sou · GSB355d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Diskriminering som kan förekomma när det gäller andra finansierings- former för start eller bedrivande av näringsverksamhet omfattas inte av diskrimineringsförbudet enligt denna bestämmelse. Detta gäller exem- pelvis de arbetsmarknadspolitiska insatserna stöd till start av närings- verksamhet (starta-eget-bidrag) enligt förordningen (2000:634) om ar- betsmarknadspolitiska program och särskilt stöd vid start av närings- verksamhet enligt förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med arbetshandikapp. Diskriminering som rör hantering av dessa arbetsmarknadspolitiska insatser faller under diskrimineringsför- budet i 5 §. Frågor som rör banklån, lån som administreras av det statliga företaget eller lån hos andra lån- givare omfattas av diskrimineringsförbudet i 9 §. Diskrimineringsförbudet gäller vidare tillstånd, registrering eller liknande som behövs eller kan ha betydelse för att en enskild person skall kunna starta eller bedriva näringsverksamhet. Den sorts tillstånd som avses är t.ex. trafiktillstånd enligt yrkestrafiklagen (1998:490), tillstånd för till- fällig försäljning enligt lagen (1990:1183) om tillfällig försäljning och serveringstillstånd enligt alkohollagen (1994:1738). Uppräkningen är inte uttömmande. Registrering tar sikte på möjligheten att registrera enskild firma (enskild näringsverksamhet), handelsbolag, kommandit- bolag eller aktiebolag hos (). Uttrycket liknande som kan ha betydelse för att en enskild person skall kunna starta eller bedriva näringsverksamhet är avsett att fånga upp andra frågor som typiskt sett är av vikt för den som startar eller bedriver näringsverksamhet. Ett exempel är F-skattsedel som utfärdas, och återkallas i förekommande fall, av skattemyndigheten. Diskrimineringsförbudet omfattar beslutsfattande, all formell och in- formell handläggning av ärenden – inklusive underlåtenhet att agera Direktivet om egen rörelse 86/613/EEG eller omotiverat förhalande av beslut eller åtgärder – och trakasserande bemötanden. Arbetslöshetsersättning till företagare enligt lagen (1997:238) om ar- betslöshetsförsäkring och företagares sjuk- och föräldrapenning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring omfattas av diskrimineringsför- budet i 12 § respektive 11 §.16 Bestämmelsen i artikel 4 tar sikte enbart på egenföretagarna, inte också på deras makar. Vi har ovan i anslutning till artikel 3 behand- lat vad som kan menas med egenföretagare. Innebörden av artikel 4 får sägas vara densamma som i arti- kel 3.1 a likabehandlingsdirektivet som bl.a. förbjuder diskrimine- ring i fråga om villkor för tillträde till verksamhet som egenföre- tagare (engelska: conditions for access to self-employment). Här kan således numera sägas finnas en dubbelreglering i EG-rätten. Det saknas bestämmelser i svensk rätt som har till ändamål att skydda den som vill starta eller bedriva näringsverksamhet från könsdiskriminering. För diskrimineringsgrunderna etnisk tillhörig- het, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och funk- tionshinder finns däremot numera lag om förbud mot diskriminering uttryckliga diskrimineringsförbud som tar sikte på –ekonomiskt stöd, tillstånd, registrering eller liknande som be- hövs eller kan ha betydelse för att en enskild person skall kunna starta eller bedriva näringsverksamhet (6 §), –finansiering för start eller bedrivande av näringsverksamhet i form av arbetsmarknadspolitiska insatser (5 §), och –yrkesmässigt tillhandahållande av tjänster i form av banklån, lån som administreras av eller lån hos andra långivare (9 §). För att genomföra direktivet om egen rörelse i svensk rätt och för att skapa ett likadant skydd oavsett diskrimineringsgrund bör mot- svarande skydd införas även för diskrimineringsgrunden kön. Vi föreslår därmed att direktivets skydd för egenföretagare genom- förs, till en början, genom diskrimineringsförbud som gäller i fråga om ekonomiskt stöd, tillstånd, registrering