sou · GSB371d2 · 2005-01-01 00:00:00 — I en del fall har gärningsmannen och barnet (flickor i dessa fall) kommit i kontakt med varandra på Internet eller per telefon och kommit överens om att ha sexuellt umgänge i utbyte mot pengar eller alkohol. Ett par flickor har av sina pojkvänner förmåtts prostituera sig , en av dem har inte klarat av att säga nej på grund av rädsla för att pojkvännen skulle göra slut. En flicka har grovt sexuellt utnyttjats av sin 60-årige fästman som dessutom har för- mått henne att prostituera sig. Fyra män har åtalats för köp av sexuella tjänster av henne. I ett fall har gärningsmannen, som själv grovt sexuellt utnyttjat fyra pojkar, även förmedlat kontakter mellan dem och andra män som utnyttjat dem sexuellt. Dessa fyra män har givit pojkarna pre- senter i utbyte mot det sexuella umgänget. Sexuell exploatering mot ersättning Det framgår i ett mål att en flicka, som rymt från ett behand- lingshem, prostituerat sig. Hon har gjort detta även och då träffat en man som, enligt tingsrätten, utnyttjat och befäst ett självdestruktivt levnadssätt hos flickan. Mannen har fällts för koppleri och våldtäkt. 9.4Socialstyrelsens rapport om prostitution har regeringens uppdrag att följa och samla kunskap om prostitutionens omfattning och utveckling i . Den första rapporten redovisar i princip vuxna i prostitution. Den andra rapporten redovisar kännedom om prostitution i och är baserad nästan uteslutande på kvalitativa intervjuer med personer, som i sin verksamhet kommer nära prostitutionen. Infor- manterna i , och redovisar att de sällan ser underåriga i prostitution. Trots att många vuxna i prostitu- tionen uppger att de fått sina första erfarenheter av prostitution när de var 14–, är underåriga relativt osynliga i gatuprostitution. En av informanter när det gäller unga kvinnor i prostitution är kulturföreningen i (kulturföre- ningen har sedan gjorde intervjun upphört och delar av verksamheten har flyttat över till kvinnojour). Bellas vänner uppger att de i sin verksamhet kommit i kontakt med ca 70 unga kvinnor med prostitutionserfarenhet. Många är sexuellt trauma- tiserade och började sälja sex redan i 13–. En del har sålt sex några få gånger, medan andra fastnat i det . Enligt Bellas vänner är Internet det vanligaste sättet för flickorna att få kontakt med sexköpare. I ges en bild av flickors väg in i missbruk och prostitution, framför allt förmedlad av en informant som arbetar på behandlingshem. Informanten berättar om unga kvinnor (16–) som via en kärleksrelation lockas eller luras in i såväl drogberoende som prostitution. Det kan vara flickor med en ordnad uppväxt som blir kära i en äldre man med drogproblem, som de tror att de ska kunna rädda med sin kärlek. I stället hamnar de så små- ningom i ett allt starkare beroendeförhållande till mannen, vilket leder till att de i valet mellan att förlora relationen eller anpassa sig till mannens levnadssätt väljer det . Detta är en väg in i pro- stitutionen som inte är så synlig. Informanten berättar att flickor på behandlingshem har kunder även och att Sexuell exploatering mot ersättning kontakt tas via mobiltelefon. Flickorna uppges inte se detta som prostitution; de tycker att de får saker, anser sig lite förmer och föraktar dem som går på gatan. En ungdomsmottagning i Stock- holmsområdet har kontakt med några flickor som rör sig mycket på olika innekrogar, där de har ett stort manligt umgänge. De låter sig bjudas på både det ena och det andra i utbyte mot sex. Offren för sexuell exploatering kan vara allt ifrån små barn som fotograferats för pornografiska ändamål utan att veta om det till ton- åringar som tvingas sälja sexuella tjänster. De psykiska, fysiska och sociala konsekvenserna av att ha varit utsatt för sexuell exploatering varierar utifrån faktorer som barnets ålder, typen av exploatering och relation till förövaren. Det faktum att sexuell exploatering av barn är ett heterogent fenomen gör det svårt att ge en generell bild av offren. Följande