sou · GSB327 · 2005-01-01 00:00:00 — Den överordnade målbeskrivningen ska ge högskolornas led- ningar och lärare en fast grund för sina respektive mer utförliga målsättningar som bör utarbetas. Dessa lokala målbeskrivningar ska tjäna både som styrinstrument för lärosätena, som information till presumtiva doktorander om vad som krävs för att genomgå utbild- ningen och som information till arbetsgivare om vilken kompetens doktorsexamen ger. Det bör finnas en allmän uppslutning på olika nivåer om vad doktorsutbildningen syftar till och hur den kan beskrivas på ett sätt som stämmer för alla dess olika skepnader. Den diskussion som pågår inom Bolognaprocessen rörande Qualification Frameworks, som nämnts i det föregående, har en nära koppling till mål och målbeskrivningar för examina. Efter samråd med departementets projektgrupp med uppdrag att se över vissa examensfrågor föreslår vi en målformulering för doktorsutbildningen som är tänkt att kunna utgöra ett led i den progression som ska känneteckna gången från kandidat- till master- till doktorsexamen. Målbeskriv- ningen för doktorsutbildningen är utformad på det sätt som över- synsgruppen diskuterat för beskrivning av mål för examina på grundnivå och avancerad nivå. Den innebär att de allmänna målen i Högskolelagen kompletteras med mer detaljerade mål i en examens- ordning. I utformningen av målen har vi hämtat inspiration från tidigare utredningar, från lokala mål som uppställts på lärosätes- eller fakultetsnämndsnivå, samt från andra länders Qualification Frame- works. Vi föreslår att följande övergripande målformulering ersätter nuvarande måformulering i Högskolelagen 1 kap. 9 §: Doktorsutbildningen ska, utöver vad som gäller för grundläggande högskoleutbildning, ge de fördjupade kunskaper och färdigheter som krävs för att på vetenskaplig eller konstnärlig grund identifiera, for- mulera och behandla komplexa problem och frågeställningar. Vad ska vi ha doktorsutbildningen till syfte och mål Med det övergripande målet som grund har vi formulerat delmål som ska tillgodose gemensamma krav på utbildningens innehåll från både akademi och samhälle utanför högskolorna. Dessa är uppdelade på samma sätt som examensöversynsgruppens förslag till delmål. Målen har utformats så att doktorandens generalistkompetens samt förmåga till bl.a. kommunikation och samarbete stärks vid sidan av specialistkompetens inom ett fält. För doktorsexamen skall doktoranden ha: Kunskaper och insikter: breda kunskaper såväl som avancerade specialistkunskaper inom kunskapsområdet för doktorsutbildningen förtrogenhet med vetenskapens allmänna metodik och särskilt med de forskningsmetoder som är typiska för det egna området. Färdigheter och förmåga: förmåga till vetenskaplig analys, syntes och noggrannhet samt självständig kritisk prövning och reflektion förmåga att arbeta både självständigt och i samverkan med andra förmåga att kommunicera forskning och forskningsresultat till såväl specialister som icke-specialister Värderingar och förhållningssätt: fördjupad medvetenhet om vetenskapens möjligheter och begräns- ningar och dess roll i samhället insikt i betydelsen av genus- och mångfaldsperspektiv i verk- samheten förståelse för betydelsen av att integrera internationella perspektiv och globala sammanhang vetenskaplig redlighet och förmåga att göra forskningsetiska bedömningar. kunskap och färdighet för kunskapsintensiv yrkesverksamhet som ställer stora krav på självständighet, initiativförmåga och personligt ansvar. Vad ska vi ha doktorsutbildningen till syfte och mål Doktorsexamina i –2001 i förhållande till miljoner invånare Antal examina/miljoner invånare Antalet doktorsexamina i i relation till folkmängden är störst i . Enligt SCB och HSV:s NU-databas har i antalet nybörjare i forskarutbildningen ökat , antalet aktiva forskarstuderande och antalet doktorsexamina fördubblats –2000. Detta förhållande bör tyda på en ökad effektivitet i utbildningen. I regeringsförklaringen upprepades den tidigare