sou · GSB337 · 2005-01-01 00:00:00 — Riskerna varierar mycket beroende på de särskilda omständigheterna i de enskilda fallen. För många verksamheter med genetiskt modifierade organismer 1997/98:45 del 2 s. 307. 73Se avsnitt 5.9. Straff – de särskilda straffstadgandena är variationen sådan att en anmälningspliktig verksamhet i det enskilda fallet kan medföra större risker än en tillståndspliktig verksamhet. På ett område har visserligen en indelning av tillstånds- respektive anmälningsplikt gjorts utifrån riskbedömningar. Det gäller genetiskt modifierade mikroorganismer.74 Vi har dock funnit det svårt att i straffregeln göra undantag för någon eller några kategorier av genetiskt modifierade organismer. sker i princip all verksamhet med genetiskt modifierade organismer med insyn från samhället. Med hänsyn till att det rör sig om ett område som är relativt nytt, där ny kunskap ständigt tillkommer och där alla risker inte kan överblickas är det viktigt att samhället har fortsatt insyn och kontroll. Straffsanktion bör därför behållas för såväl tillståndsplikt som anmälningsplikt som gäller genetiskt modifierade organismer. För att inte avfall skall hanteras olämpligt och orsaka skador i miljön finns från samhällets sida anledning att styra hur avfalls- transporter sker. Frågorna regleras i 15 kap. och avfallsförordningen. Reglerna om avfallstransporter är svårtillgängliga. I finns ett bemyndigande som tillåter regeringen att meddela före- skrifter om att avfall får transporteras yrkesmässigt endast av den som har tillstånd eller är anmäld hos den myndighet som regeringen bestämmer.75 En central fråga är vad som avses med transporteras yrkesmässigt. Det finns två tolkningar. En tolkning är att alla verksamhets- utövare som bedriver yrkesmässig verksamhet och som därvid ger upphov till avfall som transporteras inom verksamheten skall anses transportera yrkesmässigt. I stort sett alla yrkesverksamheter som ger upphov till avfall som transporteras av verksam- hetsutövaren skulle med en sådan tolkning omfattas, t.ex. revisorn som kör utrangerade kontorsmöbler till en miljöstation. Den andra tolkningen är att kravet på yrkesmässighet gäller själva verksamheten att transportera avfall. 74Se 8 § förordningen om innesluten användning av genetiskt modifierade organismer. 7515 kap. 25 § första stycket 1. Straff – de särskilda straffstadgandena sker mot vederlag eller har viss omfattning kan de vara att betrakta som yrkesmässiga. Den senare tolkningen framstår rent språkligt som den mest naturliga. I lagstiftningen har gjorts skillnad mellan föreskrifter för yrkesmässig transport av avfall och den som i yrkesmässig verksamhet ger upphov till avfall som behöver transporteras.76 Det talar också för den senare tolkningen. Vidare skulle reglerna i avfallsförordningen, där samma terminologi används, i väsentliga delar bli meningslösa om den först nämnda tolkningen skulle vara riktig.77 Krav på tillstånd eller anmälan för transport av avfall kan endast ställas med stöd av 15 kap. 25 § första stycket 1 på sådan verksamhet som består av att yrkesmässigt transportera. Det betyder om den senare tolkningen är riktig att reglerna i 27 och 34 §§ avfalls- förordningen saknar stöd i detta bemyndigande. I 27 och 34 §§ regleras tillståndsplikt respektive anmälningsplikt för den som bedriver verksamhet där farligt avfall uppkommer, och som inte har tillstånd för yrkesmässig transport. Det kan diskuteras om det finns stöd i något annat bemyn- digande i 15 kap. Bestämmelsen i 15 kap. 9 § skulle enligt sin lydelse möjligen kunna vara stöd för bestämmelser om tillstånds- och anmälningsplikter för transport av avfall. Vi menar dock att det är olämpligt att ge 15 kap. 9 § ett så omfattande tillämpnings- område. Om 15 kap. 9 § kan användas som stöd för att meddela regler om tillstånd till eller anmälan av avfallstransporter kan man fråga sig varför över huvud taget 15 kap. 25 § finns med relativt snäva gränser för sådana regler? Skulle bemyndigandet i 15 kap. 9 § ges ett vidsträckt tillämpningsområde kan ifrågasättas om några ytterligare bemyndiganden behövs i kapitlet över huvud taget. Bemyndigandena i 15 kap. bör av dessa skäl ses över. Reglerna om anmälningsplikt för transporter av avfall av den som bedriver verksamhet där avfall uppkommer men som inte yrkesmässigt transporterar kan således sakna stöd i balkens bemyn- diganden. Dessutom har dessa regler kritiserats starkt. Anmälnings- pliktens omfattning anses vara alltför omfattande. Alla transporter av farligt avfall som uppkommer i yrkesverksamhet och som inte transporteras av någon som har tillstånd omfattas av anmälnings- plikt enligt 34 § avfallsförordningen. Det betyder att t.ex. jord- 76Se t.ex. 15 kap. 25 § första stycket 1 jämfört med 2. 27 och 34 §§ som skulle bli helt överflödiga vid en sådan tolkning. De fall som regleras där skulle täckas av tillståndsplikten i 26 §. Straff – de särskilda straffstadgandena brukaren som kör trasiga lysrör från ladugården eller datakonsulten som kör en trasig dataskärm till kommunens miljöcentral skall göra anmälan. Regeringen har givit i uppdrag att göra en översyn över det befintliga regelverket i avfallsförordningen och utreda möjligheterna att förenkla de administrativa kraven på företag och myndigheter. Frågan om anmälningspliktens omfatt- ning synes omfattas av uppdraget.78 Tillståndsplikt för avfallstransporter är ett viktigt instrument för att motverka att avfall hanteras felaktigt. Att transportera avfall utan erforderligt tillstånd bör vara straffsanktionerat. Krav på anmälan omfattar transporter som sker i mindre omfattning. Under- låtenhet att fullgöra anmälningsplikt är därför mindre straffvärd än brott mot tillståndsplikt. För överträdelser av anmälningsplikten kan räcka med miljösanktionsavgift. Det kan vara motiverat att behålla miljösanktionsavgifter för underlåtenhet att uppfylla anmäl- ningsplikt om anmälningspliktens omfång ändras och frågan om bemyndigandestöd ut.79 Krav i EG-rätten torde inte hindra en lindring av anmälningsplikten. Vi föreslår således att straff för överträdelser av föreskrifter om förprövningsplikter som meddelats med stöd av 15 kap. begränsas till brott mot tillståndsplikt meddelad med stöd av 15 kap. 25 § första stycket 1. 5.5.8Konsekvenser om förslag i tidigare betänkanden antas Vi har i tidigare betänkande föreslagit att reglerna om täktverksam- het skall föras över från 12 kap. till 9 kap. miljöbalken.80 Vi har också föreslagit att anmälningsplikt för vattenverksamhet skall införas i 11 kap. miljöbalken.81 Såväl underlåtenhet att söka tillstånd till täkt som underlåtenhet att anmäla vattenverksamhet bör som huvudregel omfattas av straffansvar enligt 29 kap. 4 §. Lagtextförslagen i detta betänkande bygger på rättsläget så som det ser ut . Om de förslag vi tidigare lagt fram genomförs och täktverk- samhet regleras i 9 kap. och därigenom blir tillstånds- respektive anmälningspliktig enligt reglerna i 5 och 21 §§ samt bilagan till förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd bör ändringar göras i vårt nuvarande förslag. I sådant fall finns ingen 78Regeringens beslut , dnr M2003/3993/Knb. 79Se bilaga 3, A 20. 80SOU 2003:124 s. 217. 81SOU 2003:124 s. 179 ff. Straff – de särskilda straffstadgandena anledning att ha en särskild punkt i 29 kap. 4 § om underlåtenhet att söka sådant tillstånd för täkt som föreskrivits i 12 kap. 1 § ; straffansvaret enligt 29 kap. 4 § andra stycket 2 eller 3 kommer att täcka dessa fall. Om anmälningsplikt för vattenverksamheter införs bör en sär- skild punkt i 29 kap. 4 § andra stycket införas som straffsank- tionerar underlåtenhet att göra sådan anmälan. Det kan övervägas att i så fall ge regeringen möjlighet att särskilt ange vilka anmäl- ningsplikter som skall vara straffsanktionerade (jämför vårt förslag till 29 kap. 4 § andra stycket 3). Straff när anmälan inte görs i rätt tid Den straffrättsliga gärningen när det gäller miljöfarlig verksamhet består i att inte göra anmälan innan verksamheten