eller liknande som be- hövs eller kan ha betydelse för att en person skall kunna starta eller 16 Jfr prop. 2002/03:65 s. 205 f. Direktivet om egen rörelse 86/613/EEG Det befintliga förbudet lag som gäller start och bedrivande av näringsverksamhet bör alltså ändras så att det omfattar också diskrimineringsgrunden kön. Diskrimineringsförbudet kan anses omfatta även sådant som egenföretagares möjligheter att ta del av ekonomiskt stöd inom ramen för den arbetsmarknadspolitiska verksamheten eller att låna pengar t.ex. i en bank. Motsvarande situationer för diskriminerings- grunderna etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och funktionshinder har lag ansetts böra hänföras till arbetsmarknadspolitiska insatser och till tillhandahållan- de av tjänster. Vi föreslår att diskrimineringsgrunden kön nu be- handlas på samma sätt. Diskrimineringsförbudet i fråga om start eller bedrivande av näringsverksamhet bör därför kompletteras av förbud mot könsdiskriminering som gäller –insatser inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten och –yrkesmässigt tillhandahållande av tjänster. Innebörden av diskrimineringsförbuden för kön skall vara densam- ma som för de andra diskrimineringsgrunderna enligt lag om förbud mot diskriminering. Det kan här nämnas att kommissionen lämnat förslag till ett nytt direktiv med förbud mot könsdiskrimi- nering.17 Tillämpningsområdet för det föreslagna direktivet är varor, tjänster och bostäder. Det återstår ännu att se hur kommis- sionens förslag kommer att tas emot av medlemsstaterna i rådet och av och när – eller om – direktivet kan kom- ma att antas. Det förslagna diskrimineringsförbudet för varor, tjänster och bostäder är utformat för att träffa just sådana situationer som be- träffande egenföretagare regleras i direktivet om egen rörelse. En uttalad avsikt är att diskrimineringsförbudet för kön skall vara det- samma som beträffande etnisk tillhörighet i direktivet mot etnisk diskriminering (2000/43/EG). Mycket talar för att det diskrimine- ringsförbud vi nu föreslår, enligt modell års lag, för egenföretagares del träffar just det område som framöver kom- mer att diskuteras i rådet och kan antas komma att regleras i ett nytt direktiv. 17 Se KOM (2003) 657 slutlig, Förslag till rådets direktiv om genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män när det gäller tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster. Direktivet om egen rörelse 86/613/EEG Vi resonerar kring frågan om diskrimineringsförbud för varor, tjänster och bostäder också i kapitel 6, vartill hänvisas för ytter- ligare kommentarer. Här kan vidare tilläggas att regeringen förordnat en särskild ut- redare att utreda frågan om jämställdhet inom jord- och skogsbruks- sektorn i Sverige.18 Utredaren skall bl.a. göra en kartläggning av re- presentationen av kvinnor och män i styrelser, kommittéer och arbetsgrupper inom jord- och skogsbruket, analysera informella hinder och strukturer som kan ligga till grund för maktfördelning och informationsutbyte, sammanställa statistisk som belyser kvinnors och mäns villkor på landsbygden, kartlägga och analysera strukturen i lantbrukshushållen samt analysera i vilken utsträckning kvinnor respektive män erhåller ekonomiskt stöd, krediter och lån för in- vesteringar i eget företagande och andra sysselsättningsskapande verksamheter och analysera vilka orsaker som ligger bakom even- tuella könsskillnader. Uppdraget skall redovisas . 5.2.5Villkor för att bilda bolag (artikel 5) Vår bedömning: Åtgärder är inte nödvändiga för att genomföra artikel 5. Enligt artikel 5 skall medlemsstaterna – utan inverkan på de särskilda villkor för tillgång till vissa aktiviteter som gäller lika för bägge könen – vidta de åtgärder som behövs för att säkerställa att villkoren för att bilda ett bolag mellan makar inte är mer restriktiva än för bildandet av ett bolag mellan ogifta personer. 