uttalade målsättningen att examinationen i forskar- utbildningen ska fördubblas. Enligt statsministern ska detta ske genom att stärka grundforskningen och fortsätta utbyggnaden av forskarutbildningen. har utrett behovet av lärare i högskolan. Analysen av behovet av forskarutbildade för att bl.a. ersätta pensionsavgångar inom högskolan är utförd för ämnesområden, dvs. forskningsämnen på två-siffernivå i den nationella statistiken, 18 NORBAL är en statistikdatabas driven av Norsk Institutt for studier av forskning og utdanning (NIFU) och finansierad av Nordisk (NorFA). Vad ska vi ha doktorsutbildningen till syfte och mål vilket ungefär motsvarar de f.d. fakulteterna. Resultatet visar på mycket stora variationer i behovsbilden. Medan rekryteringsbasen kommer att vara mer än tillräcklig inom det medicinska ämnes- området med nuvarande mål för examinationen kommer det att uppstå brister inom andra områden. konstaterar också att det inte finns tillräckligt med anställningar för nyexa- minerade doktorer i högskolan.19 Särskilt för högskolans behov av forskarutbildade, men även för den övriga arbetsmarknaden, är det inte bara antalet avlagda doktorsexamina som är avgörande. Målet med en expansion är fler forskare som kan göra mer och bättre forskning, fler universitets- lärare som kan stärka grundutbildningens forskningsanknytning, fler vetenskapligt kompetenta personer i skola, vård, förvaltning, industri m.m. som i sitt värv höjer kvaliteten i verksamheten, och också skapar en större förståelse för tvärvetenskap i samhället i stort. Möjligheterna till fortsatt vetenskapligt arbete efter doktors- examen blir i det perspektivet avgörande. Bristen på anställningar för fortsatt meritering och svårigheten att finansiera seniora forskare inom högskolan är sannolikt ett mer akut problem inför stundande pensionsavgångar än forskarutbildningens volym. Enligt vår mening måste målsättningen om ytterligare fördubb- ling av forskarutbildningens volym –2010 analyseras och problematiseras. En närmare studie av dimensione- ringen måste göras beträffande behov inom olika områden, inom och utanför akademin. En ytterligare fördubbling av examinationen bedöms dessutom av företrädare från högskolorna som orimlig på många områden eftersom ett krav på fortsatt snabb ökningstakt kan äventyra kvaliteten i forskarutbildningen allvarligt. Det främsta skälet är att lärosätenas handlednings- och lärarkapacitet inte är tillräcklig. 19 , Redovisning av uppdrag till att utreda det framtida behovet av lärare vid universitet och högskolor (Rapport ). Vad ska vi ha doktorsutbildningen till syfte och mål Benämningen doktorsutbildning används i stället för forskar- utbildning, i analogi med examensbenämningar på lägre nivåer. Nuvarande målformulering i 1 kap. 9 § Högskolelagen ändras till: Doktorsutbildningen ska, utöver vad som gäller för grund- läggande högskoleutbildning, ge de fördjupade kunskaper och färdigheter som krävs för att på vetenskaplig eller konstnärlig grund identifiera, formulera och behandla komplexa problem och frågeställningar. Detta kan betraktas som övergripande mål, vilket ger grunden för de delmål som också bör finnas i det nationella perspektivet. En målbeskrivning för doktorsexamen införs i examensord- ningen. Mer utförliga mål fastställs lokalt. 3Vad kännetecknar en god forskarutbildning? Vissa förutsättningar måste vara givna för en god doktors- utbildning. De grundläggande är att det finns en målbeskrivning som är känd och möjlig att följa upp och att de ekonomiska vill- koren kan anses vara uppfyllda. Utgående från målsättning samt politiska och lokala ambitioner kan ett antal faktorer av kvali- tativ art definieras på olika nivåer i högskolesystemet. Dessa har vi kallat kvalitetsfaktorer och delat in i olika kategorier, nämligen: sådana som rör forskarutbildningens innehåll och uppläggning, krav på ingångskunskaper samt rekrytering och antagning, sådana som handlar om själva genomförande- processen och sådana faktorer som rör karriärvägar och möjliga arbetsuppgifter efter doktorsexamen. Ytterligare kvalitetsfak- torer utgörs av jämställdhet och internationalisering, som båda ska vara ledstjärnor inom var och en av de övriga kategorierna och därmed skär tvärs igenom dessa. 