sou · GSB388d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Föreskrifterna riktar sig till näringsidkare som försäljer eller lämnar ut tobaksvaror till konsumenter. Den omedelbara tillsynen när det gäller bestämmelserna om sådan handel m.m. bör åvila en eller flera nämnder i kommunen som kommunfullmäktige bestämmer. Det kan anmärkas att kommunerna enligt 19 § tobakslagen får ta ut avgift för sin tillsyn. Det omedelbara tillsynsansvaret behöver förtydligas något. Den omedelbara tillsynen skall avse att tobakslagen och föreskrifter som meddelas med stöd av lagen följs. Det bör framgå av en bestämmelse i tobakslagen. skall utöva tillsyn inom länet när det gäller den omedelbara tillsyn som de kommunala nämnderna har ansvaret för. Det är dock inte närmare angivet vad länsstyrelsernas tillsynsansvar innebär. Utredningen har erfarit att vissa länsstyrelser lämnar råd och annat stöd till kommunerna när det gäller utförandet av tillsynen på försäljningsställen. Det sker bl.a. vid särskilda sammankomster som länsstyrelserna ordnar. Arbetets inriktning varierar dock påtagligt mellan länsstyrelserna enligt vad som framgår svaren på enkät för verksamheten . Utredningen föreslår att tillsynsansvar skall konkretiseras i särskilda bestämmelser. Det bör alltså föreskrivas att skall följa kommunernas verksamhet och biträda kommunerna med information och råd. Utredningen anser att nya samarbetsformer är viktiga för att förbättra efterlevnaden av 18- årsgränsen och för att se till att bestämmelserna om handel m.m. i tobakslagen följs. Det bör därför föreskrivas att länsstyrelserna skall främja samarbetet mellan olika tillsynsmyndigheter och mellan tillsynsmyndigheter och andra samhällsorgan. Något krav på egentillsyn och tillsynsprogram finns inte vad avser handeln med tobak. Bestämmelser som liknar dem som finns för folkölsförsäljning bör, för att underlätta den kommunala tillsynen, införas även för detaljhandel med tobak (avsnitt 9.6). Tobaksvaror kan saluhållas i verksamheter av varierande storlek och slag och egentillsynsprogram bör utformas med hänsyn härtill. bör utforma vägledande riktlinjer för denna tillsyn. Den skyldighet att utöva egentillsyn som föreslås gäller försäljningen, dvs. efterlevnaden av bestämmelserna i 12–12 c §§. De nya reglerna om förbud mot marknadsföring faller alltså utanför. Erfarenheterna får utvisa om det finns anledning att utsträcka egentillsynen till att omfatta även detta område. Ett ansvar vilar dock på branschen, som själv bör se till att marknadsföringsförbudet upprätthålls och att reklam inte förekommer utanför försäljningsställen. Vidare bör branschen se till att reklamen inne på försäljningsställena överensstämmer med vad som är föreskrivet. Utredningens bedömning: Regeringen och bör ha det samlade nationella ansvaret för tobakspolitiken och genomförandet av åtgärder som berör flera myndigheters ansvarsområden. bör ges i uppdrag att samla in de uppgifter som skall ingå i den nationella rapporteringen enligt konventionen och ge regeringen det underlag som behövs. De sektorsansvariga myndigheterna skall biträda institutet med uppgifter. Konventionen: artikel 5.1, 5.2 och 21 Skälen för utredningens bedömning: När det gäller det nationella ansvaret för tobakspolitiken hänvisas till vad som i denna del anförs i avsnitt 9.7. Såsom tidigare redovisats finns en nationell strategi på folkhälso- området som innefattar tobakskontroll (avsnitt 7.1). Konventionen kommer att utgöra stöd för att utveckla denna strategi ytterligare i enlighet med artikel 5 i konventionen. Konventionens artikel 21.1 förpliktar parterna att lämna periodiska rapporter till partkonferensen om hur parten genomfört konventionen, vilket bör inkludera information om övervakning och forskning samt den information som anges i artiklarna 6.3, 13.2, 13.3, 13.4 d, 15.5 och 19.2. Enligt artikel 6.3 skall parterna uppge skattesatser för tobaksvaror och utvecklingstendenser i tobakskonsumtionen i sina periodiska rapporter till partskonferensen. skall enligt förordningen (2001:309) med instruktion för ansvara för sektorsövergripande uppföljning och utvärdering av insatser inom folkhälsoområdet, vara nationellt för metoder och strategier på området och ansvara för övergripande