sou · GSB353 · 2005-01-01 00:00:00 — För att kunna hantera strömmen av inkommande pliktexemplar måste Statens ljud- och bildarkiv kunna göra prioriteringar. Jag har ansett att föreslagna riktlinjer kan rymmas inom ramen för de grundläg- gande principerna i pliktexemplarslagen. Flera programbolag har börjat att digitalisera sin utsändnings- verksamhet och vissa av dessa har anmält intresse av att till Statens ljud- och bildarkiv leverera radio- och televisionsprogram via överföringar av datafiler. Jag lägger därför fram förslag till att Sta- tens ljud- och bildarkiv skall inleda en verksamhet med egen inspelning av radio- och televisionsändingar. Jag lägger i denna del också fram förslag till ändringar av pliktexemplarslagen. För att effektivisera och undvika dubbellagring av film förslås att nuvarande rutiner med scanneröverföring till videokopia upphör. En ändring av pliktexemplarslagen är därvid nödvändig. I takt med det växande historieintresset banar en digitalisering vägen för en ökad återanvändning av material från radio- och televi- sionens barndom. Migreringen är inget självändamål utan skall övervägas med framtiden i blickfånget. Till svårigheterna med detta hör att vi inte kan veta hur materialet kan komma att använ- das . Dessa frågeställningar brottas de flesta forsknings- och kulturarvsinstitutioner med. Arkivinstitutioner, bibliotek och museer upprätthåller genom sina bestånd och samlingar ett slags nationellt och kollektivt minne. Hos dessa institutioner ryms stora kvantiteter som sällan nyttjas, men som måste finnas där som en beredskap inför kommande generationer. För eller senare kommer detta material att tilldra sig forskningens intresse. För de pappers- baserade arkiven, har detta kommit till uttryck genom det intresset av kritisk granskning av samhällsfenomen som väl- färdspolitiken (steriliseringsdebatten) och vissa statliga organs övervakning av vänstersympatisörer under det skede (). Detta är exempel på hur arkivmaterial kan användas på ett sätt som de som en gång bil- dade dessa arkiv antagligen inte hade i åtanke. Inledning till överväganden och förslag Händelser i svensk samtidshistoria som berör många människor i både positivt och negativt avseende, och som endast genom audio- visuella upptagningar till fullo kan spegla dessa händelser riskerar att förloras om bevarandeåtgärder inte vidtas. Listan på sådana radio- och televisionssekvenser kan göras lång, här skall några nämnas. Inom sportens värld är televisionsbilder på t.ex. , eller framgångar klassiska. På nyhetsområdet utgör politiska händelser som regimskifte vid regeringsmakten eller dramatiska nyhetsinslag som mordet på statsminister och utrikes- minister exempel på televisionsmaterial som är väsent- liga för många människor, inte minst för uppväxande generationer. Återanvändandet av ljudupptagningar från inspelningar av sång- och musikevenemang är andra exempel på material som är borta inom 1 om migrering inte sker. Visa, rock, opera, jazz eller körmusik det spelar ingen roll. Utan bevarandeinsatser kommer delar av musikhistorien att vara tyst. De förslag som jag lägger fram för det långsiktiga bevarandet av upptagningar av ljud och rörliga bilder har sin grund i det pågående åldersrelaterade fysiska söderfallet av de analoga informations- bärarna. Detta i kombination med den snabba omloppstiden för de tekniska systemen innebär att överföring från analog form till digital form är nödvändig. Den pågående förstörelseprocessen utplånar på ett osystematiskt och oplanerat sätt det unika audio- visuella källmaterial som Statens ljud- och bildarkiv förvarar. Jag gör den bedömningen att det inte finns några begränsningar i upphovsrättslagen eller personuppgiftslagen för vilket material som får samlas in och kopieras för bevarandeändamål. Överföring av materialet från analog form till digital form leder till att ett automatiserat personregister skapas. Den bedömning jag gör är dock att personuppgiftslagen troligtvis inte kommer att lägga några hinder i vägen för den migrering som föreslås. Däremot leder personuppgiftslagens bestämmelser till en viss begränsning i möjligheterna till indexering och tillgängliggörande av det migre- rade materialet. En möjlighet att lösa denna fråga är att regeringen utfärdar en särskild förordning som reglerar behandlingen av per- sonuppgifter som uppstår till följd av migreringen samt genom katalogisering och upprättande av andra sökverktyg (jmf förord- ning (2002:287) om behandling av Kungl. digitala kulturarvsprojekt). 