sou · GSB3114 · 2005-01-01 00:00:00 — Som en för de olika slagen av verkställighet gemensam förutsätt- ning för bifall till en framställning har i lagen endast angetts att fram- ställningen inte får bifallas med mindre än att domen är verkställbar i den stat där den meddelats (24 §). Vid de nordiska överläggningarna Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? fann man det inte önskvärt att binda de prövande myndigheterna genom ytterligare föreskrifter (prop. 1962 nr 203 s. 55). Någon ovillkorlig skyldighet att efterkomma framställningar om verkstäl- lighet föreligger inte. Det har dock förutsatts att en framställning som gjorts i enlighet med lagstiftningen regelmässigt skall vinna bi- fall om inte särskilda hinder föreligger (m.fl. En kommentar kap. 25–38 NvL:4). Under det förberedelsearbete som föregick lagen upprättades inom det svenska en promemoria med lagförslag som kom att ligga till grund för lagen. Beträffande de allmänna förutsättningarna för bifall till en framställ- ning anfördes bl.a. följande: I det föregående har framhållits, att en lagligen grundad framställning om verkställighet från annat nordiskt land som regel skall bifallas; någon omprövning av skuldfrågan eller av straffmätningen skall ej ske. Utrymme finns emellertid för en diskretionär prövning. Härvid kan hänsyn tagas till sådana omständigheter, som enligt lag utgör hinder för bifall. Beaktas kan även, huruvida domen avser gärning, som ej är straffbelagd här i riket. Avsikten är dock icke, att omständigheter som sagts skall regelmässigt medföra hinder mot bifall till framställningen. Enligt lag borde framställning om verkställighet avslås, om den gällde politisk förbrytelse eller över huvud taget en straffbelagd handling som var förövad för att främja ett politiskt ändamål (m.fl. En kommentar kap. 25–38 NvL:28). Departe- mentschefen delade den uppfattning om de allmänna förutsätt- ningarna för verkställighetsöverflyttning som kommit till uttryck i promemorian (prop. 1962 nr 203 s. 53-55). Ingripande mot ett yttrande som faller under TF:s eller YGL:s skydd får, som framgått, enligt exklusivitetsprincipen ske endast i de fall och i den ordning som anges i dessa grundlagar. Detta be- tyder att skadestånd till följd av ett yttrande i ett sådant medium förutsätter att ett tryck- eller yttrandefrihetsbrott har begåtts. För skadestånd på grund av tryck- eller yttrandefrihetsbrott svarar en- dast den som enligt grundlagarna bär det straffrättsliga ansvaret och den som enligt grundlagen är solidariskt ansvarig med honom, t.ex. i fråga om periodisk skrift, ägaren. Skadestånd får alltså endast utkrävas på grund av brott som upptas i brottskatalogen och endast Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? av de i grundlagen angivna aktörerna. Konflikt med de tryck- och yttrandefrihetsrättsliga principerna kan alltså uppkomma när det är fråga om verkställighet i av utländsk dom på skadestånd för skada till följd av ett yttrande i ett medium som är grundlags- skyddat i . Här redogörs för de regler om verkställighet som kan vara aktuella i ett sådant fall. Lagen (1992:794) om och lagen (1998:358) om Brysselkonventionen Enligt de rubricerade lagarna gäller konventionerna som lag här i landet. Kompletterande bestämmelser finns i lagen (2002:460) med kompletterande bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av vissa utländska avgöranden. Den sakliga överensstämmelsen mellan konventionerna är fullständig i här relevanta avseenden (jfr , Brysselkonventionen, Lugano- konventionen och I-förordningen, 2002 s. 24). Luganokon- ventionen gäller mellan EU:s medlemsstater å ena sidan och EFTA- staterna å andra sidan. Brysselkonventionen gäller mellan EU-med- lemsstaterna. Enligt Brysselkonventionen (och ) art. 31 skall en dom som har meddelats i en konventionsstat och som är verkställbar i den staten verkställas i en annan konventionsstat sedan domen, på ansökan av part, har förklarats vara