sou · GSB3122d3 · 2005-01-01 00:00:00 — I paragrafens tredje stycke har i tydliggörande syfte angetts att bestämmelsen är tillämplig också i fråga om socialtjänstpåföljd enligt 32 kap. 1 § BrB (se avsnitt 21.3). Vidare har hänvisningen till 31 kap. 1 a § BrB bytts ut mot hänvisning till 32 kap. 5 § BrB. Ändringen är föranledd av att de närmare förutsättningarna för att påföljden sluten ungdomsvård skall komma ifråga har flyttats från 31 kap. 1 a § BrB till den nya paragrafen 32 kap. 5 § BrB, se avsnitt 21.3. Ändringen i tredje stycket punkten 3 är föranledd av att åtalsunder- låtelse har ersatts med institutet straffvarning beträffande den som har begått brott innan han har fyllt . Se kap. 7 i den allmänna motiveringen samt avsnitt 21.4 och 21.6. Paragrafen behandlar sådana tingsrätts beslut som får överklagas särskilt. Ändringen i punkten 6 innebär att tingsrättens beslut får överklagas särskilt om tingsrätten i dom prövat en fråga om omedelbar verkställighet av dom på sluten ungdomsvård enligt den nya bestämmelsen i 32 kap. 5 § tredje stycket BrB. Skälen till förslaget att domstolen skall kunna förordna att domen på sluten ungdomsvård skall gå i verkställighet trots att den inte har vunnit laga kraft är redovisade i den allmänna motiveringen i avsnitt 16.8.5. Se även avsnitt 21.3. Paragrafen behandlar förbudet mot reformatio in pejus. I första stycket finns huvudregeln som innebär att hovrätten inte med anledning av den tilltalades överklagande eller åklagarens överklagande till hans förmån får döma till en brottspåföljd som är att anse som svårare eller mer ingripande för den tilltalade än den som tingsrätten dömt till. Eftersom överlämnande till särskild vård inte kan rangordnas i svårhetshänseende omfattas inte vård- påföljderna, utom sluten ungdomsvård, av förbudet. Inte heller ungdomstjänst kan rangordnas i nämnt avseende i förhållande till andra påföljder. I första stycket finns därför ett tillägg som innebär att hovrätten även får döma till ungdomstjänst oavsett tingsrättens val av påföljd. Tillägget innebär vidare att om tingsrätten dömt till ungdomstjänst får hovrätten döma till annan påföljd utan begräns- ning. Även socialtjänstpåföljd har lagts till i första stycket. Social- tjänstpåföljd, som motsvarar påföljden överlämnande till vård inom enligt gällande rätt, är visserligen en av vårdpåföljd- erna. Tillägget har dock gjorts i syfte att undanröja möjligheterna till annan tolkning på denna punkt. Ändringen i andra stycket är föranledd av att de närmare förutsättningarna för när påföljden sluten ungdomsvård skall komma i fråga återfinns i en ny paragraf. I tredje stycket har ungdomstjänst lagts till. Tillägget är främst att betrakta som ett förtydligande av vad som redan följer av första stycket. I paragrafen, som innehåller bestämmelser om kommunicering, har i tredje stycket tillagts att hovrätten får ändra tingsrättens beslut utan att höra motparten även när det gäller beslut i fråga om omedelbar verkställighet av dom på sluten ungdomsvård enligt den nya bestämmelsen i 32 kap. 5 § tredje stycket BrB. Skälen till förslaget att domstolen skall få förordna att domen på sluten ungdomsvård skall gå i verkställighet trots att den inte har vunnit laga kraft är redovisade i den allmänna motiveringen i avsnitt 16.8.5. Se även avsnitt 21.3. 21.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1946:804) om införande av nya Ändringen av förevarande paragraf är endast redaktionell. 21.