sou · GSB326 · 2005-01-01 00:00:00 — Att ansvaret för registre- ringen åläggs arbetsgivaren hindrar inte att de anställda för anteck- ningar om sina arbetstider, vilket f.ö. sker i stor omfattning genom de arbetstidsböcker som finns i åkeribranschen. Ansvaret i lagens mening för att registrering faktiskt sker skall dock ligga hos arbets- givaren. I avsnitt 6.6.3 återkommer vi till frågan om registrering av arbetstid i den nya vägarbetstidslagen. 6.5.2Kontroll på väg eller i företaget? Varken i vägarbetstidsdirektivet eller i den nya vägarbetstidslagen krävs alltså att den enskilde arbetstagaren registrerar sin arbetstid och medför dokumentation om detta i fordonet. Den nya lagen kommer därmed inte att innebära att föraren medför ytterligare dokumentation om sina kör- och vilotidsförhållanden än vad som redan följer av EG-förordningarna 3820/85 och 3821/85. På basis av den dokumentationen torde i och för sig viss kontroll av den nya lagens bestämmelser kunna ske vid vägkant. Vissa delar torde dock bli svåra att kontrollera på det sättet. Här följer några exempel på sådant som visar på svårigheter med att utföra kontroller på väg. Vissa bestämmelser kan helt avvikas från genom kollektivavtal, t.ex. maximigränsen om och begränsningen av arbetstiden vid nattarbete till högst . För att vid väg- kanten kunna bedöma om det arbete föraren utför är förenligt med Ny lag om arbetstid vid visst vägtransportarbete den nya lagen, måste föraren medföra något slags information om eventuell avvikelse i kollektivavtal. Kontroll av tillämpningen av begränsningen av veckoarbetstiden till högst i genomsnitt , skulle kräva dokumentation för hela den tidsperioden. I kollektiv- avtal kan dessutom perioden utsträckas . Det torde ur praktisk synpunkt vara mycket olämpligt att ställa krav på att sådan dokumentation medföljer fordonen. Dessutom skall kon- trollen avse arbetad tid, det måste alltså finnas dokumentation över en avslutad period. Enligt direktivet skall begränsningarna av arbetstiden gälla sum- man av sådan arbetstid som omfattas av direktivet för flera arbets- givare. Även om arbetad tid förs in i diagramblad (i enlighet med bestämmelserna i artikel 15 i EG-förordningen 3821/85), kan det vara svårt att vid en vägkantskontroll avgöra vilken av arbetstaga- rens arbetsgivare som eventuellt gjort sig skyldig till brott mot bestämmelserna. I vart fall torde någon uppföljning krävas i form av besök på företagen. Detta blir än tydligare om det handlar om linjetrafik vid person- transporter. Då ställs det inte krav på användning av färdskrivare. Istället kan föraren enligt artikel 14 i EG-förordningen 3820/85 medföra tidtabell och tjänstgöringslista som upprättats i det företag där föraren är anställd. Dokumentationen skall avse innevarande, föregående och nästkommande vecka. Enligt skall det av tjänstgöringslistan framgå om föraren inte har varit anställd av företaget eller utfört kör- ningar för företaget där färdskrivare krävs. En sådan notering syftar till att uppmärksamma kontrollanten på att även andra kontroller kan behövas. Den föreslagna nya vägarbetstidslagen kommer endast att gälla arbetstagare. Är föraren egenföretagare gäller inte bestämmelserna. Enligt rådets förordning (EEG) nr 881/92 om tillträde till markna- den för godstransporter6 skall en kopia av gemenskapstillståndet för att bedriva internationell transport medföras i fordonet. Av detta dokument kan i vissa fall indirekt framgå att föraren är en egenföretagare. Däremot framgår inte av dokumentet om föraren uppfyller samtliga villkor i artikel 3 e första stycket i vägarbetstids- direktivet. Gör inte föraren det, skall som nämnts enligt andra 6 Fullständig benämning: Rådets förordning (EEG) nr 881/92 av om tillträde till marknaden för godstransporter på väg inom gemenskapen till eller från en medlemsstats territorium eller genom en eller flera medlemsstaters territorier. Ny lag om arbetstid vid visst vägtransportarbete stycket i den bestämmelsen föraren eventuellt likställas