sou · GSB3112 · 2005-01-01 00:00:00 — När en omyndig på grund av arv eller testamente har fått pengar eller värdehandlingar till ett värde överstigande två basbelopp eller med villkor om särskild överförmyndarkontroll, skall den som om- besörjer utbetalningen från dödsboet enligt 16 kap. 11 § föräldra- balken sätta in medlen hos bank, med uppgift om att de inte får tas ut utan överförmyndarens tillstånd. Samma regler gäller även vid utbetalning av pension samt viss försäkringsersättning, se närmare härom i avsnitt A 3.6.1.1. När den omyndige fyller eller om föräldrarna har entledigats som förmyndare, skall de enligt 13 kap. 15 § föräldra- balken inom en månad därefter lämna en sluträkning till överför- myndaren beträffande egendom som avses i 13 kap. 2 och 10 §§. Sluträkning skall vidare lämnas in inom en månad om den särskilda överförmyndarkontrollen upphör före myndighetsdagen. Enligt 13 kap. 16 § får dock överförmyndaren under vissa förhållanden befria föräldrarna från skyldigheten att lämna sluträk- ning eller besluta att sådan räkning får lämnas i förenklad form. När föräldrarnas förvaltning upphör, skall de enligt 13 kap. 21 § hålla sina räkenskaper och övriga handlingar som rör Skydd för den enskilde... förvaltningen tillgängliga för granskning. Sedan tiden för att väcka talan enligt 12 kap. 15 § gått ut eller, om talan har väckts, det finns en dom i ersättningsfrågan som vunnit laga kraft, skall räkenskaper och övriga handlingar som rör förvaltningen lämnas över till den som är behörig att ta emot redovisning för förvaltningen. Om föräldrarna inte har förvaltat egendom som överstiger åtta basbelopp eller står under särskild förmyndarkontroll eller har före- tagit åtgärder med barnets fasta egendom, behöver de som framgått inte avge någon sluträkning. Överförmyndaren kan emellertid enligt 13 kap. 18 § genom särskilt beslut förelägga föräld- rarna att redogöra för sin förvaltning utöver vad som följer av bl.a. 13 kap. 15 § . En förutsättning för ett sådant beslut är att den omyndige begär det eller det annars finns särskilda skäl. Överförmyndarens granskning av sluträkningen Det ankommer enligt 16 kap. 3 § på överförmyn- darna att granska företrädarnas verksamhet med ledning av de för- teckningar, årsräkningar, sluträkningar samt andra handlingar och uppgifter angående förvaltningen som har lämnats. Överförmyndaren eller den som överförmyndaren utser har i samband härmed rätt att gå igenom de räkenskaper och anteckningar som avses i 12 kap. 5 § samt de värdehandlingar som företrädaren förvarar med anledning av sitt uppdrag. Om överförmyndaren vid granskningen av sluträkningen finner anledning att rikta anmärkning mot förvaltningen, skall företrädaren enligt 16 kap. 5 § ges tillfälle att yttra sig. För det fall något yttrande inte kommer in eller yttrandet inte är tillfreds- ställande skall överförmyndaren göra en anteckning om anmärkning- en på den granskade handlingen. Om överförmyndarens anmärkning innebär att företrädaren kan bli skadeståndsskyldig gentemot huvudmannen, har företrädaren enligt 16 kap. 6 § rätt att väcka talan mot huvud- mannen om frihet från skadeståndsskyldighet. När överförmyndaren har granskat sluträkningen, skall överläm- nande ske till den som är behörig att ta emot redovisning för för- valtningen. Bestämmelser om vilka handlingar som skall överlämnas finns i 16 kap. 8 § . I första hand är det enligt para- grafens första stycke fråga om sluträkningar samt förteckningar, års- räkningar och, beträffande dödsbon, handlingar enligt 15 kap. 3 och Skydd för den enskilde... Om företrädaren inte är skyldig att lämna sluträkning när företrädarskapet upphör, skall enligt 16 kap. 8 § andra stycket för- äldrabalken överförmyndaren lämna över de övriga handlingar som anges i första stycket till den som är behörig att ta emot redovis- ning för förvaltningen. Som förutsättning gäller att denna person eller den avgående företrädaren begär det eller att överförmyndaren vid granskningen har gjort