sou · GSB3112d5 · 2005-01-01 00:00:00 — Ifølge skotsk ret skal den medvirkende advokat bekræfte, at der ikke er grund til at antage, at udstederen handler under utilbørlig påvirkning, eller at der er andre ugyldig- hedsgrunde. Efter nogle lovgivninger kræves, at både fuldmagtsgiveren og fuldmægtigen underskriver. Dermed bekræfter fuldmægtigen sin villighed til at påtage sig opgaven. I er det tillige et tilsagn om at anmode om registering, se herom nedenfor under pkt. I nogle retssystemer kræves, at udstederen orienteres om rets- virkningerne eller bekræfter at være bekendt med dem. Det kan ske ved, at det er en betingelse, at vidnerne forklarer dem. Det kan foreskrives, at medvirkende i et ledsagende dokument skal bekræfte, at de har udspurgt udstederen umiddelbart før underskrivelsen, og at de er overbevist om, at denne forstod karakteren og udstrækningen af dokumentet, enten på grund af deres eget kendskab til fuld- magtsgiveren eller fordi de har orienteret sig hos andre navngivne personer, som kender udstederen. Ifølge andre lovgivninger skal vidnerne afgive erklæring om, at udstederen har forstået doku- mentets betydning. I kræves, hvis fuldmagten omfatter mere væsentlige spørgsmål, at udstederen har fået juridisk rådgivning. Ifølge det engelske lovforslag er det tilstrækkeligt, at udstederen afgiver en erklæring om at have læst den foreskrevne information. Er der tvivl om opretterens habilitet, anbefales i udenlandsk ret, at der indhentes en erklæring fra en læge. Nogle steder tilføjes, at lægen enten bør være til stede ved oprettelsen eller have tilset under- skriveren inden for 24 timer efter oprettelsen. Et engelsk reform- forslag vil indebærer, at der altid skal være en lægeerklæring om habiliteten vedhæftet eller påført fuldmagten. Navnlig for så vidt angår reglerne om, hvorledes en fuldmagt, der først skal have virkning ved indtrådt inhabilitet, bliver virksom, er der store forskelle. Kravene varierer fra det meget formelle med en offentlig registrering og kontrol til det helt uformelle. I er det en betingelse for, at fuldmagten kan få eller vedblive at have virkning, efter at fuldmagtsgiveren er blevet inhabil, at den registreres offentligt. Forinden skal fuldmægtigen have orienteret fuldmagtsgiveren om, at det er hensigten at anmode om registrering. Dernæst skal mindst tre af fuldmagtsgiverens slægtninge underrettes. I loven er der en opregning i grupper af, hvilke familiemedlemmer der kan komme på tale. I forarbejderne anføres, at registreringen normalt vil være en simpel administrativ opgave. I praksis er der dog i mange sager problemer med over- holdelse af kravene ved oprettelsen af dokumentet og i endnu flere med den foreskrevne registreringsprocedure. Et af formålene med underretningen er, at de pågældende kan gøre indsigelse. Mulig- hederne herfor er opregnet i loven. Det kan gøres gældende, at fuldmagten ikke er gyldig, at den er tilbagekaldt, at den er blevet til ved svig eller utilbørlig påvirkning, eller hvad der er det hyppigste, at fuldmægtigen er uegnet til at varetage hvervet, hvilket der efter praksis er et bredt spektrum af eksempler på. I lovforslaget er der krav om, at udstederen ved fuldmagtens oprettelse oplyser om den eller de personer, denne ønsker skal underrettes om registrerings- anmodningen eller angiver, at der ikke er nogen, der ønskes underrettet. Registreringsmyndigheden kan fritage for under- retningspligten. Yderligere skal anmodningen ifølge forslaget inde- holde en erklæring fra fuldmægtigen om at have læst den fore- skrevne information og en erklæring om fuldmagtsgiverens tilstand fra en særlig kvalificeret. Parlamentskomiteen har i rapporten fra 2003 anført, at også myndighederne bør underrettes om, at det er aktuelt at anvende fuldmagten, ligesom der skal ske underretning af to, hvis der ikke i fuldmagten er angivet nogen underretnings- forpligtelse. I skal fuldmagten også registreres, for at den kan anvendes. Forudsætningen er, at myndigheden får klarhed over, at fuldmægtigen