verkställbar där. En- ligt art. 34 får ansökningen avslås endast på någon av de grunder som anges i art. 27 och 28 och den utländska domen får aldrig om- prövas i sak. Som avslagsgrund anges i art. 27 p. 1 att ett erkännan- de skulle strida mot grunderna för rättsordningen, ordre public, i den stat där domen görs gällande. De avslagsgrunder som behand- las i art. 28 rör bl.a. behörighet vid försäkringstvister och konsu- menttvister samt exklusiv behörighet och är inte relevanta i detta sammanhang. har rådets förordning (EG) nr 44/2001 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område, den s.k. I-förordningen, i princip ersatt Brysselkonventionen. Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? Konventionen skall dock fortfarande tillämpas bl.a. i förhållande till (, Brysselkonventionen, och I-förordningen, 2002 s. 65). Förordningen innehåller i artiklarna 38, 45, 34 p. 1 och 35 regler som överensstämmer med de ovan redovisade reglerna i Brysselkonventionen. I förordningens art. 34 p. 1, som motsvarar art. 27 p. 1 i Brysselkonventionen, anges dock att en dom inte skall erkännas om ett erkännande uppenbart strider mot grunderna för rättsordningen (ordre public) i den med- lemsstat där domen görs gällande. Förordning om exekutionstitel för obestridda fordringar Enligt och rådets förordning (EG) nr 805/2004 av om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar skall en obestridd fordran som av domslandet intygats vara en europeisk exekutionstitel erkännas och verkställas i de övriga medlemsstaterna utan att det behövs någon verkställig- hetsförklaring och utan att det finns någon möjlighet att motsätta sig dess erkännande (artikel 5 jämförd med artikel 4 p 4). Förord- ningen innehåller också bl.a. miniminormer för förfaranden om obestridda fordringar. Enligt artikel 27 skall förordningen inte på- verka möjligheten att söka erkännande och verkställighet i enlighet med I-förordningen. Lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område Enligt lagen skall en lagakraftvunnen dom som har meddelats i , , eller i tvistemål eller brottmål och som avser en fråga av privaträttslig beskaffenhet gälla även här i landet (1 §). Om en sådan dom får verkställas i den stat där den har meddelats skall den enligt 3 § på ansökan verkställas här. Av 7 § följer att lagen inte tillämpas om annat följer av I-förord- ningen, Brysselkonventionen eller . En dom erkänns inte här i landet och får inte heller verkställas här om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för rättsordningen här (8 § första stycket 6). Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? Lagen (1976:19) om internationellt samarbete rörande lagföring för brott (lagföringslagen) grundas på konventionen om överförande av lagföring i brottmål (SÖ 1976:21). För över- förande av lagföring från annat land till är en förutsättning att gärningen skulle ha varit ett brott enligt svensk lag om den hade begåtts här i landet och gärningsmannen skulle ha varit underkastad ansvar enligt svensk lag (6 §). Vid prövningen av om gärningen utgör brott enligt svensk lag skall de allmänna ansvarsfrihetsgrunderna beaktas, t.ex. nödvärn, nöd och samtycke. Däremot krävs inte att brottsbeteckningarna är identiska. Skäl för överförande av lagföring till kan vara bl.a. att den misstänkte har hemvist här eller är medborgare här, att är hans ursprungliga hemland, att över- förande av lagföring påkallas av utredningsskäl och att verkställig- het här av en dom på grund av brottet kan antas öka möjligheterna till den dömdes sociala anpassning (6 § jämförd med 2 §). Om en framställning om överförande av lagföring hit bifalls skall för gärningen dömas såsom för brott som enligt svensk lag motsvarar gärningen (13 § andra stycket). Enligt 7 § 5 får framställningen ej bifallas om lagföringen skulle strida mot grunderna för rätts- ordningen här i landet. I 15 § finns en regel om att den misstänkte kan anhållas eller häktas här i