sou · GSB3114 · 2005-01-01 00:00:00 — Visserligen skall här i landet grundlagen alltid tillämpas framför vanlig lag, och detta gäller Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? även om en sådan tillämpning innebär att bryter mot en folk- rättslig förpliktelse. Utgångspunkten måste emellertid vara att den svenska rättsordningen inte står i strid med våra internationella för- pliktelser. Mot bakgrund av de överväganden jag gjort i föregående stycke ser jag inte någon anledning att frångå den utgångspunkten i det här ärendet. Jag menar alltså att den svenska tryckfrihetsregleringen som ut- gångspunkt inte hindrar att lämnar internationell rättslig hjälp vid utredning av ett förfarande som utgör brott i den begärande staten men som skyddas av bestämmelserna om meddelarfrihet i TF. Undan- tag från denna utgångspunkt kan emellertid förekomma, exempelvis om den rättsliga hjälpen skulle komma i konflikt med svenska all- männa rättsprinciper. Då skall rättslig hjälp vägras med tillämpning av 2 kap. 14 § första stycket i den angivna lagen. Ett exempel på en sådan situation är, enligt min bedömning, om den rättsliga hjälpen skulle innebära en klar kränkning av den meddelarfrihet som gäller enligt svensk rätt. Den portugisiska framställningen avser utredning av ett handlande som tydligt skyddas av den svenska grundlagen (meddelarfrihet). En- ligt min bedömning skulle ett bifall till framställningen – som avser förhör med den misstänkte själv, dvs. meddelaren – strida mot svenska allmänna rättsprinciper. Ett beslut om avslag på den grunden skall enligt 2 kap. 15 § lagen om rättslig hjälp fattas av regeringen. Med hänvisning till det anförda återlämnar jag framställningen till () för prövning av frågan om den begärda rättsliga hjälpen skall vägras med hänvisning till att ett bifall till framställningen skulle strida mot svenska allmänna rätts- principer. Regeringen avslog i beslut an- sökan. Under rubriken för regeringens beslut anfördes: Ansökan gäller en gärning som omfattas av tryckfrihetsförordningens regler. Justitiekanslern har gjort bedömningen att han i förevarande fall inte kan ingripa enligt tryckfrihetsförordningen. I tidigare beslut har regeringen ansett att tryckfrihetsförordningens regler har hindrat rättslig hjälp i situationer där Justitiekanslern inte har kunnat ingripa enligt svensk rätt. Regeringen finner inte anledning att nu göra en annan bedömning. Åtgärder enligt lagen om rättslig hjälp kan därmed inte vidtagas. Artikel 2 konvention om inbördes rättshjälp i brottmål medger att en framställning om rättslig hjälp avslås om ett bifall skulle strida mot den anmodade statens allmänna rättsprinciper. Mot denna bakgrund skall framställningen avslås. Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? JK:s beslut , dnr , regeringsbeslut , JuBIRS2002/2643 (det åländska förtalsärendet) begärde internationell rättslig hjälp i . Bakgrunden var en utredning på rörande misstänkt ärekränkning alternativt spridande av information som kränker privatlivet i en insändarartikel som publicerats i tidningen . Begäran avsåg förhör med målsäganden och tre vittnen bosatta i . Insändarskribenten hade påstått att målsäganden som polis på en viss ort varit känd för sin avoghet mot ortsbefolkningen. Målsäganden skulle höras bl.a. om på vilket sätt han kände sig kränkt och vittnena åberopades av målsäganden till styrkande av att påståendet om avoghet var falskt. Justitiekanslern vidtog ingen åtgärd i ärendet utan överlämnade det till () för prövning av frågan om begäran om rättslig hjälp skulle avslås på den grunden att ett bifall skulle strida mot svenska allmänna rättsprinciper. I beslutet lämnade JK inledningsvis en redogörelse för de all- männa förutsättningarna för att lämna rättslig hjälp i enlighet med vad som angetts i ovan redovisade beslut. Han angav också att det i 13 kap. 6 § första stycket TF – angående skrifter som trycks i utlandet – stadgas att bl.a. om meddelarfrihet