er villig til at påtage sig opgaven. Det kan i fuldmagten bestemmes, at registrering ikke kan ske, før en bestemt situation foreligger, og i sådanne tilfælde kan registrering ikke finde sted, medmindre det er godtgjort, at begivenheden er indtrådt. registreringen sendes en kopi til fuldmagtsgiveren, og, hvis det er foreskrevet i fuldmagten, til højst to angivne personer eller inde- havere af bestemte embeder eller funktioner. I et par australske enkeltstater kræves altid registering, når der skal gøres brug af fuldmagten, men der er, så vidt det har kunnet konstateres, ikke særlige procedurer herfor. I andre skal der ske registrering, hvis der skal træffes beslutning om salg af fast ejen- dom. I atter andre stater er der krav om en lægeerklæring om, at fuldmagtsgiveren ikke længere er i stand til at træffe beslutning. I staten er der mulighed for at få en erklæring om inhabili- teten fra den offentlige myndighed, der administrerer værgemål. I det amerikanske udkast til ændringer i modelloven findes en regel om, at fuldmagtsgiveren skal udpege en eller flere, som skal være bemyndiget til endeligt at afgøre, om inhabiliteten eller andre begivenheder, som skal kunne sætte fuldmagten i kraft, er indtrådt, samt at afgive en erklæring herom. Der er ikke forskrifter om registrering. Hvilke krav, der skal opstilles i nordisk ret, må overvejes. Spørgsmålet vil f.eks. opstå ved tinglysning af et skøde, hvor fuld- magten forevises som legitimation, og kan blive aktuelt, hvis der disponeres over en bankkonto. Det kan overvejes at skabe lov- hjemmel for, at fuldmægtigen kan indhente en lægeerklæring for at komme ud over tavshedspligten. En tanke til overvejelse er at opstille underretningskrav i lighed med de engelske for at give nærstående mulighed for at rette henvendelse til myndighederne om indgreb. Et sådan pligt for fuldmægtigen vil være vanskelig at sanktionere, men manglende overholdelse af forskriften kan vise noget om fuldmægtigens egnethed. Af regler i det engelske lovforslag fra 2003 fremgår indirekte, at fuldmægtigen skal handle efter hvad der er bedst for fuldmagts- giveren: behave in Ps best interests. Det har sammenhæng med et grundlæggende princip i forslaget om, at any decision made on behalf of a person who lacks capacity must be made in the persons best interest. Inspirationen er muligvis hentet i den engelske Children Act 1989, hvorefter the best interest of the child shall be a primary consideration, hvilket er i overens- stemmelse med FNs børnekonvention art. 3. På samme måde som i børneloven er der en såkaldt check- eller huskeliste med en ganske udførlig opregning af forhold, der skal tages i betragtning, når det skal afgøres, hvad der i vedkommendes interesse. Heri anføres bl.a., at fuldmægtigen kan og bør inddrage fuldmagtsgiveren i beslutnings- processen så langt som muligt, ligesom der skal tages hensyn til dennes tidligere og nuværende ønsker og følelser. Den engelske parlamentskomite går et skridt videre og foreslår en omfattende angivelse af den standard of conduct, som kræves af fuld- mægtigen, idet der i rapporten fra er en opregning af fuldmægtigens generelle forpligtelser som et tillæg til de konkrete anvisninger i fuldmagten. Også i har fuldmægtigen pligt til at handle in the best interest of the principal. Om brugen af fuldmagten fremhæves i nogle australske lov- givninger udtrykkeligt, at fuldmægtigen skal beskytte fuldmagts- giveren, og at tab skal erstattes, hvis pligten ikke opfyldes. Der er regler, som forbyder dispositioner, hvis der er interessekonflikter mellem fuldmægtigen og fuldmagtsgiveren. I den skotske lov er der en regel om, at fuldmægtigen ikke har pligt til at gøre noget omfattet af fuldmagten, hvis det under hen- syn til værdien eller nytten vil være for byrdefuldt eller bekosteligt. Fuldmagtsgiveren må kunne tilbagekalde fuldmagten, forudsat at denne fortsat har den fornødne evne , hvilket muligt bør fremgå af en lovregel for at tilkendegive, at fuldmagter af denne karakter