beskrivning skall läsas med detta förbehåll. Sexuell exploatering kan handla om många olika typer av hand- lingar. Barnen i varit utsatta för dokumentation av övergrepp, annan skildring av barn i pornografisk bild (posering eller nakenbild), att barnet eller någon annan fått någon form av ersättning i utbyte mot sexuella handlingar, att någon låtit andra utnyttja barnet eller förmått barnet att prostituera sig. Nittio av de 151 barnen hade varit utsatta för barnpornografibrott. I 40 fall var brottsrubriceringen förförelse av ungdom, vilket i allmänhet betyd- de att barnet fått något slags ersättning i utbyte mot en sexuell handling. Ersättning gavs i form av pengar, mobiltelefoner, pre- senter, alkohol eller droger. Barnen hade också lockats med exem- pelvis cigaretter, öl, dataspel och videofilmer. I Backs och undersökning Varför berättar de inte? Om att utnyttjas i barnpornografi (2003) varierade antalet övergrepp från något enstaka tillfälle till 74 dokumenterade övergrepp. De sexuella handlingarna rör sig om allt från att förövaren pillat på barnets könsorgan till fullbordade orala, genitala och anala samlag. Barn har uppmanats till sexuella aktiviteter med varandra inför kameran, fotograferats med diverse föremål i slid- och analöppning, onanerat åt förövare m.m. av barnen i är flickor. I den del av undersökningen som omfattar anmälningar till polisen uppgår an- delen flickor till . I ungdomsenkäten svarade 23 flickor och 37 pojkar att de sålt sex mot ersättning/pengar, vilket motsvarar av flickgrup- pen och av pojkgruppen. Att fler pojkar än flickor säljer sex stämmer överens med annan nordisk forskning. Genomsnittsåldern i , som i hälften av fallen gäller barnpornografibrott, är med en spridning för flickorna och 7 och för pojkarna. av pojkarna och av flickorna är . I ungdomsenkäten uppgav 46 av de 60 ungdomar som sålt sex att de var mellan 14 och 18 när de första gången sålde sex. Median- värdet var . Den tidigare nämnda norska rapporten (Hegna och 2002) innehåller en översikt över några norska forskningsprojekt beträf- fande ungdomar som säljer sex. Bland annat redovisas en inter- vjuundersökning med 26 gatuprostituerade kvinnor 17–. Genom- snittsålder för debut i prostitution var . Den yngsta var . Det finns även en norsk studie om prostituerade pojkar (Solevåg och Isachse 1993). Flertalet av dem debuterade i prostitution redan i 12–13-årsåldern. I är förövaren en helt okänd person i av fallen. av förövarna är bekanta med barnen. Tretton procent har kommit i kontakt med barnen i yrkes- eller fritidsverksamhet. Skillnader mellan pojkar och flickor finns i den sistnämnda kategorin, där av flickorna och av pojkarna lärt känna förövaren. av flickorna och ingen av pojkarna hade utsatts inom familjen och detsamma gäller kon- takt via Internet. I och Backs undersökning av 32 barn som utnyttjats i pornografi hade nio utnyttjats av en släkting, åtta av en bekant till familjen och åtta av en biologisk far, adoptivfar, styvfar eller av personer som var sambo med någon av föräldrarna. I endast tre fall vara förövaren obekant för offret (2003). När familjen av något skäl sviktade, erbjöd förövaren avlastning genom att ställa upp som barnvakt, vuxenkompis etc. Genom att förövaren var en betrodd person exempelvis en arbetskamrat till någon av föräldrarna, för- skolepersonal eller släkting, uppskattad och omtyckt av såväl vuxna som barn, var det ingen som fattade misstankar. Barnen sökte sig självmant till förövaren som engagerade sig, uppmärksammade dem och erbjöd sysselsättningar som de uppskattade. I flertalet fall kan man se att förövaren likt en gökunge trängde ut föräldrarna. För- övaren blev för en viktig person eller till och med den viktigaste vuxna personen för barnet. 