med arbetstagare för tillämpningen av direktivets bestämmelser. (För den vidare diskussionen om direktivets tillämpning på egen- företagare hänvisas till kapitel 7.) Vidare föreslår utredningen, som redovisas i avsnitt 6.6, att vissa anpassningar av direktivets regler görs vid genomförandet i svensk rätt. Ett sådant exempel gäller definitionen av begreppet , där det för tillämpningen av regeln skall finnas en viss flexibilitet för företaget. Det torde vara svårt att vid kontroller på väg kunna bedöma om arbetet är förenligt med lagen i ljuset av sådana bestämmelser. Även här torde en uppföljning på företaget vara nödvändig. Utredningen konstaterar således att kontroller av tillämpningen av den nya lagen på väg i viss utsträckning kan göras, utan att föra- ren åläggs medföra någon särskild dokumentation eller registre- ringsskyldighet. Sådana kontroller kan ske på basis av den doku- mentation som redan tas fram inom ramen för tillämpningen av EG-förordningarna om kör- och vilotider samt färdskrivare. Den informationen kommer dock inte att vara tillräcklig för kontrollen av vägarbetstidsdirektivets regler. Dessutom måste kontrollanten ha tillgång till annan information än den registrerade kör- och arbetstiden, t.ex. uppgift om eventuella kollektivavtalsregler och hur vissa regler tillämpas på det företag där föraren arbetar. Slutsatsen blir att visst tillsynsarbete i och för sig kan utföras på väg men att tyngdpunkten måste ligga på företagskontroller. Efter- som det är arbetsgivaren som skall vara ansvarig för regelefterlev- naden måste denne i alla händelser kontaktas av tillsynsmyndig- heten i samband med att kontrollen utförs. Det räcker inte att endast förarna kontrolleras. Som nämndes i kapitel 4, har lämnat ett förslag till ett nytt kontrolldirektiv7. Förslaget handlar om gemensamma regler för kontroll. Enligt förslaget skall begräns- ningen av veckoarbetstiden till högst och begränsningen av arbetstiden vid nattarbete kontrolleras vid vägkontroller. Av de skäl som nämndes, torde detta vara förenat med vissa prak- tiska svårigheter, eftersom bägge bestämmelserna enligt vägarbets- tidsdirektivet tillåts vara, och enligt den nya svenska lagen kommer att vara, dispositiva till förmån för kollektivavtal. Huruvida något brott mot bestämmelserna har begåtts kan alltså behöva bedömas i 7 KOM (2003) 628 slutlig. Ny lag om arbetstid vid visst vägtransportarbete ljuset av eventuella kollektivavtalsregleringar. Det framgår inte av kommissionens förslag vilken dokumentation som föraren skall medföra för att möjliggöra kontroll av nämnda bestämmelser. Svenska transportföretag utför arbete även utomlands. Hur skall svenska myndigheter kontrollera efterlevnaden av bestämmelserna vid transporter utomlands? Gäller över huvud taget svensk lagstift- ning vid sådana transporter? Vi börjar med att diskutera den senare frågan. De svenska arbetsrättsliga lagarna innehåller i regel inte några bestämmelser om lagarnas geografiska räckvidd eller om svensk domsrätt eller lagvalsregler. Dock gäller lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare (se vidare nedan). Ledning till hur dessa frågor skall besvaras i övrig arbetsrättslig lagstiftning ges i lagförarbetena. Enligt förarbetena till bl.a. lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet8 och lagen (1974:358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen9 bör utgångspunkten vara att lagarna blir tillämpliga på varje arbets- plats med dominerande anknytning till eller svenska för- hållanden. Som regel gäller detta om arbetet är stadigvarande för- lagt till eller, beträffande arbete som utförs i annat land, om både arbetsgivare och arbetstagare är svenska rättssubjekt. Om det svenska företaget har ett dotterbolag i det andra landet är det dock normalt inte att betrakta som svenskt rättssubjekt. Nämnda lagar hör till den civilrättsliga delen av arbetsrätten. Gäller samma utgångspunkt för en offentligrättslig lag som arbetsmiljölagen och för arbetstidslagen, som kan sägas vara en offentligrättslig lag med civilrättsliga inslag eftersom lagen är dis- positiv? De civilrättsliga lagarna avser förhållandet mellan arbets- givaren och arbetstagaren medan de offentligrättsliga lagarna inne- håller bestämmelser om skydd och säkerhet vars efterlevnad över- vakas av myndigheter. 