sou · GSB3114d2 · 2005-01-01 00:00:00 — framställa dem samt om när, var och av vem exemplaren har fram- ställts. I andra stycket föreskrivs straffansvar för den som fram- ställer en teknisk upptagning och därvid uppsåtligen eller av oakt- samhet bryter mot första stycket. Enligt tredje stycket föreligger straffansvar för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet sprider en teknisk upptagning som saknar någon sådan uppgift som sägs i första stycket. Detsamma gäller om någon uppgift är oriktig och spridaren känner till detta. Framställaren kan dömas till böter eller fängelse i högst medan spridaren endast kan dömas till penning- böter. Spridaren kan också bli ansvarig för yttrandefrihetsbrott som innefattas i den upptagning han sprider. I 6 kap. 2 § tredje stycket YGL sägs att spridaren ansvarar för yttrandefrihetsbrott i upptag- ning som han sprider om upptagningen saknar uppgift om vem som låtit framställa den och det inte kan klarläggas vem han är eller han saknar känd hemortsadress i och inte heller kan på- träffas här under rättegången. Enligt fjärde stycket gäller detsamma om en lämnad uppgift innebär att den som har låtit framställa upp- tagningen har hemvist utomlands eller om uppgiften är oriktig och spridaren känner till detta. Enligt 4 kap. 1 § YGL skall tekniska upptagningar ha en utgivare och denne utses av den som låter framställa upptagningen. I 4 kap. 4 § samma grundlag sägs att det skall framgå av en teknisk upp- tagning vem som är utgivare och att utgivaren skall se till att varje upptagning har en sådan uppgift. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot skyldigheten att utse utgivare kan enligt 4 kap. 6 § första stycket första meningen YGL dömas till böter eller fängelse och den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot skyldigheten att se till att uppgift om utgivaren sätts ut på en tek- nisk upptagning kan enligt 4 kap. 6 § första stycket andra meningen YGL dömas till penningböter. I 10 kap. YGL finns regler om radioprogram och tekniska upp- tagningar från utlandet. I 1 § första stycket sägs att bestämmelserna i 1–9 och 11 kap. är tillämpliga också på sådana tekniska upptag- ningar som har framställts utomlands och lämnas ut för spridning i . Det sägs vidare att vad som annars sägs om den som har låtit framställa upptagningen skall därvid i stället gälla den som här i landet lämnar ut den för spridning. Med den som här i landet lämnar ut en framställning för spridning avses enligt förarbetena till YGL importören (prop. 1990/91:64 s. 132). För importören gäller alltså det som sägs om den som låtit framställa upptagningen. Ursprungsuppgifter för tekniska upptagningar som framställts utomlands Av det anförda framgår alltså att importören är skyldig att utse utgivare för upptagningen enligt 4 kap. 1 § YGL jämförd med 10 kap. 1 § och kan straffas om han underlåter att göra det (4 kap. 6 § jämförd med 10 kap. 1 §). Han är däremot inte skyldig att se till att uppgift om utgivaren sätts ut på upptagningen utan denna skyldighet vilar på utgivaren (4 kap. 4 § jämförd med 10 kap. 1 § YGL). Eftersom hänvisningen i 10 kap. 1 § YGL till 1–9 kap. och 11 kap. även omfattar 3 kap. 13 § gäller den bestämmelsen även för upptagningar som framställs utomlands och lämnas ut för sprid- ning här i landet. Enligt 3 kap. 13 § skall upptagningen förses med uppgift om vem som har låtit framställa den samt om när, var och av vem den har framställts. Beträffande importerade upptagningar skall det som sägs om den som låter framställa upptagningen gälla för importören. Den importerade upptagningen skall alltså förses med uppgift om bl.a. vem som är importör. Skyldigheten att sätta ut uppgiften på upptagningen åvilar emellertid inte den som låter framställa upptagningen utan den som framställer den. I fråga om importerade upptagningar åvilar alltså skyldigheten inte importö- ren utan den som framställer upptagningen. Eftersom framställaren vid import finns utomlands är