12Förslag till inriktning för egen insamling och prioritering 12.1Övergripande riktlinjer för egen insamling och prioritering Bedömning: De grundläggande principerna i pliktexemplars- lagen skall gälla även i fortsättningen. Det material som samlas in skall således vara offentliggjort i och röra svenska förhållanden. Kostnaderna för hantering och lagring av de stora och ökande volymerna kan dock göra att prioriteringar blir nöd- vändiga. Förslag: Följande övergripande prioriteringar föreslås gälla för Statens ljud- och bildarkivs verksamhet. Prioriteringarna avser både pliktexemplar och förvärvat material. Produktioner som innehåller unik information (unicitet) skall ha högsta prioritet. Smärre anpassningar, som t.ex. olika textningar, av i övrigt samma material, är i sig inte grund för att informationen skall betraktas som unik. Produktioner av svenskt ursprung skall ha högre prioritet än produktioner av utländskt ursprung. Detta skall gälla för alla delar av hanteringen: inspelningskvalitet, beskrivningsnivåer, bevarandeinsatser m.m. Enbart svenskt textning eller svensk speaker på ett utländskt innehåll skall inte konstituera svenskt ursprung. Lagen (1993:1392) om pliktexemplar av dokument bidrar till att förse forskningen med material om svenskt samhällsliv. utvidgades pliktexemplarssystemet till att omfatta även upptag- ningar av ljud och rörliga bilder. Statens ljud- och bildarkiv är Förslag till inriktning för egen insamling och prioritering ensam mottagare av sådana pliktexemplar som består av ljud och rörliga bilder. I pliktexemplarslagens portalparagraf står angivet att Plikt- exemplar skall bevaras och tillhandahållas för forskning och stu- dier. Vidare vägledning vad gäller den moderna pliktexemplars- lagens syften och ändamål kan sökas i förarbetena, i första hand betänkandet Pliktleverans (SOU 1992:92) och regeringens propo- sition (1993/94:10) om pliktexemplar av dokument. I betänkandet Pliktleverans anges som övergripande mål med pliktexemplarslagstiftningen att Vi skall bevara och tillhandahålla yttringar av svenskt liv, svenskt samhälle och svensk kultur för eftervärlden. Utredningen anför vidare att Kvalitetskriterier är omöjliga att uppställa, då det dåliga belyser vårt samhälle lika väl som det goda. Strävan måste i stället vara att behålla så mycket som möjligt av det material som innehåller mycken och unik informa- tion. De restriktioner på bevarande och tillhandahållande som måste uppställas är följaktligen av ekonomisk natur. Regeringen instämde i utredningens målbeskrivning och anförde i propositio- nen: Pliktleverans skall ske för att bevara och tillhandahålla ytt- ringar av svenskt liv, svenskt samhälle och svensk kultur för forsk- ning och studier. utredningar som och har inte ifrågasatt dessa mål utan använt dem som utgångspunkt för sina överväganden och förslag. Detta har inne- burit att man som mål haft en fullständighetsprincip för insamling inom pliktexemplarssystemet. Jag ansluter mig till ställningstaganden som gjorts av tidigare utredningar och anser att grundprincipen även i fortsättningen bör vara att så mycket som möjligt av den offentliggjorda informatio- nen skall bevaras för framtiden. Ett ökat utbud kan dock medföra att man av ekonomiska skäl tvingas till att prioritera var bevarandeinsatser i första hand skall sättas in. Denna prioritering skall inte bara gälla material som omfattas av pliktexemplarslagen utan även avse förvärvat material. Prioriteringen