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare Enligt paragrafen skall en förundersökning mot den som inte har fyllt bedrivas med särskild skyndsamhet. Paragrafens första mening har ändrats på så vis att skyndsamhetskravet har utvidgats till att gälla för alla brott med fängelse i straffskalan. Bakgrunden till förslaget har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 6.6.3. I första mening har också en redaktionell ändring vidtagits. Enligt paragrafens andra mening skall förundersökningen vara avslutad och beslut i åtalsfrågan fattat senast från den dag då den unge blev delgiven brottsmisstanken. Av tredje meningen följer att tidsfristen för åtalets väckande får överskridas i vissa fall. Enligt gällande rätt får detta ske endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. I förslaget återfinns detta undantag under punkten 3. Utredningens förslag innebär att möjligheterna att överskrida tidsfristen utvidgas i vissa avseenden, vilka upptas i punkterna 1 och 2. I punkten 1 har angetts att tidsfristen får förlängas om den misstänkte skall delta i medling enligt lagen (2002:445) om medling med anledning av brott (medlingslagen). Som närmare har redovisats i kap. 7 i den allmänna motiveringen föreslår vi att åtalsunderlåtelse ersätts med institutet straffvarning för den som har begått brott innan han har fyllt . Regeln i punkten 1 syftar till att öka förutsättningarna för att genomförda eller planerade medlingar skall kunna beaktas av åklagaren vid prövningen av om straffvarning kan meddelas. Se avsnitt 13.8.1 i den allmänna motiveringen. Även om ett medlingsförfarande enligt 6 § första stycket medlingslagen skall ske skyndsamt kan det ibland vara svårt att hinna genomföra medlingen inom den för åtals väckande före- skrivna sexveckorsfristen. Åklagaren kan enligt punkten 1 i dessa fall överskrida tidsfristen så att medlingsförfarandet hinner avslutas. På så sätt ges åklagaren möjlighet att beakta medlingen vid sin prövning av åtalsfrågan. Fristen får alltså överskridas i de fall medling är aktuell. Det är inte tillräckligt att gärningsmannen sagt sig vara villig att genomgå medling. En förlängning av tiden kräver att företrädare för medlingsverksamheten meddelat att förutsättningarna för att hålla medling i ärendet är uppfyllda och att ett sådant förfarande är planerat att hållas en viss dag. En sådan underrättelse bör lämpligen ske inom ramen för det samrådsförfarande som skall äga rum mellan medlaren och förundersökningsledaren (6 § andra stycket medlingslagen). Om den planerade medlingen av någon anledning inte kan genomföras på utsatt dag, t.ex. på grund av sjukdom, kan tidsfristen förlängas ytterligare . Eftersom det är väsentligt att ungdomsmål handläggs skyndsamt bör utrymmet för att förlänga tidsfristen på grund av att medlingsförfarandet uppskjutits vara begränsat. Av punkten 2 framgår att tidsfristen får överskridas också om åklagaren inom sexveckorsfristen har beslutat att kalla den unge till ett personligt sammanträffande enligt 19 §. Som nämnts föreslår vi att åtalsunderlåtelse ersätts med institutet straffvarning för den som har begått brott innan han har fyllt . Vidare föreslås att åklagaren skall ta slutlig ställning till frågan om straffvarning skall meddelas först vid ett personligt sammanträffande med den unge. Sammanträffandet skall äga rum efter det att åklagaren har beslutat att kalla den unge till sig. Det kan antas att det i vissa fall är svårt att hinna genomföra ett sammanträffande inom sexveckorsfristen. Den nya ordningen förutsätter emellertid att åklagaren vid samman- träffandet med den unge, om det då visar sig att straffvarning inte kan meddelas, har kvar möjligheten att väcka åtal mot honom. Åklagaren har därför getts möjlighet att överskrida tidsfristen i Ändringen har tidigare behandlats i den allmänna motiveringen, se avsnitt 7.5.3. Ändringen är föranledd av att begreppet åtalsunderlåtelse har ersatts med straffvarning beträffande den som har begått ett brott innan han har fyllt (se vad som sagts ovan under kommen- taren till 4 §). Paragrafen innehåller bestämmelser om bl.a. när socialnämndens yttranden skall hämtas in och vad yttrandena skall innehålla. De allmänna övervägandena finns i avsnitt 8.3.2. I första stycket har tidpunkten för när yttrande senast skall inhämtas ändrats. Ändringen innebär att tidpunkten för sådant inhämtande har tidigarelagts. Åklagaren skall göra detta senast när det finns skälig misstanke om att den unge har gjort sig skyldig till brott. skall enligt