tillsyn inom bl.a. tobaksområdet (1 § andra stycket). Institutet skall vidare enligt instruktionen särskilt främja tillgången på statistik av god kvalitet inom bl.a. tobaksområdet (2 § 8). Det ligger alltså i linje med institutets uppdrag att följa utvecklingstendenser i tobakskonsumtionen. När det gäller skattesatser produceras den statistiken på tobaksområdet f.n. inte av institutet. Institutet bör dock kunna inhämta erforderlig statistik från . Härigenom kan institutet upprätta ett underlag för den nationella rapporteringen även när det gäller skattesatser. För uppgifter beträffande gränsöverskridande handel, transport och lagring av tobaksvaror under skattesuspension m.m. (konven- tionen artikel 15.5) torde kunna vända sig till , samt (se avsnitt 7.2). Enligt artikel 19.2 a och b skall parterna samarbeta med varandra för att utbyta information via partskonferensen i enlighet med artikel 21, inbegripet a)information om hälsoeffekter till följd av bruk av tobaksvaror och exponering för tobaksrök i enlighet med artikel 20.3 a, samt b)information om gällande lagstiftning och reglering samt om relevant rättspraxis. När det gäller att tillhandahålla information om hälsoeffekter av tobaksbruk (inklusive passiv rökning) utförs detta huvudsakligen av vid . har huvudansvaret för att ta fram den folkhälso- rapport som publiceras . Däremot har huvudansvaret för den folkhälsopolitiska rapporten, som institutet tar fram i samverkan med . Det bör enligt utredningens mening dock vara som samlar in och sammanställer underlaget för den nationella rapporteringen enligt . Institutet torde f.n. ha uppdraget att tillhandahålla information om gällande lagstiftning och reglering samt om relevant rättspraxis, i vart fall när det gäller de delar av tobakslagen för vilka institutet är central tillsynsmyndighet. Andra myndigheter har centrala tillsynsuppgifter för vissa delar av tobakslagen: ansvarar således för bestämmelserna om rätten till rökfri arbetsmiljö och ansvarar för bestämmelserna när det gäller marknadsföring av tobak. Även i det här avseendet bör ha till uppgift att samla in och sammanställa underlaget för den nationella rapporteringen. Detsamma gäller beträffande information om tobaksrelaterad övervakning och forskning. Utredningens bedömning: Flera artiklar i konventionen påkallar inte några förslag om lagändringar eller andra åtgärder. –information om innehåll –förpackning och märkning Konventionen: artikel 9 – 11, 15, 19 Skälen för utredningens bedömning: När det gäller tobaksvarors innehåll liksom information om detta innehåll finns en tämligen detaljerad reglering genomförd till följd av bl.a. EG:s märkningsdirektiv (se avsnitt 5.1.1). Detsamma gäller förpackning och märkning av tobaksvaror. Några ytterligare åtgärder i anledning av åtaganden enligt konventionen är inte nödvändiga. Ett problem med dagens bestämmelser är att den som endast befattar sig med tobaksvaror som har varit föremål för skattebrott, t.ex. säljer dem till underpris i detaljhandeln, inte kan dömas för brott (se avsnitt 8.6.2 och 8.6.5). Det betyder att näringsidkare som säljer tobaksvaror till konsumenter tämligen riskfritt kan hantera tobaksvaror som har varit föremål för skattebrott. Från de synpunkter som utredningen har att beakta frågan är situationen inte tillfredställande. Utredningen har erfarit att det pågår arbete i med att föreslå förändringar i skattebrottslag– stiftningen där bl.a. detta problem behandlas. Utredningen har därför inte anledning att lämna några förslag i denna del. Såväl kommunerna som har framhållit värdet av ett förbättrat samarbete mellan myndigheter för att motarbeta olaglig handel. Utredningen anser också att ett utökat samarbete mellan , , polismyndigheterna och landets kommuner är önskvärt för att få stopp på försäljning av illegalt införda eller obeskattade tobaksvaror. I denna del hänvisas även till allmänmotiveringen (9.6). Utredningen erinrar i sammanhanget om att länsstyrelserna enligt förslaget bl.a. skall främja samarbete mellan olika tillsynsmyndigheter. Ansvaret för den erforderliga samverkan bör i övrigt ligga på respektive myndighet. Beträffande skadeståndsfrågor hänvisas till vad som anförs i allmänmotiveringen (avsnitt 9.7). 