skall gälla för alla delar av hanteringen: inspelnings- kvalitet, beskrivningsnivåer, bevarandeinsatser m.m. Dessa direktiv är väsentliga för att Statens ljud- och bildarkiv långsiktigt och uthålligt skall kunna fullgöra sina uppgifter. Förslag till inriktning för egen insamling och prioritering De förslag som jag lägger fram avser två kategorier av priorite- ringar: unicitet och svenskt ursprung. Jag menar att det räcker att bevara en representation av varje pro- duktion. Därför skall dubbletter av redan inkommet material ha lägre prioritet. Statens ljud- och bildarkiv har mandat att gallra sådana dubbletter (4 § andra stycket förordningen (1993:1439) om pliktexemplar av dokument). Det är lätt att genom programtextning anpassa ett interna- tionellt film- och televisionsutbud till nationella marknader. Sådan textning kan variera mellan olika distributionsformer. En video- kopia av en film kan vara textad på ett annat sätt än en televisions- sändning av samma film. Sådan textning bör i sig inte vara grund för att materialet skall anses vara unikt. Detta bör inte heller gälla för anpassningar i form av smärre redigeringsinsatser. För kom- mersiellt utgivna videogram, fonogram och multimedier gäller dock att förpackning, omslag m.m. medför att den samlade produkten i sig skall betraktas som unik, även om den inspelade informationen till Statens ljud- och bildarkiv har levererats på annat sätt. Enligt definitionen i pliktexemplarslagens 4 § skall ett dokument röra svenska förhållanden om informationen helt eller delvis är avfattad på svenska språket eller helt eller delvis innehåller verk av svensk upphovsman eller framförande av svensk konstnär eller, om inte någon av dessa förutsättningar föreligger dokumentet ändå huvudsakligen är avsett att spridas inom landet. Med denna definition borde leveransplikten för radio- och tele- visionsmaterial i princip omfatta alla programkanaler, oavsett inne- håll, som huvudsakligen är avsedda att spridas inom landet eller vänder sig till en svensk publik. Material från sådana kanaler borde därför generellt inte undantas eller gallras även om de enbart skulle bestå av produktioner med utländskt ursprung. Programbolag som har sitt huvudkontor i andra länder omfattas inte av svensk lag- stiftning, bl.a. pliktexemplarslagen, även om programutbudet huvudsakligen är avsett att spridas i . Jag menar att det är Förslag till inriktning för egen insamling och prioritering nödvändigt att material som inte faller under svensk lagstiftning ändå samlas in och ställs till forskningens förfogande. Statens ljud- och bildarkiv har , genom överenskommelser och avtal säkerställt insamling och bevarande av upptagningar som till- hör denna kategori. Dessa kanaler har genom sin räckvidd och genomslag påverkat svenskt samhällslivs normer och föreställ- ningar. Statens ljud- och bildarkiv skall, enligt min uppfattning, fortsätta denna inriktning av förvärvsverksamheten. Enbart det faktum att ett utländskt program är textat på svenska bör inte vara grund för att materialet skall anses vara av svenskt ursprung. Inte heller det faktum att en internationell kanal använ- der sig av svenska kommentatorer för t.ex. sportsändningar eller gör andra mindre anpassningar av utbudet är ett skäl för att mate- rialet skall anses röra svenska förhållanden. Inom dessa kanaler finns produktioner av både svenskt och utländskt ursprung. Svenska produktioner bör ha högre prioritet. Bedömning: Jag finner att det inte föreligger några lagtekniska eller tekniska hinder för Statens ljud- och bildarkiv att spela in radio- och televisionsprogram. Förslag: Statens ljud- och bildarkiv föreslås ges i uppdrag att samla in radio- och televisionsprogram genom egen inspelning. De övergripande prioriteringarna som jag har föreslagit i avsnitt 12.1 föreslås gälla även för egen inspelning. För att säkerställa forskningens behov av berörda radio- och televisionssändningar skall insamling genom egen inspelning även omfatta det totala