gällande rätt åklagaren överväga dels om han skall överta ledningen av förundersökningen enligt 23 kap. 3 § , dels frågan om offentlig försvarare skall förordnas för den unge enligt 24 § LUL. Åklagaren kan alltså inte avvakta härmed, såsom fallet är enligt gällande rätt, tills han fattar beslut i åtalsfrågan. Syftet med ändringen är att socialnämnden skall få ytterligare tid såväl för utredning av den unges personliga förhållanden och för planering av vilka åtgärder som bör vidtas som för upprättande av yttrande och vårdplan. I första stycket har också ordet åtalsunderlåtelse ändrats till straffvarning (se härom 16 § nedan). Användningsområdet för socialtjänstpåföljd har skärpts, se avsnitt 8.3.7 i den allmänna motiveringen. Som en följd av denna skärpning framgår i andra stycket att socialnämnden skall göra en bedömning av den unges behov av åtgärder för att inte göra sig skyldig till fortsatt brottslighet. Detta innebär en kvalificerad behovs- och riskbedömning. Socialtjänstpåföljd skall komma i fråga endast i fall där den unge har ett uttalat behov av vård och behandling för att inte återfalla i brott. I andra stycket regleras också att socialnämnden, om den föreslår åtgärder som den unge samtycker till, skall upprätta ett ungdoms- Ungdomskontraktet skall innehålla en redogörelse för den mellan socialnämnden och den unge överenskomna behand- lingen. Handlingen skall undertecknas av företrädare för social- nämnden och av den unge. Eftersom förutsättningarna för vård och behandling normalt förbättras om den unges vårdnadshavare också samtycker till de planerade åtgärderna, är det önskvärt att även vårdnadshavaren undertecknar kontraktet om detta är görligt. Om domstolen fastställer den överenskommelse om behandling som framgår av ungdomskontraktet är den unge skyldig att uppfylla överenskommelsen. kan dock inte åläggas någon motsvarande skyldighet. Det får dock förutsättas att social- nämnden inte frångår den ingångna överenskommelsen om vård- och behandlingsinnehåll m.m. om det inte finns mycket bärande skäl därför. Ett ungdomskontrakt innebär i sak ingen förändring för den unge mot vad som gäller enligt den nuvarande ordningen. Den unge blir således inte mer bunden av att skriva under ett ungdoms- kontrakt än vad han blir av att muntligen ge sitt samtycke till de av socialnämnden planerade åtgärderna. Syftet med att upprätta ungdomskontrakt är i stället av pedagogisk natur. Det blir tydligare för den unge att fråga är om en reaktion på brott och vad som förväntas av honom till följd härav. I andra stycket har vidare införts en ny mening som stadgar att åklagaren skall ange om det begärda yttrandet skall innehålla socialnämndens bedömning av den unges lämplighet för påföljden ungdomstjänst. Det är inte fråga om att socialnämnden därvid skall göra en särskild utredning av den unges förutsättningar för att kunna fullgöra en dom på ungdomstjänst, utan bedömningen bör kunna ske utifrån den utredning som normalt företas inför upprättande av yttrande. Tillägget i andra stycket innebär också en möjlighet för åklagaren att begära socialnämndens bedömning av den unges behov av . kan naturligtvis behandla denna fråga i sitt yttrande även utan en uttrycklig begäran härom från åklagaren. Vid socialtjänstpåföljd skall insatsen kunna ingå i ungdomskontraktet eller vara en del av LVU-vården. Ändringen är endast av redaktionell art. I paragrafen har, förutom vissa redaktionella ändringar, ett nytt sista stycke lagts till. Tillägget innebär ett förtydligande av gällande rätt. I lagtexten anges således uttryckligen att personer som har gripits eller medtagits till förhör och som är skäligen misstänkta för brott får hållas kvar av polisen högst efter gripandet eller sedan förhör avslutats med den unge (jfr prop. 1996/97:175 s. 48–50). De allmänna övervägandena för bestämmel- sen finns i avsnitt 6.6.4. Begreppet åtalsunderlåtelse har ersatts med straffvarning beträffande den som har begått ett brott innan han har fyllt . Straffvarning kan meddelas, förutom som enligt 17 §, också enligt 18 § i dess nya lydelse. I paragrafen har därför en hänvisning gjorts även till 18 §. Den nya ordningen innebär – som framgår av 18 § – att också de skäl som anges i 20 kap. 7 § RB skall utgöra grund för åklagaren att besluta om straffvarning enligt LUL. Det nuvarande andra stycket av 16 § har följaktligen tagits bort. Det nuvarande tredje stycket har flyttats till 18 §. Vi har behandlat ändringarna i kap. 7 i den allmänna motiveringen. 