sou · GSB329d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Högskoleprovet är tillsammans med gymnasiebetygen det vikti- gaste urvalsinstrumentet vid antagningen till universitet och högskolor. Därför är det viktigt att provet följs upp och utvär- deras kontinuerligt. Högskoleprovet bör även i fortsättningen vara ett viktigt urvals- instrument. Det bör dock utvecklas. Även andra urvalsinstru- ment vid sidan av högskoleprovet och betygen bör utvecklas. I detta kapitel beskrivs användningen av arbetslivserfarenhet vid antagningen till högskolan, både som behörighetsgrund och som merit i urvalet. Kapitlet innehåller en beskrivning av syftet med införandet av arbetslivserfarenheten och av vilka effekter detta har lett till. Utredningens tankar beträffande arbetslivs- erfarenhetens framtida roll presenteras. 12.1Hur används arbetslivserfarenhet vid antagning till högre utbildning? Arbetslivserfarenhet kan dels vara en behörighetsgrund (den s.k. 25:4-behörigheten), dels en merit vid urvalet. Det sätt som arbets- livserfarenhet används vid antagningen till högskolan regleras i 7 kap. 6, 10, 12 och 14 § högskoleförordningen samt i Högskole- verkets föreskrifter (HSVFS 1996:22). Den kan även vara ett sär- skilt behörighetskrav för vissa utbildningar och kallas då yrkeslivs- erfarenhet. Särskilda behörighetskrav regleras i föreskrifter om standardbehörigheter (HSVFS 1996:21). Arbetslivserfarenhet för grundläggande behörighet 25:4-regeln innebär att grundläggande behörighet kan uppnås genom kombinationen arbetslivserfarenhet och ålder. För att få grundläggande behörighet med hjälp av 25:4-regeln skall man 1.fylla senast under det kalenderår då utbildningen börjar, 2.ha arbetat under sammanlagt före det kalender- halvår då utbildningen börjar eller på något annat sätt ha för- värvat motsvarande erfarenhet, och 3.ha kunskaper i svenska och engelska som motsvarar ett fullföljt nationellt program i gymnasieskolan. Yrkeslivserfarenhet – arbetslivserfarenhet för särskild behörighet Till vissa utbildningar ställs krav på arbetslivserfarenhet för särskild behörighet. Krav arbetslivserfarenhet ingår i de sär- skilda behörighetskrav som gäller för utbildningar som leder till psykologexamen samt för utbildningar som leder till studie- och yrkesvägledarexamen. För utbildningar som leder till yrkesteknisk examen ställs krav yrkesverksamhet inom det aktuella området eller yrkesutbildning och yrkesverksamhet inom det aktuella området. Arbetslivserfarenhet är även en av urvalsgrunderna. De urvals- grunder som tillämpas vid urval till utbildningar som vänder sig till nybörjare är huvudsakligen betyg och resultat från högskoleprovet i kombination med arbetslivserfarenhet. Om det inte finns synnerliga skäl skall minst en tredjedel av plat- serna fördelas på grundval av betyg och minst en tredjedel på grundval av resultat från högskoleprovet i kombination med arbets- livserfarenhet. Av de platser som avser sökande med högskole- provsresultat skall hälften fördelas på grundval av poäng för såväl högskoleprovet som arbetslivserfarenhet och hälften på grundval av poäng för enbart högskoleprovet. Poäng för arbetslivserfarenhet ges arbete på minst halvtid och med en fjärdedel av maximal poäng för högskoleprovet. Det innebär att 0,5 poäng läggs till poängen för högskoleprovsresultat. Maximalt kan därför resul- tat på högskoleprovet i kombination med arbetslivserfarenhet ge 2,5 poäng. Med arbetslivserfarenhet avses enligt före- skrifter följande verksamhet på minst halvtid arbete i en eller flera anställningar, arbete i eget företag eller som fri yrkesutövare, arbete i eget hem med vård av barn , arbete i eget eller den vårdbehövandes hem med vård av en eller flera personer som på grund av sjukdom, ålder eller handikapp är i behov av särskild omvårdnad, samt värnplikt och civilplikt. Arbetslivserfarenhet får tillgodoräknas från och med det kalenderår den sökande fyller . Arbete parallellt med studier i grund- eller gymnasieskolan tillgodoräknas endast om det