ikke kan gøres uigenkaldelige. Ved overvejelser om form- kravene må der kunne indhentes inspiration fra reglerne om tilbage- kaldelse af testamenter. Fuldmægtigen kan frasige sig hvervet. Ifølge den amerikanske modellov skal der i sådanne tilfælde ske underretning til fuldmagts- giveren, hvis denne kan forstå betydningen heraf, til værgen, hvis en sådan er udpeget, eller til dem der drager omsorg for fuldmagts- giveren eller er interesseret i dennes forhold. Spørgsmålet om, hvorledes en fuldmagt kan til ophør på anden måde, er væsentligt. Ifølge det engelske lovforslag kan dom- stolen gribe ind, hvis fuldmagten er blevet til ved svig eller utilbørlig påvirkning, og hvis fuldmægtigen har handlet eller handler i modstrid med fuldmagten eller fuldmagtsgiverens best interests. Såfremt det er tilfældet, kan fuldmagten tilsidesættes. kan pålægge fuldmægtigen at aflægge rapport om dispositioner også på det personlige område, at give informationer samt at indsende regnskaber eller andre dokumenter i dennes besiddelse. Der kan fastsættes retningslinjer om vederlaget, og gaver uden for de oven- for under pkt. 6.1 angive kan tillades. Den engelske parla- mentskomite har under indtryk af oplysningerne, gengivet ovenfor under pkt. 2 om antallet af misbrugstilfælde, understreget behovet for stærke beskyttelsesregler og klare retningslinjer for brugen, herunder om at der skal føres et rimeligt regnskab, og at der skal være adgang til at overvåge brugen af fuldmagten med henblik på at forhindre misbrug eller udnyttelse. I de australske lovgivninger er der forskellige muligheder for indgriben. I et par enkeltstater kan fuldmægtigen fjernes, uden at fuldmagten til ophør, og myndigheden må i så fald udpege en ny. I en anden stat kan der udstedes direktiver til fuldmægtigen, herunder om at denne skal foretage eller afholde sig fra bestemte dispositioner. Ifølge loven i kan domstolen fjerne fuldmægtigen og udpege en anden, ligesom fuldmagtens område, andre bestemmelser og fuldmægtigens beføjelser kan ændres. Det kan tillige pålægges fuldmægtigen at forsyne retten med regnskaber og andre oplysninger, og fuldmagten kan til ophør. I lovene er det fastlagt, hvem der kan indbringe spørgs- målet for myndighederne. Nogle steder er det fuldmægtigen, i andre kræves rettens tilladelse, og i atter andre er det tilstrækkeligt, at vedkommende har retlig interesse. Den skotske lov giver dommeren vidtgående muligheder for indgriben. Forudsætningen er, at det godtgøres, at fuldmagtsgiveren er ude af stand til at varetage sine interesser eller til at handle for så vidt angår formuen, økonomiske anliggender eller personlige spørgs- mål, omfattet af fuldmagten, og at det er nødvendigt at beskytte eller fremme disse interesser. Det kan bestemmes, at fuldmagten skal underkastes kontrol af den sædvanlige tilsynsmyndighed eller for så vidt angår personlige spørgsmål af lokale myndigheder i et nærmere beskrevet omfang. Fuldmægtigen kan pålægges at ind- levere regnskaber til tilsynsmyndigheden for en bestemt angivet periode. Ved personlige fuldmagter kan det pålægges at indgive indberetning til dommeren om den måde, hvorpå hvervet er vare- tage i en bestemt periode. Endelig kan fuldmagten tilbagekaldes, eller fuldmægtigen kan fratages hvervet. Lovgivningen i er endnu mere detaljeret, og den gengives som en yderligere illustration af indgribensmulighederne. Domstolen kan afgøre tvivlspørgsmål om forståelsen af fuldmagten og kan afgøre, om dokumentet er eller ikke er ophørt at have virkninger. Der kan gives direktiver om bestyrelsen af fuldmagts- giverens formue og anliggender, om at der skal indleveres regn- skaber, om refusion af fuldmægtigens udgifter og dennes honorar samt om alle spørgsmål vedrørende fuldmagtsgiverens personlige omsorg og velfærd. Domstolen kan også ændre rækkevidden af fuldmagten, det kan pålægges fuldmægtigen at give oplysninger og fremlægge dokumenter eller effekter, som er i hans besiddelse, og der kan gives tilladelse eller autorisation til