sou · GSB37d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Utredaren skall också ta ställning till i vilken utsträckning och på vilka villkor en ledningsrätt för ett visst slag av ledning skall ge rätt att dra fram ledningar av andra slag inom det upplåtna utrymmet. Upplåtelse av begränsad rätt i befintlig ledningsrätt m.m. Utredaren skall överväga om en ledningsrättshavare bör ges rätt att upplåta utrymme åt någon annan i det utrymme som ledningsrätten avser. Om utredaren finner att ledningsrättshavaren bör ges en sådan rätt, skall utredaren också ta ställning till i vilken utsträckning fastighetsägaren bör ha inflytande över sådana upplåtelser, hur rätts- förhållandet mellan ledningsrättshavaren och den till vilken utrymme upplåts skall regleras, vilken rätt att installera ytterligare utrustning som en sådan upplåtelse skall vara förenad med samt vad som skall gälla i förhållandet mellan fastighetsägaren och den till vilken ut- rymme upplåts. I första hand skall utredaren därvid studera lösningar som innebär en tillämpning av allmänna nyttjanderättsliga principer. Vidare skall utredaren överväga om det finns behov av regler som ger nyttjanderättshavaren skydd vid exempelvis överlåtelse eller exekutiv försäljning av ledningsrätten. Om utredaren kommer fram till att ledningsrättshavaren bör ges rätt att upplåta utrymme som omfattas av ledningsrätten åt någon annan, skall han även ta ställning till om ledningsrättshavaren skall kunna överlåta sina ledningar till nyttjanderättshavaren utan att överlåta ledningsrätten. Utredaren skall vidare överväga om det finns behov av att klar- lägga ledningsrättshavarens möjligheter att upplåta nyttjanderätt till en hel ledning eller till en del av en ledning, t.ex. ett fiberpar. Eventuella förslag om upplåtelse av utrymme, ledning eller del av ledning skall bygga på frivillighet. Förslagen får, om det är nöd- vändigt för att genomföra de direktiv som Europeiska unionen antar inom ramen kommunikationsöversyn eller för att åstadkomma ett bättre genomförande av art. 4 d i direktivet 90/388/EEG, även innefatta möjligheter till tvångsupplåtelser. Överlåtelse och pantsättning av ledningsrätt Utredaren skall undersöka om det bör införas särskilda sakrättsliga regler vad gäller överlåtelse och pantsättning av en ledningsrätt som utgör lös egendom. Utredaren skall därvid särskilt ta ställning till om det bör införas bestämmelser som reglerar under vilka förut- sättningar som en förvärvare av en ledningsrätt eller den som får ledningsrätt pantsatt till sig skyddas mot anspråk från överlåtarens respektive upplåtarens borgenärer. Utredaren skall också överväga panthavarens ställning vid en överlåtelse av ledningsrätten. Samverkan mellan innehavare av parallella ledningsrätter Utredaren skall undersöka om det finns behov av särskilda sam- verkansregler när två eller flera ledningsrätter är belägna i anslut- ning till varandra. Ett alternativ som skall övervägas är att göra anläggningslagen (1973:1149) tillämplig såvitt gäller frågor som är gemensamma för ledningsrätterna. Utredaren skall därvid överväga om bestämmelsen om vilken lös egendom som en gemensamhetsanläggning kan inrättas för (se 2 § anläggningslagen) är ändamålsenlig. Om utredaren finner att detta alternativ skall väljas, skall han också undersöka om det förutsätter andra ändringar i anläggningslagen. Det står utredaren fritt att pröva även andra alternativ, t.ex. en modell där innehavarna av de olika ledningsrätterna samverkar inom ramen för en ekono- misk förening. Ersättning vid upplåtelse av ledningsrätt Utredaren skall, om han föreslår en utvidgning av ledningsrätts- lagens tillämpningsområde – t.ex. till nya slag av ledningar eller till anordningar som inte utgör ledningar – förutsättningslöst pröva om de nuvarande ersättningsprinciperna är lämpliga även i dessa fall. Om utredaren föreslår att det införs en möjlighet för lednings- rättshavaren att själv anlägga nya slag av ledningar inom lednings- rättsutrymmet eller