anteckning på handlingen om anmärkning mot förvaltningen. Förmyndare, gode män och förvaltare skall enligt 12 kap. 3 § för- äldrabalken omsorgsfullt fullgöra sina skyldigheter och alltid handla på det sätt som bäst gagnar den enskilde. Enligt 12 kap. 14 § första stycket är förmyndare, gode män och förvaltare skyl- diga att ersätta skada som de uppsåtligen eller av vårdslöshet orsakar den enskilde. I andra stycket föreskrivs ett solidariskt ansvar i de fall flera företrädare är ansvariga för en viss skada. För att en företrädare skall bli skadeståndsskyldig fordras det inte att den förpliktelse som blivit åsidosatt skall framgå av ett särskilt lagbud. Det ankommer på rätten att i varje fall, då talan väcks mot en företrädare, fastställa huruvida företrädarens förfarande varit för- svarligt eller inte efter måttet av normal aktsamhet. Bestämmelsen tar sikte på såväl straffbart som inte straffbart förfarande, och er- sättningsskyldighet kan grunda sig såväl på underlåtenhet som positiv handling. All slags ekonomisk skada skall ersättas, vare sig den står i samband med fysisk skada på egendom eller inte, se NJA II 1924 s. 365. Talan om ersättning skall enligt 12 kap. 15 § väckas från det att handlingar som anges i 16 kap. 8 § föräldra- balken har lämnats till den som är behörig att ta emot redovisning för förvaltningen. Om talan inte väcks inom nämnda tid är talerätten förlorad. Detta gäller dock inte om företrädaren har gjort sig skyldig till brottsligt förfarande. Den tidpunkt som avses i 12 kap. 15 § är tiden då överförmyndaren överlämnar företrädarens sluträkning jämte alla föregående årliga räkningar och vissa andra handlingar till den som är behörig att ta emot redovisning för förvaltningen, dvs. huvud- mannen vid företrädarskapets upphörande eller, om företrädarskapet skall fortsätta, den nye företrädaren. Skydd för den enskilde... kan överförmyndaren befria företrädaren från skyldigheten att lämna sluträkning. I dessa fall räknas preskriptionstiden från den tidpunkt då överförmyndaren har lämnat över de övriga handlingar som avses i 16 kap. 8 § första stycket . Den ettåriga preskriptionen i 12 kap. 15 § kan av- brytas endast genom att talan väcks vid domstol. Det är tillräckligt att ansökan om stämning har inkommit till domstolen inom behörig tid. Sker inte avbrott inom rätt tid är fordringen preskriberad och kan inte ens åberopas för kvittning. Om företrädaren har gjort sig skyldig till brott inom ramen för sin förvaltning, gäller den allmänna tioåriga preskriptionen som räknas från den tidpunkt då företrädarens befattning med huvud- mannens egendom upphörde. En fordran på skadestånd på grund av brott preskriberas visserligen inte före utgången av tiden för åtals- preskription, se 3 § preskriptionslagen (1981:130). Brottslighet som kan tänkas begås inom ramen för förvaltningen torde emellertid vara av sådan karaktär att den preskriberas senast från den dag brottet begicks. I praktiken torde det således inte förekomma att ett skadestånd på grund av företrädarens brottsliga handlande preskri- beras senare än efter det att huvudmannens befattning med huvudmannens egendom upphörde. Tioårspreskriptionen gäller också i de situationer då den redovisningsberättigade inte har fått någon sluträkning eller motsvarande handlingar från överförmyndaren. Slutligen gäller tioårspreskriptionen även den fria föräldraförvalt- ningen. På samma sätt som vid brottslig gärning räknas preskrip- tionstiden i de två senare situationerna från den tidpunkt då före- trädarens befattning med huvudmannens egendom upphörde. 