startas. kan straff inte dömas ut enligt 29 kap. 4 § för den som anmält en miljöfarlig verksamhet men sedan inte inväntat för myndigheterna att överväga om anmälan föranleder någon åtgärd från deras sida. I 29 kap. 8 § första stycket 16 finns en särskild straffbestämmelse för den ovan beskrivna situationen när det gäller anmälan för samråd enligt 12 kap. 6 §. Vi har i tidigare betänkande föreslagit att en tidsfrist eller den som tillsynsmyndigheten bestämmer bör införas för anmälan av vattenverksamhet.82 Även när det gäller miljöfarlig verksamhet bör en sexveckors- regel övervägas.83 översyn av bilagan till förord- ningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd kan komma att leda till att fler verksamheter med större miljöpåverkan blir anmälningsärenden.84 Detta kan förstärka behovet av att göra anmälningsförfarandet tydligt. Den som gjort en anmälan men sedan startat verksamheten innan erforderlig tid gått försvårar myndigheternas arbete eftersom dessa inte får tillräcklig tid på sig att reagera på anmälan. I ett anmälningsärende kan myndigheterna behöva meddela förelägganden om försiktighetsmått för eller lokaliseringen av en verksamhet innan denna startar. Om regler om tidsfrister införs för anmälningspliktig miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet bör straff kunna dömas ut även 82Se SOU 2003:124 s. 199. 83Jämför SOU 2003:124 s. 223 f. 84Naturvårdsverkets rapport 5353, , Pröva eller inte pröva? Förslag till ändringar i förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Straff – de särskilda straffstadgandena för den som alltför tidigt efter en anmälan startar sådana verksam- heter. Det nu föreslagna 29 kap. 4 § tredje stycket bör i så fall utökas och även omfatta överträdelser av tidsgränserna för anmälda miljöfarliga verksamheter och vattenverksamheter. 5.6Villkorsbrott (29 kap. 4 a §) Överträdelser av villkor regleras i en separat bestämmelse med brotts- rubriceringen villkorsbrott. De straffbara gärningarna omfattar förutom överträdelser av villkor även överträdelser av andra liknande bestäm- melser. Överträdelser av villkor regleras i 29 kap. 4 § andra stycket. Bestämmelsen straffbelägger den som bryter mot villkor som meddelats i vissa typer av beslut i enskilda fall. Det gäller tillåtlig- hetsbeslut, tillstånd, godkännanden och dispenser. Besluten skall vara meddelade med stöd av eller föreskrifter som meddelats med stöd av balken. Bestämmelsen har fått en alltför begränsad lydelse eftersom det endast är överträdelser av villkor som omfattas. Valet av ordet villkor i straffbestämmelsen gör att man kan sätta ifråga om t.ex. så kallade provisoriska föreskrifter omfattas av straffbestämmelsen. Villkor som meddelats i samband med så kallad laglighetsprövning faller utanför bestämmelsens tillämpningsområde. 5.6.1Tidigare och nuvarande regler om villkorsöverträdelser Straffbestämmelsen i nuvarande 29 kap. 4 § andra stycket gäller vissa beslut i enskilda fall. Generella föreskrifter i form av t.ex. bestämmelser i förordningar eller föreskrifter från centrala myndig- heter som innehåller villkor för en verksamhets bedrivande är inte straffsanktionerade genom bestämmelsen. Inte heller är före- lägganden meddelade som en reaktion på en anmälan straffsank- tionerade i dag.85 I dessa delar föreslår vi inga förändringar. 85 Se avsnitt 4.2.9. Straff – de särskilda straffstadgandena Genom övergångsbestämmelserna, 5 § lagen om införande av , skall även äldre avgöranden, meddelade med stöd av de lagar som upphävdes när balken infördes eller motsvarande bestämmelser i en äldre lag, anses meddelade med stöd av balken eller föreskrifter som är underordnade balken. Det betyder att även villkor i avgöranden meddelade enligt t.ex. miljöskyddslagen, 1918 och vattenlagar och naturvårdslagen omfattas av straffbestämmelsen i 29 kap. 4 § andra stycket. I begränsas den straffbara gärningen till brott mot villkor, alltså inte brott mot föreskrifter. Det förekommer dock i både äldre avgöranden och även i avgöranden