en möjlighet för ledningsrättshavaren att ge någon annan rätt att anlägga nya ledningar inom utrymmet, skall han pröva om detta ger anledning att justera nuvarande ersättnings- principer eller införa nya regler om hur ersättningen skall bestämmas för dessa fall. Utredaren skall redovisa vilka ekonomiska konsekvenser som förslagen i dessa delar kan antas få. Inrättande av ett ledningsrättsregister Ett allmänt tillgängligt ledningsrättsregister skulle kunna innehålla uppgifter om ledningsrättshavare och eventuella nyttjanderättshavare. Utredaren skall bedöma vilket behov av ett sådant register som fastighetsägare, ledningsrättshavare och andra intressenter, såsom exempelvis olika marknadsaktörer, kan antas ha och hur registret skulle kunna användas i olika sammanhang. Utredaren skall också uppskatta kostnaderna för uppbyggandet och för en löpande drift av registret och bedöma hur dessa kostnader skulle kunna finan- sieras samt, om utredningen ger underlag för det, ta ställning till om det bör inrättas ett register. Om utredaren kommer fram till att det bör inrättas ett ledningsrättsregister, skall utredaren även ta ställning till vem som bör föra registret och hur registret bör regleras. Några förslag som förutsätter att ett register byggs upp skall dock inte lämnas. Att beakta i övrigt Utredaren skall samråda med Utredningen om elektronisk kom- munikation (N 2001:07) och följa beredningen av den utredningens förslag. Utredaren skall också samråda med (K 1998:04). När det gäller redovisningen av förslagets konsekven- ser för små företag, skall utredaren samråda med för regelgranskning. Utredaren skall vidare hålla sig under- rättad om det arbete som bedrivs inom Europeiska Unionen inom ramen kommunikationsöversyn. Utredaren kan söka vägledning i det IT-rättsliga observatoriets rapport i IT-tider – utnyttjande av befintlig infrastruktur för att dra fram optokablar för bredband. Utredaren skall i ett delbetänkande redovisa de ändringar i ledningsrättslagen som är nödvändiga för att genomföra de direktiv som Europeiska unionen antar inom ramen kommunikationsöversyn. Uppdraget skall i övrigt redovisas . I 2 § ledningsrättslagen, LL, görs en uppräkning av de olika typer av allmännyttiga ledningar som omfattas av lagen (tele- ledning, elektrisk starkströmsledning, va-ledning, fjärrvärmeled- ning, gasledning m.m.). Av 3 § LL följer vidare att i ledning ingår sådana för dess ändamål erforderliga anordningar som transfor- matorer, pumpstationer och andra tillbehör. Anser Ni att det finns behov av att – för allmänt ändamål – kunna upplåta ledningsrätt för andra sorters ledningar eller för andra typer av tillbehör än vad som är möjligt (häri inräknat de klarläggan- den som utredningen har föreslagit i det nämnda delbetänkan- det)? Vilka andra sorters ledningar eller tillbehör gäller det i så fall? Den som har ledningsrätt för en elektrisk starkströmsledning har med stöd av 3 a § LL rätt att inom det utrymme som har upp- låtits för ledningen dra fram och begagna även teleledning som ingår i telekommunikationssystem för allmänt ändamål. Finns det enligt Er mening behov av att på liknande sätt som enligt nuvarande 3 a § LL ge rätt att med stöd av ledningsrätt för en viss sorts ledning, vilken som helst, dra fram ledningar också av andra slag, t.ex. att i en avloppstunnel med ledningsrätt dra fram el- ledningar? Vilka andra situationer tänker Ni i så fall på? Har Ni andra förslag eller synpunkter när det gäller frågan om ändamål för ledningsrättsupplåtelse? Upplåtelse av begränsad rätt i befintlig ledningsrätt, m.m. I utredningens delbetänkande föreslås i en ny paragraf, 3 b § LL, bl.a. att en innehavare av ledningsrätt för ledning som ingår i elektroniskt kommunikationsnät för allmänt ändamål skall få rätt att upplåta nyttjanderätt till förmån för en annan operatör. Bestämmelsen föreslås dock enbart gälla sådana operatörer som på grund av att de har ett betydande inflytande på en viss marknad eller av bl.a. miljöskäl kan förpliktas