1975/76:105, bilaga 1, sid. 327. 1974:88, sid. 214. Ny lag om arbetstid vid visst vägtransportarbete Arbetsmiljölagen är tillämplig på arbete som utförs i . Där- emot är lagen i princip inte tillämplig utanför landets gränser10. I förarbetena till lagen sades att utgångspunkten är svenska arbetar- skyddsmyndigheters möjligheter att ha tillsyn över efterlevnaden av bestämmelserna. Att anställningsavtalet regleras av svensk lag medför inte att svensk arbetarskyddslagstiftning skall tillämpas utanför landets gränser. Att lagens geografiska räckvidd är begrän- sad till hindrar dock inte att t.ex. arbetsgivarens instruk- tionsskyldighet kan vara aktuell i de fall arbetstagaren sänds utom- lands för att utföra arbete, påpekas i propositionen. Det finns alltså en ömsesidighet i svensk lagstiftnings tillämp- ning på svenskar utomlands och på utlänningar i . De arbetsrättsliga reglerna av civilrättslig karaktär gäller i regel även utomlands. De arbetsrättsliga reglerna av offentligrättslig karaktär gäller endast i , men skall då i princip gälla även för utlän- ningar. Frågan om arbetstidslagens tillämpning utanför togs upp av Arbetarskyddsstyrelsen i ett utlåtande år 198911. Frågan avsåg lagens tillämpning på luftfartyg. Styrelsen framhöll att lagen enligt rådande uppfattning inte är tillämplig utanför svenskt område. Detta framgår dock inte i lagtexten eller i lagmotiven. Styrelsen hänvisade istället till tidigare gällande lagstiftning på arbetstids- området med tillhörande praxis och lagmotiv. I dessa framgick lag- stiftningens geografiska begränsningar. Därtill kom att vissa regler om arbetstidens förläggning fanns i arbetsmiljölagen och den lagens räckvidd är som nämnts begränsad till . På vägtransportområdet gällde tidigare kungörelsen (1972:602) om arbetstid vid vägtransport. Denna var enligt sin lydelse tillämp- lig även utanför landets gränser förutsatt att fordonet var registre- rat i . Kungörelsen ställde krav på att föraren skulle föra en arbetstidsbok. Kontrollen sköttes av polisen och bilinspektörer. 1976/77:149, sid. 213. Ny lag om arbetstid vid visst vägtransportarbete gäller en lag om utstationering av arbetstagare, base- rat på ett EG-direktiv12. Lagen innebär att den utländske arbets- givare som stationerar ut anställda i för tillhandahållande av tjänster skall tillämpa svensk lagstiftning om bl.a. semester och arbetstid. Omvänt skall den svenske arbetsgivare som utstationerar arbetstagare till annat EU- eller EES-land tillämpa det landets lag- stiftning bl.a. i fråga om längsta tillåtna arbetstid och kortaste vilotid. Direktivet och lagen avser arbetstagare som normalt arbetar i hemlandet men tillfälligt stationeras i annat land och gäller i föl- jande fall: när utstationeringen sker enligt avtal som ingåtts mellan det utstationerande företaget och mottagaren av tjänsterna, vilken bedriver verksamhet i det landet, när arbetstagaren skall arbeta på ett företag i samma koncern i det andra landet, när arbetstagarens företag är ett uthyrnings- eller bemannings- företag. Arbetstagare som utstationeras till annat land för att utföra tjänster åt arbetsgivaren hemma faller inte in under någon av nämnda tre kategorier och omfattas följaktligen inte av utstationeringsdirekti- vet. Det kan t.ex. gälla transport av personer eller gods till eller från annan medlemsstat. Cabotage (se avsnitt 2.1) i som förmedlas av en utländsk speditör och cabotage som körs av svenskt företag i annat EU/EES-land, förmedlat av en speditör i , faller utanför utstationeringslagen. I den mån det föreligger ett avtal mellan arbetsgivaren och mottagaren av transporttjänsten och även övriga kriterier är uppfyllda, omfattas cabotageverksamhet av lagen13. Var- ken direktivet eller lagen anger hur länge utstationeringen skall pågå för att bestämmelserna skall gälla. 