4.2.3Statens och kommunernas skadeståndsskyldighet Ersättning enligt brottsskadelagen (1978:413) En huvudman som har drabbats av ekonomisk skada till följd av en brottslig gärning från företrädarens sida, t.ex. förskingring, kan undantagsvis erhålla ersättning enligt brottsskadelagen. Brottsskadeersättning utgår enligt lagens 3 § för sakskada i fall då brottet har begåtts av någon som var frihetsberövad. Om särskilda skäl föreligger kan även ersättning för ren förmögenhetsskada utgå. Enligt lagens 4 § kan brottsskadeersättning utgå för sakskada och ren förmögenhetsskada även i annat fall än som avses i 3 § i den mån Skydd för den enskilde... den skadelidandes möjligheter att försörja sig allvarligt har äventy- rats genom skadan eller ersättningen annars framstår som särskilt angelägen. Brottsskadeersättning till huvudmän som lidit skada på grund av företrädarens brottsliga gärning beslutas av , vars avgöranden inte får överklagas. Regleringen i 4 § brottsskadelagen har genom sin restriktiva ut- formning en klar undantagskaraktär. Den syftar endast till att öppna möjlighet till ersättning åt personer som lever under blygsamma eko- nomiska förhållanden och som har drabbats av en kännbar skada. Endast skador som påtagligt försvårar för den skadelidande att be- reda sig och sin familj rimligt uppehälle åsyftas. Ett sådant fall kan föreligga om någon i knappa ekonomiska omständigheter har blivit av med sin egendom som behövs för det dagliga livet, t.ex. möbler, och han saknar ekonomiska resurser att inom överskådlig tid skaffa sig sådan egendom på nytt. Detsamma gäller om den skadelidande under motsvarande betingelser har berövats sparmedel, som han har satt av för sitt uppehälle eller annars angelägna utgifter. Även om paragrafen i första hand är tillämplig på sakskada är inte ersättning utesluten vid ren förmögenhetsskada. Detta gäller särskilt när skadan till sin typ ligger mycket nära sakskada, exempelvis då den brottsliga handlingen består i en psykisk påverkan på någon som på grund av hög ålder eller fysiskt eller psykiskt handikapp har starkt nedsatt motståndskraft. Ersättning är också tänkbar när förmögenhetsför- lusten allvarligt försvårar den skadelidandes försörjningsmöjligheter. En omyndig vars förmyndare har förskingrat hela hans kapital kan sålunda komma att få ersättning enligt denna paragraf, se NJA II 1978 s. 62. Enligt uppgifter från tillämpas 4 § brotts- skadelagen främst vid åldringsbrott. Det kan röra sig om väsk- ryckning eller annat tillgrepp från en gammal människa. Ett annat typfall är att en eller flera personer under någon förevändning tränger sig på hos en åldring och där tillgriper kontanter eller värde- föremål. Brottsskadeersättning brukar emellertid inte utgå när den skadelidande har en inte alltför låg inkomst och dessutom ett inte obetydligt sparat kapital. Skydd för den enskilde... Enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen skall en kommun ersätta bl.a. per- sonskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada, som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande kommunen svarar. Överförmyndarens förordnande av en företrädare och tillsynen av denne utgör myndighetsutövning. Den enskilde har i samband här- med rätt att ställa särskilda krav på aktsamhet och omdöme från kommunens sida. Kommunen har som regel inte något arbetsgivaransvar enligt 3 kap. 1 § skadeståndslagen för de företrädare som förordnas av överför- myndaren, dvs. kommunen svarar inte för skadebringande åtgärder som företrädaren företar i sin roll som företrädare. I vissa kommuner förekommer dock s.k. förvaltarenheter där kommunala tjänstemän inom ramen för sin anställning utför företrädaruppdrag, och i dessa fall kan således kommunens arbetsgivaransvar bli aktuellt. Frånsett ansvaret för de personer som arbetar vid förvaltarenheter kan kommunen alltså bli skadeståndsskyldig för fel och försum- melser som överförmyndaren gör sig skyldig till vid förordnandet eller tillsynen av en företrädare. Vad som utgör fel eller försummelse får utrönas vid en objektiv bedömning. Huruvida fel eller försum- melse föreligger beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Man måste ställa sig frågan: vad kan den enskilde rimligen be- gära från myndighetens sida i den aktuella situationen? Vållande- bedömningen bör alltså ske från allmänhetens, inte från kommunens synpunkt. För att skadeståndsskyldighet skall