att lämna olika former av tillträde enligt 4 kap. 3, 8, eller 15 § i den av e-komutredningen i delbetänkandet Lag om elektronisk kommunikation föreslagna lagen om elektronisk kommunikation.1 Finns det enligt Er mening behov av att kunna ge även sådan innehavare av ledning som ingår i elektroniskt kommunikationsnät (bl.a. alla typer av telenät) med ledningsrätt, som inte kan förpliktas att lämna tillträde enligt den föreslagna lagen om elektronisk kommunikation, rätt att upplåta nyttjanderätt till annan operatör? Och i så fall varför? Överlåtelse av ledning, för vilken ledningsrätt har upplåtits, är giltig endast om överlåtelsen omfattar även ledningsrätten (35 § LL). Anser Ni att en operatör som har upplåtit nyttjanderätt enligt den föreslagna 3 b § LL också skall kunna överlåta sina ledningar, eller vissa av dem, till nyttjanderättshavaren utan att överlåta ledningsrätten? Har Ni andra förslag eller synpunkter i fråga om upplåtelse av begränsad rätt i befintlig ledningsrätt? Ledningsrätt i lös egendom Av 1 § LL följer att ledningsrätt upplåts i fastighet. Det finns därför ingen möjlighet att upplåta ledningsrätt i lös egendom (t.ex. , stolpar eller kanalisation) som har anlagts med stöd av avtal om nyttjanderätt. 1 SOU 2002:60. Anser Ni att det finns behov av att kunna upplåta ledningsrätt också i lös egendom? Vilka fördelar ser Ni i så fall med en sådan möjlighet? Har Ni andra förslag eller synpunkter när det gäller ledningsrätt i lös egendom? Sakrättsligt skydd m.m. vid överlåtelse eller pantsättning av en ledningsrätt som inte är fastighetsanknuten En ledning som har framdragits med stöd av ledningsrätt kan anknytas till ledningshavarens fastighet (1 § andra stycket LL). Ledningen med tillhörande ledningsrätt blir då på grund av reglerna i 2 kap. 1 § JB samt 35 § LL tillbehör till denna fastighet. Om fastigheten överlåts omfattas ledningen med tillhörande lednings- rätt av överlåtelsen. Vid pantsättning av fastigheten kommer led- ningen med tillhörande ledningsrätt att ingå i kreditunderlaget. I JB finns regler om s.k. sakrättslig verkan i dessa fall. Detta innebär att en köpare av fastigheten eller en kreditgivare kan utgå från att ledning och ledningsrätt tillhör fastigheten oberoende av vem som äger den. Ledning och ledningsrätt kan då inte avyttras eller belånas separat. Vanligtvis är emellertid en ledning med tillhörande led- ningsrätt lös egendom, eftersom ledningsrätten normalt inte anknyts till en viss fastighet. En sådan ledning med tillhörande ledningsrätt kan överlåtas som vilken lös egendom som helst, dvs. utan särskild myndighetsprövning eller registrering (om man bortser från de särskilda regler som gäller för koncessionspliktiga ledningar). Ledningen kan också belånas. Reglerna i 22 kap. JB om inteckning i fast egendom är dock inte tillämpliga. Om det är fråga om en näringsidkare kan reglerna i lagen om företagshypotek användas för att ta ut en företagsinteckning där ledningen med till- hörande ledningsrätt ingår som en del av den egendom som om- fattas av företagshypoteket. Anser Ni att det finns behov av särskilda sakrättsliga regler vid överlåtelse eller pantsättning av en ledning med tillhörande lednings- rätt i de fall då ledningsrätten inte är fastighetsanknuten? Härigenom skulle förvärvaren av ledningen eller den som fått panträtt i ledningen skyddas mot anspråk från överlåtarens respektive upplåtarens borge- närer. Vilka fördelar ser Ni i så fall med ett sådant skydd? Med stöd av den i utredningens delbetänkande föreslagna 3 b § LL får en innehavare av ledningsrätt för ledning som ingår i elektroniskt kommunikationsnät för allmänt ändamål under vissa förutsättningar upplåta nyttjanderätt till förmån för en annan operatör. Anser Ni att det, vid överlåtelse eller pantsättning av en ledning, finns behov av ett sakrättsligt skydd för en operatör som har fått nyttjande- rätt i ledningen enligt den föreslagna 3 b § LL? Vilka fördelar ser Ni i så fall med ett sådant skydd? Har Ni andra förslag eller synpunkter då det gäller sakrättsligt skydd vid överlåtelse eller pantsättning av en ledningsrätt? Samverkan mellan innehavare av parallella ledningar 12.Anser Ni att det finns behov av särskilda bestämmelser som reglerar samverkan mellan flera ledningsinnehavare, t.ex. då flera ledningar ligger i samma ledningsgrav eller har framdragits i samma stolpar? Hur anser Ni i så fall att sådana regler bör utformas? 