17 och 18 §§ Vi föreslår att begreppet åtalsunderlåtelse ersätts med straffvarning beträffande den som har begått ett brott innan han har fyllt (se kap. 7). I 17 och 18 §§ anges förutsättningarna för att meddela straffvarning. Innehållet i nuvarande 18 § har, med vissa föränd- ringar, flyttats till 19 §. De materiella ändringarna i 17 § är av högst begränsad omfattning. I tredje stycket har dock tillagts att vid bedömningen av om straffvarning skall meddelas, skall särskilt beaktas den unges vilja att medverka till att medling enligt medlingslagen kommer till stånd. Bakgrunden till ändringen har redovisats i avsnitt 13.8.1. Som där angetts är syftet med ändringen att rikta uppmärk- samheten på medlingens betydelse vid straffvarning och därigenom bidra till en ökad användning av medlingsinstitutet. Ändringen är närmast ett förtydligande av vad som gäller (jfr prop. 1994/95:112 s. 77 f., 100 f.). Det bör ankomma på RÅ att utfärda anvisningar till ledning för åklagarnas bedömning i fråga om betydelsen av medling för beslut om straffvarning. 18 § har fått ett nytt innehåll. Där anges vilka skäl som åklagaren får lägga till grund för ett beslut om straffvarning utöver vad som framgår av 17 §. Av första stycket framgår att straffvarning får beslutas med stöd av de skäl som anges i 20 kap. 7 § . Ändringen är föranledd av att också åtalsunderlåtelse i ersätts med straffvarning beträffande den som har begått brott innan han fyllt (avsnitt 7.5.5). Som en konsekvens har tillämpnings- området för åtalsunderlåtelse enligt 20 kap. 7 § RB begränsats till att avse den som begått brott efter det att han fyllt (se kommentaren till den paragrafen, avsnitt 21.4). Möjligheten att meddela straffvarning med hänvisning till de skäl som anges 20 kap. 7 § RB skall – i likhet med i gällande rätt – vara subsidiär i förhållande till bestämmelserna i 17 § LUL. Först sedan det har konstaterats att straffvarning inte kan beviljas med stöd av 17 § skall alltså åklagaren överväga att tillämpa bestämmelserna i den aktuella paragrafen. I andra stycket återfinns den bestämmelse som upptas i 16 § tredje stycket, nämligen att i fråga om straffvarning sedan åtal har väckts tillämpas 20 kap. 7 a § RB. 19 och 20 §§ gällande 19 § har flyttats till 20 §. Den nuvarande 20 § innehåller bestämmelser som inte längre erfordras på grund av att straffvarning enligt 18 § skall kunna meddelas med stöd av de skäl som anges i 20 kap. 7 § RB. Dessa bestämmelser har därför tagits bort. Av den allmänna motiveringen framgår att den som har begått brott innan han har fyllt kan meddelas straffvarning, se kap. 7. Paragraferna innehåller bestämmelser om det personliga sammanträffandet mellan åklagaren och den unge vid beslut om straffvarning. Paragraferna har ändrats i vissa avseenden beträffande formerna för fattandet av beslut om straffvarning och för underrättelsen till den unge om beslutet. Skälen bakom ändringen är redovisade i avsnitt 7.5.3. Om åklagaren bedömer att det finns förutsättningar för att meddela den unge straffvarning skall han enligt 19 § första stycket kalla honom eller henne till ett personligt sammanträffande med Till skillnad från gällande rätt skall alltså åklagaren kalla den unge till sammanträdet om han vid en preliminär bedömning har funnit att det finns förutsättningar för en straffvarning. Han skall först vid sammanträffandet ta slutlig ställning till frågan om straffvarning skall meddelas. I 19 § andra stycket anges att sammanträffandet skall äga rum efter det