3.1Vad är kvalitet i forskarutbildningen? 3.1.1Målsättning och resurser är grundläggande förutsättningar En god doktorsutbildning kräver att vissa förutsättningar är givna och de mest grundläggande är enligt vår uppfattning att det finns en given målsättning för utbildningen och att resurserna är tillräck- liga och med väl avvägd balans mellan direkta statsanslag och externa medel. Vid utvärdering av forskarutbildning är det viktigaste kriteriet att den svarar mot uppställda mål. Om målet är alltför diffust formulerat är det svårt att följa upp. Ett svar på frågan om forskar- utbildningen är bra eller dålig blir då lika diffust som målformule- Vad kännetecknar en god forskarutbildning? Det är också väsentligt att klargöra i vilket perspektiv bedömningen görs, doktorandperspektivet, lärarperspektivet eller avnämarperspektivet. En övergripande beskrivning av syfte och mål har redovisats i föregående kapitel och det är mot den bakgrunden som kriterier för en bra doktorsutbildning och dess kännetecken ställs upp i utredningsarbetet. Finansieringen av doktorsutbildningen är förutom målbeskriv- ningen den mest grundläggande förutsättningen för ett kvalitativt högtstående och effektivt resultat. Statsmakten ställer upp mål för antalet examinerade men till skillnad från grundutbildningen finns ingen koppling mellan uppställda examinationsmål för doktors- utbildningen och direkta statsanslag. Detta förhållande är ett av de stora problemen för dagens forskarutbildning och diskuteras närmare i kapitel 5. Forskarutbildningens betydelse för kunskapsutveckling och möjlighet till fortsatt välstånd kan knappast ifrågasättas. Den har blivit en alltmer strategisk angelägenhet inte bara för utvecklingen av den högre utbildningen och forskningen utan även i politiska diskussioner om samhällsutveckling i vid mening, även i ett internationellt perspektiv. Utvärdering av utbildning och forskning har det senaste decen- niet varit en viktig angelägenhet för regering och riksdag. En diskussion om kvalitetskriterier blir därför en ytterst central fråga även för forskarutbildningen, vilket har inneburit att det i Hög- skoleverkets uppdrag även ingår att utvärdera forskarutbildningen. Den svenska forskarutbildningen är en bra och väl strukturerad forskarutbildning sett i ett internationellt perspektiv. Relativt stora förändringar har genomförts genom lokala initiativ för att öka effektiviteten i utbildningen, förbättra doktorandernas arbetssituation och för att åstadkomma en tydligare struktur. De åtgärder som regeringen vidtog kring forskarutbildningen avsåg att befästa och förstärka de positiva tendenser som redan hade börjat skönjas. Så har också skett – reformen har inneburit ytterligare förbättringar i form av en större finansiell och rättslig trygghet för doktoranderna samt bättre struktur, planering och uppföljning till gagn för både handledare och doktorander. SOU 2004:27 Vad kännetecknar en god forskarutbildning? tel 9 och bilaga 6 redovisas och diskuteras effekterna av för- ordningsförändringarna närmare. Det finns dock en hel del brister i olika avseenden, mer eller mindre utpräglade inom olika forskarutbildningsområden och vid olika lärosäten. För att kunna göra en problemanalys av dagens forskarutbildning inom ramen för utredningsuppdraget krävs en uppfattning om vilka kvalitetsaspekter som är viktigast vid en bedömning av hur forskarutbildningen fungerar. En sådan bedöm- ning sätter ramarna för vilka åtgärder som bör vidtas och vad som är möjligt att åstadkomma. Direktiven för uppdraget ger vissa rikt- linjer och vi har därutöver tillfört sådana kvalitetsaspekter som möjliggör en helhetsbedömning av det system som forskarutbild- ningen utgör. I det systemet ingår även