gäller arbete . Arbetslivserfarenhet skall dokumenteras av den sökande med intyg eller annan godtagbar handling. Hur ser lärosätenas praxis ut när det gäller användandet av arbetslivserfarenhet? Enligt nuvarande regler definieras arbetslivserfarenhet mycket generöst. I stort sett tillgodoräknas all slags arbetslivserfarenhet från och med det år man fyllt , inklusive värnplikt och vård av barn. Det görs således inga kvalitativa bedömningar huruvida den sökandes arbetslivserfarenhet är särskilt värdefull för den sökta utbildningen utan det är i praktiken bara arbetets omfattning som bedöms. Arbetslivserfarenhet skall vanligtvis styrkas på olika sätt bero- ende på vilket arbete det handlar om, exempelvis med tjänst- göringsintyg när det gäller anställning eller med intyg från läkare eller distriktssköterska vid vård av anhörig. Vid flera lärosäten behöver dock den sökande inte ens styrka sin arbetslivserfarenhet om hon eller han uppnått en viss ålder. Denna åldersgräns varierar beroende på lärosäte från lägst 28 till lägst . Lärosätenas praxis kan gälla tillgodoräknande av arbetslivserfarenhet för 25:4-behörig- het och/eller för poäng i provurvalet. Arbetslivserfarenhet bedöms således schablonmässigt utan att det görs några som helst individuella bedömningar. Det innebär att det egentligen är åldern och inte arbetslivserfarenheten som premieras. Arbetslivserfarenhet har därmed blivit ett rent ålderstillägg. Det bör påpekas att infördes en ny bestämmelse i högskoleförordningen om reell kompetens. I pro- positionen Den öppna högskolan (prop.2001/02:15) anförde reger- ingen att för varje sökande som saknar formell kompetens, men har reella förutsättningar att tillgodogöra sig den sökta utbildningen, skall högskolan göra en individuell bedömning av hennes eller hans Sådana bedömningar skall inte göras schablon- mässigt, utan högskolan skall göra en individuell värdering av de åberopade meriterna. Sökande med 25:4-behörighet är hänvisade till att göra högskole- provet för att kunna delta vid urvalet i de fall de saknar gymnasie- betyg att konkurrera med. Högskolorna kräver ofta att även de som antas p.g.a. särskilda skäl skall ha sökt förbättra sin konkur- renssituation, t.ex. genom avlagt högskoleprov. Enligt propositio- nen Den öppna högskolan skall bestämmelsen om alternativt urval göra det möjligt för lärosätena att anta bl.a. sökande som är for- mellt behöriga, men som inte kan konkurrera om platser på resultat av betyg eller högskoleprov. utnyttjas dock bestäm- melsen om alternativt urval i mycket liten omfattning av lärosätena. 12.2Vad var syftet med att införa arbetslivserfarenhet vid antagning till högre utbildning? Möjligheten att tillgodoräkna arbetslivserfarenhet både som behörighetsgrund i den allmänna behörigheten och som merit vid urvalet tillkom genom högskolereform. Ett av syftena med denna reform var att ytterligare öka utbildningens tillgänglighet, särskilt för andra studerandegrupper än de traditionella, och där- med främja den sociala utjämningen. Införandet av arbetslivserfarenhet vid antagning till högre utbild- ning motiverades med rättviseargument. Enligt studien och urval till högre utbildning (, 1998) kan argumenten tillträdesreform delas in i tre grupper: sociala rättviseargument, rättssäkerhetsargument och effektivitetsargument. Till rättviseargument räknas bl.a. strävan att göra rekryteringen mindre beroende av de studerandes bak- grund och därmed få en mer allsidig sammansättning av studerandegruppen i olika utbildningar, att brygga över generationsklyftorna i utbildningssamhället genom att öppna nya vägar till högre studier för vuxna i arbets- livet, att i ökad utsträckning få studerande att varva studier och yrkesarbete (s.k. återkommande utbildning) bl.a. genom viss tids arbete före högskolestudierna, och att ge den som misslyckats i skolan en andra chans. Möjligheten att tillgodoräkna arbetslivserfarenhet vid antagning till högre utbildning har således funnits som generell regel . Formerna för tillgodoräknande