landet om en annan stat har meddelat sin avsikt att göra en framställning om överförande av lagföring och häktning för brottet får ske enligt svensk lag och det skäligen kan befaras att den misstänkte avviker eller undanröjer bevis. När framställning om överförande har mottagits får här i landet använ- das alla de tvångsmedel som kan användas enligt svensk lag. Lag- föringslagen kompletteras av förordningen (1978:108) om inter- nationellt samarbete rörande lagföring för brott. konvention innehåller i artikel 11 en bestämmelse om att framställning om lagföring får avslås bl.a. om lagföring skulle strida mot grunderna för den anmodade statens rättsordning. Lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol (bevis- upptagningslagen) är endast tillämplig på civilrättens område. I 1 § tredje stycket anges att lagen inte tillämpas om lagen (2000:562) Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? om internationell rättslig hjälp i brottmål eller rådets förordning (EG) nr 1206/2001 av om samarbete mellan med- lemsstaternas domstolar i fråga om bevisupptagning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur (bevisupptagningsförord- ningen, se nedan) är tillämplig. Om en utländsk domstol gjort fram- ställning hos en svensk domstol om att det skall vidtas någon åtgärd som hör till rättegången, såsom upptagande av ed, anställande av förhör med part eller upptagande av bevis genom vittne, sakkunnig eller syn eller av skriftligt bevis skall åtgärden vidtas av tingsrätt (1 och 2 §§). I 3 § första stycket sägs att, om rätten prövar att en be- gärd åtgärd inte kan vidtas, rätten skall meddela den utländska dom- stolen beslutet med skälen för detta. Lagen innehåller inte någon regel om i vilka fall hinder möter mot att vidta en begärd åtgärd. Enligt 1 § kungörelsen (1947:848) med särskilda bestämmelser om bevisupptagning åt domstolarna i vissa främmande stater skall bestämmelserna i 1–10 §§ lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol tillämpas när framställningen har gjorts av en domstol i en stat som är ansluten till a)den i dagtecknade konventionen angåen- de vissa till civilprocessen hörande ämnen (SÖ 1909:30), b)dagtecknade konventionen angående vissa till civilprocessen hörande ämnen (SÖ 1957:53) eller c)den i dagtecknade konventionen mellan och och rörande vissa till civilprocessen hörande ämnen av internationell natur (SÖ 1931:1). Lagen innehåller inget ordre public-förbehåll. De nämnda konventionerna innehåller bestämmelser om att den begärda åtgärden kan vägras om den stat inom vars område åtgär- den skall verkställas anser den vara av beskaffenhet att kränka dess suveränitet eller medföra fara för dess säkerhet. EG:s bevisupptagningsförordning (rådets förordning (EG) nr 1206/2001 av om samarbete mellan medlems- staternas domstolar i fråga om bevisupptagning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur) trädde i kraft och tillämpas fullt ut . Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? som finns intagen i prop. 2002/03:76, är till alla delar bindande och direkt tillämplig i och övriga medlemsstater utom . Den kompletteras i av lagen (2003:493) om EG:s förordning om bevisupptagning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur. Enligt 5 § i denna lag skall bevisupptagning på begäran av en domstol i en annan medlemsstat verkställas av en tingsrätt och vid handläggningen skall regler om bevisupptagning utom huvudförhandling tillämpas om inte annat följer av förord- ningen. I förordningens art. 14 behandlas vägran att verkställa en framställning. Där anges, såvitt här är av intresse, att en framställ- ning om hörande av en person inte skall verkställas om den berörde åberopar en rätt att vägra eller ett förbud att avlägga vittnesmål som följer av lagstiftningen i den anmodade medlemsstaten (p. 1 a). Detta innebär alltså att grundlagarnas regler om tystnadsplikt kan respek- teras. Det anges också att verkställighet inte får