ingången till forskarutbild- ningen och arbetslivet efter doktorsexamen. Vissa bedömningar av kvaliteten måste göras med utgångspunkt i de nationellt uppställda målen och en allmän beskrivning av syfte med utbildningen, andra utifrån de lokala mål som bör ställas upp på varje lärosäte. Det måste också finnas en relation till inter- nationella förhållanden och möjlighet till jämförelse och utvärd- ering i ett internationellt perspektiv. För varje nivå ska finnas möjlighet att göra kvalitativa, såväl som kvantitativa, bedömningar av resultatet för doktorsutbildningen. Kvalitetssystemet i sin helhet ska vara sammanhängande och för- ståeligt på alla nivåer. Det är därför väsentligt att det finns en kongruens mellan de kvalitetssäkringssystem som utvecklas nationellt och de som upprättas vid varje enskilt lärosäte. Till kvaliteten förs också effektiviteten i utbildningsprocessen. De stora kostnader som är förknippade med doktorsutbildningen måste utnyttjas på ett effektivt sätt. Jämställdhet som kvalitets- aspekt ska beaktas och frågan om hur jämställdheten främjas ska ingå i samtliga delar av systemet. Detta gäller också internationali- seringsfrågor och mobilitet. Mot den bakgrunden utkristalliseras följande kvalitetsfaktorer. De bildar utgångspunkt för våra bedöm- ningar av vilka problem som bör åtgärdas för att åstadkomma en bra doktorsutbildning för framtiden. Kvaliteten på utbildningens innehåll och uppläggning. Kvaliteten på den förberedande utbildningen och på studenterna som rekryteras till doktorsutbildningen. Kvaliteten på utbildningsprocessen. Kvaliteten på doktorn /resultatet och relevansen av utbildningen. Vad kännetecknar en god forskarutbildning? Möjliga karriärvägar efter doktorsexamen. Internationalisering och mobilitet. Jämställdhet, samt internationalisering och mobilitet ingår som delmoment i de fyra förstnämnda kvalitetsfaktorerna eftersom de måste finnas med som komponenter i systemets alla delar. För att bedöma kvaliteten på forskarutbildningens resultat ställs frågan om balansen mellan forskarutbildning som utbildning eller forskningsbidrag på sin spets. En bedömning av forskarutbild- ningens kvalitet blir i hög grad beroende av hur prioriteringen görs mellan dessa moment. Några hävdar fortfarande att det är avhand- lingsarbetets forskningsresultat som är det viktigaste medan den allt mer rådande uppfattningen är att det i första hand är den nyexaminerade doktorns kompetens, som är resultatet. Kvaliteten på forskarutbildningens resultat bör mot den bakgrunden bedömas både utifrån utbildningsaspekten och forskningsaspekten och där- vid i relation till uppställda nationella och lokala mål. Det finns skilda meningar om tillvägagångssätt för att bedöma de kunskaper och färdigheter som forskarutbildningen ger. När det gäller att bedöma forskningsinsatsen finns däremot en ganska god enighet om hur kvaliteten ska avläsas i samband med att avhand- lingen presenteras. Forskning bedöms av både ett nationellt och ett internationellt forskarsamhälle och efter internationella kriterier, vilket förenklar diskussionen om kvalitet vad gäller avhandlings- arbetet och forskningsinsatsen. En analys av vilka kriterier som bör ställas upp för att bedöma och värdera utbildningens vetenskapliga resultat ingår inte i vårt uppdrag. I arbetet har vi fokuserat på de kvalitetsfaktorer som utgör förutsättningar för doktorsutbildningen. Vad kännetecknar en god forskarutbildning? En god doktorsutbildning ska bl.a. utveckla kompetens av det slag som efterfrågas och/eller behövs i arbetslivet såväl utanför som inom högskolesystemet. Utbildningen bör ingå som en del i den progression som det samlade högskolesystemet kommer att utgöra enligt den senaste överenskommelsen i Bolognaprocessen. Det är därför angeläget att doktorsutbildning betraktas som en integrerad del av högskolesystemet och inte frikopplad från den grundläg- gande utbildningen i samma utsträckning som i dagens system. Den bör därför bygga på en känd bas och