enligt att andra termer används för att ställa krav på en verksamhetsutövare. I domar enligt både och vattenlagar förekommer framför allt termen bestämmelser men även föreskrift i stället för eller utöver ordet villkor. I beslut enligt miljöskyddslagen gjordes skillnad på villkor och provisoriska föreskrifter. Provisoriska föreskrifter användes när en fråga inte kunde avgöras slutligt på det underlag som fanns tillgängligt vid prövningstillfället (21 § miljö- skyddslagen). I sådana fall fick verksamhetsutövaren utreda frågan under en prövotid och därefter redovisa vad som framkommit. Sedan kunde slutliga villkor fastställas. Det gällde andra regler för ändring av de provisoriska föreskrifterna än för villkor – det var därför av betydelse att kunna skilja dem åt. I vattenlagen fanns motsvarande regler och där användes begreppet provisoriska villkor (13 kap. 49 § vattenlagen). Även i finns möjlighet att besluta vad som skall gälla till dess slutliga villkor bestäms; när verkningarna av en verksamhet inte kan förutses med tillräcklig säkerhet kan tillståndsmyndig- heten enligt 22 kap. 27 § första och andra styckena skjuta upp fastställandet av slutliga villkor och i vissa fall meddela provisoriska föreskrifter. I de straffbestämmelser som motsvarade 29 kap. 4 § andra stycket i lagar som upphävdes när infördes hade lagtexten en annan utformning än i balken. I 21 kap. 1 § första stycket 2 vattenlagen föreskrevs att den som bryter mot villkor eller föreskrifter som har meddelats i samband med tillstånd till ett vattenföretag skulle straffas. Naturvårdslagen hade en liknande lydelse; den som bröt mot villkor eller föreskrift som har med- delats i samband med tillstånd kunde enligt 37 § första stycket 4 straffas. I 45 § första stycket 3 miljöskyddslagen föreskrevs att den som åsidosätter beslut, villkor eller andra föreskrifter som med- Straff – de särskilda straffstadgandena delats med stöd av vissa uppräknade paragrafer skulle straffas. I straffbestämmelserna i de tre lagarna användes således orden villkor eller föreskrifter medan i bestämmelserna om prövotid användes i vattenlagen ordet bestämmelser och miljöskyddslagen använde ordet föreskrifter. Det var enligt samtliga dessa lagar straffbart att bryta mot provisoriska förordnanden. Även enligt vattenlag var i stort sett samtliga bestämmelser av karaktären villkor straffsanktionerade. 5.6.2En ny straffbestämmelse bör skapas - villkorsbrott regleras underlåtenhet att fullgöra förprövningsplikter i 29 kap. 4 § första stycket medan överträdelser av villkor omfattas av 29 kap. 4 § andra stycket. Skälen för att straffsanktionera villkor i tillståndsbeslut har berörts i avsnitt 4.3.4. En förprövning syftar till att avgöra i vilka fall och under vilka förhållanden en verk- samhet eller åtgärd kan godtas. Genom prövningsförfarandet och avgörandet får den som skall bedriva verksamheten eller vidta åtgärden kännedom om var gränsen går i ett särskilt beslut. Att inte följa ett sådant beslut bör vara straffbart. Att inte villkor överträds har stor betydelse både för att skydda miljön och för att samhällets kontroll av tillståndsgiven verksamhet skall fungera. Skyddsobjektet för villkorsbrottet kan således vara såväl miljön som samhällets kontrollsystem. Det finns ett nära samband mellan bestämmelserna om brott mot förprövningsplikt och villkorsöverträdelser. Gränsen mellan att en verksamhet är otillåten och att ett villkor inte uppfylls kan vara hårfin och beror på hur tillstånd och villkor utformas. Även om den gränsen undantagsvis kan vara svår att dra måste ändå distinktionen göras eftersom helt olika brottsförutsättningar gäller. Med våra förslag kommer bestämmelsen om brott mot förprövningsplikt till sin språkliga utformning att bli relativt omfattande. Det finns risk för att 29 kap. 4 § blir alltför oöver- skådlig om även villkorsöverträdelser skall regleras i straffbestäm- melsen. Det finns också risk för att villkorsöverträdelserna får en alltför undanskymd placering. Överträdelser