har dock diskuterats och förändrats , framför allt när det gäller meritvärdering av arbetslivserfarenhet. På initiativ av den s.k. initierades 1969 för- söksverksamhet med vidgad behörighet för högre studier. Verk- samheten innebar i huvudsak att personer som fyllt och varit yrkesverksamma eller på annat sätt skaffat sig motsvarande erfarenhet ägde tillträde till vissa utbildningsområden vid filosofisk fakultet. Genom denna försöksverksamhet öppnades således vissa möjligheter till högre studier även för personer utan gymnasieutbildning. Verksamheten låg sedan till grund för både Kompetensutred- ningens och förslag om att allmän behörig- het till högre utbildning skulle kunna uppnås även genom ålder och yrkesverksamhet. (SOU 1970:21 och SOU 1974:71). Den vidgade behörigheten skulle utgöra ett likvärdigt alternativ till genom- gången gymnasial utbildning. Rättviseaspekter låg bakom förslaget. Man ansåg att kunskaper och erfarenheter förvärvade genom yrkes-, förenings- eller annan verksamhet kunde utgöra en god grund för högre studier. Det var därför inte försvarbart att vuxna, studielämpliga personer ute- stängdes från önskad utbildning på grund av att de inte uppfyllde vissa formella krav på utbildning. Man ansåg att möjligheten att uppnå behörighet genom ålder och yrkesverksam tid kunde med- föra att även andra grupper än de förhållandevis högutbildade utnyttjade möjligheterna till högre studier. Detta i sin tur skulle innebära att den sociala snedrekryteringen till den högre utbild- ningen minskade och att samhällets resurser utnyttjades bättre. Även regeringen ansåg i propositionen Om reformering av hög- skoleutbildningen m.m. (prop. 1975:9) att allmän behörighet för högskoleutbildning skulle kunna uppnås också genom ålder och yrkesverksamhet. Högskoleutbildningen borde i ökad utsträckning öppnas för personer med reell, om än inte formellt dokumenterad, Det fanns ett betydande intresse hos de något äldre och redan yrkesverksamma att utnyttja högskolan i fortbildnings- och vidareutbildningssyfte och detta intresse borde så långt som möjligt tillgodoses. Enligt förslaget skulle dock den yrkesverk- samma perioden omfatta lägst och inte fem som i försöks- verksamheten. Skälet till detta var en anpassning till reglerna för studiestöd för vuxna (SVUX). Genom riksdagsbeslutet fastställdes att allmän behörighet skulle även den ha som uppnått och varit verksam i arbetslivet under förutsättning att hon eller han hade kunskaper i engelska motsvarande två årskurser i gymnasieskolan. I departementspromemorian och högskolor (Ds 1992/93:1) föreslogs att kraven på allmän behörighet endast skulle kunna uppfyllas genom ett fullföljt nationellt program i gymnasie- skolan eller motsvarande svensk eller utländsk utbildning. Därmed skulle rätten till allmän behörighet genom 25:4-regeln bortfalla. I propositionen Frihet för kvalitet (prop. 1992/93:1) anförde dock regeringen att många universitet och högskolor redovisat för- hållandevis positiva erfarenheter av de studenter som antagits med 25:4-behörighet. Regeringen ansåg att rätten till allmän behörighet enligt 25:4-regeln även i fortsättningen skulle finnas kvar. Kraven för denna grupp skulle dock skärpas när det gällde kunskaper i svenska och engelska, eftersom dessa skulle motsvara kraven i den treåriga gymnasieskolan. Utredningen om uppföljning av universitets- och hög- skolereform () föreslog i delbetänkandena Allmän behörig- het för högskolestudier (SOU 1995:41) och Behörighet och urval (SOU 1995:71) att 25:4-regeln skulle finnas kvar. I propositionen Tillträde till högre utbildning m.m. (prop.