sou · GSB311 · 2005-01-01 00:00:00 — Trots att de offentliga utgifterna ökar kraftigt , kommer den offentliga skuldsättningen på lång sikt inte att utvecklas på ett ohållbart sätt. Om överskottsmålet upprätthålls är möjligheterna goda att klara de demografiska påfrestningarna under de därpå följande åren. I ett avslutande kapitel redovisas två alternativa scenarier. Syftet med dessa är att illustrera hur den offentliga sektorns resurs- utrymme beror av sysselsättningsutvecklingen. Tillväxt ger högre inkomster och ökat välstånd, men möjligheterna att ytterligare öka det offentliga åtagandet eller finansiera ett oförändrat åtagande Bilaga 1–2 till LU 2003/04 med sänkta skatter är starkt beroende av hur tillväxten kommer till stånd. Produktivitetshöjningar förklarar så gott som hela BNP ökningen . Antalet arbetade timmar har inte ökat . ger denna typ av tillväxt endast upphov till marginellt ökade resurser för den offentliga sektorn. En snabbare produktivitetstillväxt leder till högre löner och utvidgade konsumtionsmöjligheter för hushållen. Därmed stärks de offentliga inkomsterna. ökar de offentliga utgifterna i nästan samma utsträckning när även transfereringsutgifterna och de offentligt anställdas löner ökar. Utgiftsökningen gör att utrymmet för nya reformer blir litet. Paradoxalt nog risker en snabbare produktivitetstillväxt i näringslivet till och med att bli problematisk för den offentliga sektorn, eftersom den ökar konsumtions- möjligheterna generellt och därmed även skärper kraven på den konsumtion som skattefinansieras. En sysselsättningsledd tillväxt är betydligt mer gynnsam från ett offentlig-finansiellt perspektiv. Fler sysselsatta ökar skatte- inkomsterna utan att de offentliga kostnaderna ökar på motsvarande sätt. minskar antalet personer som försörjs genom olika typer av sociala ersättningar. En BNP-ökning som skapas genom fler arbetstimmar stärker de offentliga finanserna i betydligt större utsträckning än en lika stor BNP-ökning som beror på en snabbare produktivitetstillväxt. Scenarierna visar på betydelsen av regeringens sysselsättningsmål för den offentliga sektorn. En hög sysselsättningsgrad är en förutsättning för en omfattande offentlig sektor. Tillväxten i har varit lägre än den i både andra länder inom EU och . har dock den relativa tillväxten i varit gynnsammare. I detta kapitel beskrivs översiktligt den historiska utvecklingen av den svenska ekonomin i ett internationellt perspektiv. Först diskuteras tillväxtutvecklingen och därefter tillväxtens två komponenter: sysselsättning och produktivitet. Efterföljande kapitel beskriver mer ingående strukturen och förutsättningarna som ligger till grund för antaganden och resultat i framtidskalkylerna. Det vanligaste måttet på den ekonomiska tillväxten är bruttonationalproduktens (BNP) årliga förändring. BNP-tillväxten i OECD-området har avtagit . I genomsnitt har tillväxten bland länderna i varit jämfört under 1970- respektive . Även tillväxten i det för välfärdsjämförelser mer relevanta måttet BNP per capita har avtagit , se diskussion i faktaruta 3.1. har dock vissa länder, t.ex. , brutit denna trend och tillväxten i per capita har ökat. Detta har inneburit att gapet mellan BNP per capitanivå och många andra vidgats . Bakgrund Bilaga 1–2 till LU 2003/04 Tabell 3.1 BNP-tillväxt i , , EU och 1960-2002 var BNP per capita bland de högsta inom . har BNP och BNP per capita utvecklats svagare än i de flesta andra länder inom . , var BNP-tillväxt bland de lägsta av OECD- ländernas. köpkraftsjusterade BNP per capita var högre än OECD-genomsnittet , men har sjunkit relativt övriga länder så att den översteg genomsnittet (se diagram 3.1).1 Det relativa raset inträffade främst i samband med den djupa ekonomiska krisen . har BNP per capita växt i ungefär samma takt som OECD-genomsnittet, till och med något snabbare under den senare delen av . Skillnader mellan länder eller mellan tidsperioder i utveckling av BNP per capita kan bero på flera olika faktorer. Till dessa hör andelen invånare i arbetsför ålder, andelen sysselsatta, antalet arbetade timmar samt arbetsproduktiviteten. Det finns därför anledning att närmare beskriva utvecklingen av dessa. 