sou · GSB327d3 · 2005-01-01 00:00:00 — I den mån det finns personer som t.ex. genom sina sakkunskaper inom ett visst område kan berika seminarier inom forskarutbild- ningen betonade Utbildningsutskottet4 att regelverket inte förhindrar att de deltar i sådan seminarieverksamhet. I vissa fall har strategier för att motverka miljöernas utarmning lett till positiva effekter i form av samverkan mellan lärosäten och ämnen. (Kapitel 7 och 8) Svaren från högskolorna ger uttryck för en besvärande oklarhet kring hur antagningsreglerna ska tillämpas i praktiken. Problemen rör dels hur en urvalssituation påverkas av sökande med och utan möjlighet att finansiera hela eller delar av forskarutbildningen med någon form av egna medel, dels vilket ansvar som högskolan har för doktorandernas finansiering sedan de väl antagits. (Kapitel 7 och 9) 2 Hårdare begränsning av brutto- och nettostudietid Forskarutbildningen är fyraårig . Denna tidsbegränsning ifrågasattes i remissbehandlingen av forskarutredning, men regeringen ansåg att den var bra och att längre tidsöverdrag endast borde förekomma i undantagsfall. Regleringsmässigt begränsades studietiden i viss mån av rätten till handledning och begränsningar i hur länge studiefinansiering fick innehas. förändringar innebar att denna tidsgräns skärptes ytterligare. Dels ska brutto- studietider i princip inte förekomma,5 dels ska netto- 1997/98:1 97. 4Utbildningsutskottets betänkande 1997/98:UbU7 (Forskarutbildningen). 5Begränsningen gäller dock egentligen bara antagningen, dvs. att en bedömning måste göras som gör sannolikt att forskarutbildningen kan avslutas . studietiden beräknas mer noggrant än tidigare (begreppen studie- tid och utbildningstid förekom inte i förordningen ). Begränsningen av bruttostudietiden anses ha lett till att yrkes- verksamma personer inte har samma möjlighet till forskarutbild- ning som . Ofta är det inom humaniora och samhällsveten- skap som detta har uppmärksammats, men problemet gäller även t.ex. kliniskt verksamma läkare. Inom medicin har man dock enligt uppgift fortsatt ungefär som . Den formella registreringen sker då efter att forskarstudierna påbörjats.6 I propositionen Den öppna högskolan infördes dock två regel- ändringar för att underlätta livslångt lärande inom forskarutbild- ningen. Dels blev det möjligt att inneha anställning som doktorand på halvtid, dels blev det möjligt att anta till licentiatexamen. Det senare motiverades med att de arbetsgivare som bidrar till anställ- das forskarstudier ibland är tveksamma till eller saknar praktiska möjligheter att garantera försörjning fram till en doktorsexamen.7 Nettostudietiden begränsades genom hårdare krav på avräkning när det gäller studiefinansiering, och genom att det i paragrafen om individuell studieplan (8 kap. 8 § HF) skrevs in att utbildnings- tiden får förlängas bara om det finns särskilda skäl för det, såsom ledighet på grund av sjukdom, för tjänstgöring inom totalförsvaret eller för förtroendeuppdrag inom fackliga organisationer och studentorganisationer eller föräldraledighet. På den positiva sidan anses förändringarna ha lett till bättre struktur och planering till gagn för både handledare och dokto- . Den hårdare tidsbegränsningen anses dock också ha gett doktoranderna en mer pressad situation, eftersom deras avhand- lingar antas bli jämförda med samma måttstock som tidigare avhandlingar, vilka i praktiken tagit än att prestera. Ökade sjukskrivningar, samt begäran om tjänstledighet för att förlänga bruttostudietiden, rapporteras som en följd av detta. Även handledarna har fått en mer pressad situation. Bland de förändringar av avhandlingsdelen som högskolorna tycker sig se eller har initierat som en följd av 1998 finns en minskning av kursdelen till förmån för avhandlingen, ökad använd- ning av sammanläggningsavhandlingar eller förenklad utformning. Även ett minskat omfång på avhandlingen kan förekomma, genom tunnare monografier eller sammanläggningsavhandlingar med färre delarbeten, som har fler författare och oftare är i manuskript. 