12 och rådets direktiv /71/EG av om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster, EGT L 18, 21.1.1997, s. 1, Celex 31996L0071. 1998/99:90, sid. 16. Ny lag om arbetstid vid visst vägtransportarbete Om en arbetstidsfråga regleras i kollektivavtal gäller bestämmelsen även utanför gränser, t.ex. vid transportarbete14, såvitt inte annat är bestämt i avtalet. Skulle transportarbetet som en svensk arbetstagare utför för ett svenskt företag falla under utstatione- ringslagen får dock avtalet inte medföra mindre förmånliga regler för arbetstagaren än vad som följer av lagstiftningen i det land arbetet utförs. Kontrollen av efterlevnaden vid vägtransportarbete utomlands Utgångspunkten för svenska offentligrättsliga reglers geografiska räckvidd är svenska myndigheters kontrollmöjligheter. Som nämnts anser vi att tyngdpunkten i tillsynen av den nya lagens efterlevnad bör ligga på företagskontroller. Vid kontrollerna kom- mer sannolikt den dokumentation som tas fram genom tillämp- ningen av EG-förordningarna om kör- och viloperioder samt färd- skrivare att utgöra viktiga underlag i tillsynsarbetet. Denna doku- mentation skall tas fram och föras oavsett om transportarbetet har bedrivits i eller utomlands. Utredningen anser därmed att den nya lagen i princip bör gälla även utanför landets gränser, för- utsatt att de allmänna villkoren om anknytning till är upp- fyllda. Ett annat villkor är att inte reglerna om utstationering av arbetstagare innebär att ett annat lands regler skall tillämpas. 6.5.4Kontroll av andra länders förare Om vägarbetstidsdirektivets bestämmelser i likhet med reglerna om körtider och viloperioder, hade lagts fast i en tvingande förord- ning hade samma bestämmelser gällt överallt inom EU- och EES- områdena. Efterlevnaden hade därmed kunnat kontrolleras överallt, oavsett förarens eller transportföretagets nationalitet och oavsett om föraren är arbetstagare eller egenföretagare. Eftersom bestämmelserna antogs i ett minimidirektiv, med möj- ligheter till avvikelser i kollektivavtal, och sekundärt i lag, torde genomförandet av bestämmelserna se olika ut i de olika EU- och 14 Jfr t.ex. utlandsavtalet mellan () och . Ny lag om arbetstid vid visst vägtransportarbete Av detta torde följa att frågan om kontroll av andra länders förare och transportföretag blir mycket komplicerad. Kan man i de olika länderna kräva tillämpning av striktare bestämmelser än direktivets minimibestämmelser av förare från andra länder? Man kan ju tänka sig att det införs längre gående skyddsbestämmelser i vissa länder eller att länder inte utnyttjar direktivets möjligheter till undantag. Kan man då i dessa länder kräva tillämpning av dessa längre gående och striktare bestämmel- ser även av utländska företags transportarbete i länderna i fråga? Om så skulle bli fallet aktualiseras ett antal praktiska och princi- frågor. Ett exempel kan belysa denna frågeställning. Ett transportföretag i landet A tillämpar, med stöd i den natio- nella lagstiftningen i A, ett kollektivavtal i vilket gjorts undantag från bestämmelsen om veckoarbetstid. Företaget skall utföra trans- portarbete i landet B där längre gående och tvingande regler gäller. Färden går sedan vidare genom länderna C och D, som också har längre gående och tvingande skyddsregler, men annorlunda utfor- made. Skall transportföretaget från landet A tillämpa olika regler för varje gräns som passeras? I så fall måste det transporterande företaget ha kännedom om de olika ländernas respektive lagstift- ning som genomför direktivet. Det skulle då inte räcka att tillämpa minimiföreskrifterna i direktivet. Om detta blir resultatet har mycket lite uppnåtts i fråga om tillnärmning av ländernas lagstift- ning. Det skulle också motverka fri rörlighet av varor och tjänster, dvs. grundläggande EG-rättsliga principer. Sådana faktiska hinder för vägtransporterna kan knappast anses förenliga