1 reviderade statistiken för perioden –2002. Diagram 3.1 inkluderar inte denna revidering. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 Diagram 3.1 Köpkraftjusterad BNP per capita i , och relativt 1970–2001 Faktaruta 3.1 BNP per capita och välfärdsjämförelser BNP per capita används ofta som en indikator på ett lands välfärd. Vanligen jämförs köpkraftkorrigerade BNP-nivåer. Genom köp- kraftkorrigeringen justeras BNP för skillnader i prisnivåer mellan länder. Beräkningen syftar till att jämföra produktionsvolymer, dvs. den mängd varor och tjänster som i genomsnitt produceras per invånare i ett land. Ett antal invändningar kan göras mot att jämställa BNP per capita med välfärd. För det första säger inte måttet någonting om fördelningen av de producerade resurserna. Fördelningen av inkomster och välfärd är relativt ojämn och skiljer sig från land till land. BNP mäter inte heller värdet av fritid. En lång föräldraledighet är t.ex. en medveten prioritering som ger en lägre BNP. BNP-nivån kan vidare påverkas av skillnader i konjunkturläge ett enskilt år. En mer rättvisande jämförelse skulle ges av en konjunkturjusterad BNP-nivå. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 En stor del av välfärden genereras av en kapitalstock i form av infrastruktur, byggnader och maskiner som byggts upp . Bestående skillnader i produktionsvolym ger större effekter på välfärden. En del av produktionen är inte tillgänglig för konsumtion utan måste avsättas för att vidmakthålla och utvidga kapitalstocken. Om kapitalstockens storlek och struktur skiljer sig åt mellan länderna skiljer sig även investeringsbehoven. Ur teoretisk synvinkel skulle NNP, nettonationalprodukten vara att föredra som välfärds- indikator. Ett problem är dock att kapitalstocksstatistik ofta är av dålig kvalitet. Möjligheten till utbyte med utlandet komplicerar också användandet av BNP som ett välfärdsmått. Invånarna i ett land kan upprätthålla en högre konsumtionsnivå genom import som finansieras med faktor- inkomster från utlandet. BNI, bruttonationalinkomsten, dvs. BNP korrigerad för nettot av faktorinkomster från utlandet, ger egentligen en bättre bild av vad som är tillgängligt för användning inom landet. Dessa invändningar till trots publicerar och regelbundet prognoser och utfall för köpkraftkorrigerad produktion per invånare, vilket ofta refereras till som välståndsligan. Köpkraftkorrigerad BNP per capita var 1970 högre i än genomsnittligt i EU15. , med utfallsdata, var produktionen per invånare marginellt högre i än i EU. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 Diagram 3.2 BNP per capita i relativt EU15 Källa: European Commission [2002]. Diagrammet 3.2 visar hur ett index för BNP per capita i i förhållande till EU15 utvecklats beräknat på två olika sätt. Den heldragna kurvan visar köpkraftkorrigerade nivåer medan den streckade kurvan är en jämförelse baserad på reala tillväxttakter i nationella valutor. I det senare fallet jämförs inte nivåer utan tillväxttakter, vilket gör köpkraftkorrigeringen onödig. Båda kurvorna visar på en likartad utveckling av ungefär samma storleksordning, med en tendens till gradvis ökande skillnader efter mitten av . har tappat något mer relativt EU- snittet vid en jämförelse av köpkraftkorrigerad BNP per capita än vid en jämförelse av tillväxttakter. Skillnaden är särskilt stor . Den köpkraftkorrigerade nivån låg lägre 2001 än 1970, medan skillnader i tillväxttakter endast ger en nedgång med . Bilaga 1–2 till LU 2003/04 En möjlig förklaring till skillnaden mellan de två kurvorna i diagrammet är en ur svenskt perspektiv oförmånlig utveckling av terms of trade. Ett gradvis försämrat relativpris på svensk export har gjort att en allt större exportvolym varit nödvändig för att finansiera en given importvolym. Detta har hållit uppe produk- tionen, som det reala utbytet av nettoexporten successivt har