sou · GSB363 · 2005-01-01 00:00:00 — En annan grupp som skulle kunna vara intressant är bilhandlare, vilka har det största transaktionsflödet. Med nuvarande regler blir dock bilhandeln skattskyldig endast för kreditposter som uppstår vid inbyte av ett fordon som avställs, varför ett skattekonto även i detta sammanhang skulle få endast en marginell betydelse. Här skulle friskrivningen i förordningen (2001:650) om vägtrafik- register att direktregistrerare får hantera andra än egna fordon kunna tas bort så att påställningen sker innan ägarbytet registreras. På så sätt skulle bilhandeln bli skattskyldig även för debetposterna. Skattekonsekvenserna finge därefter överlåtas till bilhandeln att reglera i sina avtal med kunderna. Att föreslå sådana förändringar ligger emellertid utanför vårt uppdrag. Ytterligare en grupp som bör anmärkas i detta sammanhang är de som blir skattskyldiga för trängselskatt när denna införs. Med hänsyn till det stora antalet betalningar som kan komma i fråga för dessa torde någon form av (trängsel-) skattekonto kunna vara av intresse. Utredningens överväganden: Vi föreslår att varken fordons- skatten eller saluvagnsskatten infogas i skattekontosystemet. Frågan om att införa ett särskilt vägtrafikskattekonto bör bli föremål för ytterligare överväganden, i första hand när det blir aktuellt att införa ett kilometerskattesystem i . I samband med att punktskatterna infogades i skattekontosystemet togs frågan upp om även skrotningsavgiften skulle infogas i detta system. Eftersom det är som i praktiken sköter uttaget av skrotningsavgift ansågs det emellertid förenat med stora svårigheter att infoga skrotningsavgiften i skattekontosystemet (se prop. 2001/02:127, s. 140). Något sådant förslag lämnades därför inte. Motsvarande resonemang torde kunna föras även beträffande fordonsskatten (och saluvagnsskatten). Utredningen noterar att regeringen intagit en liknande ståndpunkt när det gäller att bedöma huruvida trängselskatten skall infogas i skattekontosystemet (se prop. 2003/04:145, s. 58 f.). Ytterligare en väsentlig skillnad mellan fordonsskatten och t.ex. punktskatterna är att det i princip undantagslöst är juridiska personer som är skattskyldiga för punkt- skatt, medan situationen för fordonsskatten närmast kan betecknas vara den omvända. Fordonsskatten som sådan skiljer sig också i materiellt hänseende åt från övriga punktskatter och är i flera avseenden särskild från dessa. Vid ett infogande i skattekonto- systemet kan problem förväntas uppstå genom det förhållandet att fordonsskatten som sådan är kopplad till vissa fordon och inte till vissa personer. Bristen på ett lämpligt avräkningssystem i SBL gör sig här gällande. Mot bakgrund av det anförda blir utredningens slutsats att fordonsskatten inte bör infogas i det gällande skatte- kontosystemet. Detta hindrar dock inte att den nya vägtrafikskattelagen i vissa hänseenden kan komma att hänvisa till bestämmelser i . Utöver frågan om att infoga fordonsskatten i skattekontosystemet har vi även behandlat den näraliggande frågan om att införa ett separat vägtrafikskattekonto. Såsom redogjorts för skulle emellertid endast ett fåtal skattskyldiga i dagens läge kunna dra nytta av ett sådant särskilt konto. Nyttan skulle dessutom i de flesta fall vara tämligen marginell. Det rör sig om vissa bilhandlare, eller andra skattskyldiga med stor omsättning av bilar, som i vissa situationer skulle kunna få vissa fördelar av att ha ett separat vägtrafikskattekonto. Denna grupp skattskyldiga är emellertid så pass liten att det inte kan anses befogat att införa ett generellt vägtrafikskattekonto. Även om ett sådant skattekonto vore frivilligt och därmed endast var tillgängligt för dem som anser sig ha behov av ett sådant konto skulle nyttan ändå inte överväga det administrativa merarbete som kan förväntas uppstå. Däremot finns det all anledning att överväga frågan ytterligare för det fall ett kilometerskattesystem införs, i all synnerhet om ett kilometer- skattesystem