handle, som fuldmagts- giveren ville have givet. Det kan vurderes, om fuldmagten er blevet til ved utilbørlig indflydelse eller svig, og det kan konsta- teres, om fuldmægtigen er uegnet. Domstolen kan tilbagekalde ud- pegningen af fuldmægtigen, hvis det godtgøres, at denne ikke har handlet eller ikke har til hensigt at handle ud fra, hvad der er i fuld- magtsgiverens interesse. I de nordiske lande er det muligt, at overvejelserne må gå på, om ophørsvejen går over udpegning af en offentlig repræsentant. Kon- struktionen bliver da, at udpegning af en værge, en förvaltare eller en god man automatisk bringer fuldmagten til ophør. Dermed må det behovskrav, der opstilles i dansk ret for at iværksætte værgemål, udvides til at omfatte tilfælde, hvor formålet alene er at erstatte fuldmægtigens rådighed med en legal repræsentants. Bevisførelsen får da en anden karakter, idet der udover en godtgørelse af, at de medicinske og retlige betingelser er opfyldt, gennem vidneførsel eller på anden måde må bevises, at fuldmægtigen har misbrugt sin , eller at der er en berettiget mistillid til denne. Der opstår da yderligere det spørgsmål, hvem der kan indbringe en sådan sag for myndighederne. I den danske værgemålslov er der visse begrænsninger i, hvem der kan tage initiativ til en værgemålssag. Det kan de nær- stående samt visse opregnede myndigheder. Jeg har tidligere fore- slået, at også en fuldmægtig skal kunne indlede en værgemålssag, men det er et spørgsmål om det er tilstrækkeligt. Fuldmagtsgivere og deres rådgivere må forud for oprettelse af en konkret fuldmagt nøje overveje, om de nødvendige forudsætninger er til stede for, at selvbestemmelsesmuligheden kan udnyttes med rimelig sikkerhed for, at den får den tilsigtede virkning efter fornuftmanglens indtræden, og om et sådant dokument er den rigtige løsning under de givne omstændigheder. Som det er anført af en af de bedste kendere af den engelske ordning er en vedvarende fuldmagt i de forkerte hænder, i de forkerte familier og med den forkerte rådgivning som en æske. Fuldmagtsgiverens forhold og familierelationer må tages i betragtning, ligesom det må vurderes, hvorledes de pårørende kan tænkes at ville reagere, når fuldmagtsgiverens helbred bliver så dårligt, at det er aktuelt at anvende fuldmagten. En fremtidsfuldmagt er ikke en egnet ordning i konfliktfyldte eller mistroiske familier, og den er ikke løsningen på slægtens potentielle tvister, heller ikke selv om der udpeges en neutral udenforstående som fuldmægtig. Fuldmagtsgiveren bør derfor udtrykkeligt advares mod konflikt- og misbrugsmulighederne. Endvidere er det en forudsætning, at den rigtige fuldmægtig kan findes. Denne må være absolut pålidelig, og det er vigtigt, at denne har familiens eller andre familiemedlemmers tillid. Det er afgørende, at der ikke er risiko for, at fuldmagten misbruges, og at der ikke senere opstår tvivl om fuldmægtigens egnethed i vid forstand. Fuld- mægtigen må have den fornødne integritet og skal kunne modstå et måske samlet ønske fra familien om brug af pengene udover fuld- magtens grænser og forudsætninger. Endelig må de interesserede gøre sig retsvirkningerne af en ved- varende fuldmagt klart. De er anderledes end ved den legale repræsentation, et værgemål indebærer, idet lovreglerne herom ikke finder anvendelse. Navnlig er fuldmægtigen, som nævnt ovenfor under pkt. 2, ikke undergivet beskyttelsesforanstaltningerne. Der er ikke noget offentligt tilsyn, ingen godkendelsesforskrifter ved usædvanlige beslutninger og ingen pligt til at indsende noget regnskab til en offentlig myndighed. Selv en større formue for- valtes efter fuldmægtigens anvisninger uden særlige krav om bestyrelse eller anbringelsesmåde. Det eneste værn mod misbrug ud over efterfølgende offentlig indgriben er de almindelige erstatnings- regler, hvad de så måtte være værd i det konkrete tilfælde. I er der en højesteretsdom om et skrækindjagende eksempel på mis- brug af en vedvarende fuldmagt og om et større erstatningskrav, se UfR 