utformas med en ordnad struktur som leder till en definierad examen. En ordnad struktur för en ny doktorsutbildning innebär bl.a. att kursutbudet ska vara anpassat till behovet av att stödja avhand- lingsarbetet. Utbudet av kurser inom dagens forskarutbildning är inte alltid ett stöd i avhandlingsarbetet eller överhuvudtaget för utbildningen som sådan. Ett problem är att varje universitet eller högskola inte rimligen kan etablera ett tillräckligt varierat kurs- utbud för mindre ämnen. En stor del av kursutbudet utgörs av kurser som är mer eller mindre utformade för en viss forskar- utbildning och som ger en stor del av den ämnesmässiga fördjup- ning som utbildningen ska ge men utnyttjas inte för forskarutbild- ningar med närliggande inriktning. I kapitel 6 diskuteras ingående examensstruktur och därmed sammanhängande frågor. Avhandlingen i sig är inte själva målet med forskarutbildningen. Däremot är arbetet med forskningsuppgiften och disputationen medlen för att genomföra utbildningen och därmed centrala delar för utveckling av doktorskompetensen. Forskningsprocessen ska föra fram till en avhandling som är ett bidrag till kunskaps- utvecklingen på området. Det är viktigt för kvaliteten i forskar- utbildningen att uppgiften för avhandlingen väljs med omsorg. Minskat omfång på avhandlingen är en av de konsekvenser som högskolorna har uppmärksammat eller initierat som en följd av reform. Det visar sig genom tunnare monografier eller sammanläggningsavhandlingar med färre delarbeten, vilka har fler författare och oftare föreligger i manuskriptform vid disputationen. Vad kännetecknar en god forskarutbildning? Reformen har också lett till en ökad tendens att satsa på korta och säkra projekt. Det har påtalats att detta innebär en kvalitetsrisk genom att det kan leda till sämre självständighet och mindre bildning och mognad hos den blivande doktorn, och att dessutom angelägen forskning inte blir utförd. 3.3.1Behörighetskrav bör vara strukturerade En viktig förutsättning för framgångsrika forskarstudier är den förberedande utbildningen. Den grundläggande behörigheten är 120 poäng högskoleutbildning och är nästan utan undantag kompletterad med särskilda behörighetskrav. Dessa är mycket varierande mellan ämnen och vetenskapsområden men en allmän tendens går mot successiv skärpning beträffande omfattning. I en studie som gjorts av SCB på uppdrag av utredningen fram- går att av dem som antogs till forskarutbildning /02 hade av männen och av kvinnorna mer än 160 poäng i sin grundutbildning. I studien ingick också att ana- lysera vilka examina doktoranderna hade. Det visar sig att majo- riteten inte har tagit ut någon examen vid antagningen till forskar- utbildning och efter antagning har fortfarande inte någon examen från grundläggande högskoleutbild- ning. Den relativt långa utbildningstiden före forskarutbildningen i relation till det nominella behörighetskravet är dock inget kriterium på att förberedelsen är den bästa tänkbara. En viktig kvalitetsaspekt vad gäller den grundläggande behörig- heten är att den är tillräckligt omfattande till sitt ämnesinnehåll och att den i övrigt ger god förberedelse för doktorsutbildningen som därmed kan sättas igång utan onödiga inkörningsproblem. Ytter- ligare ett krav bör vara att behörigheten definieras som en avslutad utbildning på bestämd nivå i utbildningssystemet eftersom den senaste överenskommelsen i Bolognaprocessen är att utbildnings- nivåerna ska vara progressiva i förhållande till varandra. Vad kännetecknar en god forskarutbildning? 