skulle innebära att det kan blir fråga om att återbetala delar av skatten på dieselolja till åkerinäringen. De skattskyldigas transaktioner kan då förutsättas öka och behovet av ett särskilt skattekonto skulle accentueras. Ett kilometerskattesystem ligger emellertid en bit in och en lämplig ordning är att låta detta vara i funktion för att därefter utvärdera transaktionsströmmar m.m., för att återkomma med eventuella förslag om ett särskilt vägtrafikskatte- konto. I huvudsak motsvarande överväganden kan göras beträffande den trängselskatt som är under införande. Med dessa överväganden lämnar utredningen frågan om ett vägtrafikskattekonto. Nedan redogörs för de nuvarande förfarandereglerna i FSL. Dessa är genom 6 § lagen (1976:339) om saluvagnsskatt tillämpliga även beträffande sådan skatt. Framställningen är inte gjord i syfte att ge en fullständig redovisning av det nu gällande regelverket utan endast för att ge en översikt över reglernas nuvarande funktion. De grundläggande besluten om fordonsskatt och saluvagnsskatt Fordonsskatt (och saluvagnsskatt) beslutas av genom automatisk databehandling (termen som sådan behandlas nedan under avsnitt 12.12.5) för beskattningsmyndighetens räkning (36 § första stycket FSL). De automatiska skattebesluten grundar sig på uppgifter i vägtrafikregistret. Om en automatiskt beslutad skatt blir fel på grund av misstag vid databehandlingen, får besluta om rättelse (45 § andra stycket FSL). Om den skattskyldige anser att en automatiskt beslutad fordonsskatt är felaktig, kan denne begära omprövning av skatten hos beskattningsmyndigheten (37 § första stycket FSL). Omprövning av fordonsskatt kan gälla såväl debiteringar som återbetalningar. En begäran om omprövning måste göras från utgången av det kalenderår under vilket skatteåret eller skatteperioden har gått till ända. Kommer begäran in senare kan den inte prövas av beskattningsmyndigheten. Vid omprövning meddelar beskattningsmyndigheten normalt sett ett beslut som i sin tur går att ompröva. skall ompröva det beslutet om den skattskyldige begär det eller om det föreligger särskilda skäl i övrigt. Ett omprövningsbart beslut får inte överklagas. För detta krävs att beskattningsmyndigheten fattat ett s.k. slutligt beslut enligt 38 § första stycket FSL, vilket alltså är en förutsättning för överklagande. Slutliga beslut skall meddelas om den skattskyldige begär det eller om det finns särskilda skäl. Begäran om slutligt beslut skall ha kommit in till beskattnings- myndigheten från utgången av det kalenderår under vilket skatteåret eller skatteperioden har gått till ända. Ett slutligt beslut skall också meddelas om en begäran kommit in efter treårsfristen, men från den dag då den skattskyldige fått del av beskattningsmyndighetens omprövnings- bara beslut enligt 37 § FSL. Ett slutligt beslut kan ändras endast genom att det överklagas (38 § andra stycket FSL motsatsvis). Vill någon få skatten omprövad på grund av att fordonet bytt ägare före den tidpunkt som är avgörande för skattskyldigheten är dock tidsfristen efter sista betalningsdagen för skatten (39 § FSL). De beslut som meddelas med stöd av 39 § FSL anses som slutliga beslut. Enligt 42 § FSL kan beskattningsmyndigheten besluta om efterbeskattning i de fall som skatt undandragits genom någon av de grunder som anges i bestämmelsen. Efterbeskattning får ske först sedan slutligt beslut om skatten har meddelats eller när slutligt beslut om skatten kan meddelas (43 § FSL). Beslut om efterbeskattning får meddelas senast under det sjätte året efter utgången av det kalenderår under vilket skatteåret eller skatteperioden har gått till ända. Ett beslut om efterbeskattning kan ändras endast genom överklagande. Överklagande i vanlig ordning Överklagande hos allmän förvaltningsdomstol Den skattskyldige får skriftligt överklaga beskattningsmyndighetens beslut hos allmän förvaltningsdomstol (länsrätten) från det att denne fått del av beslutet (23 och 24 §§ förvaltnings- lagen 1986:223) Länsrättens