- 1995/96:184) delade regeringen uppfattning att någon ändring av 25:4-regeln inte skulle göras. Det är den regeln som gäller . Arbetslivserfarenhet som merit vid urvalet Arbetslivserfarenhet får en mycket stor vikt vid urvalet På initiativ startades försöksverk- samhet med tillgodoräknande av praktisk erfarenhet, huvudsak- ligen från arbetslivet, som merit vid urvalet av studerande till socialhögskolorna. För tillgodoräknande skulle den praktiska erfarenheten ha förvärvats under minst tolv månaders anställning. Både och hän- visade till denna verksamhet när de föreslog att arbetslivserfarenhet skulle tillgodoräknas som merit vid urvalet (SOU 1970:21 och SOU 1974:71). Flera skäl låg bakom förslaget. Man menade att arbetslivserfarenhet före högskolestudiernas påbörjande är av väsentligt värde för såväl den enskilde studeranden som för utbild- ningen i högskolan samt för de högskoleutbildades kommande yrkesverksamhet. Man påpekade att i ett system med urval baserat på betyg brukar elever från lägre socialgrupper komma i ett sämre läge än de övriga. Man poängterade att arbetslivserfarenhet som urvalsinstrument visserligen inte är så högt korrelerad med konven- kriterier på studieframgång som skolbetyg och prov, men att den däremot är mindre relaterad till socialt och kulturellt ursprung. Man hade också en förhoppning om att införandet av arbetslivserfarenhet som merit vid urvalet även skulle minska betygsjakten i gymnasieskolan. Regeringen anförde i propositionen Om reformering av högskole- utbildning m.m. (prop. 1975:9) ytterligare ett skäl till varför arbets- livserfarenhet borde ges ett meritvärde. Arbetslivserfarenhet skulle vara en andra chans för den som inte lyckats uppnå tillräckligt höga betyg i gymnasieskolan för att vinna tillträde till en önskad utbild- ning. Även verksamhet som huvudsakligen bedrivs vid sidan av hel- eller deltidsanställning, t.ex. fackligt och ideellt föreningsarbete och ungdomsledarskap, ansågs värdefull och borde tillgodoräknas inom ramen för meritvärderingen av arbetslivserfarenhet. I det urvalssystemet som infördes gav arbetslivs- erfarenhet maximalt 2,0 poäng. Även erfarenhet från föreningsarbete meritvärderades som arbetslivserfarenhet och gav maximalt 1,0 poäng för uppdrag . Maximalt gav arbets- livserfarenhet och föreningsmeriter 2,5 poäng att jämföra med högst 5,0 poäng för betygsmeriter. Arbetslivserfarenhetens vikt tonas ner och föreningsmeriterna tas bort I propositionen Om ändringar i reglerna för tillträde till högskole- utbildning (prop. 1979/80:158) hänvisade regeringen till en skri- velse till regeringen från Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) och anförde att arbetslivserfarenhet hade getts en för stor vikt i förhållande till betygsmeriter. I skrivelsen påpe- kade UHÄ att effekten av möjligheten att tillgodoräkna arbets- livserfarenhet och föreningsmeriter vid urvalet blev höjd genom- snittsålder för de antagna och minskade möjligheter till övergång till högskolan direkt från gymnasieskolan. Vidare anförde UHÄ att föreningsmeriter hade liten relevans för högskolestudier och var lätta att manipulera. Dessutom missgynnades kvinnliga sökande. Efter förslaget i propositionen fattade (UbU 1979/80: 36 och 38, rskr 1979/80:424) beslut om att ta bort förenings- meriterna. Arbetslivserfarenheten tonades ner genom att den maxi- mala poängen blev 1,7 och kunde uppnås . Arbetslivserfarenhetens vikt tonas ner ännu mer. Poängen för arbetslivserfarenhet läggs till poängen för högskoleprovsresultat. tillträdesutredning konstaterade i sitt slutbetänkande Till- träde till högskolan (SOU 1985:57) att arbetslivserfarenhet borde finnas kvar som merit i urvalet. Genom att tillgodoräkna arbets- livserfarenhet vid urvalet kunde man, enligt utredningen, uppnå två syften: Att stimulera ungdomar till ett kortare studieuppehåll mellan gymnasieskola och högskola. På detta sätt kunde underlaget för deras studie- och yrkesval breddas. Att ta vara på intresse och förutsättningar för högskolestudier hos yrkesverksamma med en längre tids arbetslivserfarenhet. I propositionen Urval m.m. till högskoleutbildning (prop. 1987/88:109) framhölls vikten av att rekrytera studerande med arbetslivserfarenhet. Arbetslivserfarenheten borde dock tonas ner och regeringen före- slog att endast en period skulle tillgodoräknas: arbetslivserfarenhet skulle ge 0,5 poäng. Vidare föreslogs att poäng för