18 Protokoll , Jo2022/2336 § 242. Direktivet om egen rörelse 86/613/EEG Bestämmelser om bildande av bolag Bestämmelser om bildande av enkla bolag finns i lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag. Ett enkelt bolag föreligger om två eller flera har avtalat att utöva verksamhet i bolag utan att ett handelsbolag föreligger. Ett enkelt bolag är inte en juridisk person. Bolagsmännens inbördes rättigheter och skyldigheter under bolagets bestånd bestäms genom avtal. I den mån bolagsmännen inte har träffat avtal om något annat gäller dock vissa bestämmelser i lagen. Bestämmelser om bildande av handelsbolag finns i lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag. Ett handelsbolag föreligger om två eller flera har avtalat att gemensamt utöva näringsverksamhet i bolag och bolaget har förts in i handelsregistret. Ett handelsbolag är en juridisk person. Bolagsmännens inbördes rättigheter och skyl- digheter under bolagets bestånd bestäms genom avtal. I den mån bolagsmännen inte har träffat avtal om något annat gäller dock vissa bestämmelser i lagen. Bestämmelser om bildande av kommanditbolag finns i lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag. Ett kommanditbolag är ett handels- bolag i vilket en eller flera bolagsmän har förbehållit sig att inte svara för bolagets förbindelser med mera än han eller hon har satt in eller åtagit sig att sätta in i bolaget. En sådan bolagsman kallas kommanditdelägare. Annan bolagsman kallas komplementär. Ett kommanditbolag är en juridisk person. Bolagsmännens inbördes rättigheter och skyldigheter under bolagets bestånd bestäms genom avtal. I den mån bolagsmännen inte har träffat avtal om något annat gäller dock vissa bestämmelser i lagen. Direktivet om egen rörelse 86/613/EEG Bestämmelser om bildande av aktiebolag finns i 2 kapitlet aktie- bolagslagen (1975:1385). Lagen om förbud mot diskriminering Enligt 6 § lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering är dis- kriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder för- bjuden i fråga om ekonomiskt stöd, tillstånd, registrering eller lik- nande som behövs eller kan ha betydelse för att en enskild person skall kunna starta eller bedriva näringsverksamhet. Bestämmelsen infördes för att genomföra artikel 13-direktivens förbud mot dis- kriminering i fråga om villkor för tillträde till verksamhet som egen- företagare. De svenska bestämmelserna om hur bolag bildas utgår från individen, inte från om man är kvinna eller man. Reglerna är alltså köns- neutrala. Detta i förening med 6 § lag bör vara tillräckligt för att artikel 5 skall anses genomförd. Ytterligare åtgärder är alltså inte nödvändiga för att genomföra artikel 5. 5.2.6Avgiftsbaserade system för social trygghet (artikel 6) Vår bedömning: Åtgärder är inte nödvändiga för att genomföra artikel 6. Enligt artikel 6 skall medlemsstaterna – när ett avgiftsbaserat system för social trygghet (engelska: contributory social security systems) för självständigt förvärvsverksamma personer finns i en medlemsstat – vidta nödvändiga åtgärder för att göra det möjligt för de makar som nämns i artikel 2 b och som inte har skydd enligt detta system att frivilligt gå in i ett avgiftsbaserat system för social trygghet. Direktivet om egen rörelse 86/613/EEG Bestämmelsen såg annorlunda ut i kommissionens ursprungliga förslag till direktiv . Enligt det förslaget skulle medlemsstaterna take the measures necessary to ensure that these spouses may build up an independent entitlement as regards social security, dvs. vidta nödvändiga åtgärder för att se till att de makar som omnämns i artikel 2 b självständigt kunde få tillgång till sociala trygghetssystem. Detta gällde enligt förslaget särskilt i fråga om pensionsförmåner och förmåner i samband med moderskap. Kommissionen anförde bl.a. följande. Most women sharing in the running of the family business cannot claim their own entitlements. They enjoy secondary rights only with the result that their situation is extremely fragile and precarious. This is particularly so in the case of the premature death of the spouse