13.Har Ni andra förslag eller synpunkter beträffande samverkan mellan innehavare av parallella ledningar? Tillträde till ett med ledningsrätt upplåtet utrymme får ske först sedan ledningsbeslutet har vunnit laga kraft och ersättning har erlagts (24 § LL). I vissa fall kan tillträde få ske trots att full ersätt- ning inte har erlagts. Då måste dock ett visst förskott ha betalats (25 § LL). I vissa särskilda fall kan dessutom medges s.k. förtida tillträde. Det innebär att marken får tillträdas trots att lednings- beslutet inte har vunnit laga kraft (25 a § LL). Förtida tillträde kan i princip endast medges om markanvändningen redan är klar- lagd genom administrativt beslut (t.ex. detaljplan, bygglov eller koncession). Anser Ni att de nuvarande reglerna om tillträde är ändamålsenliga även mot bakgrund av de direktiv som Europeiska unionen antagit inom ramen kommunikationsöversyn? Om inte, vilka ändringar behövs? Har Ni andra förslag eller synpunkter när det gäller tillträde enligt LL? Ersättning till berörda fastighetsägare då ledningsrätt upplåts bestäms enligt nu gällande regler efter en s.k. skadeprincip. I LL görs därvid en hänvisning till 4 kap. ExprL. har det dock – främst från markägarorganisationer – väckts krav på att ersättningsreglerna skall ses över. I debatten har diskuterats någon form av vinstdelningsprincip eller åtminstone ett system med högre ersättningsnivåer. Anser Ni att de i utredningens delbetänkande föreslagna förtydligan- dena av LL:s tillämpningsområde (2–3 §§), eller de av Er ovan före- slagna förändringarna av lagens tillämpningsområde bör föranleda att frågan om ersättning till fastighetsägarna bör hanteras på ett annat sätt än ? Vilka förändringar anser Ni i så fall bör göras? Har Ni andra förslag eller synpunkter beträffande ersättning till fastighetsägarna? Ledningsrätter registreras i fastighetsregistret på mot- svarande sätt som lantmäteriservitut. Innehavarna av lednings- rätterna registreras dock inte. Anser Ni att det finns behov av ett särskilt ledningsrättsregister där den aktuelle ledningsrättsinnehavaren är registrerad? Vilka uppgifter (förutom innehavaren) bör i så fall ett sådant register innehålla? Vilka fördelar ser Ni i så fall med ett sådant register? 20.Skulle Ni såsom innehavare av en ledning med ledningsrätt vara beredd att betala en avgift, motsvarande självkostnadspriset, för ett sådant register? I så fall hur mycket? 21.Det finns inget officiellt register som – oberoende av med vilken rätt de har framdragits – omfattar alla typer av ledningar. Finns det enligt Er mening behov av ett sådant register? Vilka fördelar ser Ni i så fall med ett sådant register? Har Ni andra förslag eller synpunkter när det gäller lednings- rättsregister m.m.? Har Ni i övrigt några förslag eller synpunkter? Förteckning över intressenter som har tillställts enkäten 4.Bodens Energi Nät AB Förteckning över deltagare vid utfrågningen om vissa frågor om ledningsrätt , chef , samordnare , departementssekreterare , departementssekreterare Legitimitetsfrågor vid tvångsförvärv av mark och rättigheter Vad legitimerar tvångsförvärv? Och vad är en skälig ersättning? Det är spörsmål som diskuteras inom rättsekonomin och denna uppsats skall försöka ge ett bidrag till den diskussionen. Uppsatsens syfte är inte att närmare analysera lagregler i nu- varande lagstiftning. I stället skall följande fråga belysas: hur borde lagstiftningen se ut i en perfekt värld? Det är naturligtvis en ideali- serad och teoretisk frågeställning. Men förhoppningsvis kan den ändock bidra till att kasta något ljus över