11 Konsekvenser av förslagen Om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaderna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda skall en beräkning av dessa kostnader redovisas i betänkandet och om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt skall även dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäkts- minskningar för staten, kommuner eller landsting skall kommittén föreslå en finansiering (14 § kommittéförordningen, 1998:1474). När det gäller kostnader för olika statliga myndigheter som har att bidra med underlag för rapporteringen enligt WHO- konventionen har utredningen utgått från att redan existerande statistik m.m. skall kunna användas. Det merarbete som kan uppkomma för deras del torde därför bli obetydligt. Uppgiften för att samla in och bereda underlag för regeringens ställningstaganden och rapportering enligt konventionen ligger inom ramen för institutets allmänna myndighetsuppgifter på tobaksområdet och bör inte leda till ökade kostnader för institutets verksamhet. Den straffbestämmelse som föreslås avser i princip samma gärning som redan är straffbelagd i lagen (1994:1563) om tobaksskatt (avsaknad av märkning eller felaktig märkning på tobaksvaror). Båda bestämmelserna blir alltså tillämpliga på t.ex. förfalskade tobaksvaror. Den nya straffbestämmelsen i tobakslagen (1993:581) fyller därmed främst en informativ funktion för den kommunala tillsynen över detaljhandeln och bör inte leda till ökade kostnader för rättsväsendet. har att utöva den omedelbara tillsynen när det gäller föreskrifter för handel med tobaksvaror, och även marknadsföringen på eller i anslutning till försäljningsställen för tobaksvaror. Till kommunernas uppgifter hör därmed även att lämna information till försäljningsställen om lagstiftningen. Kommunerna måste sannolikt inledningsvis utbilda sin egen personal om regler för marknadsföring av tobaksvaror. Sådan utbildning leder till ökade kostnader. Tillsynsuppgifterna är avgiftsfinansierade. De nya uppgifterna bör kunna utföras inom ramen för den tillsyn mot försäljningsställen som kommunerna redan utövar. Kostnaderna och därmed avgifterna bör därför kunna hållas tillbaka. Konsekvenser för små företag m.m. I 2 § förordningen (1998:1820) om särskild konsekvensanalys av reglers effekter för små företags villkor finns bestämmelser om när sådan analys skall göras. Av bestämmelserna följer att när en myndighet under regeringen överväger nya eller förändrade regler som kan ha effekter av betydelse för små företags arbetsförutsätt- ningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt skall myndigheten göra en särskild konsekvensanalys i dessa avseenden och dokumentera denna. Analysen skall vidare ske i den omfattning som är påkallad i det enskilda fallet. I 3 § förordningen finns närmare regler om vilka frågeställningar konsekvensanalysen skall belysa. Enligt 16 § kommittéförordningen anger regeringen närmare i utredningsuppdraget vilka konsekvensbeskrivningar som skall finnas i ett betänkande. I direktiven (bilaga 1) anges att utredaren skall redovisa förslagens konsekvenser för företag. I direktiven har även understrukits att utredaren i sitt arbete skall utgå från det högsta möjliga skyddet för människors hälsa inom ramen för EG-rätten och särskilt beakta skyddet för barn och unga. Utredningens förslag syftar till att genomföra tre internationella rättsakter i svensk rätt med utgångspunkt från det högsta möjliga skyddet för människors hälsa. Det är ett obestridligt faktum att tobaksvaror är hälsovådliga. Förslagen innebär långtgående inskränkningar i rätten att använda tobaksvarumärken. Dessa konsekvenser måste såsom tidigare anförts accepteras eftersom det gäller just tobaksvaror och såväl WHO som EU och de allra flesta av världens stater ställt sig bakom krav på inskränkning av möjligheterna till marknadsföring av sådana varor (avsnitt 9.4). Det är en eftersträvad effekt om förbudet mot att använda varumärken som förknippas med tobaksvaror och i övrigt marknadsföra dessa varor även leder till att den totala försäljningen minskar. Som bl.a. indikeras av de provköpsstudier som vissa kommuner utfört (avsnitt 8.5.2) förekommer att näringsidkare säljer tobaks- varor till minderåriga. Det är en fördel för seriösa