10.5Vägen in i prostitution och prostitution för överlevnad (s.k. survival sex) I en norsk rapport (Hoigård och Finstad 1986) beskrivs vägen in i prostitution för gatuprostituerade kvinnor 17–som en stegvis process, där självbild och förhållande till den egna sexualiteten är centrala element. Tidiga sexuella övergrepp, upplevelsen av kvinno- kroppen som en form av kapital, låg självrespekt samt missbruk är gemensamma erfarenheter bland flickorna. Någonstans i processen rycker prostitution närmare som ett möjligt alternativ. I Hedins och bok ! (1998) beskrivs vägen in i prostitution på följande sätt: Vårt intervjumaterial ger i allt väsentligt stöd åt den teori som tolkar vägen in i prostitution som i första hand en interaktiv process, dvs. som en följd av ett flertal samverkande faktorer. Dessa faktorer kan vara sexuella övergrepp, bristfällig känslomässig anknytning till när- stående samt fysisk och psykisk misshandel. Centralt i processen är internalisering (införlivande) av en bristande självkänsla hos kvinnan. Denna förstärks kontinuerligt av en serie erfarenheter under uppväxt- åren som framhäver hennes utanförskap. Som vi visat drabbas flera av kvinnorna tidigt av horstämpeln. Denna stigmatisering underlättar ste- get in i prostitutionen. Det engelska uttrycket drifting into prostitu- tion är betecknande för händelseförloppet. I ett sådant perspektiv blir själva debuten som prostituerad ofta inte särskilt dramatisk, även om de faktiska omständigheterna omkring den kan vara nog så dramatiska. I den tidigare nämnda undersökningen av 83 pojkar/män som sålde eller tidigare hade sålt sex (Solevåg och Isachse, 1993) visade det sig att det var svårt att generalisera kring denna grupp och kring moti- ven till att de började sälja sex. Flertalet lade dock vikt vid eko- nomiska behov. De hade ett desperat behov av att skaffa pengar till droger eller för att täcka elementära behov som mat och husrum. Behovet av vuxenkontakt och omsorg samt av att testa den egna sexualiteten nämndes också av flera. De viktigaste arenorna för manlig prostitution var köpcentra, järnvägs- och busstationer, spel- hallar, parker och badhus. Med ögonkontakt, icke-verbala signaler och koder får man kontakt. En annan arena är män i närmiljön som samlar unga pojkar i sitt hem med video, dataspel m.m. som lock- bete. Slutligen har kontaktannonser blivit en allt vanligare väg till kontakt, men även restauranger, barer och massageinstitut före- kommer. I rapporten for overlevelse eller skyggebilder av kjaerlighet (Hegna och 2002) sammanfattas fyra norska studier om ungdomar som säljer sexuella tjänster. Beträffande familjebakgrund konstateras att flera studier indikerar att dessa ungdomars bak- grund ofta innehåller socioekonomiska problem, dysfunktionella familjer, familjevåld, sexuella övergrepp och bristande omsorg. Tidiga sexuella erfarenheter ser ut att vara en avgörande faktor i utvecklingen fram mot prostitution bland både pojkar och flickor. De kan bidra till att bryta ned och flytta sexuella gränser så att försäljning av sex blir en möjlighet. Alkohol- och narkotikamiss- bruk var mycket utbrett i gruppen. Det både föregick prostitu- tionen och var en konsekvens av att ha blivit involverad i sexmark- naden. I studiens intervjuundersökning med professionella som arbetar med ungdomar nämns att det är förluster, sårbarhet och längtan och som gör ungdomarna utsatta i förhållande till personer som kan tänka sig att utnyttja deras svaghet och som gör att de har svårt att stå emot övertalningar, erbjudanden, lögner och makt. De skriver om ungdomarnas behov av ömhet, omsorg, kärlek, trygghet, status, accepterande, sexuell identitet och vuxenkontakt. Det ät trist att se på denna lista och veta hur långt många ungdomar är ifrån att skaffa sig det de behöver med hjälp av de strategier de valt. Har de något val? Forskarna resonerar själva kring denna fråga på följande sätt: Är de ungdomar som vi tecknat en första grov skiss av bara passiva offer för en smärtsam uppväxt som inte har givit dem något val? kan vi se också dem som ungdomar som har valt ett okonventionellt sätt, som de flesta av oss fördömer, för att uppnå mål som vi kan förstå? Enbart frågan kan verka provocerande. Likväl tror vi