utbudet . Programtablåer och motsvarande dokumentation skall också bevaras som ett kom- plement och för att spegla programflödet. Vidare föreslås att Statens ljud- och bildarkiv ges rätten att medge undantag från leveransskyldighet enligt 18 § plikt- exemplarslagen. Sådant undantag skall ej kunna överklagas enligt föreslagen ändring. Förslag till inriktning för egen insamling och prioritering Insamling i digital form Allt material som kommit in till Statens ljud- och bildarkiv har hit- tills nästan uteslutande kommit i form av analoga leveranser. Sta- tens ljud- och bildarkiv har som pilotprojekt dock bedrivit insam- ling av material i digital form. För att undvika att fortsätta att bygga upp den stora analoga massan, som senare måste migreras till digital form, bör man gå över till digital insamling. kommer sannolikt dessutom vissa, om inte de flesta aktörerna, att vilja lämna materialet i digital form i stället för i ana- log. Jag är väl medveten om att detta inte kan genomföras med en gång eller . Man kommer att få leva med att samla in material i både i digital och analog form samt med olika systemtekniska lösningar. Den digitala överföringen kan också ske på olika sätt. Datafilerna kan sändas över ledning eller skickas med bud eller laddas ned av Statens ljud- och bildarkiv direkt (inspelning). Den sista metoden har vissa fördelar bl.a. kan Statens ljud- och bildarkiv begagna den kvalitetsnivå och lagrings- form man önskar. För dessa skiftande metoder att ta emot datafiler behöver Statens ljud- och bildarkiv utveckla rutiner och teknisk kompetens samt inte minst utrustning för att ta emot och lagra materialet. Jag har övervägt möjligheten att ändra pliktexemplarslagen i syfte att kunna reglera insamlingen av radio- och televisionssänd- ningar. Den metod som har diskuterats har tagit sin utgångspunkt i att förse Statens ljud- och bildarkiv med rätt att föreskriva om leve- ransplikt för vissa programbolag utifrån på förhand fastställda kri- terier. En lösning utefter sådana linjer skulle emellertid innebära flera nackdelar bl.a. att leveransplikten då bara skulle kunna avse hela kanaler. Någon möjlighet att belasta programbolagen med skyldigheten att själva selektera ut program har vid närmare över- väganden inte funnits vara möjligt. Utredningen har i dessa diskus- sioner tagit intryck av de övervägande som Pliktleveransutred- ningen förde rörande urval vid källan (se avsnitt 8.3). Förslag till inriktning för egen insamling och prioritering Först kan konstateras att utbudsökningen på framför allt radio- och televisionsområdet kommer att fortsätta. En övergång till digitala sändningar medför att det blir möjligt att etablera ytter- ligare programkanaler. Många av dessa kommer med stor sannolik- het att bli mer specialiserade och vända sig till en begränsad mål- grupp. Antalet regionala och lokala sändningar kommer troligen också att öka. Prioriteringarna som jag föreslår i avsnitt 12.1 innebär att det inte längre blir fråga om att lägga bevarandeinsatser på de totala sänd- ningarna från olika programkanaler utan i stället unika program. Utbudet i sin helhet, programflödet, har dock i flera fall ett intresse med vetenskaplig och kulturell signifikans. Ett sätt att garantera tillgång till utbudsflödet är att, för de kanaler för vilka leveransplikt skall gälla eller för vilka överenskommelser träffats, spela in det totala utbudet som en parallell till den insamling som görs för de privata lokalmedierna. Vid en sådan dokumentation av flödet är det angeläget att beakta de skill- nader som finns i utbudet under olika delar av året till följd av publikens vanor och attityder, annonsmarknaden, sändande före- tags programmässiga ambitioner m.m. Dessa förhållanden bör i möjligaste mån dokumenteras i det bevarande som sker genom programtablåer och liknande dokumentation för att fånga och spegla programflödet. När det gäller produktion av ljud och rörliga bilder har ägt rum ett genomgripande tekniskt systemskifte. Den