beslut kan överklagas hos kammar- rätten. Sista instans är Regeringsrätten. Följande beslut får överklagas hos länsrätten: -slutligt beslut om skatt enligt 38 § FSL -beslut om skatt enligt 39 § FSL (ägarbyte) -beslut om efterbeskattning enligt 42 § FSL -beslut om skattetillägg i samband med slutliga beslut och efterbeskattning -slutliga beslut om återbetalning av fordonsskatt vid kombitrafik -beslut om skattebefrielse enligt 89 FSL -beslut om rättelse enligt 45 § första stycket FSL (skrivfel m.m.) -beslut om anstånd med att betala skatt -slutliga beslut om dröjsmålsavgift och anståndsränta -beslut om skattevikt -beslut om saluvagnsskatt Om ett beskattningsbeslut överklagats befriar detta inte den skatt- skyldige från att i behörig ordning betala skatten i avvaktan på att överklagandet prövas. Om den skattskyldige i ett sådant fall vill skjuta upp inbetalningen av skatten får han eller hon i stället söka anstånd med inbetalning av skatten enligt bestämmelserna i 60 § FSL. beslut enligt 88 § FSL och 20 § FSF, i fråga om nedsättning av eller befrielse från fordonsskatt eller om traktors skatteklass, fick t.o.m. överklagas hos regeringen. gäller dock att även dessa beslut skall överklagas till länsrätten. Överklagande i särskild ordning När den dåvarande vägtrafikskattelagen (nuvarande FSL) kom till infördes i 86 och 87 §§ bestämmelser om att den skattskyldige i s.k. särskild ordning skulle kunna överklaga lagakraftvunna beslut. Bestämmelserna utformades med 8 kap. 7–10 §§ i den numera upphävda LPP som förebild. Som förutsättning för överklagande i särskild ordning gäller någon av följande förutsättningar: 1.skatten har fastställts i strid med bestämmelserna om vem som är skattskyldig eller om vad som är skattepliktigt, 2.skatten har fastställts mer än en gång för samma skattepliktiga förhållande, 3.skatten har fastställts till ett belopp som väsentligen överstiger vad som rätteligen borde ha utgått och detta beror på att den skattskyldige underlåtit att lämna uppgifter som han varit skyldig att lämna eller det har föranletts av felaktighet i en uppgift som han har lämnat eller i en uppgift eller i en handling som legat till grund för en sådan uppgift, eller 4.skatten borde ha fastställts till ett väsentligt lägre belopp på grund av någon annan omständighet eller något annat bevis som den skattskyldige åberopar. Ett överklagande i särskild ordning kan endast göras när tiden för att överklaga i vanlig ordning har gått ut och endast under de angivna förutsättningarna. Ett överklagande i särskild ordning får göras senast under sjätte året efter utgången av det kalenderår under vilket skatteåret eller skatteperioden har gått ut. 12.4.2Behovet av ett förändrat förfarande I utredningens direktiv beträffande den författningstekniska över- synen föreskrivs särskilt att förfarandereglerna skall ses över (dir. s. 12) i syfte att förenkla dessa. Direktiven ger således uttryck för ett önskemål om att komma bort från den nuvarande ordningen, dvs. den ordning som beskrivits ovan under 12.4.1. Detta är därför en utgångspunkt för utredningen. Genom övergången från beloppsprocess till sakprocess och i samband med introduktionen av den nya taxeringslagen (1990:327), TL, slopades såväl institutet slutligt beslut som överklagande i särskild ordning inom stora delar av skatteområdet. Dessa institut blev dock kvar i FSL. I förarbetena till den nya taxeringslagen (prop. 1989/90:74, s. 369) anförde departements- chefen följande. Övergången till en sakprocess bör emellertid endast genomföras beträffande mål avseende de skatter som omfattas av de utvidgade omprövningsmöjligheterna, nämligen de skatter som omfattas av den nya taxeringslagens bestämmelser samt mervärdeskatt, punktskatter och prisregleringsavgifter. Detta innebär att omläggningen inte kommer att avse t.ex. fastighetstaxering, vägtrafikskatt eller sjömansskatt. Även på dessa områden bör emellertid den nya ordningen kunna tillämpas. Punktskatternas infogande i skattekontosystemet