att göra. Sen tror jag också att även svenskarna utnyttjar situationen. Till- gängligheten till polis är inte bra i (Smålänningen 20 feb- ruari 2002, s. 12). Hotstereotypen fick ytterligare näring , bland annat av ett brutalt väpnat rån i , där gärningsmannen beskrevs som en man som talade bruten svenska (Smålänningen , s. 15). Vidare förekom rapporter om knivbråk och ett fall av våldtäkt från själva flyktingförläggningen (Smålänningen , s. 15; , s. 4). Vid ett sällsynt tillfälle fick en av de boende på förläggningen själv komma till tals i pressen, men det bidrog knappast till någon mera nyanserad syn på de asylsökande. Intervjupersonen sade bland annat: Jag vet att ni har blivit utsatta för stölder, att det stjäls i affärerna, att folket här är rädda och oroliga [...]. Jag vet att det har kommit hit asylsökande som är både sexförbrytare och tjuvar. En del har till och med kommit hit som turister. Men alla vi andra blir ju dömda oförskyllt [...]. De asylsökande sitter på torg och i parker och solar sig medan ni jobbar och stressar. Jag förstår att detta kan skapa dålig stämning. Men jag, och fler med mig vill göra rätt för oss (Smålänningen , s. 13). För sin egen del hade mannen varit i . Han hade varit läkare i sitt hemland, men uppgavs kunna tänka sig att jobba som städare i , bara han fick arbeta (Smålänningen , s. 13). Här kunde en läsare som var bekväm med den typen av tolkning säkert utläsa att det förvisso fanns vissa som skötte sig, men att oproportionerligt många bland de asylsökande ändå utgjorde hot. Låt vara att vissa i likhet med den intervjuade mannen var offer, men lika fullt kunde de ses som en belastning. I ett uppmärksammat utspel krävde en representant för företagarna på orten, tillika ledamot i det lokala , att flyktingarna skulle hållas inomhus på förläggningen i tvingande akti- viteter mellan 7 och 17 . Alla vi andra får arbeta, och då tycker vi att det inte är mer än rätt att de som kommer hit också får göra det, menade han (Smålänningen , s. 12). I ett senare sammanhang utvecklade han sina tankar: De snyltar på vår välfärd utan att behöva prestera något för det. Tvingande sysselsätt- ning borde gälla [...]. Jag är själv irriterad över att när jag åker till jobbet se grupper med relativt välklädda asylsökande som bara driver omkring. Företagaren framförde även sin uppfattning att av dem som vistades på flyktingförlägg- ningen saknade asylskäl (Smålänningen , s. 11). Det föreslagna utegångsförbudet motiverades främst med att det skulle minska möjligheterna att begå brott. Men var det måhända så att misstänksamheten riktades mot fel grupp? Det konstaterades näm- ligen sedermera i pressen att en grupp svenskar avslöjats med att ligga bakom villainbrotten (Smålänningen , s. 19; , s. 14; , s. 4; , s. 7). Någon större effekt på diskussionerna i föreföll dock inte denna nyhet ha haft. Tvärtom kunde hotstereotypens motståndskraft stärkas ytterligare av nyheter , då en ung rysktalande kvinna påträffades illegalt inne på förläggningen. Hon ertappades även med heroin i sin väska. framkom det att hon smugglats in av en litauisk manlig asylsökande, som hade för avsikt att slussa henne vidare till prostitutionsnätverk i (Smålänningen , s. 8; , s. 14; , s. 24; , s. 5). Diskussionen om flyktingförläggningen och dess relation till den ökade brottsvågen flammade nu upp på nytt. besökte dåvarande ministern för migrationsfrågor, , för att – i enlighet med en inbjudan han hade fått av Brottsföre- byggande rådet (Smålänningen , s. 13) – möta problemen i verkligheten. Mötet blev turbulent då ministern Kapitel 4 Stereotyper i vardagen: Bilder av de främmande 121 konfronterades med ortsbornas syn på den tilltagande brottsligheten och på de nya uppgifterna om människosmuggling och narkotika- handel inne på förläggningen (Smålänningen , s. 14; , s. 25). De implicita kopplingar som gjordes till kriminella aktiviteter fick de nyanlända att framstå som importörer av kriminell gränsöverskridande verksamhet, vilket förstås förstärkte stereotypen av invandring som hot (jfr Wodak och Riesigl 2001:156). Så förflöt i . I grannkommunen var allting lugnt , och föga hände som störde vardagsrutinerna. Som framgått var det sällsynt att invandrade och flyktingar förekom på de lokala nyhetssidorna. Men ändå fanns det sammanhang där en avvis- ande syn på invandrade och på flyktingar framkom, och om man där- till lade insändardebatten samt turbulensen på Markarydssidorna så saknades inte heller stoff för läsarna i att väva stereotypa uppfattningar kring. Att ha problemen nästgårds kan ibland upplevas som om man har dem hos sig själv. Den utpräglat lokala tidningen vänder sig förutom till Skive kommun även till grannkommunerna . Tidningen har på sidan 2 en väl utvecklad debattsida, där ledarartiklarna samsas om utrymme med debattartiklar och läsarbrev. Lokalnyheterna är det som klart domine- rar i tidningen, och på dess hemsida kan man se vilken profil den öns- kar förmedla: Skive Folkeblad er din avis. Vi går tæt på din hverdag og din egn i din lokale avis. Og det er både spændende og klogt at følge det lokale liv i Skive Folkeblad (). På riksplanet dominerades dansk politik av reger- ingsskiftet och inte minst Dansk nyckelställning för den nytillträdda regeringens parlamentariska stöd. Flyktingfrågorna kom i fokus, och uppmärksamhet riktades mot den nya regeringens strama invandringspolitik med bland annat nedskurna dagersättningar och en mera restriktiv hållning till familjeåterföreningar, asylpolitik och ersättning till exempelvis hemspråksundervisning. Mycket i kraft av den integrerade ledar-, debatt- och insändarsidan fanns i Skive Folke- blad ett naturligt forum där rikspolitiken kunde transformeras ned till den lokala nivån.