or divorce. Women must have their own inde- pendent rights similar to those enjoyed by men for which the only legal basis is their occupational status.19 Enligt uttalanden i litteraturen ger artikel 6 medlemsstaterna an enormous amount of freedom. Vidare uttalas att There is no requirement to ensure that those within the scope of the Directive are in fact covered by adequate social security schemes. Instead Ar- ticle 6 merely provides: Where a contributory social security system for self-employed workers exists in a , that take the necessary measures to enable the spouses referred to in Article 2 (b) who are not protected under the self-employed workers social security scheme to join a contributory social secu- rity scheme voluntarily. One obvious problem resulting from this solution is that only better-off women will benefit from it because only they are likely to join voluntarily.20 Som vi har beskrivit (se avsnitt 4.2) grundas rätten till social- försäkringsförmåner antingen på bosättning eller på arbete i . Med bosättning avses hemvist här i landet och med arbete avses arbete/verksamhet som arbetstagare, uppdragstagare eller egenföre- tagare. I socialförsäkringslagen (1999:799) räknas upp vilket social- försäkringsskydd som är knutet till den bosättnings- respektive arbetsbaserade försäkringen. Exempel på förmåner som hör till den bosättningsbaserade försäkringen är ersättning för sjukvård, föräldra- 19COM (84) 57/2 final s. 6, texten finns inte tillgänglig på svenska. 20Evelyn , EC Sex Equality , second edition 1998, s. 269 f. Direktivet om egen rörelse 86/613/EEG penning på lägstanivå och grundnivå, sjukersättning och aktivitets- ersättning i form av garantiersättning, rehabilitering och särskilt bi- drag, allmänt och förlängt barnbidrag, bostadsbidrag, garantipen- sion, garantipension till omställningspension och änkepension och äldreförsörjningsstöd. Exempel på förmåner som hör till den ar- betsbaserade försäkringen är sjukpenning och havandeskapspenning, föräldrapenning över lägstanivå och tillfällig föräldrapenning, in- komstrelaterad sjukersättning och inkomstrelaterad aktivitetsersätt- ning, rehabilitering och rehabiliteringsersättning, ersättning vid arbetsskada, inkomstgrundad ålderpension och inkomstgrundad efter- levandepension och änkepension. Bestämmelser om avgifter för finansiering av systemen för social trygghet (socialavgifter) finns i socialavgiftslagen (2000:980). Social- avgifter utgörs av arbetsgivaravgifter eller egenavgifter. Artikeln är tillämplig på de makar som nämns i artikel 2 b – dvs. egenföretagares makar som inte är anställda eller delägare och som vanligtvis i enlighet med nationell lagstiftning deltar i egenföretaga- rens verksamhet och utför samma arbetsuppgifter eller är med- hjälpare. Dessa makar skall enligt artikeln frivilligt kunna gå in i ett avgiftsbaserat system för social trygghet. En första fråga är vad som avses med ett avgiftsbaserat system för social trygghet dit man frivilligt kan ansluta sig. Detta tycks enligt vår mening inte ta sikte på skattefinansierade sociala trygg- hetssystem där man automatiskt är ansluten antingen genom bo- sättning eller arbete i landet utan snarare på sådana sociala trygg- hetssystem dit man genom att betala en avgift frivilligt kan ansluta sig. Uttalandena i litteraturen av den innebörden är förenliga med artikelns ordalydelse och det faktum att det svenska socialförsäk- ringssystemet inte kan sägas vara frivilligt. Med sådana frivilliga system för social trygghet torde snarare avses t.ex. bestämmelserna om frivillig sjukpenningförsäkring i 21 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring. Bestämmelserna i fråga är könsneutrala. Med ett sådant betraktelsesätt skulle den svenska bosättningsbaserade och arbetsbaserade försäkringen över huvud taget inte omfattas av arti- keln. En sådan tolkning är också rimlig mot bakgrund av att det är medlemsstaterna själva som har rätt att bestämma hur de sociala trygghetssystemen skall vara