av villkor bör därför flyttas från 29 kap. 4 § till en särskild bestämmelse med brottsrubriceringen villkorsbrott. Genom de förslag vi lämnar kommer tillämpningsområdet för brott mot förprövningsplikten att inskränkas i förhållande till . Straff – de särskilda straffstadgandena Straffansvar för brott mot förprövningsplikt kommer att omfatta vissa särskilt angivna förprövningsplikter. Vi föreslår inte att tillämpningsområdet för villkorsöverträdelser inskränks på mot- svarande sätt som när det gäller förprövningsplikt (se avsnitt 5.6.3). På vissa punkter föreslår vi att tillämpningsområdet för brott mot villkor utökas (se avsnitt 5.6.4). 5.6.3Vilka villkor bör omfattas av straffansvar? Det förekommer villkor där överträdelser inte har högt straffvärde. Detta skulle kunna tala för att straffbestämmelsen bör avgränsas till att gälla endast vissa villkor. Vi har dock inte funnit något sätt att i generella termer avgränsa vilka typer av villkor som skall vara straffsanktionerade. En orsak till detta är att straffbestämmelsen om villkorsbrott har till syfte att i vissa delar direkt skydda människors hälsa och miljön och i andra delar skydda samhällets kontrollapparat. Det skulle också kunna övervägas att begränsa straffansvaret till att avse endast villkor som meddelats i samband med vissa angivna prövningar eller för vissa verksamheter, t.ex. sådana som anges i vårt förslag till ny lydelse av 4 § andra stycket. Det finns emellertid villkor som meddelats i samband med prövningar av verksamheter som inte omfattas av 4 § andra stycket som inte bör lämnas osanktionerade. Vissa villkor om hur ett enskilt avlopp skall utformas eller placeras kan vara så viktiga för att undvika skador på omgivningen att de bör vara sanktionerade på något sätt. Vi ser inte att det är möjligt att använda sig av miljösanktionsavgifter i dessa fall av villkorsbrott. Villkor kan formuleras på många olika sätt och överträdelser av dem är svåra att täcka in i ett sanktionssystem med enkla, schabloniserade regler där utrymmet för bedömningar skall vara litet. Skulle frågor om t.ex. enskilda avlopp komma att regleras genom generella föreskrifter i större utsträckning än kan dessa vara lämpliga att sanktionera med miljösanktions- avgifter. Vi har valt att inte föreslå att straffansvaret skall begränsas till villkor som meddelats i samband med vissa typer av prövningar. Det innebär att vi inte föreslår någon förändring jämfört med i denna del. Undantaget för ringa brott bör kunna tillämpas på överträdelser av villkor som inte alls framstår som straffvärda. Det kan röra sig om detaljerade villkor om hur mindre anläggningar får användas, Straff – de särskilda straffstadgandena t.ex. förbud mot att slänga tops i enskilda avlopp.86 Därutöver ger straffskalan utrymme för nyanserade bedömningar. 5.6.4Även villkorsliknande bestämmelser bör omfattas Det kan sättas i fråga om de bestämmelser som inte rubricerats som villkor omfattas av den nuvarande straffbestämmelsen i 29 kap. 4 § andra stycket. Termen villkor har inte använts enhetligt i avgöranden enligt tidigare lagstiftning.87 Frågan har inte slutligt prövats och det är därför inte möjligt att med full visshet uttala sig om var gränsen för straffbestämmelsen går. Det är möjligt att en bestämmelse i ett avgörande i vissa fall kan bedömas vara villkor i straffrättslig mening trots att ordet villkor inte nämns i avgörandet. I ett avseende anser vi dock att det inte går att göra en sådan tolkning och det gäller provisoriska föreskrifter. Till skillnad från vad som gällde enligt tidigare lagstiftning kan dessa enligt vår mening inte anses omfattas av straffbestämmelsen om villkorsbrott i nuvarande lydelse av 29 kap. 4 § andra stycket. Det finns risk för att även andra bestämmelser som inte rubricerats som villkor i en straffrättstillämpning faller utanför det straffbara området, t.ex. vissa bestämmelser i vattendomar. Många av bestämmelserna i vattendomar måste dock anses vara villkor även enligt nuvarande lydelse av