med dessa EG-rättsliga principer. Avsikten med EU- gemensamma regler i form av ett minimidirektiv torde istället vara att minimireglerna skall gälla lika överallt i EU- och EES-området. Det bör då konstateras att vissa av vägarbetstidsdirektivets regler är möjliga att helt göra undantag ifrån, primärt i kollektivavtal, sekundärt (om inte kollektivavtal kan träffas, se artikel 8) i lag. Det gäller reglerna om veckoarbetstid om högst och natt- arbete om högst per 24-timmarsperiod. Här aktualiseras frågan om kontroll av utländska företags trans- portarbete. Skall det fordon som i exemplet ovan utför transport- arbete i länderna B, C och D medföra gällande kollektivavtal över- satt till språken i de olika länderna? Hur skall annars föraren av fordonet kunna visa att företaget tillämpar den lägsta godtagbara gränsen vad gäller veckoarbetstid, dvs. ingen begränsning alls? Ny lag om arbetstid vid visst vägtransportarbete skall den kontrollerande myndigheten kontakta sin motsvarighet i landet A och få uppgifterna bekräftade på annat sätt? Över huvud taget tycks kontroll av utländska företags efterlev- nad av direktivets bestämmelser medföra vissa praktiska problem. Som framgått ställer inte direktivet krav på att arbetstagaren med- för någon särskild dokumentation som möjliggör kontroller av efterlevnaden av direktivreglerna. Registreringskraven följer istället av reglerna om färdskrivare i EG-förordningen 3821/85. Det som skall registreras i färdskrivaren torde inte fullt ut räcka för att kon- trollera efterlevnaden av direktivets bestämmelser. Detta kan kanske som nämnts vara ett problem vid vägkantskontroller av det egna landets förare. Problemet torde emellertid bli större vid sådana kontroller av företag från andra länder. Den av direktivets bestämmelser som verkar mest kontrollerbar beträffande utländska transporter, eftersom undantag inte medges och efterlevnaden normalt torde kunna utläsas i färdskrivardokumentationen, är kra- vet på rast. Det skall i detta sammanhang nämnas att i ovan nämnda förslag till nytt kontrolldirektiv föreslår att vägkon- troller skall avse såväl det egna landets fordon som utländska. Enligt förslaget skall de olika ländernas tillsynsmyndigheter sam- arbeta med varandra, bl.a. i syfte att underlätta kontroller av utländska fordon15. Det följer av ovan sagda att det torde vara förenat med stora praktiska svårigheter för svenska myndigheter att kontrollera de utländska arbetstagare som utför transportarbete i . Om kontroller skall ske bör de avse vägarbetstidsdirektivets minimi- regler. Faller arbetet inom utstationeringsdirektivet skall naturligt- vis svensk lagstiftning tillämpas, inte bara med avseende på de reg- ler som följer av vägarbetstidsdirektivet. 6.5.5Samverkan i fråga om tillsyn Utredningen föreslår att skall ha tillsyn över den föreslagna nya lagen, i likhet med den tillsyn verket i övrigt har över all annan arbetstidslagstiftning. Med tanke på de trafiksäker- hetsaspekter som ligger bakom vägarbetstidsdirektivets bestäm- melser, utöver arbetsmiljöhänsynen, torde det vara lämpligt om samråder med de myndigheter som hanterar 15 KOM (2003) 628 slutlig, artikel 4.6. Ny lag om arbetstid vid visst vägtransportarbete Sådant samråd torde vara lämpligt dels med avseende på den fortlöpande tillsynen, dels med avseende på konkreta fall i samband med dispensärenden eller dylikt. Det bör läggas till att utredningens förslag inte påverkar polisens kontroll av efterlevnaden av kör- och vilotidsreglerna i EG-förord- ningarna 3820/85 och 3821/85. 