minskat. Gemensamt för många länder i OECD-området är en utveckling mot ökad medellivslängd och en relativt låg fruktsamhet. Detta har resulterat i en utveckling med avtagande befolkningstillväxt där andelen och i vissa fall antalet personer minskat. Denna utveckling har emellertid endast haft en relativt liten påverkan på utvecklingen av BNP per capita i OECD-området under senaste decenniet.2 I har en positiv nettoinvandring motverkat en minskning av antalet personer . ökade befolkningen med närmare 27 000 personer, som antalet personer födda i i denna åldersgrupp minskade med knappt 15 000. har inte denna skillnad varit lika markant men invandringen har utgjort ett stort, och i absoluta termer ökande, bidrag till tillväxten av den arbetsföra befolkningen. 2 [2003d]. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 Diagram 3.3 Sysselsättning i , och 1970–2001, andel av befolkningen 15–64 år Som diagram 3.2 visar är den svenska sysselsättningsnivån fortfarande relativt hög i ett internationellt perspektiv. Speciellt gäller detta för kvinnor och personer . Den sammanlagda andelen sysselsatta ökade kraftigt . Det var kvinnors ökade arbetsutbud som låg till grund för denna markanta ökning, som männens sysselsättningsnivå minskade något. Under den ekonomiska krisen sjönk andelen sysselsatta kraftigt för både män och kvinnor, och har utvecklats på ett likartat sätt. Internationella jämförelser av genomsnittlig arbetstid är behäftad med stor osäkerhet. Som diagram 3.3 illustrera tyder emellertid mycket på relativt stora skillnader i den genomsnittliga arbetstiden bland länderna i OECD-området. Till exempel arbetade den genomsnittliga sysselsatta personen i , i och i USA.3 Utvecklingen av antalet arbetade timmar har också varierat över tiden mellan länderna. 3 [2003c]. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 arbetade timmar per sysselsatt minskat i de flesta , speciellt i , mycket på grund av en ökning av andelen deltidsarbetande. Skillnaden mellan ländernas arbetstidsutveckling kan delvis förklaras av arbetstidsreformer, som till exempel förlängd semester och avtalad arbetstidsreduktion, samt ökningen av kvinnornas deltidsarbete. I ökade den genomsnittliga arbetstiden kraftigt . Medelarbetstiden har dock fallit tillbaka , men ligger fortfarande på en högre nivå än 1980. En anledning till denna utveckling var den kraftiga försämringen av arbets- marknadsläget i som resulterade i en stor minskning av antalet personer som av någon anledning var frånvarande från sitt arbete. Diagram 3.4 Genomsnittligt antal arbetade timmar per sysselsatt i , , och 1970–2002 Arbetsproduktiviteten, vanligen mätt som förädlingsvärdet per arbetad timma eller per sysselsatt, är en viktig faktor vid analysen Bilaga 1–2 till LU 2003/04 av den ekonomiska utvecklingen. Arbetsproduktivitetens tillväxt- takt i OECD-området som helhet har avtagit något under 1990- talet relativt . Vissa länder, bland annat och de nordiska länderna, uppvisade emellertid en ökad tillväxttakt under det senaste decenniet.4 I steg arbetsproduktiviteten i ekonomin mycket snabbt varefter ökningstakten avtog markant. steg arbetsproduktiviteten mätt som BNP per arbetad timma med för att –2002 minska till i genomsnitt . Näringslivets arbetsproduktivitets tillväxt var något högre jämfört med . För industrisektorn var skillnaden mellan emellertid större med markant högre tillväxt under det senare decenniet. Arbetsproduktivitet i , och Anm: Arbetsproduktivitet definieras som BNP per sysselsatt. 4 Trendskattningar för perioden –1990 respektive 1990–1998. Se Scarpetta, S. m.fl. [2000]. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 Svenskt näringslivs produktivitetsnivå har förbättrats relativt omvärldens men nivån är fortfarande lägre än i många av konkurrentländerna. var näringslivets produktivitet per anställd av den produktivitet som några viktiga konkurrentländer uppvisade i genomsnitt.5 hade denna relativa produktivitet ökat till en nivå motsvarande av konkurrentländernas. Förbätt- ringen har skett i alla näringslivets delsektorer, men speciellt är det i tillverkningsindustrin som den relativa ökningen varit stor. I denna sektor var arbetsproduktiviteten 1998 i det närmaste lika hög som genomsnittet i konkurrentländerna. Arbetsproduktiviteten kan förbättras på flera olika sätt: Genom att öka mängden realkapital i förhållande till arbetskraften som används i produktionen, genom att höja den tekniska nivån och genom att arbetskraftens kompetens förbättras. Vidare påverkas ekonomins sammanlagda arbetsproduktivitet av struktur- omvandling där produktionsfaktorer flyttas mellan sektorer med olika produktivitetsnivå och produktivitetstillväxt. Kapitalintensitet och teknologisk utveckling Utvecklingen av realkapitalstocken har betydelse för den ekonomiska utvecklingen genom att löpande investeringar möjlig- gör en modern, effektiv produktionsprocess. Investeringar i realkapital påverkar produktiviteten dels genom att de tillför mer kapital per arbetare, dvs. ökad kapitalintensitet, och dels genom den tekniska utvecklingen som ligger i investeringarna. Den relativa storleken av dessa två effekter är dock ofta svår att uppskatta. Beräkningar av indikerar att kapitalintensitetens tillväxttakt i de flesta föll något mellan 1980 och 1990-talen. Att mäta kapitalackumulation är dock behäftat med stor osäkerhet. Speciellt svårt är det att göra internationella jämförelser. För del visar uppskattningar att kapital- intensitetens bidrag till arbetsproduktivitetsökningen i näringslivet varit något lägre än . 5Se bilaga 6 till /04, SOU 2003:45. Jämförelsen avser arbetsproduktivitet relativt genomsnittet för en grupp bestående av , , , , , , och . 6Scarpetta, S. m.fl. [2000]. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 Investeringar i olika typer av kapitalvaror bidrar olika mycket till produktivitetstillväxten. Den relativt starka ekonomiska tillväxten som vissa uppvisat , speciellt , har fått många bedömare att tala om en ny mer produktiv ekonomi som skulle ha uppstått tack vare stora investeringar i informations- och kommunikationsteknologi (IKT). Beräkningar av finner att IKT-investeringar har spelat en roll för produktivitetsutvecklingen men effekten har i de flesta länder varit relativt liten.7 I var produktivitetstillväxten i näringslivet i genomsnitt . Åren därefter var produktivitetstillväxten , och det syns ännu inga tecken på att denna tillväxt avtar.8 I stora delar av EU har inte motsvarande produktivitetsutveckling observerats. Där har utvecklingen snarare varit lägre . hade dock en utveckling liknande den i . Hur IKT påverkat produktiviteten har varit föremål för mycket forskning. Ett antal empiriska studier påvisar att produktion och användning av IKT verkligen har haft betydelse för den höga produktivitetstillväxten i vissa länder som andra hävdat att IKT framför allt får kortsiktiga effekter på produk- tivitetstillväxten. Både i och har den IKT- producerande sektorn visat på betydande produktivitetstillväxt . Det finns också vissa tecken på ökad produk- tivitetstillväxt i den IKT-användande delen av näringslivet, även om denna har varit betydligt svagare än den som observerats hos IKT- producenterna.9 En annan faktor som påverkar arbetsproduktiviteten är för- ändringar i arbetskraftens sammansättning. Utbildningsnivå, fysisk hälsa och arbetslivserfarenhet är alla faktorer som påverkar arbetskraftens produktivitet. tillhör de länder i OECD- området som satsat mest medel på utbildning i förhållande till BNP. I ett internationellt perspektiv har befolkning 7OECD [2003d]. 8Feldstein, M. [2003]. 9Se t.ex. , D. W. & Stiroh, K. [2000], , S. & Sichel, D. [2000, 2002], , G. [2003] och , T. [2003]. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 generellt sett en hög utbildningsnivå. Endast fyra har en högre andel högskoleutbildade bland sin befolkning. 