straffbestämmelsen trots att de inte rubricerats som villkor, t.ex. vattenhushållningsbestämmelser. Vi anser att krav med karaktären av villkor som ställs på verksamhetsutövaren i enskilda förprövningsbeslut bör omfattas av straffbudet oavsett om de rubriceras villkor, föreskrifter eller något annat. I mål och ärenden om miljöfarlig verksamhet har utrymmet varit mycket litet, och är alltjämt det, att besluta om annat än villkor. De provisoriska föreskrifterna kallas visserligen inte villkor i lag- texten, men har samma utformning och innehåll som villkor. Annorlunda är det med mål om vattenverksamhet. Där kan förekomma en rad beslut som inte har karaktär av villkor i den bemärkelse som avses i 29 kap. 4 §. Det kan t.ex. gälla skadestånd, rättegångskostnader samt fiske- och bygdeavgifter. Dessutom har avgöranden om vattenverksamhet generellt sett en längre livslängd 86Som illustration av det breda spektrum som finns av villkor för mindre anläggningar, se vårt tidigare betänkande, SOU 2002:50, s. 289-297. 87Se avsnitt 5.6.1. Straff – de särskilda straffstadgandena än avgöranden om miljöfarlig verksamhet. Det finns alltjämt gällande avgöranden som meddelats inte bara med stöd av 1918 och vattenlagar utan även enligt äldre föreskrifter samt i andra former av beslut. Sådana avgöranden är formulerade på många olika sätt och ordet villkor används inte på något enhetligt sätt. Avsikten med den föreslagna lagändringen är att de typer av beslut som är att likställa med villkor till syfte och funktion skall vara straffsanktionerade vare sig de är permanenta eller provisoriska. Det är inte möjligt att i lagtexten ange exakt var gränsen går mellan villkor och villkorsliknande bestämmelser respektive annat. Detta måste överlämnas till rättstillämpningen. Även på en annan punkt bör bestämmelsens tillämpningsområde utvidgas. Villkor eller andra liknande bestämmelser som meddelats i samband med lagligförklaring enligt 17 § lagen om införande av , 4 kap. 5 § vattenlagen eller 2 kap. 25 § äldre vatten- lagen omfattas inte med den nuvarande lydelsen. I vattenlagens straffbestämmelser omnämndes överträdelser av villkor eller före- skrifter som meddelats i samband med lagligförklaring uttryck- ligen.88 I balken anges endast att villkor som meddelats i samband med tillåtlighetsbeslut, tillstånd, medgivande eller dispens skall omfattas. Av rättsfallet NJA 2001 s. 279 framgår att begreppet tillstånd inte kan anses omfatta en lagligförklaring. Även överträd- elser av villkor och liknande bestämmelser som meddelats i sam- band med lagligförklaring bör omfattas av straff. Vi föreslår därför en ändring på denna punkt. 5.6.5Utformningen av villkor och svårigheter vid lagföring När tillstånd till en verksamhet eller en åtgärd lämnas meddelas villkor som anger under vilka förutsättningar verksam- heten får bedrivas eller åtgärden vidtas. Syftet med att ställa villkor är just att ange under vilka förhållanden samhället kan godta att en verksamhet eller åtgärd som har vissa negativa effekter ändå kan tillåtas. Att fastställa vilka villkor som skall gälla innebär oftast en komplicerad avvägning mellan olika intressen. Hur avvägningen skall ske anges framför allt i de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. , men dessa regler är allmänt hållna. Syftet med tillståndsprövningen och villkorsskrivningen är att konkretisera vad de allmänna hänsynsreglerna och andra regler i 88 Se 21 kap. 1 § första stycket 2 vattenlagen. Straff – de särskilda straffstadgandena balken innebär i det enskilda fallet. Vid villkorsskrivningen skall beaktas synpunkter från bland andra verksamhetsutövaren, olika miljömyndigheter – däribland tillsynsmyndigheten – samt grannar och andra som påverkas. Villkoren får betydelse för alla dessa och för polis och åklagare vid fall av överträdelser. Prövningen handlar om på vilken nivå kraven på skydd mot störningar läggs. Utformningen av villkoren är viktig från många olika utgångspunkter, inte enbart från straffrättsliga perspektiv.