han knappast åtkomlig för svenska myndigheter och kan därför låta bli att uppfylla sin skyldighet enligt YGL, och utomlands framställda upptagningar torde oftast sakna ursprungsuppgifter.1 Som ett av många exempel kan nämnas det datorspel, Postal 2, beträffande vilket JK inlett förundersökning rörande olaga våldsskildring. Spelet har, enligt de uppgifter JK tagit del av, framställts utomlands. Det saknar ursprungsuppgifter och andra uppgifter som visar vem som lämnat ut det för spridning i landet. Den som importerar en upptagning för spridning i är alltså skyldig att utse utgivare. Uppgift om utgivaren och impor- tören skall finnas på upptagningen men skyldigheten att se till att dessa uppgifter sätts ut åvilar inte importören utan utgivaren res- pektive framställaren. Den senare är inte åtkomlig eftersom han finns utomlands. (En annan sak är att importören enligt 3 kap. 13 § tredje stycket YGL kan straffas med penningböter om han sprider en upptagning som saknar någon ursprungsuppgift eller som innehåller en ursprungsuppgift som importören vet är oriktig och 1 Jfr JK:s framställning till i anledning av vissa tillämpningsproblem rörande främst yttrandefrihetsgrundlagen av , JK:s dnr . Fram- ställningen är intagen som bilaga 2 till betänkande SOU 2001:28. Ursprungsuppgifter för tekniska upptagningar som framställts utomlands att han som spridare kan bli ansvarig för yttrandefrihetsbrott i upp- tagningen enligt 6 kap. 2 § tredje stycket YGL om upptagningen saknar uppgift om vem som är importör och det inte kan klarläggas vem han är. Detta kan i och för sig verka som ett importhinder och göra att det finns ett intresse att uppfylla skyldigheten att förse ut- ländska tekniska upptagningar med ursprungsuppgifter.) Enligt 4 kap. 2 § lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfri- hetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden (tillämp- ningslagen) skall skyldigheten att ange ursprungsuppgifter enligt 3 kap. 13 § fullgöras genom att uppgifterna tas in i själva den tek- niska upptagningen eller anbringas på skivan, kassetten eller mot- svarande föremål. Enligt förarbetena till bestämmelsen är det inte tillräckligt att märkningen finns på ett omslag eller något annat som lätt kan skiljas från filmen, videogrammet eller ljudupptag- ningen (prop. 1990/91:179 s. 49, jfr prop. 2001/02:74 s. 110). MGU:s förslag angående ursprungsuppgifter för tekniska upptagningar som framställts utomlands behandlas i SOU 2001:28 (allmän motivering s. 394 ff., lagtext s. 65 f. och 78 och författ- ningskommentar s. 492 f. och s. 506). Som nämnts innebar för- slaget att regleringen av ursprungsuppgifter för tekniska upptag- ningar som framställts utomlands skulle ersättas med nya bestäm- melser som ålade importören att förse upptagningarna med upp- gifter om vem som här i landet lämnade ut dem för spridning och när de fördes in i landet. Importören borde enligt utredningen inte åläggas att ange när, var eller av vem framställning skett eftersom dessa uppgifter kan vara okända för honom och omöjliga att få fram (a. bet. s. 397). Förslaget innebar alltså att den gällande skyl- digheten att ange vem som var importör kvarstod, skyldigheten att ange när, var och av vem framställning skett ersattes av skyldighet att ange när exemplaren förts in i landet och att ansvaret för utsättande av ursprungsuppgifter flyttades över från framställaren till importören. Importörens skyldighet att ange uppgifter borde enligt utred- ningen vara straffsanktionerad på samma sätt som framställarens skyldighet enligt 3 kap. 13 § andra stycket YGL, och för den som sprider importerade upptagningar med bristfälliga uppgifter om vem som importerat dem och när de fördes in i landet borde gälla Ursprungsuppgifter för tekniska upptagningar som framställts utomlands ett straffansvar motsvarande det som gäller enligt 3 kap. 13 § tredje stycket YGL för den som sprider en teknisk upptagning med bristfälliga ursprungsuppgifter. De nya reglerna