organiserade och finansierade (jfr arti- Direktivet om egen rörelse 86/613/EEG kel 137.4 EG-fördraget som slår fast medlemsstaternas erkända rätt att fastställa de grundläggande principerna för sina system för social trygghet). Till detta kommer följande. Som vi nämnt inledningsvis får di- rektivet anses vara konstruerat utifrån en traditionell familjemodell med den gifta kvinnan ekonomiskt beroende av mannen, familje- försörjaren. Problemet som artikeln tycks utgå från är att de makar som omfattas av bestämmelsen inte självständigt har tillgång till sociala trygghetssystem utan härleder eventuella förmåner från sin make/maka. För att få tillgång till förmåner enligt den bosättningsbaserade försäkringen krävs att man är bosatt, har sitt hemvist, i . Den som är bosatt i har tillgång till bosättningsbaserade förmåner oberoende av kön och äktenskaplig status. Man är alltså inte beroende av sin make/maka för att få tillgång till förmånerna i fråga utan har en egen självständig rätt till olika förmåner. För att få tillgång till förmåner enligt den arbetsbaserade försäk- ringen krävs att man utför arbete eller bedriver verksamhet som arbetstagare, uppdragstagare eller egenföretagare. Förmånerna utgår oberoende av kön och äktenskaplig status. Även i detta fall har den enskilde en egen självständig rätt till olika förmåner. Den som inte utför arbete eller bedriver verksamhet i egenskap av arbetstagare, uppdragstagare eller egenföretagare har inte rätt till förmånerna. Den som utför oavlönat arbete i sin makes verksamhet kan alltså inte komma i åtnjutande av förmånerna enligt den arbetsbaserade för- säkringen. Till detta kommer emellertid att arbetstagarbegreppet är tvingande. Oavsett hur makarna själva betecknar det utförda arbetet kan ett anställningsförhållande föreligga. Om en make/maka ställer saken på sin spets och begär att få prövat i domstol om ett arbets- tagarförhållande är för handen eller inte, och domstolen finner att maken/makan är anställd i verksamheten, kan denne få tillgång till de arbetsbaserade förmånerna. Alla som är bosatta i omfattas av den bosättningsbase- rade försäkringen och alla som arbetar som arbetstagare, uppdrags- tagare eller egenföretagare omfattas av den arbetsbaserade försäk- ringen. Inom ramen för dessa system behandlas kvinnor och män lika och som självständiga individer. Det ovan anförda bör sam- mantaget anses tillräckligt för att artikel 6 skall anses genomförd. Vi vill tillägga att artikeln som nämnts inte innebär ett krav på medlemsstaterna att ordna sina förhållanden så att de personer som omfattas av direktivet de facto har ett materiellt fullgott skydd i Direktivet om egen rörelse 86/613/EEG Kravet är endast formellt – att vederbörande skall kunna ansluta sig. Den svenska arbetsbaserade försäkringen bygger väsentligen på att inkomstförlust ersätts; jfr t.ex. sjukpenning och tillfällig föräldrapenning. Den som till äventyrs skulle vara ansluten till den arbetsbaserade försäkringen, men inte ha någon inkomst, skulle under alla omständigheter inte ha någon nytta av att vara ansluten. Det kan inte gärna nu komma på fråga att överväga genomgripande förändringar av det svenska synsättet. Något sådant krav lär inte på rättslig grund kunna resas mot en medlemsstat (jfr den ovan nämnda artikel 137.4 EG-fördraget som slår fast medlems- staternas erkända rätt att fastställa de grundläggande principerna för sina system för social trygghet). Här kan också tilläggas att vi föreslagit att förbud mot diskrimi- nering som har samband med kön skall gälla inom socialförsäkringen och anslutande bidragssystem (se avsnitt 4.3.4). 