butiksinnehavare om sådan försäljning försvåras genom en skärpt tillsyn. Som statistik för över registrerad tobaksförsäljning visar är olika näringsgrenar i detaljhandeln i olika grad beroende av tobaksförsäljningen. Tobaksförsäljningens andel av de totala försäljningsintäkterna varierar alltså beroende på vilken näringsgren det är fråga om (se avsnitt 8.3.5). Som exempel kan nämnas att försäljningen av tobaksvaror utgör en tämligen liten andel av den totala försäljningen i detaljhandeln med brett sortiment, mest livsmedel, drycker och tobak (näringsgren med SNI-kod 52.11). Icke desto mindre säljs merparten av de tobaksvaror som konsumeras i de större livsmedelsbutiker som finns i denna näringsgren. Det betyder att de butiker där det totalt sett säljs mest tobak inte är särskilt beroende av tobaksförsäljningen eftersom man huvudsakligen säljer andra varor. I tobakshandeln däremot är förhållandena annorlunda (SNI-kod 52.26). Försäljningen av tobaksvaror svarar för närmare hälften av omsättningen i tobakshandeln men endast något mera än en fjärdedel av den totala försäljningen av tobaksvaror. I butiker som ingår i näringsgrenen butikshandel med bröd, konditorivaror och konfektyrer (SNI-kod 52.24) representerar tobaksvaror också en betydande andel av totalförsäljningen. Dessa försäljningsställen, som sannolikt ofta är små företag med inga eller ett fåtal anställda, får alltså en ganska stor del av intäkterna från tobaksförsäljningen. Förslagen är avsedda att vara konkurrensneutrala. Några konkurrensfördelar för exempelvis en viss kategori av företag bör alltså inte uppkomma. Butiker som har en relativt sett stor omsättning på tobaksvaror får dock en mera kännbar intäkts- minskning. För små näringsidkare kan effekterna bli större om de har en stor andel av sin försäljning i tobaksvaror. En tioprocentig minskning av intäkterna för en tobaksbutik som har halva sin omsättning i tobaksvaror innebär att de totala intäkterna minskar . Någon omedelbar effekt är dock inte att vänta ens efter ikraftträdandet av de nya bestämmelserna. De butiker som i hög grad är beroende av tobaksförsäljningen bör hinna bredda sitt utbud till andra varor eller tjänster. För de butiker där tobaksvaror svarar för en liten andel av den totala försäljningen kommer konsekvenserna att bli mycket måttliga. För exempelvis livsmedelshallar bör alltså intäktsminskningarna bli marginella. Förslagen bör inte medföra någon ökad administrativ börda för företagen. Alla näringsidkare förutsätts anpassa sin marknadsföring till den nya lagstiftningen. De butiker som har mycket liten marknadsföring får naturligt nog mindre arbete med denna uppgift. För de butiker som har skyltning som måste åtgärdas så är det fråga om insatser vid enstaka tillfällen. Dessutom får de näringsidkare med butiker som har anordningar utomhus, exempelvis skylt på butikens fasad, en omställningstid för att ersätta sådan skyltning. Utredningen har som framgår av avsnitt 1.2 haft kontakter med företrädare för näringslivet och med myndigheter som särskilt berörs av förslagen. Om förslagen i betänkandet har betydelse för den kommunala självstyrelsen skall konsekvenserna i det avseendet anges i betänkandet. Detsamma gäller när ett förslag har betydelse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrations- politiska målen (15 § kommittéförordningen). Utredningen konstaterar att de förslag som lämnas, till följd av utredningsuppdragets och ämnesområdets karaktär inte kommer att få någon inverkan på sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet. Inte heller har förslagen någon betydelse för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheten att nå de integrationspolitiska målen. Inte heller har förslagen i egentlig mening någon betydelse för den kommunala självstyrelsen. Det kan dock anmärkas att de kommunala tillsynsuppgifterna vidgas något. Vidare syftar inte förslagen direkt till att sänka brottligheten eller förbättra det brottsförebyggande arbetet. En förbättrad tillsyn och ett stärkt samarbete mot illegal handel bör dock ha viss brotts- preventiv effekt. Tobaksvaror är dessutom mycket stöldbegärliga. Om efterfrågan på tobaksvaror minskar så bör försäljningsställen bli något mindre utsatta för stölder av detta slag.