1999.1566 H. Muligheden for at erstatte fuldmagten med et værgemål har heller ikke megen effekt, hvis skaden er sket og pengene brugt. Endnu en vigtig pointe er, at fuldmagtsgiveren bevarer sin retlige evne til at indgå aftaler, og der er en risiko for indgåelse af uhensigtsmæssige aftaler og måske også en teoretisk for såkaldte kolliderende retshandler. Fuldmagter af denne karakter er således navnlig eller måske kun brugbare i de heldigvis fleste tilfælde, hvor der er harmoniske familieforhold med indbyrdes tillid, og hvor der er en utvivlsom egnet fuldmægtig, som vil påtage sig opgaven. Inden for de sidste år er der både i og i taget skridt til revision af reglerne om legal repræsentation for personer, der ikke er i stand til at varetage deres egne anliggender. I det norske vergemålsutvalgets mandat fra 2001 findes et særligt afsnit h med overskriften vedvarende fullmakter, hvori anføres: Utvalget bør vurdere om det bør innføres særlige regler om såkalte vedvarende fullmakter, som innebærer en privatrettslig adgang til ved fullmakt å arrangere representasjonsordninger på forhånd, med tanke på en situasjon der man selv ikke lenger er i stand til å ivareta sine interesser. I de svenske kommittedirektiver fra 2002 omtaltes fuldmagter af generel karakter som et muligt alternativ til godmans- eller förvaltarinstituttet. Der henvises til, at der i flere anglosaksiske lande findes lovgivning på området, og at der også findes regler om sådanne fuldmagter i Haagerkonventionen. Videre anføres: Utreda- ren skall ta ställning till om fullmakter av detta slag kan vara ett gangbart komplement till stödformerna i . Om ut- fallet i denna del blir positivt, skall utredaren överväga om ett sådant institut bör formaliseres och ge förslag till nödvändig lag- stiftning på området. Med dette perspektiv bliver det interessant at erfare, om der bliver norsk-svensk tilslutning til mine tanker om indførelse af det nye retsinstituttet, og om der kan opnås et samarbejde mellem de to udvalg med nogenlunde ens forslag som resultat, forhåbentlig også med ensartet terminologi. Skulle det lykkes, er der efter min bedste vurdering gode udsigter til, at man fra dansk side vil følge trop, og forhåbentlig vil det samme blive tilfældet i og med nordisk retsenhed som et attraktivt resultat. Buss, : Dementes retsstilling, 1999, kap. 13, General- fuldmagter, s. –: Anvendelse af generalfuldmagter for personer, der har mistet deres handleevne, i Juristen s.345–51 Danielsen, : Vedvarende fuldmagter – en lovskitse, i Juristen s. 1–13, –: Enduring Powers of Attorney – en dansk analyse, i Generationsskifte i ret og praksis, til , 1999, s. 296–320. –: Vedvarende fuldmagter , i for Familie- og Arveret, 1999, s. 361–65. Engelsk litteratur og rapporter: : The Elderly Client Handbook, to Acting for Older People, 1999, kapitel 9. Cretney, og Lush, : Enduring Powers of Attorney, 4th ed., 1996. Making Decisions, The Governments proposal for making decisions on behalf of mentally incapacitated adults, , kapitel 2, Continuing Powers of Attorney. Draft Mental Incapacity , 2003, se . Report, se . Om yderligere engelsk litteratur, herunder betænkninger, hen- vises til Generationsskifte i ret og praksis, 1999, s. 319–20. Skotsk litteratur og rapporter: , og , : Greens Annotated Acts, Adults with Incapacity () Act 2000, 2001, s. 178 og 199– 208. Report on Incapable Adults, Scottish (Scot 151), Cm 2962, 1995, part 3 s. 28–45. Managing the Finances and Welfare of Incapable Adults, A consultation paper, 1997, afsnit 3, s. 16–27. Se også www.scotland/gov.uk//incapacity og . Collier, : Enduring powers of Attorney in : A Comparative Analysis, i (1994) , s. 44–67, –and , : Powers of Attorney in and , Chapiter 6, Enduring Powers of Attorney, 1992. Creyke, R: Who Can Decide? Legal Decision-Making for Others, Chapter 5: Decisions made by agents or attorneys under Enduring Powers of Attorney, : , 1995, s. –: Privatising guardianship – the EPA alternative, i 15 (1) 1993 s 79–103. –: Abuse of