5.2.7Makars arbete (artikel 7) Vår bedömning: Åtgärder är inte nödvändiga för att genomföra artikel 7. Enligt artikel 7 skall medlemsstaterna förplikta sig att undersöka, under vilka förhållanden erkännandet av makarnas arbete som nämns i artikel 2 b kan främjas och mot bakgrunden av denna under- sökning överväga lämpliga åtgärder för att underlätta ett sådant erkännande. I samband med att kommissionen rapporterade om med- lemsstaternas genomförande av direktivet uttalade kommissionen att bestämmelsen i artikel 7 does not oblige the Member States to take any specific action, or indeed any action at all.21 21 Jfr COM (94) 163 final s. 5. Direktivet om egen rörelse 86/613/EEG Artikeln anger en undersökningsplikt i två led. Medlemsstaterna skall för det första undersöka om det går att främja erkännandet av det arbete som utförs av egenföretagares makar i vissa fall. De makar som omfattas av direktivet är de som inte är anställda eller delägare men som deltar i egenföretagarens verksamhet och utför samma arbetsuppgifter eller är medhjälpare. Beroende på hur denna undersökning utfaller, skall vidare med- lemsstaterna överväga lämpliga åtgärder för att underlätta ett sådant erkännande. Artikelns egentliga innebörd är inte helt lättfångad. Enligt kom- missionen krävs inga som helst faktiska åtgärder (indeed any action at all). Detta framgår också av artikelns ordalydelse. Artikeln tycks i stället mera allmänt syfta till att medlemsstaterna skall upp- märksamma den situation som egenföretagares hemmavarande makar kan befinna sig i om de inte kan åberopa något anställningsavtal men ändå de facto utför arbetsuppgifter i makens/makans rörelse. Ett exempel kan vara jord- eller lantbruk där hela familjen på ett formlöst sätt finns med som arbetskraft i verksamheten, tillfälligt eller permanent. Underförstått kan här finnas en antydan om att makan/maken utan anställningsavtal är ekonomiskt beroende av den andra; egenföretagaren. Att främja erkännandet av det arbetet kan inte innebära att medlemsstaterna skall se positivt på fall där personer – kanske oftast kvinnor – utför arbetsuppgifter men befinner sig i en underordnad och kanske beroende ställning utan anställningsavtal och kanske utan möjlighet att själv tjäna in pensionsförmåner och annat liknande. Tvärtom måste utgångspunkten vara att det är just sådana situa- tioner som är problemet. Att främja erkännandet av arbetet blir i så fall liktydigt med att motverka sådana beroendesituationer. Frågan blir då om den typen av beroendesituationer förekommer i , om de är vanliga och om lagstiftning och andra åtgärder är utformade så att de motverkar de icke önskvärda situationerna. Vi känner inte till om det i utförts en sådan särskild undersökning som artikeln talar om. Säkert är situationer med beroende makar vanligare i andra länder, med annan struktur och andra traditioner, men de förekommer säkert också i . Emellertid kan det hävdas att i vårt land är det en allmänt om- fattad åsikt att individen skall kunna vara självständig och oberoende. Tanken på den ene maken som huvudansvarig för familjens för- Direktivet om egen rörelse 86/613/EEG sörjning (breadwinner) är nog numera främmande för de flesta. Det får allmänt ses som självklart att den som så önskar, oavsett civilstånd eller yrke eller sysselsättning hos livspartner, har rätt att för egen del ta del av de förmåner och rättigheter som följer av t.ex. de allmänna systemen för generell välfärd. Den uppfattning om individens självständighet och oberoende som skisserats ligger till grund för lagstiftningen och för statens agerande. Den norm som här kommer till uttryck måste sägas mana till respekt för individens oberoende av andra maken. Makar be- skattas exempelvis åtskilt och även den som inte har haft en anställ- ning får pension. Som nämnts ovan under artikel 6 är det tillräckligt att man är bosatt i för att ha tillgång till bosättningsbase- rade förmåner oberoende av kön och äktenskaplig status. Exempel på förmåner som hör till den bosättningsbaserade försäkringen är ersättning för sjukvård, föräldrapenning på lägstanivå och grund- nivå, sjukersättning och aktivitetsersättning i form av garantiersätt- ning, rehabilitering och särskilt bidrag, allmänt och förlängt barn- bidrag, bostadsbidrag, garantipension, garantipension till omställ- ningspension och änkepension och äldreförsörjningsstöd.