vägras endast av det skälet att den anmodade domstolen enligt sin lagstiftning gör anspråk på exklusiv behörighet i saken för en domstol i den egna medlemsstaten eller hävdar att lagstiftningen i den medlemsstaten inte medger rättslig prövning av saken. Med uttrycket att lagstift- ningen inte medger rättslig prövning torde avses att immunitet eller liknande föreligger. I en av de inledande beaktandesatserna (11) i förordningen sägs också att för att förordningen skall fungera effek- tivt bör möjligheten att vägra verkställa en framställning om bevis- upptagning inskränkas till mycket begränsade undantagsfall. 1.4.4.4Bevisupptagning åt vissa internationella organ Här kan även nämnas lagen (1946:818) om bevisupptagning åt vissa internationella organ. Lagen behandlar bevisupptagning åt domstol eller skiljedomstol som skall avgöra tvist mellan stater, åt annat inter- nationellt organ som tillsatts för behandling av sådan tvist och åt Europeiska gemenskapernas domstol eller dess förstainstansrätt. Framställningar enligt lagen prövas av regeringen och de begärda åtgärderna skall vidtas av tingsrätt. Det kan vara fråga om upp- tagande av ed, anställande av förhör, upptagande av skriftligt bevis eller hållande av syn. Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? Slutligen kan här nämnas två lagar som syftar till att underlätta utredning av gränsöverskridande brottslighet. Lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete tillämpas enligt 1 § på polisiärt samarbete mellan och andra EU-medlemsstater samt och i den mån har gjort sådana åtaganden som avses i lagen i en internationell överenskommelse. Lagen innehåller bestäm- melser om bl.a. användning av uppgifter från andra stater, gräns- överskridande övervakning och förföljande samt polisiärt samarbete i . Lagen (2003:1174) om gemensamma utrednings- grupper för brottsutredningar innehåller bestämmelser om sådana utredningsgrupper som inrättas mellan myndigheter i en eller flera medlemsstater i EU med stöd av rådets rambeslut /465/RIF av om gemensamma utredningsgrupper. Lagen upptar bestämmelser om inrättande av en gemensam utredningsgrupp, ut- redningsåtgärder i och villkor för användning av uppgifter samt ansvar för skadestånd för skador som uppkommer i samband med en utredningsgrupps verksamhet i respektive utomlands. Av slutsatserna från toppmötet i (punkterna 33–37) framgår att anser att erkännande av rätts- liga avgöranden bör bli en hörnsten i det rättsliga samarbetet på så- väl det civilrättsliga som det straffrättsliga området inom unionen. Principen skall avse både domar och andra beslut meddelade av rätts- liga myndigheter. Som nämnts i avsnitt 1.1 är tanken med ömsesidigt erkännande att medlemsstaterna skall verkställa varandras beslut utan att ifrågasätta den materiella grunden. Rådet antog ett åtgärdsprogram för att genomföra principen om ömsesidigt er- kännande. har arbetet resulterat i att flera initiativ har tagits bl.a. följande: –rambeslutet om en europeisk arresteringsorder, –ett rambeslut om erkännande och verkställighet av beslut om frysning av egendom och bevismaterial, –ett rambeslut om tillämpning av principen om ömsesidigt er- kännande på bötesstraff, –ett rambeslut om tillämpning av principen om ömsesidigt er- kännande på beslut om förverkande och Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? –ett rådsbeslut om förstärkt samarbete angående beslut om för- lust av rättigheter. Det har även tagits initiativ avseende bevisupptagning, trafikdata och rättssäkerhetsgarantier. Som framgått i avsnitt 1.4.2.1 har rambeslutet om en europeisk arresteringsorder genomförts genom lagen (2003:1156) om över- lämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Ram- beslutet om erkännande och verkställighet av beslut om frysning av egendom och bevismaterial skall vara genomfört och arbete med ett lagförslag pågår inom . I fråga om rambeslutet om tillämpning av principen om ömsesidigt er- kännande