Såsom vi redovisat ovan har punktskatterna infogats i skattekonto- systemet. Därigenom har kring förfarandet kommit att gälla, och i anslutning till det har den tidigare förfarandelagen, LPP, upphävts. Detta är av intresse för vårt vidkommande, eftersom förfarandereglerna i FSL i stora stycken är uppbyggda efter förebild från LPP, dock i dess lydelse före skattereformen. Reglerna i LPP har således förändrats över åren, som reglerna i FSL i huvudsak kvarstått, vilket medfört att förfarandereglerna i FSL och LPP efter hand har kommit att skiljas åt. En jämförelse mellan reglerna i LPP (före dess upphävande) och SBL visar att de båda lagarna i stora delar innehåller praktiskt taget identiska bestämmelser om beskattningsbeslut, kontroll, särskilda avgifter, omprövning och överklagande. Utredningens bedömning: Förfarandereglerna i FSL skall ersättas genom att motsvarande regler i den nya vägtrafik- skattelagen utformas efter förebild från vad som gäller enligt SBL. Vägtrafikskattelagen skall vara självständig i detta avseende såtillvida att förfarandereglerna skall återfinnas i själva lagen och inte vara tillämpliga genom hänvisningar till SBL, såsom gäller för punktskatterna i övrigt. Förfarandereglerna inom fordonsbeskattningen har som synes av redogörelserna ovan alltmer kommit att bli unika för just det området. Härvid skiljer sig fordonsbeskattningen således från övriga skatteområden som efter hand kommit att tillämpa i princip likadana regler för förfarandet. Utredningen finner det lägligt att i samband med denna översyn föreslå ett nytt förfarande för fordonsbeskattningen som i huvudsak tar avstamp i de förfaranderegler som gäller enligt SBL. Denna uppfattning vinner stöd bland annat i vad som uttalades i samband med skattereformen. Vid valet av att endast hänvisa till eller att ha förfarandereglerna direkt angivna i den nya vägtrafik- skattelagen finner utredningen att det finns ett visst värde i att infoga förfarandereglerna i den nya lagen. Därigenom möjliggörs en i stora drag självständig tillämpning av lagen. Även det förhållandet att saluvagnsskatten nu föreslås inarbetas i den nya lagen (se avsnitt 12.13) och att även en eventuell kilometerskatt kan komma att placeras i den nya lagen talar för att ha ett gemensamt regelverk kring förfarandet direkt placerat i den nya lagen. Detta innebär vidare att det totala regelverket avseende vägtrafikbeskattningen blir mer lättåskådligt för den enskilde. Skulle SBL ändras i något avgörande hänseende bör motsvarande ändring göras i vägtrafikskattelagen. Det merarbete som detta i så fall föranleder för lagstiftaren bör emellertid inte överdrivas utan får vägas mot de fördelar som finns i att ha en för vägtrafikskatteområdet gemensam och självständig lagstiftning. 12.4.3Förslag till nya förfaranderegler Utredningens förslag: Det grundläggande beslutet om väg- trafikskatt skall, liksom , fattas genom automatiserad behandling med stöd av uppgifter i vägtrafikregistret. Enligt 36 § FSL är det som på beskattningsmyndig- hetens vägnar fattar det grundläggande beslutet om fordonsskatt, dröjsmålsavgift etc. Mot bakgrund av att skatten skall tas ut med stöd av uppgifter i vägtrafikregistret och med hänsyn till den stora mängd beslut som fattas finns det varken möjlighet eller anledning att förändra formen för de grundläggande besluten om fordonsskatt eller saluvagnsskatt. Däremot skall termen grund- läggande beslut föras in i den nya vägtrafikskattelagen såsom benämning på den nu aktuella beslutsformen. Utredningens förslag: Den nuvarande ordningen med slutliga beslut föreslås ersättas med ett för skatteområdet ordinärt omprövningsförfarande, där omprövningsbeslut kan överklagas. I samband med överklagandet skall det åligga att ompröva det överklagade beslutet. Omprövningsreglernas närmare funktion framgår av författnings- kommentarerna till 4 kap. vägtrafikskattelagen. Syftet med reglerna om omprövning är att de skall kunna erbjuda en enkel, smidig och snabb ordning för rättelse