om ursprungsmärkning av upptagningar som framställts utomlands och lämnas ut för spridning i borde enligt utredningen tas in i 10 kap. YGL eftersom det var fråga om särskilda regler för upptagningar från utlandet. Reglerna i 3 kap. 13 § första–tredje styckena skulle då enbart gälla för upptagningar som framställts i . Ändringarna borde enligt utredningen ske genom ett tillägg i 10 kap. 1 § första stycket som undantog 3 kap. 13 § från tillämpning på utländska upptagningar och genom införande av en ny paragraf (3 §) om ursprungsmärkning av tekniska upptag- ningar som framställts utomlands i 10 kap. YGL. Utredningen anförde att när det gällde importerade upptagningar var det fråga om att förse redan färdigställda upptagningar med ytterligare uppgifter och att detta ofta var svårare än att ange ur- sprungsuppgifter i samband med framställningen, så som sker när det gäller upptagningar som framställs i landet. Beträffande många typer av optiska lagringsmedier, t.ex. cd- och cd-rom-skivor var det enligt utredningen ofta omöjligt att i efterhand föra in något ytterligare i själva innehållet och det kunde även vara svårt att föra på ursprungsuppgifter på annat sätt, t.ex. genom stämpling, efter- som särskild färg eller överlackning torde krävas för att uppgiften inte skulle försvinna. Det syntes också tveksamt om det fanns färg och metoder för överlackning som kunde användas efter det att skivan var färdigproducerad. Utredningen angav vidare att skivorna också var känsliga och att redan en felaktigt utformad eller anbringad etikett kunde orsaka vibrationer som gjorde att skivan inte fungera- de, exempelvis kunde ljudet på en cd-skiva försämras. Enligt upp- gifter från fanns det visserli- gen i handeln färdigproducerade etiketter som var avsedda att sättas på cd- och cd-romskivor med hjälp av ett handverktyg. Sådana eti- ketter angavs emellertid täcka hela skivan och torde därför enligt utredningen inte vara möjliga att använda när en importör i vill saluföra en skiva som framställts utomlands utan hans medver- kan och den skall se likadan ut här som i andra länder där den salu- förs. Det kunde alltså enligt utredningen vara svårt att i fråga om im- porterade upptagningar följa bestämmelsen i 4 kap. 2 § tillämp- ningslagen om att skyldigheten att sätta ut ursprungsuppgifter skall fullgöras genom att uppgifterna tas in i själva den tekniska upptag- Ursprungsuppgifter för tekniska upptagningar som framställts utomlands ningen eller anbringas på skivan, kassetten eller motsvarande före- mål. Utredningen gjorde därför bedömningen att det i den bestäm- melsen borde införas en särskild regel för skyldigheten att sätta ut uppgifter enligt 10 kap. 3 § YGL på importerade upptagningar. Regeln borde innebära att uppgifterna skulle sättas ut på samma sätt som på upptagningar som tillverkas i om detta var möjligt och att i annat fall uppgifterna fick sättas ut på fodral, om- slag eller liknande föremål. Utredningen påpekade avslutningsvis att den skyldighet som åvilar utgivaren att se till att varje exemplar av upptagningen har en uppgift om vem som är utgivare var oförändrad och att det närmast torde vara en praktisk nödvändighet att uppgift om utgivare sätts ut som importören sätter ut uppgifterna om vem som är importör och när upptagningarna förts in i landet. Utredningen angav att detta innebar att den som tillfrågas om att vara utgivare och inte tänker ombesörja märkningen själv måste förvissa sig om att importören även sätter ut uppgift om utgivare. Om han inte är säker på att detta sker borde han enligt utredningen inte åta sig uppdraget. MGU föreslog följande lydelse av lagtexten (MGU:s tillägg är kursiverade): 10 kap. 1 § första stycket YGL Bestämmelserna i 1–9 och 11 kap. är tillämpliga också på sådana tekniska upptagningar som har framställts utomlands och som lämnas ut för spridning i . Vad som annars sägs om den som har låtit framställa upptagningen skall därvid i stället gälla den som här i landet lämnar