föreligga fordras inte att skadan hos den enskilde skall ha vållats av själva beslutet. Lag- texten talar om fel eller försummelse vid myndighetsutövning, och i detta ligger att det skadevållande handlandet bara behöver ha ett visst samband med myndighetsutövningen. Handlingar som står i alltför avlägset samband med den skadevållande funktionärens tjänst faller emellertid utanför paragrafen (se Skadeståndslagen En kom- mentar, och , 2002, s. 91 ff). Ett exempel på en skadeståndsgrundande handling kan vara att överförmyndaren godkänner att en underårigs medel lånas ut utan betryggande säkerhet. Däremot är det mera tveksamt i vilken ut- sträckning skadeståndsskyldighet kan uppstå på grund av att över- förmyndaren efter vederbörlig prövning har förordnat en person till företrädare som sedermera förskingrar huvudmannens medel. Skydd för den enskilde... Fråga har uppkommit om vad som gäller vid väckande av skade- ståndstalan vid s.k. fri föräldraförvaltning, dvs. de situationer då för- äldrarnas förvaltning inte har varit underställd överförmyndarens kontroll. I dessa fall finns normalt inte någon skyldighet för för- äldrarna att lämna in någon sluträkning i samband med att förmyn- derskapet upphör, t.ex. när barnet blir myndigt. Sannolikt finns inte heller några andra handlingar som skall överlämnas till barnet eller en ny förmyndare enligt 16 kap. 8 § . Fristen som an- ges i 12 kap. 15 § synes därför inte vara relevant, efter- som den i praktiken endast tar sikte på redovisningsskyldiga föräld- rar. Vid fri föräldraförvaltning torde i stället den allmänna tioåriga preskriptionen gälla. Det är otillfredsställande att det råder en så stor skillnad i preskriptionstid mellan kontrollerad och fri föräldra- förvaltning, och det finns därför anledning att låta också fri föräldraförvaltning omfattas av regleringen i 12 kap. 15 § föräldra- balken. I samband härmed har fråga uppkommit om den ettåriga fristen i 12 kap. 15 § är alltför snäv. har ett antal allvarliga fall uppmärksammats där företrädare har misskött huvudmannens ekonomi eller förskingrat dennes medel. Även om huvudmannen tilldöms ett skadestånd är det inte ovanligt att företrädaren saknar tillgångar, vilket innebär att huvudmannen i praktiken saknar en reell möjlighet att få ersättning för en skada som företrädaren vållat. Fråga har därför uppkommit, om möjligheterna för skadelidande huvudmän att få ersättning av annan än företrädaren bör förbättras samt huruvida kontrollen av blivande företrädare bör skärpas. Den fortsatta framställningen kommer alltså att inrikta sig på tre huvudproblem, nämligen a)fristen för väckande av skadeståndstalan enligt 12 kap. 14 och 15 §§ , b)skyddet av huvudmannen vid företrädarens obehöriga disposi- tioner med huvudmannens medel, och c)preventiva åtgärder för att hindra olämpliga personer från att bli företrädare. Skydd för den enskilde... 4.3.1Fristen för väckande av skadeståndstalan enligt 12 kap. 14 och 15 §§ Förslag: S.k. fri föräldraförvaltning skall omfattas av preskrip- tionstiden i 12 kap. 15 § under förutsättning att föräldrarna efter förvaltningens upphörande underrättar barnet eller en ny förmyndare om att förvaltningen är tillgänglig för granskning. En skadeståndstalan som grundar sig på en omständighet som inte framgår av den redogörelse som avses i 12 kap. 15 § föräldra- balken skall inte omfattas av preskriptionen. Den ettåriga fristen i 12 kap. 15 § förlängs till . Preskription av fordran på skadestånd vid fri föräldraförvaltning I många fall torde fri föräldraförvaltning ske relativt formlöst. Enligt 12 kap. 5 § är föräldrar vid denna form av förvalt- ning skyldiga att föra räkenskaper och göra anteckningar endast i den utsträckning som kan anses behövlig med hänsyn till egendomens omfattning och omständigheterna i övrigt. Enligt förarbetena torde räkenskaper och anteckningar krävas endast om barnets egendom är av sådan omfattning att man kan tala om en egentlig förmögen- hetsförvaltning, se prop. 1993/94:251 s. 