på bötesstraff har antagit en godkännandepro- position (prop. 2003/04:92, bet. 2003/04:JuU28, rskr. 2003/04:279). Även beträffande rambeslutet om tillämpning av principen om ömse- sidigt erkännande på beslut om förverkande har antagit en godkännandeproposition (prop. 2003/04:166, bet. 2004/05:JuU05, rskr. 2004/05:22). När det gäller rådsbeslutet om förstärkt samarbete angående beslut om förlust av rättigheter väntas ett initiativ från kommissionen till en rättsakt eller en vitbok . Här kan också nämnas visst annat arbete som pågår inom EU. En förordning om tillämplig lag för utomobligatoriska förpliktelser håller på att behandlas. Förordningen kan ses som ett komplement till 1980-års konvention om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (Romkonventionen) och går allmänt under benämningen II. I ett tidigare utkast angavs i en bestämmelse att tillämplig lag för en utomobligatorisk förpliktelse som härleder sig från en kränkning av privatlivet eller personlighetsskyddet eller från ärekränkning skulle vara lagen i det land där den som lidit skada hade hemvist vid tid- punkten för den skadeståndsgrundande handlingen. Detta kunde komma i konflikt med TF:s och om bl.a. att straff och skadestånd endast får dömas ut för gärningar som utgör tryck- eller yttrandefrihetsbrott samt reglerna om ensamansvar och meddelar- frihet. framförde kritiska synpunkter. Förslaget har änd- rats och i artikel 6 i kommissionens förslag (2003/0168(COD)) sägs att tillämplig lag för en utomobligatorisk förpliktelse till följd av en kränkning av privatlivet eller personlighetsskyddet skall vara dom- stolslandets lag, om tillämpningen av den lag som anvisas i huvud- regeln i artikel 3 strider mot domstolslandets grundläggande prin- ciper om yttrande- och informationsfrihet. Enligt beredningens mening innebär den föreslagna regelns utformning att en rad kon- Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? flikter med de tryck- och yttrandefrihetsrättsliga principerna kvar- står. Det är bl.a. tveksamt hur långt uttrycket domstolslandets grund- läggande principer om yttrande- och informationsfrihet sträcker sig. Ett reviderat förslag från kommissionen väntas och därefter skall förordningen behandlas i rådet och parlamentet. Förordningen kan troligen beslutas tidigast . Inom EU pågår även arbete med en förordning om mindre tviste- mål innehållande såväl processbestämmelser som verkställighets- regler för sådana mål. Reglerna kan komma i konflikt med TF och YGL och verkar för att få till stånd ett undantag för TF och YGL från förordningens tillämpningsområde. Ett förslag från kom- missionen väntas . Beredningen kommer att fortsätta att följa arbetet inom EU på nu redovisade områden. 1.5Hur stort är problemet? Vid överväganden av om möjligheter att lämna inter- nationellt rättsligt bistånd på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området bör ökas är en grundläggande fråga hur pass stort problem- et är. Man kan bl.a. fråga sig i hur många fall lämnande av sådant bistånd har hindrats av TF och YGL och vilka effekter detta haft på relationer till andra länder. För att bedöma omfattningen av problemet är det också av intresse att se hur det svenska skyddet för tryck- och yttrandefriheten förhåller sig till andra länders skydd för dessa friheter och till praxis på detta om- råde. En internationell utblick har därför tagits in i avsnitt 1.5.4. Som framgått i avsnitt 1.1 finns bakgrunden till Tryck- och yttrandefrihetsberedningens uppdrag att överväga om möjligheter- na att lämna internationellt rättsligt bistånd inom det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området skall utökas i prop. 2001/02:74. Regeringen anger där (s. 92 f.) att det bör övervägas om inte möj- ligheterna att lämna internationell rättslig hjälp i brottmål inom det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området bör utökas. Regeringen anför att det är ett faktum att unika tryck- och