att det är nödvändigt att ställa den. De psykiska konsekvenserna av sexuella övergrepp och exploate- ring beskrivs i en del domar i . Det handlar om skuld- och skamkänslor, obehag, känslor av äckel och om svårigheter att känna närhet till andra. I ett mycket grovt fall begick barnet själv- mord rättegången ägde rum. Barnen i och Backs (2003) undersökning visade under övergreppsfasen inga symtom som kunde tolkas som signaler om övergrepp. Avslöjandena blev en chock för både föräldrar och barn. Barnen hade hoppats att föräldrarna aldrig skulle få veta något. Inte heller barnen i Huddingefallet visade några symtom. Det var för- äldrarna som hamnade i kris efter avslöjandet. Alla barn i och Backs undersökning beskrev skuld- och skamkänslor. Sam- tidigt växte en ilska mot förövaren fram och några kände sig grund- lurade. Livet efter avslöjandet blev kaotiskt och samtliga barn mådde dåligt. Barnens reaktioner varierade från lättnad över att det hela var avslöjat till starkt förnekande och förtvivlan över att behöva konfronteras med det som hänt. Efter avslöjandet fungerade inte längre försvar som bortträngning, förnekande eller isolering utan barnen drabbades av en storm av förvirrade känslor. Enligt föräld- rarna tog det upp till innan allt började ordna upp sig. efter avslöjandet registrerades barnens psykiska hälsa med hjälp av intervjuer med föräldrar och barn. Av de intervjuade barnen visade 16 av 22 tecken på psykisk ohälsa. 10.7Ungdomar som säljer sex Av och Priebes undersökning framgår att de som i enkät- erna uppger att de erbjudit/sålt sex mot ersättning/pengar är ung- domar med många särdrag och svårigheter. De karaktäriseras av att de i jämförelse med andra ungdomar: oftare har invandrarbakgrund (pojkar) oftare är rökare och röker mer (pojkar) börjar dricka alkohol tidigare och har en större alkoholkonsum- tion (flickor + pojkar) oftare har begått regelbrott i form av exempelvis stöld köpt sex (pojkar) använt hasch/marijuana eller andra narkotiska preparat (flickor) har sämre upplevd psykisk hälsa upplevt mer svårigheter i relation till föräldrarna haft en tidigare sexualdebut och fler sexualpartners (flickor + pojkar) oftare har erfarenheter av oralsex och analsex (flickor + pojkar) oftare har erfarenheter av heterosexuella samlag (flickor) oftare har erfarenheter av homosexuella samlag (pojkar) oftare varit utsatt för sexuella övergrepp av vuxna och av jämn- åriga (flickor + pojkar) oftare utsatt andra för sexuella övergreppshandlingar (flickor + pojkar) i större utsträckning (överhuvudtaget) sett på pornografi (flickor) oftare (intensitet/frekvens) tittat på pornografi (flickor + pojkar) sett mer på pornografi med tvångs- och våldsinslag samt sex mellan vuxna och barn (flickor + pojkar) sex med djur (pojkar) eller med gruppsex (flickor) oftare upplevt pornografin som upphetsande (flickor) eller spän- nande (pojkar) oftare fått lust att pröva det dom sett (flickor + pojkar) oftare lärt sig från pornografin (flickor) oftare prövat sexuella handlingar som man fått idéer till genom porr (flickor + pojkar) har liberalare attityder till att sälja sex för egen del eller att acceptera att andra gör det (flickor + pojkar) oftare en tendens att skylla på barnet om det blir utnyttjat sexuellt (pojkar) –liberalare attityd till sex mellan vuxna och barn (framförallt pojkar) –liberalare inställning till att själv utnyttja en annan ungdom i grupp (pojkar) Forskarna skriver att de tycker sig se minst två mönster bland ung- domar som sålt sex mot ersättning/pengar. Det första är att dessa ungdomar har levt och lever ett påtagligt sexualiserat liv. en mängd uttryck inom sexualitetens område med tidig debut, intensivare sexualliv med fler partners och större erfarenhet av olika sexuella aktiviteter och en del uppvisar sexuella förövarbeteenden. I vissa fall kan detta sannolikt kopplas till erfarenheter av att själv ha varit utsatt för sexuella övergrepp och andra traumatiska upplevel- ser under uppväxten. Det andra mönstret är att sälja sex också kan ses som ytterligare ett uttryck för ett utagerande, prövande och gränsöverskridande beteende bland många andra. Ett stöd för detta kan ses i den påtagligt ökade förekomsten av rökning, alkoholförtä- ring och olika asociala handlingar, framför allt bland pojkar. Ökat missbruk är det som utmärker framför allt flickor. 