lagregler som skall funge- ra i en, inte helt perfekt, verklighet. Vad legitimerar tvångsförvärv? För att lagstiftaren skall tillåta tvångsförvärv måste ändamålet med förvärvet vara av allmänt intresse (jfr. formuleringen i 2 kap. 18 § regeringsformen). Det förutsätter att förvärvet är samhällsekonomiskt motiverat. De totala fördelarna med förvärvet måste alltså vara större än de nackdelarna. Vidare krävs att förvärvaren behöver köpa ett visst bestämt markområde, dvs. det får inte finnas (realistiska) alternativa lokaliseringsmöjligheter för det ändamål för vilket förvärvet sker. Det kan exemplifieras med mark för vägar, järnvägar och kraft- ledningar. När ett specifikt markområde behövs för ett visst ända- mål får säljaren en monopolsituation gentemot köparen – och därmed en mycket stark förhandlingsposition. I sådana fall kan säljaren pressa köparen att betala ett högre pris, jämfört med vad som skulle bli fallet om det funnits flera, konkurrerande, säljare. 1 Framställningen bygger i huvudsak på Kalbro och (1993), Ersättning vid fastighetsreglering, Kalbro (1998), Ersättning vid expropriation – en principdiskussion; Kalbro (2002), Private Compulsory Purchase and the Public Interest samt m.fl. (2002), Markåtkomst och ersättning. Tvångsförvärv kan således legitimeras med att köparen inte skall behöva betala ett oskäligt högt pris på grund av att säljaren råkar inneha strategiskt belägen mark. Med andra ord är ett centralt motiv för expropriativ lagstiftning att reglera den ersättning som skall betalas.2 Att säljaren befinner sig i en monopolsituation är ett nödvändigt – men inte tillräckligt – skäl att tillåta tvångsförvärv. Det krävs också att ändamålet med förvärvet är, allmänt uttryckt, viktigt. Man kan diskutera vilka ändamål som är viktiga. Men ett minimikrav torde vara att ändamålet med förvärvet, direkt eller indirekt, har betydelse för en inte alltför liten grupp människor. Vid en juridisk prövning av om det föreligger ett allmänt intresse eller inte, är det fråga om en antingen-eller-bedömning. Svaret måste bli ja eller nej! Vid en mer nyanserad bedömning torde dock styrkan i det allmänna intresset kunna variera. Det kan ha betydelse för vad som skall anses vara en skälig ersättning. Bl.a. Epstein (1985) menar att ersättningen bör kunna vara högre om allmän- intresset är mindre, vilket kommer att beröras . Vad är en skälig ersättning? Vad som är en skälig ersättning diskuteras, numera3, inte sällan ut- ifrån säljarens perspektiv. Men som framgått har skälighetsfrågan har två sidor. Å ena sidan skall köparen inte behöva betala för mycket, genom att säljaren utnyttjar sin monopolställning och tillskansar sig ett pris som han i annat fall inte skulle kunnat få. Å andra sidan har säljaren ett berättigat krav på att få en ersättning som är rimlig. Ett minimikrav är då att säljarens situation inte försämras genom tvångsförvärvet. Det motsvarar i princip det pris som säljaren skulle vara beredd att sälja sin mark för i en normal förvärvssituation – där det inte föreligger något tvångsinslag. Ersättningsreglerna skall alltså vara skäliga ur såväl köparens som säljarens synvinkel. I detta avsnitt skall skäligheten diskuteras med utgångspunkt från följande fråga: 2Det bör också nämnas att risken för höga förhandlingskostnader i samband med mark- förvärv kan vara ett ytterligare motiv för expropriativ lagstiftning. Även om en förvärvare har möjlighet att vända sig till flera potentiella säljare kan det vara ett allmänt intresse att i vissa situationer reducera den tidsåtgång och andra kostnader som förhandlingar m.m. kräver. 