yttrande- frihetsrättsliga system vållar problem i internationellt samarbete, framför allt när det gäller den internationella brottsbekämpningen, och att JK i ett antal ärenden konstaterat att han inte Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? kunnat lämna hjälp eftersom de ifrågasatta gärningarna inte begåtts i strid med TF eller YGL. Det anges vidare att JK i några ärenden hävdat som sin personliga mening att TF och YGL hindrar åklagare inom det allmänna åklagarväsendet att lämna den rättsliga hjälp som de utländska myndigheterna efterfrågat. Regeringen anger att det sagda visar på de problem som TF och YGL ger i det inter- nationella rättsliga samarbetet och anför det måste också erkännas att den svenska hållningen inte heller alltid möts med förståelse från andra länder. Detta gäller t.ex. vid ingripanden mot den export av rasistisk propaganda, bl.a. vit makt-musik, som sker från . I beredningens direktiv (bilaga 1) sägs att regeringens uttalande även skall ses mot bakgrund av utvecklingen av det rättsliga sam- arbetet, särskilt inom EU där principen om ömsesidigt erkännande innebär att möjligheterna att vägra hjälp blir begränsade. Det har inte kunnat klarläggas på vilket sätt den bristande för- ståelse som hållning skall ha mötts av har tagit sig uttryck mera konkret eller vilka effekter beslut om avslag på framställ- ningar om internationellt rättsligt bistånd haft på rela- tioner till andra länder. I avsnitt 1.5.2 lämnas en redogörelse för ärenden där avslag på begäran om internationellt rättsligt bistånd med hänvisning till TF eller YGL har aktualiserats. Vit makt-miljön behandlas särskilt i avsnitt 1.5.3. I avsnitt 1.5.4 behandlas skyddet för yttrandefriheten i några andra länder och skyddet för yttrande- friheten enligt . Det kan redan här sägas att beredningens slutsats är att redovis- ningen i det följande inte ger underlag för någon säker uppfattning om i hur många fall lämnande av internationellt rättsligt bistånd från har hindrats av TF och YGL. Det är emellertid klart att i sju fall har avslagit framställningar om internationellt rättsligt bistånd med anledning av TF eller YGL. Troligen har så skett även i tidigare fall. Vidare står det klart att det i finns en s.k. vit makt-miljö som producerar cd-skivor och annat material som kan falla under TF eller YGL, att miljön har internationella kontakter och att de svenska producenterna av vit makt-musik på skiva blev bland de marknads- ledande i världen. Den internationella utblicken i avsnitt 1.5.4 ger inte belägg för annat än att den speciella svenska situationen är unik. Bör möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd? 1.5.2Ärenden där frågan om avslag på begäran om inter- nationellt rättsligt bistånd med hänvisning till TF eller YGL har aktualiserats 1.5.2.1Ärenden enligt lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål Den dåvarande justitiekanslern prövade i ett antal ären- den om han kunde bistå med rättslig hjälp till utländska myndigheter enligt den rubricerade lagen (ärende 1–3 nedan). Det var bl.a. fråga om att videofilmer med pornografiskt innehåll spritts från till utlandet och att uttalanden gjorda av en utländsk medborgare i samband med en intervju för svensk television varit straffbara i det land den intervjuade kom från. I dessa ärenden konstaterade JK att, eftersom de ifrågasatta gärningarna inte hade begåtts i strid med TF eller YGL, han inte kunde inleda förundersökning eller vidta någon annan åtgärd. I ett av ärendena angav han också som sin personliga uppfattning att TF och YGL hindrar åklagare inom det allmänna åklagarväsendet att lämna den rättsliga hjälp som de utländska myn- digheterna efterfrågat. Samtliga framställningar avslogs. Den nuvarande justitiekanslern har i några avgöranden och 2003 gjort en delvis annan tolkning av förhållandet mellan TF och YGL å ena sidan och lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål å andra sidan (ärende 4–7 nedan).