214. Vid fri föräldraförvalt- ning föreligger dessutom inte utan vidare någon skyldighet att avge sluträkning, varken när den underårige har blivit myndig eller när en ny förmyndare tagit över förvaltningen. Som framhållits ovan förutsätts för att fristen i 12 kap. 15 § för- äldrabalken skall börja löpa att handlingar som beskrivs i 16 kap. 8 § har överlämnats av överförmyndaren. Regleringen i 13 kap. 15 § föreskriver i vilka fall av föräldraförvalt- ning som formlig slutredovisning skall ske. Som framgått ovan om- fattas fri föräldraförvaltning inte av denna paragraf. När föräldrarnas fria förvaltning upphör, t.ex. på grund av att den underårige blivit myndig, skall de visserligen enligt 13 kap. 21 § första stycket hålla sina räkenskaper och övriga handlingar som rör förvaltningen till- gängliga för granskning. Denna skyldighet innebär emellertid inte att fristen i 12 kap. 15 § börjar löpa. Enligt 13 kap. 18 § får överförmyndaren förelägga föräldrarna att i årsräkning eller på annat sätt redogöra för sin Skydd för den enskilde... förvaltning utöver vad som följer av 13 kap. 14 och 15 §§, om den omyndige begär det eller om det annars finns särskilda skäl. En underårig kan således, i vart fall teoretiskt, genom att göra en fram- till överförmyndaren få till stånd att fristen i 12 kap. 15 § börjar löpa även vid fri föräldraförvaltning. För att överförmyndaren skall ta fasta på en sådan framställan krävs dock att den underårige har nått tillräcklig mognad, se prop. 1993/94:251 s. 248 f. Paragrafens bestämmelser kan också aktualiseras om över- förmyndaren genom t.ex. uppgifter från får kännedom om missförhållanden hos den underårige, se a. prop., a. s. Enligt och gäller den tioåriga preskrip- tionstiden om någon av överförmyndaren förmedlad slutredovisning inte har kommit till stånd och den ettåriga preskriptionsfristen så- lunda aldrig börjat löpa, se /Vängby, En kom- mentar del I, s. 12:32. Den tioåriga preskriptionstiden torde börja löpa först då förmynderskapet har upphört. Förmyndaren har ju fram till dess en skyldighet att tillvarata den underåriges angelägen- heter. Ovan förda resonemang innebär att när förmynderskapet upphör, vanligen på grund av att den underårige blir myndig, kan barnet en- ligt 13 kap. 21 § begära att få ta del av föräldrarnas räkenskaper och övriga handlingar som rör förvaltningen. Därefter har han , räknat från förvaltningens upphörande, på sig att väcka talan om skadestånd mot föräldrarna för försumlig förvalt- ning. Ur föräldrarnas synvinkel kan det framstå som otillfredsstäl- lande att de först sedan tioårsfristen löpt ut kan vara säkra på att deras barn avstår från att väcka talan om skadestånd mot dem. Det kan övervägas om inte fri föräldraförvaltning i större utsträck- ning än bör omfattas av regleringen i 12 kap. 15 § föräldrabal- ken, dvs. föräldrar bör på eget initiativ kunna få till stånd den kortare preskriptionsfristen i nämnda paragraf. Detta förutsätter att föräld- rarna presenterar någon form av räkenskaper, vilket skulle under- lätta för barnet att överblicka föräldrarnas förvaltning. Det skall redan här framhållas att en regel som innebär att även fri föräldraförvaltning omfattas av den kortare preskriptionstiden i 12 kap. 15 § skall ses som en möjlighet och inte som något tvång att redogöra för förvaltningen. Föräldrarna bestämmer med andra ord själva om de vill utnyttja den kortare preskriptions- fristen eller inte. I flertalet fall av fri föräldraförvaltning har sanno- likt varken föräldern eller den redovisningsberättigade – som regel barnet – något intresse av en formlig redogörelse för förvaltningen. Skydd för den enskilde... I vissa situationer kan föräldrarna emellertid vilja komma i åtnjutande av en kortare preskriptionsfrist. Så kan vara fallet om t.ex. ett barn riktar kritik mot föräldrarnas förvaltning och antyder att det kan finnas skäl att väcka en skadeståndstalan mot föräldern. Enligt utredningens mening är det otillfredsställande att det i 12 kap. 15 § saknas