10 Som tabell 3.2 visar ökade andelen högskoleutbildade svenskar relativt kraftigt och andelen överstiger klart OECD-genomsnittet . Tabell 3.2 Andelen1 med högskoleutbildning , 1996 och 2001 1Andelen av befolkningen mellan 25–med högskoleutbildning. Källa: [2003b]. Bland de anställda är emellertid andelen med längre högskole- utbildning, dvs. , relativt låg i jämfört med många andra . ökade dock andelen sysselsatta med både lång och kort högskoleutbildning i Sverige.11 I likhet med många andra EU- länder kan höjningen av de sysselsattas utbildningsnivå under 1990- talet delvis förklaras av den svaga sysselsättningsutvecklingen för den del av arbetskraften som har lägst utbildningsnivå.12 Hur stort bidrag till produktivitetstillväxten som ges av förbättrad utbildningsnivå är relativt svårt att uppskatta. Beräkningar indikerar dock att den successivt höjda utbildnings- nivån hos arbetskraften inom OECD-området signifikant har bidragit till ökad produktivitet per anställd.13 10OECD [2003b]. 12OECD [2003d]. 13Scarpetta, S. m.fl. [2000]. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 Forskning och utveckling (FoU) kan i likhet med utbildning ses som en investering i kunskap som kan nyttjas för att producera mer med en given mängd insats av arbete och kapital. Studier visar på ett positivt samband mellan FoU-intensiteten och produktivitets- tillväxten i OECD-länderna.14 I OECD-området har FoU-andelen av BNP ökat , och utgjorde i genomsnitt av BNP. Motsvarande genomsnitt för EU området var . Några länder, speciellt de nordiska, uppvisar emellertid en mycket hög FoU-intensitet. Skillnaden mellan den grupp länder som investerar mest och övriga länder har ökat kraftigt . Denna utveckling kan delvis förklaras av de kraftigt ökade investeringarna inom teleproduktindustrin och denna sektors stora andel av näringslivet i och . har FoU-investeringar i förhållande till BNP varit bland de högsta i världen. har varit det OECD-land som investerat mest i FoU. Ökningen av de svenska FoU-satsningarna under det senaste årtiondet, från av BNP , förklaras till stor del av näringslivets ökade investeringar som svarade för av totala investeringar i FoU.15 Ekonomins totala arbetsproduktivitetstillväxt påverkas av de sammansättningsförändringar som uppstår när sysselsättnings- tillväxten skiljer sig åt mellan olika branscher och då dessa branscher i sin tur har olika produktivitetsnivå och produktivitetstillväxt. Historiskt sett har sådana strukturella förändringar betytt mycket för produktivitetstillväxten när resurser flyttats från jordbruk med låg produktivitetsnivå till tillverkningsindustri med hög produktivitetsnivå. har denna effekt avtagit bland de utvecklade länderna.16 Effekten av förflyttning av arbetskraft till sektorer med relativt högre produktivitetsnivå har emellertid inte varit försumbar under de tre 14Bassanini, A., Scarpetta, S. & Visco , I. [2000]. 15SCB [2003c]. 16OECD [2003d]. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 , men det är produktivitetsökningar inom sektorerna som stått för det största bidraget till produktivitetstillväxten bland , speciellt under det senaste decenniet.17 I har utvecklingen varit liknande den i flertalet andra ; den aggregerade produktivitetstillväxten har främst uppkommit på grund av förbättrad produktivitet inom branscher. Sysselsättningsförskjutningar mot branscher med lägre produk- tivitetsnivå har haft en mindre betydelse. Beräkningar för den svenska industrin tyder dock på ökad betydelse av syssel- sättningsförskjutning , till stor del tack vare teleproduktindustrins starka expansion i kombination med denna sektors starka produktivitetstillväxt.18 I ett internationellt perspektiv har historiska tillväxttakt i BNP per capita varit relativt svag under . var utvecklingen i något mindre gynnsam relativt den i många andra . Det var emellertid under den ekonomiska krisen som den relativa utvecklingen av BNP per capita försämrades kraftigt. En viss återhämtning har skett . Bland de faktorer som förklarar skillnader i länders tillväxt i BNP per capita har ländernas förmåga att sysselsätta personer i arbetsför ålder varit synnerligen viktig . Även investeringar i humankapital och de stora investeringarna i IKT har haft betydelse för tillväxtskillnaderna. 