3.3.2Rekrytering, urval och antagning Rekryteringsprocessen genom antagning och urval är en viktig förut- sättning för en god doktorsutbildning. Om högskolorna inte förmår rekrytera de bästa och mest motiverade studenterna till doktorsutbildningen saknas underlaget för ett bra resultat. Antag- ning och urval sker ofta med oklara kriterier och förfaringssätt – fortfarande görs ibland det egentliga urvalet av handledaren själv och den formella antagningen blir bara en bekräftelse på detta. Löpande antagning genom informella processer gör det svårt att bevaka rättssäkerhet och kvalitet. Dessutom minskar möjligheten för sökande från andra lärosäten. Informell och löpande antagning ökar även risken att ett beroendeförhållande till handledaren grundläggs. Erfarenhetsmässigt missgynnar informella strukturer både kvinnliga sökande i en mansdominerad miljö och sökande med icke-akademisk bakgrund. Den ökade konkurrensen om platserna, samt svårigheten att hantera sökande med och utan egen finansiering, har i vissa fall resulterat i mer strukturerade urvalsprocedurer. Konkurrensen har också lett till att de doktorander som antas är bra förberedda, mål- inriktade och kommer i gång snabbt med avhandlingsarbetet. De skärpta reglerna för finansiering har dock den negativa effekten att det blir svårare för sökande från andra lärosäten att antas. Dess- utom har det blivit svårare för yrkesverksamma personer att delta i forskarutbildning på samma sätt som tidigare, vilket innebär ett hinder i det livslånga lärandet. Den information som lämnas till potentiella studenter på grund- utbildningen om forskarutbildningen och den introduktion till för- hållanden och regelverk som gäller under utbildningen som varje antagen doktorand bör kunna kräva är viktiga inslag i rekryterings- arbetet. Information om forskarutbildningen till grundutbildnings- studenter bidrar till möjligheten att rekrytera de bäst lämpade och mest motiverade studenterna till forskarutbildningen. Att ha god kännedom om vad en forskarutbildning innebär ger studenterna möjlighet att aktivt välja eller välja bort fortsatta studier till doktorsexamen. Utebliven information inför antagning till forskarutbildning kan också betyda att doktoranden från början inte har klart för sig vad en forskarutbildning innebär. Doktorandstudierna har ett inslag av eget arbete som inte kan jämföras med en anställning vilken som helst. Att gå in i en forskarutbildning utan att vara medveten om Vad kännetecknar en god forskarutbildning? att det krävs hårt arbete och ett visst mått av uppoffringar kan leda till besvikelse och stress. Industridoktorander och övriga som finansieras av sina respek- tive arbetsgivare bör särskilt uppmärksammas i sammanhanget, eftersom de svårligen kan antas inom ramen för en allmän antag- ningsprocedur. Detta gäller även andra yrkeskategorier som går in i en forskarutbildning, t.ex. adjunkter vid högskolorna, av vilka många har behov av och önskemål om att genomgå doktorsutbild- ning som ett led i sin kompetensutveckling och möjlighet till be- fordran. Den forskningsmiljö som doktoranden verkar i under doktors- utbildningen har stor betydelse för ett positivt resultat. Den mins- kade antagningen som en följd av det skärpta studiefinansierings- krav som infördes , har i vissa fall påverkat forskarutbild- ningsmiljön negativt. Antalet doktorander, handledare och övriga lärare som definierar miljön riskerar att komma under den gräns som kan krävas i ämnet. Detta har varit särskilt kännbart inom humaniora. I vissa fall har dock strategier för att motverka miljöer- nas utarmning lett till positiva effekter i form av utökad samverkan mellan lärosäten och ämnen. De krav som ställs för att etablera nya doktorsutbildningar men också för att redan etablerade ämnen ska kunna finnas kvar kan vara svåra att förena med varje enskild högskolas eller fakultets- nämnds önskemål om profilering och koncentration till vissa områden. Eftersom många lärosäten arbetar med forskarutbildning relativt fritt från samarbete med övriga kan det vara svårt att få en samlad bild av vilka möjligheter till och också behov av samverkan som finns i olika avseenden. Ett av de viktigaste inslagen i forskarutbildningen är handled- ningen. Doktorandspegel 2003 visar bl.a. att en beroendesituation för doktoranden inte sällan uppstår som blir känslig och att handledningen kan förbättras i flera avseenden. Vad kännetecknar en god forskarutbildning?