arbetslivserfarenhet skulle kunna kombineras med poäng för högskoleprov. Regeringens förslag resulterade i nya tillträdesregler i högskole- förordningen. De nya bestämmelserna utfärdades av regeringen (SFS 1989:73). De trädde i kraft och tillämpades första gången vid antagningen till . De nya reglerna innebar att det nästan blev omöjligt att bli antagen i provurvalet om man inte hade arbetslivserfaren- het. Redan efter första antagningen enligt de nya reglerna begärde därför UHÄ i skrivelse en ändring av reglerna så att hälften av platserna inom provurvalet skulle tillsättas enbart på poäng på högskoleprovet. Det blev också regeringens beslut (SFS 1992:405). I propositionen Frihet för kvalitet (prop. 1992/93:1) framhöll reger- ingen att den centrala regleringen av urvalet skulle begränsas till ett minimum. Bestämmelser om urval skulle dock meddelas av regeringen. Arbetslivserfarenhet skulle vara en av flera urvals- grunder vid antagning till högre utbildning. I delbetänkandet Behörighet och urval (SOU 1995:71) anförde att den breda definitionen av arbetslivserfarenhet hade lett till att i stort sett alla som var och som inte studerat efter gymnasieskolan och inte varit arbetslösa, var kvalificerade för tilläggspoäng för arbetsmeriter. Syftet med arbetslivspoängen hade förfelats eftersom reglerna till stor del utnyttjades av samma personer, som skulle kommit in enligt de vanliga urvalsreglerna. Det var också ytterst tveksamt om satsningen på arbetslivsmeriter som urvalsinstrument hade haft någon betydelse för den sociala rekryteringen. Utredningen betonade vikten av att bredda rekryte- ringen till högskolan men ville vidga ramarna genom att ge möjlig- heter att ta mer individuella hänsyn i detta avseende vid antag- ningen. Utredningen föreslog att det i högskoleförordningen skulle införas en ny paragraf om urval på särskild grund, där bl.a. omfat- tande erfarenhet av verksamhet inom arbetslivet skulle få räknas som särskild grund. I propositionen Tillträde till högre utbildning m.m. (prop.- 1995/96:184) anförde regeringen att reform hade de flesta universitet och högskolor behållit den tidigare regeln som innebar att lägst arbetslivserfarenhet gav 0,5 poäng att lägga till poängen för högskoleprovet. Eftersom dessa regler fungerade tillfredställande ansåg regeringen att det inte fanns någon anledning att genomföra en förändring. ansåg regeringen att det ur rättvisesynpunkt var viktigt att arbetslivserfarenhet bedömdes lika överallt och gav i uppdrag att fastställa närmare föreskrifter för beräkning av poäng för arbetslivserfarenhet. Yrkesrelevant eller allmän arbetslivserfarenhet? har även yrkesrelevant jämte allmän arbetslivs- erfarenhet diskuterats. föreslog i sitt huvudbetänkande (SOU 1970:21) Vägar till högre utbildning att s.k. särskilt värdefull arbets- livserfarenhet skulle kunna ge högre poäng än allmän arbetslivs- erfarenhet. I den försöksverksamhet med tillgodoräknande av arbetslivserfarenhet vid antagning till de dåvarande socialhög- skolorna, som startades , gavs arbetslivserfarenhet olika värden vid urvalet beroende på verksamhetens inriktning. Högst poäng fick arbete inom socionomyrken, lägst arbete i eget hem respektive värnplikttjänstgöring. ansåg däremot i sitt slutbetänkande Om behörighet och antagning till högskolan (SOU 1974:71) att det inte var önskvärt att göra en kvalitativ värdering av arbetslivserfarenhe- ten. Enligt den undersökning som redo- visade i betänkandet tycktes särskilt värdefull arbetslivserfarenhet inte ha bättre studieprognosvärde än annan arbetslivserfarenhet. pekade också på svårigheterna med att bedöma vad som skall vara särskilt värdefullt för en viss utbildning. Utredningen ansåg också att det fanns risk att poängen för särskilt värdefull arbetslivserfarenhet kunde medföra social snedrekrytering till högre utbildning. I beslut med anledning av prop. 1978/79:197 om vårdutbildning inom högskolan godtog (UbU 1979/80:7, rskr 1979/80:100) att förutsättningarna skulle undersökas för att vid urval