ut den för spridning. I stället för vad som före- skrivs i 3 kap. 13 § första–tredje styckena gäller 3 §. Vad som före- skrivs i 1 kap. 10 § och 7 kap. 1 § angående uppgifter enligt 3 kap. 13 § skall i stället avse uppgifter enligt 3 § första stycket. Vad som föreskrivs i 6 kap. 2 § tredje och fjärde styckena angående uppgift enligt 3 kap. 13 § första stycket om vem som låtit framställa en teknisk upptagning skall i stället avse uppgift enligt 3 § första stycket om vem som här i landet lämnar ut upptagningen för spridning. Ursprungsuppgifter för tekniska upptagningar som framställts utomlands Ny 10 kap. 3 § Sådana exemplar av tekniska upptagningar som har framställts utom- lands och som lämnas ut för spridning i skall förses med tyd- liga uppgifter om vem som här i landet lämnar ut dem för spridning och när exemplaren förts in i landet. Närmare bestämmelser om detta får meddelas i lag. Den som här i landet lämnar ut upptagningar för spridning och därvid uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot första stycket eller bestämmelser som avses där skall dömas till böter eller fängelse i högst . Den som sprider en teknisk upptagning som saknar någon uppgift som är föreskriven i första stycket skall, om det sker uppsåtligen eller av oaktsamhet, dömas till penningböter. Detsamma skall gälla om en sådan uppgift är oriktig och spridaren känner till detta. Nytt andra stycke i 4 kap. 2 § tillämpningslagen Den skyldighet att lämna vissa uppgifter som föreskrivs i 3 kap. 13 § första stycket eller 15 § första stycket yttrandefrihetsgrund- lagen skall fullgöras genom att uppgifterna intas i själva den tek- niska upptagningen, skriften eller bilden eller anbringas på skivan, kassetten eller motsvarande föremål. Motsvarande skyldighet enligt 10 kap. 3 § första stycket samma grundlag skall om möjligt fullgöras på samma sätt och annars genom att uppgifterna anbringas på fodral, omslag eller liknande föremål. 3.4EG-fördragets förbud mot kvantitativa import- restriktioner m.m. EG-reglerna om kvantitativa importrestriktioner finns i artikel 28 och 30 i EG-fördraget (Rom-fördraget).2 Artikel 28 (före AF3 artikel 30) lyder: Kvantitativa importrestriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan skall vara förbjudna mellan medlems- staterna. Artikel 29 (före AF artikel 34) innehåller motsvarande förbud mot exportrestriktioner och artikel 30 (före AF artikel 36) 2Fördraget finns intaget i rikes lag under lag (1994:1500) med anledning av anslutning till Europeiska unionen. Ursprungsuppgifter för tekniska upptagningar som framställts utomlands är en bestämmelse om undantag från de nämnda artiklarna. Den har följande lydelse: Bestämmelserna i artiklarna 28 och 29 skall inte hindra sådana förbud mot eller restriktioner för import, export eller transitering som grun- das på hänsyn till allmän moral, allmän ordning eller allmän säkerhet eller intresset att skydda människors och djurs hälsa och liv, att bevara växter, att skydda nationella skatter av konstnärligt, historiskt eller arkeologiskt värde eller att skydda industriell och kommersiell ägande- rätt. Sådana förbud och restriktioner får dock inte utgöra ett medel för godtycklig diskriminering eller innefatta en förtäckt begränsning av handeln mellan medlemsstaterna. Det s.k. Dassonville-fallet4 är centralt när det gäller att bedöma vad som är en åtgärd med motsvarande verkan. Målet gällde bl.a. frågan om en nationell bestämmelse som förbjöd import av en vara med ursprungsbeteckning om den inte åtföljdes av ett äkthetsintyg var förenlig med EG-fördragets förbud mot importrestriktioner. Bak- grunden var ett brottmål i rörande en näringsidkare som hade köpt ett parti skotsk som var i fri omsättning i och importerat detta till utan att inneha ett ursprungsintyg från den brittiska tullen. Domstolen angav att det framgått i målet att den som till ville importera skotsk som redan var i fri omsättning i , i motsats till den som importerar direkt från det