10.8Varför berättar de inte? Empirisk och vetenskaplig dokumentation visar att barn har mycket svårt att berätta om övergrepp, såväl när de pågår som senare i livet. I och Backs undersökning om barn som utnyttjats i barn- pornografi berättade inget barn spontant om övergreppen. Enligt forskarna ger undersökningen starkt stöd för att barn tiger och står ut. Det finns många skäl till att barn inte berättar: Barnet som inte vet att det utsatts för brott Yngre barn har ingen kunskap om sexualitet och är inte medvetna om att de utsatts för otillåtna handlingar. Dessutom kan förövarna vara mycket manipulativa och anstränga sig för att knyta barnet till sig. Det kan vara svårt för barnet att uppfatta när leken eller den fysiska närheten övergår i sexuella handlingar. I Brå- rapporten nämns att några av barnen som utsatts för övergrepp hade fått ögonen förbundna och inte förstått vad de varit med om. Barn som inte minns ansågs att små barn inte har förmåga att minnas, men modern forskning visar att även små barn kan minnas. De har dock svårigheter att berätta, eftersom de inte har samma förmåga att organisera ting och händelser i minnet och inte har någon klar tids- uppfattning. Barn kan emellertid ha en vilja att inte minnas, även om de gör det. Det gäller särskilt när de varit utsatta för sexuella övergrepp, som är förknippade med olust, rädsla och kanske för- nedring. Att inte minnas kan vara en överlevnadsstrategi. Barn som inte kan berätta Riktigt små barn kan av naturliga skäl inte berätta. Barn med funk- tionshinder, t.ex. utvecklingsstörning, psykisk störning eller tal- svårigheter, har också svårt att förmedla vad de varit med om. Även barn som talar dålig svenska eller inte talar svenska alls, kan ha svårt att berätta om traumatiska upplevelser. Tolkning innebär i en sådan situation en komplikation bland annat därför att ytterligare en per- son befinner sig i rummet när barnet skall berätta om svåra upp- levelser. Det kan också verka försvårande om tolken inte har kun- skap om barn och barns sätt att uttrycka sig. Vissa barn har varit drogade eller sovit under övergreppen och kan då självklart inte redogöra för vad som hänt. I exempelvis Huddingemålet 2003 sov många av barnen på bilderna. Psykisk traumatisering kan uppstå när något hänt som gjort att barnet känt stark skräck och hjälplöshet. Den akuta reaktionen er- sätts av posttraumatisk stress (PTSD) som bland annat kännetecknas av att barnet om och om igen påminns om traumat och fortsätter att känna skräck. De återkommande sym- tomen kan bestå i minnesbilder, flash-backs, mardrömmar, åter- upplevande lek m.m. För att undvika detta kan barnet aktivera olika försvarsmekanismer som förträngning av minnena och dissociation, dvs. uppsplittring av tillvaron i en verklig och en overklig del. Dissociation blir ett sätt att bygga upp murar för att hålla borta traumatiska minnen. Tystnad och hemlighållande är ett utmärkande drag för familjer där det förekommer våld eller övergrepp. Familjehemligheterna kan ofta bevaras mycket länge, eftersom dysfunktionella familjer i all- mänhet är socialt isolerade. När alla låtsas som ingenting, kan bar- net till slut börja tvivla på sin egen verklighetsuppfattning. Ett annat skäl till att barn inte berättar om brott inom familjen är barns starka lojalitet gentemot sina föräldrar. Genom att tillämpa de förövarstrategier som beskrivs i kapitel 12 kan förövare utanför familjen knyta barnet till sig. Barnet kan till slut uppleva att de ingår i en pakt med förövaren, att de tillsammans bär på en hemlighet som de lovar att inte avslöja. Barnen kan också hotas till tystnad. I en del fall kan barnet