3Till skillnad mot tiden för t.ex. expropriationslagens tillkomst, där argumentationen för köparen (det offentliga) synes ha varit mer framträdande. Vilket pris skulle en köpare och en säljare frivilligt komma överens om, när (1) köparen behöver just säljarens mark och (2)säljaren inte utnyttjar sitt strategiska markinnehav (mono- polsituation) vid förhandlingar om priset? Denna utgångspunkt för skäligheten kan tyckas rimlig i så måtto att det ger köpare och säljare en likvärdig position. Säljaren skall inte behöva avstå sin mark till ett lägre pris än vad han/hon är be- redd att frivilligt sälja den för. Och köparen skall inte behöva betala ett överpris på grund av att marken enbart kan förvärvas från en säljare. Allmänt om prisbildningen vid frivilliga förvärv För att en försäljning av mark/fastigheter skall komma till stånd måste köparen och säljaren värdera marken olika. För att säljaren skall vara beredd att avstå sin mark måste köparen betala ett pris som minst uppgår till säljarens individuella värde av egendomen.4 är köparen inte beredd att betala mer än vad han själv värderar marken till. En överenskommelse om priset måste alltså ligga mellan köparens och säljarens värden. Och på vilken nivå priset hamnar beror bl.a. på parternas förhandlingsstyrka. Skillnaden mellan köparens och säljarens värden utgör den vinst som uppstår vid förvärvet. Ligger priset nära säljarens värde, dvs. om priset är lågt, får köparen en större andel av vinsten. Och mot- satsvis får säljaren en större andel av vinsten om priset är högt (se figur 1). 4 Det individuella värdet är det subjektiva värde som parterna ger den aktuella marken fastigheten. Prisbildning och vinstfördelning vid en frivillig försäljning av en fastighet. Källa: Kalbro och (1993). Prisbildningen i en monopolsituation Som framgått har tvångsförvärvssituationer ett inslag av säljar- monopol. Givet detta faktum måste resonemanget om prisbildning och vinstfördelning i föregående avsnitt utvecklas något (se figur 2). Prisintervall vid monopol respektive konkurrens. Källa: Kalbro (1998). gäller att det överenskomna priset måste ligga mellan köparens och säljarens värden. Men vad som skiljer monopolsitua- tionen från konkurrensfallet är prisnivån. Eller annorlunda uttryckt: förutsättningarna för fördelningen av vinsten är olika. I monopol- fallet kan köparen tvingas att acceptera ett högre pris, dvs. en lägre vinst, jämfört med om det funnits alternativa möjligheter att förvärva mark. Detta resonemang skall belysas med två exempel. Antag att tillverkar mobiltelefoner där en komponent kan kosta innan den aktuella telefonmodellen blir olönsam. För att tillverka komponenten används underleverantörer. I detta fall har två leverantörer, U1 och U2, visat intresse att producera kom- ponenten. U1 är beredd att sälja till , medan det lägsta pris som U2 accepterar är . (Dessa priser är i princip kända av både och underleverantörerna). Med dessa förutsättningar inleds förhandlingar med U2,, där en slutlig uppgörelse bör ligga . Lägre pris än är U2 inte beredd att gå med på. Och ett högre pris än behöver inte acceptera eftersom U1 är beredd att sälja för . Köparens, , värde för telefonkomponenten är 70 kro- nor – det högsta belopp som kan betalas utan att telefonmodellen blir olönsam. Men detta värde saknar ändå betydelse för överenskom- melsen med U2. Oavsett om gränsen för lönsamhet går vid 70, behöver företaget ändå inte betala mer än . Pristaket bestäms nämligen av företagets alternativ i den här situa- tionen, dvs. en uppgörelse med den näst bäste underleverantören . Om vi kopplar ovanstående exempel till figur 2 kan vi konstatera följande: Det lägsta priset säljaren accepterar är . Köpa- rens maximala pris i en monopolsituation är , medan motsvarande belopp vid konkurrens är . I en konkurrens- situation ligger prisintervallet för en överenskommelse . Antag att skall bygga en väg med två möjliga vägsträck- ningar, antingen över fastigheten A eller fastigheten B. Båda sträck- ningarna bedöms vara likvärdiga vad gäller den samhällsekonomiska nyttan, dvs. värde av vägutbyggnaden. Dock finns det skillnader i grundläggningsförhållanden mellan fastigheterna. Anlägg- ningskostnaden på fastigheten A är därför högre än på fastigheten B. Vid förhandlingar har ägaren till fastigheten A erbjudit sig att sälja sin mark för . går även in i förhandlingar med ägaren till fastighe- ten B.