gäller under vissa förutsättningar om skriften i fråga ges ut i , att en skrift som tryckts utom riket skall anses utgiven här då den på sätt som sägs i 1 kap. 6 § TF lämnats ut för spridning inom riket och att reglerna om meddelarfrihet enligt 13 kap. 6 § andra stycket TF gäller även om skriften inte ges ut i varvid med meddelare jämställs bl.a. den som medverkar som författare i en periodisk skrift. I sin bedömning konstaterade JK först att tidningen trycks och ges ut på men även säljs till prenumeranter i och på färjan mellan och varför den fick anses utgiven i och dess innehåll därmed här i landet om- fattas av JK:s exklusiva åklagarkompetens. JK angav att det av tillgänglig utredning framgick att den tidningsartikel som föranlett den åländska förundersökningen inte innefattade ett tryckfrihets- brott och att han därför inte kunde inleda förundersökning. Han angav också att det var självfallet att inte heller någon annan åkla- gare i kunde inleda förundersökning med anledning av den aktuella artikeln. JK förde därefter samma resonemang som i ovan redovisade beslut nr 4 rörande den portugisiska tidningen och an- Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? gav alltså bl.a. att hans uppfattning var att den svenska tryckfrihets- regleringen som utgångspunkt inte hindrar att lämnar inter- nationell rättslig hjälp vid utredning av ett förfarande som utgör brott i den begärande staten men som skyddas av bestämmelserna om meddelarfrihet i TF och att undantag från denna utgångspunkt kan förekomma, t.ex. om den rättsliga hjälpen skulle komma i kon- flikt med svenska allmänna rättsprinciper, varvid rättslig hjälp skall vägras med tillämpning av 2 kap. 14 § i lagen om internationell rättslig hjälp. JK anförde avslutningsvis : Eftersom den åländska framställningen avser utredning av ett hand- lande som tydligt skyddas av den svenska grundlagen (meddelarfrihet) aktualiseras den angivna frågan, dvs. om ett beviljande av den begärda hjälpen skulle strida mot svenska allmänna rättsprinciper. Ett beslut om avslag på den grunden skall enligt 2 kap. 15 § lagen om rätts- lig hjälp fattas av regeringen. För egen del lutar jag åt att den hjälp som begärs – hörande av en målsägande och tre vittnen åt myndigheterna i ett nordiskt grannland – inte skulle strida mot svenska allmänna rätts- principer, och detta trots att det står klart i strid med svensk rätt att beivra den aktuella insändarartikeln på straffrättslig väg. Jag väljer ändå att, enligt 2 kap. 15 § första stycket tredje meningen, överlämna den åländska myndighetens begäran till (Justitiedeparte- mentet) för prövning av den frågan. Regeringen avslog i beslut ansökan. Skälen för beslutet var likalydande med dem i ovan redovisade ärende rörande den portugisiska tidningen (JuBIRS2002/1447). JK:s beslut , dnr 302-03-30, regeringsbeslut , JuBIRS2003/89 (det polska förtalsärendet) Distriktsdomstolen i , , begärde rättslig hjälp i . Bakgrunden var ett brottmål där två personer stod åtalade för förtal begånget genom att de publicerat artiklar i den polska veckotid- ningen 7 dni Kalisza. Artiklarna innehöll uppgifter om att en domare i kört bil i onyktert tillstånd och därvid kört på en fotgängare, S. De åtalade åberopade denne som informationskälla för artiklarna. Begäran avsåg att förhör skulle hållas med S., som var svensk medborgare och bosatt i , för att utröna bl.a. om han lämnat uppgifter i saken till tidningens redaktion och vad som utspelat sig vid den händelse som artiklarna återgav. Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? Justitiekanslern vidtog ingen åtgärd i ärendet utan återlämnade det till () för prövning av om den begärda rättsliga hjälpen skulle vägras med hänvisning till att ett bifall till framställningen skulle strida mot svenska allmänna rättsprinciper. I beslutet lämnade JK inledningsvis en redogörelse för de all- männa förutsättningarna att lämna rättslig hjälp i enlighet med vad som angetts i ovan redovisade beslut. I sin bedömning konstaterade han till en början att tidningen 7 dni Kalisza gavs ut i , att det saknades utgivningsbevis för tidningen i och att någon utgivning här inte torde förekomma. JK angav vidare att den som lämnar meddelanden till utländska tidningar dock här i skyddas, med vissa begränsningar, av den grundlagsfästa meddelar- friheten och att meddelaren också åtnjuter rätt till s.k. anonymi- tetsskydd enligt bestämmelserna i 3 kap. TF. JK konstaterade att det meddelande som syntes ha lämnats till tidningen i detta fall inte innefattade något sådant brott som är undantaget från meddelar- friheten varför det skulle vara förbjudet för honom, som åklagare på tryckfrihetens område, att inleda förundersökning mot med- delaren. Han angav också att självfallet inte heller någon annan åklagare i kunde inleda förundersökning med anledning av meddelandet. Under rubriken ingripandehinder automatiskt hinder mot rättslig hjälp? förde JK därefter samma resonemang som redovisats i de båda närmast ovan redovisade ärendena och som sammanfattningsvis innebär att hans uppfattning var att den svenska tryckfrihetsregleringen som utgångspunkt inte hindrar att lämnar internationell rättslig hjälp vid utredning av ett förfarande som utgör brott i den begärande staten men som skyddas av be- stämmelserna om meddelarfrihet i TF och att undantag från denna utgångspunkt emellertid gäller ibland, t.ex. om den rättsliga hjälpen skulle komma i konflikt med svenska allmänna rättsprinciper. Rättslig hjälp skall då vägras med tillämpning av 2 kap. 14 § första stycket i lagen om internationell rättslig hjälp. Ett exempel på en sådan situation angav JK vara om den rättsliga hjälpen skulle innebära en klar kränkning av den meddelarfrihet som gäller enligt svensk rätt. JK konstaterade att resonemanget överensstämde med den be- dömning han gjort i de båda tidigare ärendena och att regeringen avslagit båda dessa framställningar med motiveringen att rättslig hjälp tidigare vägrats när JK inte funnit sig kunna ingripa enligt Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? svensk rätt och att det inte fanns anledning att göra en annan bedömning i de senare ärendena. JK angav att detta kunde tolkas så att enligt regeringens uppfattning ett hinder mot ingripande auto- matiskt medför ett hinder mot att rättslig hjälp lämnas och att rege- ringen, som JK förstod det, i alla händelser menar att det finns möjlighet att avslå ansökningar om rättslig hjälp på annan grund än enligt bestämmelserna i 2 kap. 14 § lagen om rättslig hjälp. JK an- gav att det mot bakgrund av det anförda tills vidare fick anses oklart om ett hinder mot ingripande mot en meddelare enligt den svenska tryckfrihetslagstiftningen automatiskt medför ett hinder mot rättslig hjälp i ärendet i form av exempelvis förhör med med- delaren. JK ansåg sig tills vidare böra utgå från att frågan om hinder mot rättslig hjälp i ett enskilt ärende skall prövas enligt bestämmel- serna i 2 kap. 14 § lagen om rättslig hjälp. Under rubriken mot rättslig hjälp i detta fall? Eftersom den polska framställningen avser utredning av en gärning som av handlingarna i ärendet att döma skyddas av den svenska grund- lagen, aktualiseras frågan om ett beviljande av den begärda rättshjälpen skulle strida mot svenska allmänna rättsprinciper. Justitiekanslern har i ärendet inhämtat ett utlåtande över polsk rätt. Av detta framgår att den som lämnar ett meddelande till en polsk tidning kan bli straffrättsligt ansvarig enligt artikel 212 § 2 polska strafflagen, om uppgifterna i meddelandet innefattar förtal och publi- ceras i tidningen. Jag kan sålunda konstatera att ett bifall till framställningen – som avser förhör med den som sägs vara meddelare till den polska tid- ningen – skulle innebära en risk för att den hörde själv blir misstänkt för brottet förtal. Att hålla ett förhör med en meddelare under dessa förhållanden skulle enligt min uppfattning strida mot svenska allmänna rättsprinciper. Ett beslut om avslag på den grunden skall enligt 2 kap. 15 § lagen om rättslig hjälp fattas av regeringen. Med hänvisning till det anförda avslutade JK ärendet och återläm- nade framställningen till för prövning av frågan om den begärda rättsliga hjälpen skulle vägras med hänvisning till att ett bifall till framställningen skulle strida mot svenska allmänna rättsprinciper. Regeringen avslog i beslut begäran. Skälen för beslutet var likalydande med dem i ovan redovisade ärende rörande den portugisiska tidningen (JuBIRS2002/1447). Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? JK:s beslut , dnr , regeringsbeslut , JuBIRS2003/1881(det tyska folkuppviglingsärendet) i Mühlhausen, , begärde rättslig hjälp i . Bakgrunden var en förundersökning i be- träffande en tysk medborgare () som misstänktes för folkuppvig- ling bestående i att han gett en thailändsk firma i uppdrag att pro- ducera 5 000 cd-skivor som skulle levereras direkt från tillverkaren till en svensk person med adress i . Skivorna togs i be- slag på flygplatsen i och en del av innehållet ansågs folk- uppviglande. Begäran om rättshjälp avsåg förhör med den svenske mottagaren för att utröna hans kontakter med X, avsikten med sändningen m.m. Justitiekanslern vidtog ingen åtgärd i ärendet utan överlämnade det till för prövning av om den begärda rätts- hjälpen skulle vägras med hänvisning till att ett bifall skulle strida mot svenska allmänna rättsprinciper. I beslutet lämnade JK inledningsvis en redogörelse för de allmänna förutsättningarna för att lämna rättslig hjälp enligt lagen om inter- nationell rättslig hjälp i brottmål. Han konstaterade därefter att 1 kap. 10 § YGL är tillämplig på sådana tekniska upptagningar som sprids till allmänheten i genom att spelas upp, säljas eller tillhandahållas på annat sätt och att det enligt 1 kap. 3 § första stycket samma grundlag inte får förekomma att något som är avsett att framföras i en teknisk upptagning först måste granskas av en myndighet eller något annat allmänt organ samt att det inte heller är tillåtet för myndigheter och andra allmänna organ att utan stöd i YGL förbjuda eller hindra spridning bland allmänheten på grund av det kända eller väntade innehållet i en teknisk upptagning. JK konstaterade att detta censurförbud innebär att enligt svensk rätt något ingripande över huvud taget inte får ske med anledning av en teknisk upptagning innan spridning faktiskt har skett. I sin bedömning angav JK till en början att de aktuella cd-skivor- na såvitt framkommit inte hade spritts till allmänheten någonstans i världen. Att de hade sänts till en svensk medborgare som antagli- gen avsågs sprida dem i betydde enligt JK inte att de hade spritts i YGL:s mening. JK angav att detta innebar att enligt svenska yttrandefrihetsregler – censurförbudet – något ingripande inte fick ske med anledning av det kända eller väntade innehållet i skivorna. Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? Det förfarande som har inletts i , och i vilket en framställning har gjorts till svenska myndigheter om rättslig hjälp, syftar till in- gripande mot en person i (X) med anledning av hans befatt- ning med de ifrågavarande skivorna. Som framgått skulle ett sådant ingripande inte stå i överensstämmelse med svensk rätt för det fall YGL skulle vara tillämplig (censurförbudet). Frågan är då om svenska myndigheter bör lämna den berörda rättsliga hjälpen eller om sådan hjälp bör vägras med hänsyn till att den skulle strida mot svenska all- männa rättsprinciper (2 kap. 14 § lagen om rättslig hjälp). Censurförbudet är helt grundläggande för svensk tryck- och yttran- defrihetsrätt. Att lämna hjälp i ett utländskt förfarande som med svenskt synsätt innebär censur måste enligt Justitiekanslerns mening anses oförenligt med svenska rättsprinciper. Den begärda rättsliga hjälp- en bör sålunda vägras med hänvisning till 2 kap. 14 § lagen om rättslig hjälp. Med denna bedömning behöver