digitala tekniken är på väg att ersätta den analoga på ljud- och bildområdet. Radio- och televisionssändningar, videogram och fonogram produ- ceras i allt högre utsträckning rent digitalt. Även på spelfilmsområ- det görs inspelning med hjälp av digital teknik och det är i många fall först inför biograflanseringen som det framställs kopior filmbas. När den elektroniska biografen får större genomslag upphör även den sista användningen av en analog Förslag till inriktning för egen insamling och prioritering I distributionsledet kommer DVD att ersätta VHS som konsumentformat för uthyrning och försäljning. Omfattningen av Statens ljud- och bildarkivs ansvarsområde kom- mer att fortsätta att öka. Ljud- och bildmaterial kommer att ingå i allt fler produktioner och distribueras via allt fler kanaler. Utveck- lingen går, enligt min bedömning, mot att upptagningar huvudsak- ligen kommer att levereras i form av digitala filer i stället för de fix- erade analoga dokument som skickas in. Tillsammans med står Statens ljud- och bildarkiv i begrepp att starta ett pilotprojekt för att undersöka möjligheterna av att AB:s sändningar levereras i form av digitala filer i stället för de analoga VHS-kassetter som utgör pliktexemplar. Jag konstaterar att det är nödvändigt att Statens ljud- och bild- arkiv tillförs ekonomiska resurser för att påskynda uppbyggnaden av teknisk kompetens för att använda nya digitala insamlingstekni- ker. Om inte Statens ljud- och bildarkiv håller jämna steg med leve- rantörerna finns flera risker bl.a. att man kommer att ha svårigheter att över huvudtaget kunna ta emot bl.a. filöverfört material. Andra svårigheter som kan uppkomma är möjligheten att göra de nödvän- diga valen av format, standarder och kvalitetsnivå. Det senare är en förutsättning för att materialet skall kunna hanteras i en digital miljö. Uppdrag för att påbörja egen insamling Den nuvarande regleringen i 18 § första och andra stycket i plikt- exemplarslagen är till sin utformning generell och knyter an till den radiorättsliga regleringen i lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden samt till radio- och TV-lagen (1996:844). Utöver hänvisningen till nämnda lagar framgår att också skyldigheten för svenskt program- företag som genom satellitsändning som utgår från och som förmedlar ljudradio- och televisionsprogram till allmänheten skall lämna ett pliktexemplar av varje sändning. Det är i skärningspunkten av resonemanget om kvantitet och kvalitet som direktivets uppmaning att undersöka möjligheterna till nya och moderna insamlingstekniker skall ses. Vid egen inspelning och vid leverans av digitala filer kan Statens ljud- och bildarkiv själva välja format, standarder och lämplig kvalitetsnivå för det Förslag till inriktning för egen insamling och prioritering material som bevaras. Att slopa 18 § första och andra stycket i pliktexemplarslagen förefaller dock äventyrligt innan de nya insamlingsteknikerna hunnit utvecklas. I det komplexa och ökande medieutbudet behöver Statens ljud- och bildarkiv kunna arbeta med fler än en insamlingsteknik. Anledningen är att programbola- gen har olika grad av teknisk kvalitet på inspelningarna. Inte heller möjligheten att nyttja modern teknik vid leverans är likartad hos alla leverantörer. Det krävs att de upptagningar som förvaras i arkivet når upp till en viss kvalitetsstandard. Detta uttrycks i 32 § tredje stycket plikt- exemplarslagen som att pliktexemplar och tillbehör skall vara i samma skick som de exemplar som är avsedda att göras tillgängliga för allmänheten. Att så inte är fallet med de pliktexemplarsband- ningar som programbolagen skall leverera till Statens ljud- och bildarkiv har flera utredningar kon- staterat. Anledningen till att knöt an till den radiorättsliga regleringen var uttalat av lagtekniska och ekonomiska skäl. Det är med de nya insamlingsteknikerna som möjligheten att påverka materialets kvalitet finns. I Statens ljud- och bildarkivs uppgift ligger att kunna tillhandahålla