av felaktiga beslut. Den skattskyldige skall således kunna begära att omprövar ett grundläggande beslut om vägtrafikskatt. Detta skall ske inom den tid som gäller beträffande möjligheten att utverka s.k. slutliga beslut. Några särskilda krav för rätt till omprövning ställs inte. Om ett grundläggande beslut om vägtrafikskatt överklagas skall överklagandet betraktas som en begäran om omprövning. överklagas till länsrätten. Syftet bakom denna konstruktion, som avviker från skatteförfarandet i övrigt, är att minska antalet ärenden som leder till domstolsprövning. Om något grundläggande beslut inte har fattats får ett första beslut fattas i den form som gäller för omprövningsbesluten, även om detta beslut i teknisk mening inte är att betrakta som ett omprövningsbeslut. Om en fråga har avgjorts genom beslut av en allmän förvaltningsdomstol får emellertid inte ompröva frågan. Detta belyses ytterligare i författningskommentaren till 4 kap. 3 § vägtrafikskattelagen. Reglerna om efterbeskattning föreslås bli kvar även i den nya lagen om vägtrafikskatt. Reglerna ändras dock något i redaktionella hänseenden. Därtill föreslår vi att det klart skall framgå vad som i detta avseende menas med begreppet oriktig uppgift. En definition av begreppet förs därför in i reglerna om efter- beskattning, efter förebild från SBL. Utredningens förslag: Beslut enligt vägtrafikskattelagen skall överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Krav på prövnings- tillstånd skall föreligga vid överklagande till kammarrätten. I likhet med nu gällande ordning skall beslut om skatterevision och föreläggande vid vite inte få överklagas. gäller enligt 84 § FSL att vissa särskilt angivna beslut enligt lagen får överklagas. I 86 § FSL finns dessutom regler om överklagande i särskild ordning. Därutöver finns vissa bestämmelser om överklagande i FSF. Vi redogör i avsnitten 12.11 och 12.12 nedan för vår bedömning kring behovet av att regeringen deltar i beslutsfattandet eller under överprövningen av vissa beslut som fattas med stöd av FSL. Den slutsats vi kommit till är att förfarandet i lagen bör renodlas på ett sådant sätt att det är som skall svara för samtliga överklagbara beslut enligt lagen. Dessa beslut skall sedan kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. En princip som närmast är att betrakta som huvudregel inom förvaltningsprocessens område är att ett beslut, som i någon mån kan anses ingripande för den enskilde också skall kunna överklagas. Denna huvudregel bör komma till uttryck i lagen genom en generell bestämmelse enligt vilken beslut enligt lagen kan överklagas. En lämplig ordning är således enligt vår mening att ha en generell regel med den betydelse vi redovisar ovan och att i stället endast särskilt ange de beslut som inte kan överklagas. En sådan ordning bör vara mer tilltalande från rättssäkerhetssynpunkt än nuvarande ordning, eftersom det aldrig behöver råda några tvivel om vilka beslut den skattskyldige har rätt att överklaga. Vad därefter beträffar de icke överklagbara besluten i FSL, nämligen beslut om skatterevision och föreläggande vid vite överensstämmer denna ordning med vad som gäller enligt SBL. Anledning saknas att frångå den nu gällande ordningen. gäller inom fordonsbeskattningen ett generellt krav på prövningstillstånd vid överklagande till kammar- rätten. Denna ordning avviker från vad som annars gäller generellt i skattemål. Vi noterar dock att regeringen i propositionen om trängselskatt (prop. 2003/04:145) föreslår att överklagande till kammarrätten enligt lagen om trängselskatt skall vara förenat med krav på prövningstillstånd. Mot bakgrund bland annat härav och med hänsyn tagen till fordonsskattens särskilda karaktär i förhållande till övriga skatteslag ser vi inte någon anledning att frångå kravet på prövningstillstånd vid överklagande till kammar- rätten. 