17Scarpetta, S. m.fl. [2000]. 18Lind, D. [2003]. De framtida tillväxtförutsättningarna bestäms i hög grad av hur antalet sysselsatta och antalet arbetade timmar utvecklas. Om andelen i befolkningen som är sysselsatt ökar kommer BNP per capita normalt att växa, som den offentliga sektorns finansiella ställning stärks. Arbetskraftsutbudet kan definieras på olika sätt och dess utveckling bestäms av ett antal faktorer. Arbetskraftsunder- sökningen () mäter löpande arbetskraftsutbudet genom att intervjua ett representativt urval av befolkningen . Arbetskraftsutbudet från personer i åldrarna 16–är endast av marginell betydelse. Växande utbildningskrav har gjort att antalet sysselsatta i denna åldersgrupp minskat kraftigt. För de som arbetar rör det sig så gott som uteslutande om deltidsarbete . Enligt stod denna åldersgrupp för av det sammanlagda antalet arbetstimmar 2002. Utbild- ningskraven kommer sannolikt inte att minska framöver. Därför bortses i det följande mestadels från denna åldersgrupp i diskussionen om det framtida arbetskraftsutbudet. En grundläggande faktor för arbetskraftsutbudet är hur befolk- ningen utvecklas. 2002 fanns det cirka 5 250 000 personer i . Alla personer arbetar dock inte. Ett antal personer står utanför arbetsmarknaden på grund av studier, sjukdom, pension eller av andra skäl. utgjorde denna grupp 964 000 personer eller av befolkningen . De som kan och vill arbeta utgör arbetskraften. Av dessa är inte alla syssel- satta utan cirka 164 000 personer eller var arbetslösa1. Av de sysselsatta var i medeltal cirka 708 000 personer heltids- frånvarande en genomsnittlig arbetsvecka, på grund av semester, 1 Vid beräkningen av den officiella arbetslösheten inkluderas även personer i åldrarna 16–, vilket ökar antalet arbetslösa något. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 sjukdom, föräldraledighet, studier, etc. Den resterande gruppen, antalet personer i arbete, uppgick till cirka 3 415 000 personer eller knappt två tredjedelar av befolkningen 2002. I denna grupp ingår ett antal personer som var frånvarande endast en del av arbetsveckan, i genomsnitt cirka 960 000 personer. Eftersom dessa personer inte var frånvarande på heltid så är de i arbete enligt . Deras frånvaro påverkar därmed inte antalet personer i arbete, utan endast den genomsnittliga arbetstiden. utfördes nästan 6 , eller per sysselsatt, vilket motsvarar per vecka2. Diagram 4.1 Befolkningen i åldern 20–2002, tusentals personer resp. arbetade timmar Arbetade timmar 6 885 030 Källa: SCB [a]. I detta kapitel diskuteras ett antal faktorer som påverkar det framtida arbetskraftsutbudet. Diskussionen syftar till att bedöma vilka faktorer som kommer att vara av störst betydelse för det framtida arbetskraftsutbudet, och vilka utvecklingsförlopp för perioden som kan vara rimliga. 2 Antalet arbetade timmar enligt nationalräkenskaperna. Av dessa kan en mindre del hänföras till personer som är eller , vilket gör att sifferuppgifterna inte är helt jämförbara. Bilaga 1–2 till LU 2003/04 strukturerad i enlighet med diagram 4.1. I ett inledande avsnitt sammanfattas den befolkningsprognos som ligger till grund för kalkylerna. Därefter diskuteras arbetskraftsdeltagande och syssel- sättning och hur dessa variabler varierar, både i ett historiskt perspektiv och beroende på en individs ålder, kön och ursprung. I ett tredje avsnitt behandlas frånvaron och medelarbetstiden, hur mycket en sysselsatt person i genomsnitt arbetar . I avsnitt 4.4 sammanfattas utvecklingen under de senaste decen- nierna och utvecklingen diskuteras. Kapitlets slutprodukt blir ett antal utvecklingsförlopp för antalet arbetade timmar i ekonomin . Befolkningsprognosen pekar på att befolkningen växer svagt I de flesta västliga industriländer har en gradvis stigande medellivslängd och en relativt sett låg fruktsamhet gett upphov till en utveckling där befolkningstillväxten avtar och befolkningens medelålder ökar. Det blir allt fler äldre och relativt sett färre barn och ungdomar samt personer .