upptagningar för ändamål som vi inte närmare kan veta någonting om. Däremot vet vi att upptagningarna måste vara på en sådan kvalitetsnivå att de säkerställer största möjliga användnings- område . Det innebär att en så hög teknisk standard som möjligt bör eftersträvas med beaktande av de restriktioner ekono- min sätter upp. Jag vill särskilt peka på möjligheterna att i fram- tiden genomföra tekniska migreringar till nya informationsbärare samt att kunna återanvända materialet för bearbetning och utsänd- ning. Vid övergång till ny insamlingsteknik som egen inspelning och fil- överföring via ledning måste Statens ljud- och bildarkiv ha möjlig- het att begränsa inflödet av radio- och televisionsmaterial. Om inte denna möjlighet finns kommer, vid de fall material också inhämtas genom egen inspelning och filöverföring via ledning, arkivet att tvingas hantera två exemplar med samma innehåll. Det skall i detta sammanhang påpekas att Statens ljud- och bildarkiv har möj- lighet att medge undantag från skyldigheten att lämna pliktexem- Förslag till inriktning för egen insamling och prioritering Denna möjlighet regleras i 36 § pliktexemplarslagen och är gemensam för Statens ljud- och bildarkiv och Kungl. Regeln tar sikte på undantag för visst fall och har av Statens ljud- och bildarkiv också tillämpats vid enstaka tillfällen. Jag menar att formuleringen i regeln inger en viss osäkerhet. Att den inte kan tillämpas generellt för att sätta hela 18 § ur spel står klart. Frågan är om regelns räckvidd tillåter undantag för viss leverantör eller om avsikten har varit att undantag skall behöva meddelas vid varje leveranstillfälle. Tillfredställande svar har inte stått att finna i lagens förarbeten eller i 9 § förordning (1993:1439) om pliktexemplar av dokument. Det förslag som jag lägger fram tar sin utgångspunkt i den snabba teknikutveckling och den explosionsartade utbudsökning som har redogjorts för på annat håll i betänkandet. Det ligger inom möjlighetens ramar att de nya insamlingsteknikerna kan bli dominerande. Eftersom pliktexemplarslagen knyter an till radiorättsliga regleringar med helt andra syften än de bevarandeändamål som utgör riktmärket för Statens ljud- och bildarkivs verksamhet menar jag att en undantagsregel som är mer precis till inriktning och effekt är nödvändig. Därför förslås en änd- ring i 18 § pliktexemplarslagen som öppnar för möjligheten till undantag från leverans av referensbanden enligt den radiorättsliga regleringen. Regeln bör villkoras så att den blir tillämplig först om radio- och televisionsprogrammen insamlas på annat sätt. Det finns hos Statens ljud- och bildarkiv kompetens att avgöra när föreslagen undantagsregel skall tillämpas. Av 37 § andra stycket i pliktexemplarslagen framgår att beslut om undantag enligt 36 § inte kan överklagas. Jag har sett det som rimligt att det inte heller skall vara möjligt att göra det för beslut som grundar sig på den nya föreslagna regeln i 18 §. Bakgrunden till mina ställningstagande ligger i att båda undantagsbesluten är snar- lika, med skillnaden att den nya regeln avser endast en mediekate- gori och att den endast är tillämplig i de fall då insamling sker på annat sätt. Undantagsbeslutet enligt den nya regeln är ämnat för en situation som syftar till att Statens ljud- och bildarkiv inte skall erhålla två upptagningar av samma material. Jag gör därför bedöm- ningen att en begränsning i möjligheten att överklaga inte skadar något intresse. 13Förslag till ändring av kravet på pliktleverans av film Förslag: 12 § lagen (1993:1392) om pliktexemplar av dokument ändras så att filmer skall vara undantagna ifrån kravet på leverans- plikt, såvida de levereras i form av videogram. För filmer och videogram gäller leveransplikt även om det offentlig- gjorda materialet inte rör svenska förhållanden. Grunden för detta är att utländska filmer har ansetts ha stor påverkan på det svenska sam- hället och att efterfrågan på utländsk film är stor bland svenska fors- kare.