till vårdutbildningar tillgodoräkna särskilt värdefull arbetslivs- erfarenhet. UHÄ fick i uppdrag att utreda och komma in med förslag i denna fråga. I en skrivelse till regeringen redo- visade UHÄ bl.a. detta uppdrag. UHÄ pekade på en rad osäker- hetsmoment förknippade med tillgodoräknande av särskilt relevant arbetslivserfarenhet. Bl.a. kunde ett sådant tillgodoräknande vid urvalet bidra till att berörda vårdutbildningar i alltför stor utsträck- ning antog sökande som inte hade erfarenheter av arbetslivet utan- för vårdområdet. Dessutom borde beaktas svårigheterna att i det enskilda fallet ta ställning till en viss arbetslivserfarenhets relevans. utredning ansåg i sitt slutbetänkande Tillträde till högskolan (SOU 1985:57) att poäng borde kunna ges för sådan arbetslivserfarenhet som är särskilt värdefull för den högskole- utbildning man söker. Relevant arbetslivserfarenhet borde kunna tillgodoräknas dels i den fria prövningen, dels som poängtillägg för utbildningar där det går att någorlunda väl avgränsa vilka verk- samheter som borde räknas som särskilt värdefulla. Förslaget för- verkligades dock inte. Enligt de nuvarande reglerna tas ingen hän- syn till arbetslivserfarenhetens relevans för utbildningen eller det framtida yrket. Det är alltså allmän arbetslivserfarenhet som till- godoräknas. Till vissa utbildningar ställs dock krav på arbetslivserfarenhet för särskild behörighet. Krav arbetslivserfarenhet (s.k. yrkeslivserfarenhet) ingår i de särskilda behörighetskrav som gäller för utbildningar som leder till psykologexamen samt för utbild- ningar som leder till studie- och yrkesvägledarexamen. Det görs dock ingen kvalitativ värdering av arbetslivserfarenhet. Vid vissa lärosäten tillgodoräknas emellertid inte vissa typer av verksamhet som exempelvis totalförsvarsutbildning, militär och civilutbildning eller vård av barn eller annan anhörig. För utbildningar som leder till yrkesteknisk examen ställs däremot krav på yrkesrelevant arbetslivserfarenhet, nämligen yrkesutbildning och yrkesverksamhet inom det aktuella området eller yrkesverksamhet inom det aktuella området. 12.3Bör arbetslivserfarenhet tillgodoräknas vid antagning till högre utbildning? Införandet av arbetslivserfarenhet har bidragit till att öppna hög- skolan för andra grupper av sökande än de traditionella. I en ESO- rapport om antagningen till högskolan Privilegium eller rättighet (Ds 2000:24) framhåller författarna att tillträdesreform har lett till en överbryggning av generationsklyftorna. Ambitionen att ge äldre studerande större möjligheter att läsa på högskolan har realiserats och i detta ligger också det faktum att svenska högskole- studerande är betydligt äldre än studenter i andra jämförbara länder. Flera studier pekar på att den sociala snedrekryteringen inom högskolan är mindre bland de äldre studentgrupperna. Bl.a. i bilaga 10 till långtidsutredningen (LU 2003) påpekas att den sociala fördelningen i förhållande till hela årskullen i samma ålder är mest skev för högskolenybörjare som är . Bland hög- skolenybörjare förefaller den sociala snedre- kryteringen vara betydligt mindre än för den allra yngsta gruppen. Att ta hänsyn till arbetslivserfarenhet är således positivt av flera skäl. Det bidrar till utjämningen av den sociala snedrekryteringen då sökande från studieovana hem förefaller behöva mer tid på sig innan de väljer att gå vidare till högskolan (bilaga 10 till LU 2003). Det är även en förutsättning för det livslånga lärandet samt ökar mångfalden inom högskolan. Givetvis bör även rena rättviseskäl nämnas, bl.a. att högskolan bättre än bör spegla det samhälle den verkar i. De positiva effekterna kan också sägas vara de negativa eftersom arbetslivserfarenhet fullt naturligt bidrar till ökad ålder bland studenterna. De studier som gjorts om arbetslivserfarenhet som urvalsgrund visar vidare att arbetslivserfarenhet saknar all förmåga att predicera studieframgång (t.ex. , 1998). Poäng för arbetslivserfarenhet har ett negativt samband med studie- framgång.