välja att inte avslöja något av lojalitet med förövaren. De kanske tycker synd om honom, vill inte skada honom och kan vara känslomässigt bundna till honom. Det kan exempelvis gälla flickor som har dålig kontakt med sina föräldrar, som kanske rymt eller kastats ut hemifrån och som etablerat nära relationer till äldre män. Känslor av skuld och skam Barns känslomässiga utveckling hotas om de inte kan känna tillit och respekt för dem som står dem närmast och som de är totalt beroende av. Alltså tar de själva på sig skulden för problem som övergrepp och misshandel inom familjen. Även när det gäller brott som begås av någon utanför familjen kan barnet ha starka skuld- och skamkänslor. Barn drar sig i det längsta för att berätta om handlingar som är associerade med känslor av skam, skuld och äckel. Det är också vanligt att offren känner sig medskyldiga. Upple- velsen av att vara medskyldig blir särskilt stark om barnet fått någon form av ersättning för sexuella tjänster och om övergreppen eller kränkningen dokumenterats. Barn som själva varit aktiva genom att ta egna initiativ till kontakt, kan ha särskilt starka känslor av att vara medskyldiga. Inställningen att offret har sig självt att skylla omfattas ofta inte bara av offret själv utan ibland även av omgiv- ningen. Ett exempel på det ges i en dom , där en trettio- årig man dömts för sexuellt utnyttjande av en fjortonårig pojke, men där pojken inte tilldömdes något skadestånd därför att man inte ansåg att han blivit kränkt: X får genom att ha presenterat sig på webbsidan anses ha bjudit ut sig till homosexuell kontakt. Han har genom sin presen- tation fått kontakt med Y och sökt upp Y i dennes bostad uppenbar- ligen med insikt om att han där skulle ha sex med Y. Med hänsyn till det anförda är X att anse som initiativtagare till det som kom att ske. Sättet på vilket X har fått kontakt med Y visar inte på något vis att X har blivit förledd eller utnyttjad mot sin vilja. Tvärtom visar det på drivkraft och en klar viljeinriktning. Det är inte ovanligt att de känslor av skuld och skam, som flertalet barn som utnyttjats sexuellt känner, förstärks efter avslöjandet. Det har pågått en debatt om att vuxna kvinnor som utsatts för övergrepp känner sig förnedrade, kränkta och ifrågasatta i svenska domstolar. Genom att polisen, domstolen och den miss- tänktes advokat frågar ut kvinnan om hennes klädsel, beteende, alkoholvanor, sexualitet etc. kan hon uppfatta att samhället anser att hon har sig själva att skylla. Barn som upplevt detta kan inte förväntas berätta om eventuella nya övergrepp. Svårt att tala om sexualitet För de flesta människor är det svårt att tala om sexualitet trots den öppenhet som råder i samhället om sexuella frågor. Om det gäller sexuella avvikelser, utnyttjande och kränkningar blir det sär- skilt svårt. Barn har i allmänhet inte ens ord för att beskriva sådant som har med sexualitet att göra. I vissa kulturer är det tabu att tala om sex, vilket gör att barnen har ett mycket starkt motstånd mot att tala om sex i allmänhet och om sexuellt utnyttjande i synnerhet. Flickor från patriarkala kul- turer riskerar – förutom skammen – att bli uteslutna ur sina famil- jer, hotade och misshandlade om det kommer fram att de utsatts för någon form av sexuell exploatering/utnyttjande. Ytterligare en grupp som kan ha särskilt svårt att berätta är homosexuella pojkar. Om de inte varit öppna om sin sexuella lägg- ning, kan ett avslöjande om sexuellt utnyttjande innebära att de måste berätta om sin homosexualitet. Det blir på det sättet så att säga två avslöjanden, vilket är svårt att klara för en ton- åring. Även hos heterosexuella pojkar, som utnyttjats av män, kan motståndet mot att berätta vara starkt. De kan känna skam, inte bara över att ha utsatts för övergrepp, utan också för att förövaren var homosexuell. Det kan också aktualisera frågor kring den egna sexuella läggningen. Barn kan vara rädda för att inte bli trodda. Det är också det som faktiskt händer många barn.