att åklagaren har beslutat att kalla den unge och att sammanträffandet får äga rum senare endast om det är uppenbart att det inte kan genomföras . Den tidsrymd inom vilken sammanträffande skall hållas överens- stämmer med de nuvarande bestämmelserna. Även möjligheten att överskrida tidsfristen är oförändrad i förehållande till gällande rätt. Bestämmelserna i 19 § tredje stycket har sina motsvarigheter i nuvarande 18 § första stycket andra och tredje meningen och innebär alltså inga nyheter i sak. Av 19 § fjärde stycket framgår att åklagaren skall ta slutlig ställning till frågan om straffvarning skall meddelas först vid sammanträffandet. Åklagaren skall också underrätta den unge om beslutet vid sammanträdet. I likhet med vad som gäller bör den unge även få del av beslutet i skriftlig form. Oavsett vilken bedömning åklagaren gör i frågan om huruvida straffvarning skall meddelas den unge, är det viktigt att han på ett pedagogiskt och tydligt sätt motiverar sitt ställningstagande för den unge. Av 19 § femte stycket framgår att den unges personliga närvaro vid sammanträdet hos åklagaren i princip skall utgöra ett villkor för att straffvarning skall kunna meddelas. Möjligheten att frångå huvudregeln är ytterst begränsad. Endast om synnerliga skäl talar för det får straffvarning meddelas den unge utan att han har kallats att inställa sig personligen hos åklagaren. Det kan t.ex. vara motiverat att frångå huvudregeln i det fall den unge har tagits in på ett särskilt ungdomshem enligt 12 § LVU i en annan del av landet. I en sådan situation skall den unge underrättas skriftligen om beslutet. Detta bör göras av institutionspersonalen under lämpliga former. Om åklagaren har kallat den unge till sammanträdet finns det alltså inget utrymme för att meddela beslutet endast skriftligen. Vid sammanträffandet skall åklagaren, enligt 20 § första och andra meningen, tala med den unge om brottet och följderna av detta. Han skall därvid bereda den unge möjlighet att redovisa sin inställning till de frågor som anges i 17 § tredje stycket. Ändringen innebär en utvidgning i förhållande till gällande rätt. Enligt den nuvarande ordningen bör åklagaren nämligen inte ta upp frågan om den unge har försökt gottgöra eller avhjälpa skada som har uppkommit genom brottet, eftersom beslutet att meddela åtals- underlåtelse redan har fattats när sammanträdet hålls och beslutet om åtalsunderlåtelse inte bör kunna återkallas enbart av det skälet att den unge inte har uppfyllt ett tidigare åtagande att göra rätt för sig. Vad som framkommit vid sammanträdet blir med den nya regleringen en naturlig del av åklagarens beslutsunderlag vid bedömning av om straffvarning kan meddelas. Att olika frågor på detta sätt behandlas vid sammanträdet kan dessutom ha ett betydande pedagogiskt värde för den unge. Bestämmelsen i tredje meningen har sin motsvarighet i nuvarande 19 §. Paragrafen innehåller bestämmelser om den samverkan som skall ske mellan åklagaren och socialnämnden. Ändringen i första stycket är föranledd av att åtalsunderlåtelse ersatts med straffvarning beträffande den som har begått brott innan han har fyllt (se kommentaren till 17 och 18 §§). skall som tidigare erhålla en underrättelse om åklagarens beslut att meddela straffvarning om någon åtgärd från nämndens sida förutsätts. Emellertid har även domstolen getts möjlighet att meddela straffvarning enligt en ny 32 kap. 6 § BrB (se avsnitt 7.5.4 och kommentaren till nämnda paragraf, avsnitt 21.3). Till grund för en sådan straffvarning kan ej ligga någon förutsättning att social- nämnden skall vidta någon åtgärd. skall således inte på grund av föreskrift i denna paragraf underrättas i det fall straffvarning meddelas den unge av domstol. I andra stycket har en bestämmelse om återrapporterings- skyldighet för socialnämnden införts. Bakgrunden till ändringen är redovisad i den allmänna motiveringen, se avsnitt 7.5.7. Som en konsekvens av ändringen har den nu gällande bestämmelsen i 3 § förordningen (1994:1763) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare upphävts (se kommentaren till den paragrafen, avsnitt 21.22). Paragrafen innehåller dels i första stycket ett skötsamhetskrav för den som har meddelats straffvarning, dels i andra stycket förutsätt- ningarna för återkallelse av beslutet härom. Den nya utformningen av första stycket är föranledd av att straff- varning kan meddelas enligt såväl 17 som 18 § LUL. Även domstol har getts möjlighet att i vissa fall meddela straffvarning enligt en ny 32 kap. 6 § BrB (se avsnitt 7.5.4 och kommentaren till nämnda paragraf, avsnitt 21.3). Lydelsen av första stycket innebär att skötsamhetskravet, till skillnad från vad som är fallet , gäller för alla dem som meddelats straffvarning av åklagaren. Även den som meddelats straffvarning av domstol omfattas av skötsamhets- kravet (se härom dock kommentaren till 32 kap. 6 § BrB). Den möjlighet att återkalla ett beslut om åtalsunderlåtelse som finns bör finnas kvar. De materiella förutsättningarna för att återkalla ett av åklagaren meddelat beslut om straffvarning föreslås inte ändrade. Ändringen i andra stycket beror på att domstolens dom, varigenom den unge meddelas straffvarning, är ett avgörande som vinner rättskraft. Åklagarens beslut om straffvarning är inte definitivt på samma sätt. Även om det för domstolen inte finns någon motsvarighet till åklagarens möjlighet till återkallelse, kan domstolen, om den unge återfaller i brott, beakta en tidigare meddelad straffvarning vid påföljdsvalet och straffmätningen (se avsnitt 21.3). Inget hindrar heller att åklagaren vid sin prövning av om åtal skall väckas beaktar det förhållandet att den unge inte har uppfyllt skötsamhetskravet som följt på en tidigare meddelad straffvarning av domstol. Paragrafen har delvis fått en nytt innehåll. I första stycket anges att kravet på synnerliga skäl skall vara uppfyllt även när det gäller anhållande av en person i den aktuella åldern. Bakgrunden till förslaget framgår av avsnitt 16.8.2. I ett nytt andra stycke har det införts en bestämmelse om en särskild handläggningsordning mellan åklagaren och när frågan om häktning uppkommer. Skälen för ändringen har redovisats i avsnitt 16.8.4. Den i första meningen angivna tidpunkten för underrättelsen till socialnämnden sammanfaller med åklagarens skyldighet att under- rätta en anhållens närstående (24 kap. 9 § RB). Till skillnad från den senare paragrafen är underrättelseskyldigheten här inte begränsad till sådana situationer då detta kan ske utan men för utredningen. Däremot bör det, i likhet med vad som gäller enligt 24 kap. 9 § RB, vara tillräckligt att underrättelsen till social- nämnden avser endast själva anhållandet. Enligt andra och tredje meningen skall nämnden möjligt och senast den dag åklagaren anger skriftligen till åklagaren redovisa sitt ställningstagande i frågan om vilka insatser inom som kan anvisas som alternativ till häktning. Paragrafen har ett nytt andra stycke som innebär ett särskilt lämplighetskrav på den som skall förordnas som offentlig försvar- are för en misstänkt under . De allmänna övervägandena finns i avsnitt 6.6.2. Advokater har redan genom sin advokattitel genomgått en lämplighetsprövning. Vidare ställs ett allmänt lämplighetskrav på den advokat som skall förordnas som offentlig försvarare. Bestämmelsen i andra stycket innebär emellertid att de som skall förordnas som försvarare för de allra yngsta lagöverträdarna bör vara särskilt lämpliga för uppdraget. Detta gäller främst i fråga om försvararens personliga egenskaper. Det är viktigt att försvararen kan vinna den unges förtroende, vilket förutsätter förmåga att sätta sig in i den unges situation och att kunna kommunicera med den unge. Försvararen skall också kunna vinna förtroende hos den unges vårdnadshavare, om inte skäl talar mot en sådan kontakt. Utöver erfarenheter av ungdomsmål, bör försvararen ha goda kunskaper om den socialrättsliga lagstiftningen och de åtgärder som kan vidtas inom för unga lagöverträdare.