producerande landet, endast med stor svårighet kunde skaffa ett sådant intyg. Domstolen angav att alla handelsregler som kan utgöra ett hinder, direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt, för handeln inom gemenskapen skall anses som åtgärder med mot- svarande verkan som kvantitativa restriktioner och att följaktligen ett krav på ett äkthetsintyg som är svårare att anskaffa för den som importerar en produkt från en medlemsstat där den satts i fri omsättning än för den som importerar samma produkt direkt från ursprungslandet var en åtgärd med motsvarande verkan som en med fördraget oförenlig kvantitativ restriktion. Även administrativa eller tekniska föreskrifter faller under be- greppet åtgärder med motsvarande verkan.5 dom i mål 207/83 mellan kom- missionen och Förenade och Nord- gällde förbud mot detaljförsäljning av varor som inte var ursprungsmärkta eller åtföljdes av en uppgift om ursprungsland, t.ex. i form av en skylt intill varorna i butiken. 4EG-domstolens dom i mål 8/74. 5Allgårdh, , EU och EG-rätten, 1999, s. 260. Ursprungsuppgifter för tekniska upptagningar som framställts utomlands liga på både inhemska och importerade varor. Domstolen ansåg att reglerna kunde innebära att produktionskostnaderna för de impor- terade varorna ökade, genom att detaljhandlarna skulle bli benägna att kräva att varorna märktes av tillverkarna, och att de importerade varornas avsättning på marknaden försvårades, genom att syftet med märkningen var att ge konsumenterna möjlighet att välja mellan in- hemska och importerade produkter vilket kunde medföra att de på grund av fördomar avstod från att köpa importerade produkter. Domstolen ansåg också att reglerna bromsade den ekonomiska integrationen inom gemenskapen genom att varor som framställts med hjälp av arbetsdelning mellan medlemsstaterna missgynnades. Den brittiska regeringen hävdade att bestämmelserna var nödvän- diga för att tillgodose tvingande hänsyn vad gällde konsument- skydd. En enkät bland de brittiska konsumenterna hade visat att de förknippade vissa varors kvalitet med tillverkningslandet och därför ville veta t.ex. om skinnskor tillverkats i , stickade ylleplagg i , modevaror i och elektriska hushålls- apparater i . Domstolen angav att detta argument inte kunde godtas eftersom kravet på ursprungsmärkning till sin natur var sådant att det syftade till att ge konsumenten möjlighet att skilja mellan inhemska och importerade varor vilket kunde leda till att inhemska varor föredrogs. Kravet ansågs inte berättigat på någon av de grunder som erkänns i gemenskapsrätten. Avgörande för bedömningen är inte utformningen av åtgärden utan den verkan den har (Allgård, , 1999, EU och EG- rätten, s. 261). Om det föreligger en formell skillnad i utform- ningen av åtgärden mellan behandling av inhemska varor och varor från andra medlemsländer till dessa senares nackdel torde det vara utomordentligt svårt att inte finna att det föreligger en diskrimine- ring som strider mot gemenskapsrätten (a.a. s. 261). De fall som kan vara svårbedömda är alltså de där det inte i formell mening föreligger någon olikhet i behandlingen mellan inhemska och im- porterade varor men där verkan ändå kan vara diskriminerande. För att restriktioner eller åtgärder med motsvarande verkan skall kunna accepteras måste åtgärderna anses nödvändiga och inte gå längre än vad som absolut behövs. Om skyddsbehovet kan tillfredsställas på ett annat sätt än vad som skett och det skulle ge mindre problem för det fria varuutbytet måste det sättet väljas. har utvecklat en praxis där villkoren för att medge undantag har getts en snäv tolkning. Det epokgörande fallet Cassis Ursprungsuppgifter för tekniska upptagningar som framställts utomlands de Dijon6 har kommit att tjäna som en utgångspunkt för principen om ömsesidigt erkännande på områden som inte är harmoniserade genom gemenskapslagstiftning (a.a. s. 261). Målet gällde huruvida en tysk regel som föreskrev en minsta alkoholstyrka för