Enduring Powers of Attorney – Lessons from the Australian Tribunal Experiment?, i , , s. 481–508. förordning om ändring i förordningen (1949:661) om skyldighet för domstol att lämna uppgifter i mål och ärenden enligt En tingsrätt skall underrätta överförmyndaren om tingsrättens eller en högre rätts beslut i ärenden om förmynderskap, godman- skap och förvaltarskap. En sådan underrättelseskyldighet föreligger också beträffande tingsrättens eller en högre rätts beslut varigenom det förordnas en särskilt förordnad vårdnadshavare som också är för- myndare för den underårige. bestämmelser i förmynderskapsförordningen (1995:379) eller motsvarande författning i a län fullgör de uppgifter som anges i 19 kap. 18 § också beträffande överförmyndarverksamheten i b län. Länsstyrelserna skall när det behövs meddela överförmyndarna all- männa råd angående deras verksamhet. Länsstyrelserna skall inbördes samråda om innehållet i sådana råd. Samrådet leds av i . förordning om ändring i förordningen (1996:933) om verksamhetschef inom hälso- och sjukvården att överförmyndaren underrättas när en patient kan antas behöva god man eller förvaltare enligt , när ett förvaltarupp- drag bör upphöra samt när det finns anledning att anta att en ställ- företrädare missköter sitt uppdrag. förordning om ändring i trafikförordningen (1998:1276) Den som innehar ett fordon på grund av kreditköp med för- behåll om återtaganderätt eller med nyttjanderätt för bestämd tid om har samma skyldigheter som ägaren har enligt 1 kap. 5 § och döms i ägarens ställe enligt 11 §. Vad som sägs i första stycket om innehavaren tillämpas på förmyn- daren när det är fråga om ett fordon som ägs eller som innehas på sätt som avses i första stycket av en omyndig person. Detta gäller dock inte, om den omyndige har förarbehörighet för fordonet i fråga eller, om fordonet är ett släpfordon, har förarbehörighet för ett fordon som kan dra släpfordonet. förordning om ändring i förordningen (2001:423) om vissa frågor rörande handläggning enligt 20 kap. Om det framgår av bouppteckningen att någon som är underårig eller som har god man eller förvaltare har del i ett dödsbo, skall sända en underrättelse om detta och en kopia av bouppteckningen till överförmyndaren. Är bouppteckningen omfattande, behöver kopian endast omfatta sådana delar som över- förmyndaren kan behöva. Vad som sägs i första stycket gäller också då någon som är underårig eller som har god man eller förvaltare på grund av avstående från arv eller testamente erhåller egendom till ett värde överstigande ett pris- basbelopp. förordning om ändring i förordningen (2001:650) om vägtrafikregister Omyndigas innehav av fordon När en person som inte har fyllt registreras som ägare till ett fordon skall hans förmyndare registreras. Detsamma gäller, om en omyndig person registreras som innehavare av ett fordon på grund av kreditköp med förbehåll om återtaganderätt eller med anledning av nyttjanderätt för en bestämd tid om . Vad som sagts i första stycket gäller inte, om den omyndige har eller förvärvar förarbehörighet för det fordon som avses med registreringen eller, om fordonet är ett släpfordon, har eller förvärvar förarbehörighet för ett fordon som kan dra släpfordonet. Ändringar i fråga om förmynderskapet skall införas i väg- trafikregistret. 1974:70 med förslag till abortlag, m.m. 1974:142 med förslag till lag om ändring i , m.m. Prop. 1975/76:209 om ändring i regeringsformen 1978/79:220 om samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårds- personalen m.fl. 1979/80:1 om 1979/80:2 med förslag till sekretesslag m.m. Prop. 1980/81:8 med förslag till utsökningsbalk Prop. 1981/82:97 om hälso- och sjukvårdslag, m.m. 1984/85:171 om särskilda insatser inom för ung- domar i samband med missbruk och kriminalitet, m.m. 1987/88:124 God man och förvaltare 1987/88:147 om tvångsvård av vuxna missbrukare, m.m. Prop. 1988/89:67 om sekretessfrågor inom undervisningsväsendet m.m. 1989/90:158 om utvidgad rätt till målsägandebiträde, m.m. Prop.