bestämmelser om vilka preskrip- tionsregler som gäller vid fri föräldraförvaltning. Lämpligast synes vara en lösning som bygger på att föräldrarna måste kunna prestera någon form av redogörelse för att den kortare preskriptionsfristen skall börja löpa. Redovisningen bör avges till den underårige, alterna- tivt den nye förmyndaren. De flesta fria föräldraförvaltningar torde i allmänhet vara förhållandevis okomplicerade, och med hänsyn härtill synes det vara en onödig omgång att samtliga redovisningar av fri föräldraförvaltning skall gå via överförmyndaren. Om barnet miss- tänker att föräldrarna undanhåller information torde det med stöd av 13 kap. 18 § kunna vända sig till överförmyndaren och begära hjälp. En tillträdande förmyndare som anar oråd kan också göra överförmyndaren uppmärksam på situationen, varefter över- förmyndaren kan vidta åtgärder för att få fram ytterligare underlag. För att stävja en utveckling som innebär att föräldrar undanhåller räkenskapsmaterial eller undviker att redogöra för vissa händelser bör en framtida reglering innehålla en regel som medger undantag från den kortare fristen för det fall skadeståndstalan grundar sig på en omständighet som inte framgår av redovisningen. För övrigt bör detta gälla all redovisning som avses i 12 kap. 15 § . En regel med liknande innehåll finns i 61 § andra stycket i den finska lagen om förmyndarverksamhet. En väsentlig fråga är då hur man skall kunna säkerställa att pre- skriptionsfristen har börjat löpa. Hur frågan skall lösas hänger sam- man med regleringen i 13 kap. 21 § . I nämnda para- graf förutsätts nämligen att räkenskaper och övriga handlingar stannar kvar hos föräldrarna i avvaktan på att preskriptionstiden i 12 kap. 15 § löper ut. Först därefter skall materialet överlämnas till den som är behörig att ta emot redovisningen. Utifrån vad som sagts synes den lämpligaste lösningen vara att preskrip- tionstiden räknas från den tidpunkt då föräldrarna underrättar barnet, eller den nye förmyndaren, om att redovisningen för förvaltningen finns tillgänglig. En ordning som innebär att föräldrarna skall tvingas lämna ifrån sig redovisningen till barnet för att preskriptionstiden skall börja löpa bryter mot vad som i övrigt gäller vid upphörandet av en företrädarförvaltning, jfr 14 kap. 23 § . Skydd för den enskilde... framstår det som tveksamt att föräldrarna skall tvingas avhända sig originalhandlingar innan de vet om barnet eller den nye förmyndaren avser att väcka talan om skadestånd. Det torde ankomma på föräldrarna att visa att barnet alternativt den nye förmyndaren har fått del av en underrättelse om att redovis- ningen finns tillgänglig. Föräldrarna kan t.ex. vid ett personligt sam- manträffande med den redovisningsberättigade få denne att intyga att han har mottagit underrättelsen. En annan variant är att föräld- rarna sänder underrättelsen i en rekommenderad försändelse till den redovisningsberättigade. Det bör emellertid inte vara något krav på att delgivning har ägt rum genom ett skriftligt förfarande. Sker inte någon underrättelse gäller ytterst den tioåriga preskrip- tionstiden, varvid preskriptionstiden räknas från den tidpunkt då den fria föräldraförvaltningen upphör, dvs. när barnet fyller eller då en ny förmyndare förordnas för barnet. Som nämnts ovan bör inte den kortare preskriptionsfristen gälla om den redovisningsberättigades skadeståndstalan grundar sig på en omstän- dighet som inte framgår av föräldrarnas redovisning. Vad gäller kravet på den dokumentation som föräldrarna skall hålla tillgänglig saknas det föreskrifter om formlig slutredovisning i andra fall än som anges i 13 kap. 15 § . Som antytts ovan är kravet på dokumentation av handlingar vid fri föräldraförvaltning inte lika stort som vid kontrollerad föräldraförvaltning. Enligt 12 kap. 5 § är föräldrar skyldiga att föra räkenskaper och göra anteckningar endast i den utsträckning som kan anses behövlig med hänsyn till egendomens omfattning och omständigheterna i övrigt.