6.6Huvudsakligt innehåll i den nya lagen Vi har tidigare konstaterat (i kapitel 5) att den nya vägarbetstidslag som föreslås för genomförandet av vägarbetstidsdirektivet bör innehålla alla de arbetstidsbestämmelser som skall gälla vid sådant arbete som omfattas av den nya lagen. Därmed uppnås att endast en arbetstidsförfattning skall tillämpas vid sådant arbete. Förutom de bestämmelser som har sin bakgrund i direktivet föreslås därför att vägarbetstidslagen skall innehålla bestämmelser motsvarande dem som finns i arbetstidslagen. Som nämndes i avsnitt 5.5 föreslås att bestämmelser om ordina- rie arbetstid, m.m. motsvarande dem i arbetstidslagen, tas in i den nya lagen. Detta är att föredra ur principiell synpunkt. Eventuella framtida ändringar av bestämmelser om ordinarie arbetstid och övertidsuttag, bör omfatta hela arbetsmarknaden, även sådant arbete för vilket nu föreslås en särskild vägarbetstidslag. Det har också praktiska fördelar. Många arbetstagare som är verksamma inom vägtransportbranschen har olika arbetsuppgifter, t.ex. körning av både taxi och buss. Eftersom den nya lagen endast skall gälla vid visst vägtransportarbete kommer endast en del av dessa personers arbete falla under den nya lagen. Övrigt arbete som personerna utför omfattas av arbetstidslagen. Största möjliga likhet bestämmelserna emellan såväl beträffande innebörd som utform- ning bör därmed eftersträvas, där så medges av direktivet, så att inte byte av arbetsuppgifter får till följd att olika arbetstids- bestämmelser skall tillämpas. Som nämnts torde en sådan likhet också göra det lättare att träffa kollektivavtal om arbetstids- bestämmelser i sådana företag som bedriver verksamhet som bara delvis faller under den nya lagen. Likalydande bestämmelser förekommer även i annan lagstiftning. Inom ledighetslagstiftningen finns t.ex. samma bestämmelser i fråga om anställningsskydd och anställningsvillkor i lagar såsom föräldraledighetslagen (1995:584) och lagen (1974:981) om arbets- Ny lag om arbetstid vid visst vägtransportarbete tagares rätt till utbildning I de fallen skall samma regler gälla i två olika ledighetssituationer, dvs. föräldraledighet respektive studie- ledighet. I de båda arbetstidslagarna skall samma arbetstidsbegräns- ningar gälla, t.ex. avseende ordinarie arbetstid, vid olika arbeten. En utgångspunkt för förslaget till ny lag är således att så stor lik- het som möjligt med arbetstidslagen bör gälla. Vissa språkliga justeringar föreslås som gör texterna enklare. Det är dock inte fråga om ändringar i sak. Beträffande några frågor anser emellertid utredningen att vissa skillnader i sak är motiverade, trots att detta inte följer av väg- arbetstidsdirektivet. Vi kommer att redovisa vilka dessa är i avsnitt 6.6.6. En annan utgångspunkt är att den nya lagens bestämmelser i så stor utsträckning som möjligt skall harmoniera med EG-förord- ningarna 3820/85 och 3821/85. I kapitel 10 återkommer vi till en mer detaljerad diskussion om bestämmelserna i den nya lagen. Den nya lagen föreslås avse arbetstid vid arbete i samband med vägtransporter då EG-förordningen 3820/85 eller AETR-överens- kommelsen skall tillämpas. Lagen föreslås gälla endast de arbets- tagare som enligt förordningen eller överenskommelsen betraktas som förare. Utöver arbetet med att köra fordonet avses den övriga arbetstid som hör till förartjänsten. I arbetstidslagen föreslås ett undantag för sådant arbete som omfattas av den nya lagen. Faller arbetet inom den nya lagen skall alltså arbetstidslagen inte tillämpas. Det föreslås följaktligen att lagen inte skall tillämpas på dem som medföljer transporten och som enligt EG-förordningen 3820/85 eller AETR-överenskommelsen inte betraktas som förare. Enligt artikel 3 d) i vägarbetstidsdirektivet skall varje arbetstagare som ingår i den del av personalstyrkan som förflyttar sig och som är anställd i ett företag som utför en sådan transport som omfattas av förordningen eller överenskommelsen, omfattas av direktivets bestämmelser. Vid vissa av de berörda transporterna förekommer medföljande arbetstagare, som inte betraktas som förare. Det gäller t.ex. vid flyttransporter. Utredningen anser emellertid att det inte kan anföras några trafiksäkerhetsskäl för att låta medföljande arbetstagare omfattas av den nya lagen, som bl.a. ur trafiksäker- Ny lag om arbetstid vid visst vägtransportarbete hetssynpunkt i vissa avseenden kommer att innehålla striktare arbetstidsbestämmelser än arbetstidslagen.