något ställningstagande inte göras till frågan om svensk rätts tillämplighet i ärendet, se 10 kap. 1 § YGL. Med hänvisning till att beslut om avslag på den angivna grunden enligt 2 kap. 15 § lagen om rättslig hjälp skall fattas av regeringen överlämnade JK ärendet till för prövning av den frågan. Regeringen avslog i beslut be- gäran. Under rubriken för beslutet angav regeringen följande: Regeringen anser att yttrandefrihetsgrundlagens regler hindrar rättslig hjälp i situationer där Justitiekanslern inte skulle kunna ingripa enligt svensk rätt. Artikel 2 europeiska konvention om inbördes rättshjälp i brottmål, som tillträtts av både och , medger att en ansökan om rättslig hjälp avslås om ett bifall skulle strida mot den an- modade statens allmänna rättsprinciper. Mot denna bakgrund skall ansökan avslås. 1.5.2.2Ärenden enligt tidigare gällande lagstiftning När lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål trädde i kraft upphävdes lagen (1975:295) om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmande stat och lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet. Vid sökning i diarium och diariet för och internationellt rättsligt samarbete återfanns inget ärende enligt Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? den sistnämnda lagen men 29 respektive 10 ärenden enligt den först- nämnda lagen. Det är inte möjligt att av diarierna utläsa huruvida ärendena rör det tryck- eller yttrandefrihetsrättsliga området och inte heller om framställningarna beviljats eller avslagits. För att få reda på detta krävs en genomgång av akterna. Enligt Justitiedepar- tementet är det emellertid i de flesta fall endast missivet som finns kvar i akten eftersom övrigt material som regel har redovisats till- baka till begärande part. Någon genomläsning av akterna har därför inte gjorts. Av en sökning i JK:s diarium efter ärenden rörande internationell rättslig hjälp framgår att JK handlagt omkring fyra ärenden enligt tidigare gällande lagar utöver dem enligt den nu gällande lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål som redovisats i avsnitt 1.5.2.1 ovan. I två av ärendena1 angav JK att det inte fanns anled- ning att anta att någon gärning som utgjorde yttrandefrihetsbrott enligt svensk lag hade begåtts. JK fann därför inte skäl att vidta någon åtgärd i ärendena och återlämnade dem till åklagarmyndig- heten i för den åtgärd som kunde vara aktuell där. Det framgår inte av besluten vilka gärningar ärendena avsåg. Två ärenden avsåg i korthet följande. JK:s beslut , dnr 544-97-32 Vid en undersökningsdomarmyndighet i kantonen , , pågick en brottmålsundersökning beträffande import av pornogra- fiska föremål av två ansvariga för ett bolag. De schweiziska myn- digheterna hade beslagtagit paket innehållande videogram med skildringar av bl.a. sexuella handlingar med djur. Bolaget hade sänt reklammaterial med beställningsblanketter för videofilmer från till . Enskilda personer hade därefter gjort beställ- ningar och videogram hade i vissa fall sänts direkt från till . JK vidtog ingen åtgärd i ärendet utan återlämnade det till fjärde åklagarkammaren i . JK angav i sin bedömning bl.a. att det av lämnade upplysningar framgick att vissa av videogrammen sänts direkt från till och att i ett sådant fall videogrammet anses utlämnat för spridning här. Han angav att det i ärendet alltjämt var oklart vad de videogram som skulle kunna komma i fråga för en straffrättslig 1 JK:s beslut , dnr och . Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? prövning närmare innehöll, att tillgängligt material inte gav honom anledning att inleda förundersökning och att i det sagda låg att han beträffande de videogram som spritts från inte ansåg att den schweiziska framställningen avsåg en som yttrandefrihetsbrott straffbar gärning. JK angav vidare att det inte ankom på honom att pröva om det begåtts någon handling som stred mot innehållet i allmän strafflag eller om 1975 års lag om användning av tvångs- medel var tillämplig. JK vidtog därför inte någon ytterligare åtgärd utan återlämnade ärendet till fjärde åklagarkammaren i för den fortsatta behandling som kunde anses motiverad. JK:s beslut , dnr Ärendet avsåg en framställan från Förhörsrätten i Trogen, , med anledning av en undersökning rörande misstanke om att en person hade beställt videokassetter innehållande sexuella handlingar med djur och djurplågeri. Videogrammen skulle ha beställts från ett företag i . JK angav att begäran inte gav tillräckligt stöd för antagandet att videogrammen hade tillhandahållits inom riket på ett sådant sätt att YGL skulle vara tillämplig. Därtill kom att det uppgivna innehållet i videogrammen inte gav anledning anta att deras innehåll föll under straffbestämmelsen om olaga våldsskildring. Det saknades därför enligt JK anledning för honom att vidta någon ytterligare åtgärd. JK angav att det inte ankom på honom att pröva om handling be- gåtts som stred mot innehållet i allmän strafflag och ärendet åter- lämnades till fjärde åklagarkammaren i för den fortsatta behandling som kunde anses motiverad. 1.5.2.3Ett ärende angående verkställighet av utländsk dom NJA 1998 s. 817 gällde frågan om det av hänsyn till artikel 10 i eller till svensk ordre public förelåg hinder för verkställighet av en norsk dom på skadestånd för ärekränkande uttalanden. Förhållandena i målet var i korthet följande. En norsk medborgare, , som haft i uppdrag att tjänstgöra som sälfångstinspektör i , förpliktades av norsk domstol att utge skadestånd till ett antal norska säljägare för att han fällt ärekränkande uttalanden om Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? dem i en rapport om sälfångst, i ett norskt TV-program samt i en film som visats i bl.a. svensk TV. flyttat till an- sökte säljägarna hos i om verkställighet mot O.L. av domens förordnanden om skyldighet att utge skadestånd och ersättning för rättegångskostnader. Krono- fogdemyndigheten beslutade i enlighet med 10 § lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privat- rättens område att hinder inte mötte mot verkställighet i av den norska domen. överklagade till och yrkade undanröjande av beslutet. Tingsrätten avslog överklagandet. överklagade till hovrätten för som också avslog överklagandet. fullföljde talan till och yr- kade att HD skulle förordna att hinder mötte mot verkställighet av domen i . Som grund för sin talan gjorde han gällande, i första hand, att den norska domen utgjorde en kränkning av hans yttrandefrihet enligt artikel 10 i den europeiska konventionen an- gående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och att verkställighet av domen skulle utgöra en fortsatt sådan kränkning samt, i andra hand, att verkställighet av domen i skulle strida mot svensk ordre public. HD fann att det inte fanns något hinder för verkställighet av den norska domen med hänsyn till artikel 10 i . När det gällde frågan om det förelåg hinder mot verkställighet av den norska domen av hänsyn till ordre public underströk HD att det, generellt sett, bara i undantagsfall kan komma i fråga att vägra verkställighet på denna grund och att detta naturligtvis särskilt gäller när det är fråga om en dom från ett annat nordiskt land. HD angav att frågan om hänsyn till svensk ordre public i det aktuella målet i första hand hade anknytning till O.L:s medverkan i den film som visades i svensk television och att denna medverkan skulle ses mot bakgrund av principen om meddelarfrihet i TF och YGL. En- ligt denna princip står det envar fritt att lämna uppgifter för publi- cering i tryckt skrift respektive radio, television eller annat medium som har särskilt grundlagsskydd. Den som på detta sätt medverkar vid tillkomsten av t.ex. ett TV-program (med vissa undantag som inte var aktuella i målet) är fri från straff- och skadeståndsrättsligt ansvar. Detta ansvar ligger i stället på utgivaren av programmet och – beträffande skadeståndsansvar – programföretaget.