12.5Skattetillägget inom fordonsbeskattningen och behovet av en ny sanktionsform Sanktionsformen skattetillägg förekommer inom i princip samtliga skatteområden med samma konstruktion. Flertalet av dessa skatteområden hänvisar till reglerna om skattetillägg i SBL och TL. I samband med en översyn av reglerna om skattetillägg föreslog skattetilläggskommitté i betänkandet Skattetillägg m.m. (SOU 2001:25) att dessa regler skulle samlas i en ny lag, lag om skattetillägg. Bestämmelserna om skattetillägg i FSL samt reglerna om tulltillägg och transporttillägg föreslogs dock finnas kvar i respektive författningar (jfr prop. 2002/03:106, s. 113 f.). Som skäl härför anfördes bland annat att skattetillägget enligt FSL var av en i förhållande till skattetillägg i övrigt så avvikande konstruktion att inte heller sanktionsbestämmelserna i den lagen lämpligen borde inarbetas i en särskild lag. Utifrån nämnda förslag gjorde regeringen dock bedömningen att skattetilläggsbestämmelserna även fortsättningsvis kunde stå kvar i SBL och TL. Ett skäl som anfördes var att punktskatterna infogades i skattekontosystemet och att dessa redan därigenom kom att omfattas av om skattetillägg. Inom fordonsbeskattningen återfinns bestämmelser om skattetillägg i 46–47 §§ FSL. Enligt dessa regler skall skattetillägg tas ut vid vissa särskilt angivna former av skatteundandraganden. Som huvudsaklig grund för att påföra skattetillägg gäller att någon av efterbeskattningsgrunderna i 42 § FSL skall vara för handen. Den praxis som finns på området handlar i huvudsak om när skattetillägg påförts på grund av att kilometerskatt, enligt de äldre bestämmelserna härom, undandragits. I samband med att kilometerskatten upphörde , upphörde i princip även ärenden där skattetillägg tas ut. kan det därför i stort sett inte anses föreligga något behov av skattetillägg inom fordonsskatte- området. Nästan alla ärenden där ytterligare skatt tas ut grundar sig på felaktiga uppgifter i vägtrafikregistret (myndighetsfel) och där kan inte skattetillägg tillämpas. Enligt besked från har verket haft endast cirka 10 polisärenden som inneburit att fråga om efterbeskattning har prövats. Det har i huvudsak varit fråga om traktorer och tunga terrängvagnar, som inte anmälts på rätt sätt samt några fall med avställda fordon. Enligt uppskattning kan cirka fem av dessa ärenden ha resulterat i att skattetillägg påförts till det likaledes uppskattade beloppet om sammanlagt 5– . Utredningens förslag: Bestämmelserna om skattetillägg slopas inom fordonsbeskattningen och ersätts med en särskild avgift. Avgiften skall tas ut i de situationer som skattetillägg kan tas ut enligt nu gällande ordning. Såsom nämnts ovan gjorde sig skattetillägget inom fordons- beskattningen mer gällande när den gamla kilometerskatten fanns. tillämpas skattetillägget praktiskt taget inte alls. Om detta beror på kontrollsvårigheter eller annat är svårt att uttala sig om. Enligt utredningens mening kan det emellertid t.o.m. ifrågasättas om fordonsskattens – i förhållande till andra skatter – något särpräglade karaktär gör att det beträffande denna är mindre lämpligt att, mer eller mindre av slentrian, tillämpa samma sanktionssystem som gäller beträffande flertalet övriga skatter. Vid sådant förhållande och med tanke på att skattetillägget under en inte tillämpats mer än sporadiskt kan det finnas skäl att i förevarande sammanhang föreslå någonting annat. En ny sanktionsform inom fordonsbeskattningen torde enligt utredningens bedömning inte innebära ett alltför stort mått av risktagande från lagstiftarens sida. Utredningens fortsatta ståndpunkt är därför att skattetillägget skall mönstras ut ur fordonsbeskattningen och ersättas med en ny och till sin karaktär tydligare sanktion för de nu aktuella fallen. Utredningen har därvid sneglat på reglerna i 10 kap. lagen (1994:1776) om skatt på energi, LSE, och dess bestämmelser om särskild avgift. Vid beaktande av dessa regler gör utredningen bedömningen att en sådan särskild avgift, efter förebild från LSE men något modifierad, skulle kunna prövas vad gäller fordonsbeskattningen. Detta blir därför utredningens förslag.