likörer utgjorde en otillåten åtgärd. Domstolen angav att i avsaknad av gemensamma regler måste hinder för handeln inom gemenskapen, som uppstår på grund av skillnader mellan medlemsstaternas lag- stiftningar om saluföringen av en produkt, godtas i den mån dessa bestämmelser kan anses vara nödvändiga för att tillgodose tving- ande hänsyn, i synnerhet i fråga om effektiv skattekontroll, skydd för folkhälsan, god handelssed och konsumentskydd. Domstolen ansåg att bestämmelserna om lägsta alkoholhalt inte tjänade ett syfte av allmänt intresse som hade företräde framför kravet på fri rörlighet för varor och att bestämmelserna utgjorde en otillåten åt- gärd. Genom sitt avgörande uttryckte domstolen regeln om ömse- sidig skyldighet för medlemsländerna att godta varor som lagligen säljs och marknadsförs i en annan medlemsstat. Domstolen ställer höga krav på att åtgärden inte får ha vidtagits på ett sätt som gör att den får mera långtgående handelshindrande effekter än nödvändigt. En intresseavvägning skall göras mellan det nationella skyddsintresset och gemenskapsintresset så att varu- cirkulationen på den gemensamma marknaden inte onödigt häm- mas. En godtycklig särbehandling av produkter från andra med- lemsstater godkänns inte (a.a. s. 263). hade och det tidiga problem med nationella regler som begränsade förutsättningarna under vilka varor fick tillhandahållas och två motstående tendenser i domstolens praxis kunde skönjas (a.a. s. 263). I vissa fall hade domstolen tillagt artikel 28 en snäv räckvidd medan den i andra fall uttalat sig för ett mer omfattande tillämpningsområde. Genom sitt avgörande i Keck-fallet7 slog domstolen in på en mera nyanserad väg när det gällde att behandla nationella regler och arrangemang i anslutning till varors försäljning. Keck-fallet rörde åtal mot två franska köpmän som drev köp- centra nära den tyska gränsen. De hade sålt öl och kaffe till priser som understeg inköpspriset vilket innebar ett brott mot en fransk regel som förbjöd försäljning av varor till förlust. 6 dom 1979-02 20 i mål 120/78 mellan och Bundesmonopolverwaltung für Branntwein. 7 dom i förenade målen C-267/91 och C-268/91, och . Ursprungsuppgifter för tekniska upptagningar som framställts utomlands att en regel som förbjöd försäljning av varor till förlust inte om- fattades av artikel 30 (nuvarande artikel 28). Domstolen anförde (stycke 14–17 i domen): Mot bakgrund av att näringsidkarna i allt större utsträckning åberopar artikel 30 i fördraget mot snart sagt varje regel som begränsar deras kommersiella frihet finner domstolen det nödvändigt att ompröva och förtydliga sin rättspraxis på detta område. I enlighet med domstolens Cassis de Dijon-praxis förstås med åtgärder med motsvarande verkan, vilka enligt artikel 30 är förbjudna, sådana hinder för den fria rörligheten för varor som i avsaknad av en harmonisering av lagstiftningarna följer av det förhållandet att det på varor från andra medlemsstater, där de lagligen tillverkas och säljs, tillämpas bestämmelser rörande de villkor som sådana varor skall upp- fylla (till exempel avseende benämning, form, storlek, vikt, samman- sättning, utformning, märkning och förpackning). Detta gäller även om bestämmelserna tillämpas utan åtskillnad på alla varor såvitt de inte kan motiveras av ett mål av allmänt intresse som går före intresset av fri rörlighet för varor. Däremot är tillämpningen på varor från andra medlemsstater av nationella bestämmelser, som begränsar eller förbjuder vissa försälj- ningsformer, i motsats till vad domstolen slagit fast inte ägnad att direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt hindra handeln mellan medlemsstaterna i den mening som avses i Dassonville-domen för- utsatt att dessa bestämmelser gäller för samtliga berörda näringsidkare som bedriver verksamhet inom det nationella territoriet och förutsatt att de såväl rättsligt som faktiskt påverkar avsättningen av inhemska varor och varor från andra medlemsstater på samma sätt.