6En sådan praxis fanns . 2001/02:15, Den öppna högskolan 86. kan försvåra kvalitetskontrollen.8 Vissa befarar också en sämre kvalitet på grund av att man måste satsa på korta, säkra projekt vilket riskerar att leda till sämre självständighet och mindre bildning och mognad hos doktorn, och att viktig forskning inte blir utförd. (Kapitel 2, 7 och 10) 3 Rätt till anställning efter utbildningsbidrag Den som ges utbildningsbidrag ska anställas som doktorand senast när det enligt den individuella studieplanen återstår till doktorsexamen. Ur vissa svar från universitet och högskolor kan möjligen utläsas en – felaktig – tolkning som innebär att anställning endast kan komma ifråga . Användningen av utbildningsbidrag har dock inte ökat totalt sett, förutom en puckel . Utbildningsbidrag, antal och andel av doktorandanställ- ningar samt aktiva doktorander, 1993/94, HT02 Antal doktorander med utbildningsbidrag Utbildningsbidrag som andel av doktorandanställningar Utbildningsbidrag som andel av aktiva doktorander Källa: NU-databasen. 8 På vissa håll har medvetna beslut tagits om att minska minimikraven på antal publicerade artiklar och i stället försöka uppställa kvalitativa krav. Det rapporteras att övergången till anställning ibland förhalas på olika sätt, t.ex. genom att bedömningen av när återstår skjuts fram i tiden. På vissa håll finns dock lokala bestämmelser som säger att halva forskarutbildningen normalt ska anses ha uppnåtts efter halva tiden, annars krävs ett särskilt motiverat beslut. (Kapitel 9) 4 Utlysning av anställning Alla doktorandanställningar som till någon del finansieras med högskolans anslag för forskning och forskarutbildning ska utannonseras (5 kap. 5 § HF). Detta upplevs ibland proble- matiskt, särskilt när fakultetsmedlen används som extra stöd till extern finansiering i övrigt. Då ska alla tjänster utlysas, trots att de till stora delar är externfinansierade. Många externa finansiärer kräver en namngiven doktorand för att finansiera en anställning, vilket rimmar dåligt med kravet på utlysning och studiefinansie- ringskravet. (Kapitel 7 och 9) 5 Avskaffande av förordningen om doktorsavhandlingar har länge haft en tradition med avhandlingar som publiceras i tryckt form före disputationen. I bl.a. och trycks bara en del av avhandlingarna, och då efter omarbetningar efter disputationen. Ett sådant system föreslogs av forskar- utredning, men det genomfördes inte. 1997/98:1 anslöt sig dock regeringen till den bedömning som gjort i ett remissyttrande, nämligen att publiceringstraditionerna verkar studietidsförlängande. Förordningen om doktorsavhandlingar avskaffades därför. Någon effekt av detta har utredningen inte kunnat se, utan tidigare tradition tycks leva vidare. Det är dock numera högskolorna själva som beslutar i vilken form avhandlingen ska finnas tillgänglig vid disputationen. Regeringen ansåg i propositionen att fakultetsnämndernas ansvar för forskarutbildningen borde betonas, och ämnade föreskriva att varje fakultetsnämnd borde utse en studierektor för forskarutbild- ningen. Studierektorn skulle utöva tillsyn över forskarutbildningen samt ha det övergripande ansvaret för forskarutbildningens uppläggning, för samordning av kurser, för eventuella forskar- skolor och för utbildning av handledare. uttalade sig dock mot detta vid propositionens behandling, och ansåg att det bör vara en fråga för varje lärosäte. De uppgifter som avsetts för studierektorn lades på fakultetsnämnden (8 kap. 5 § HF). arbete med forskarutbildningen har enligt svaren från högskolorna förändrats efter 1998 på de flesta håll: det har stramats upp, blivit mer omfattande, tydligare, mer systema- tiskt och innehåller mer av tillsyn och uppföljning. Det har i vissa fall inneburit att fakultetsnämnden själv beslutar om fler frågor, men de flesta verksamhetsbeslut delegeras oftast till institutions- nivån. Det ökade ansvaret för fakultetsnämnden beskrivs huvud- sakligen i positiva ordalag av högskolorna. (Kapitel 7) angavs i högskoleförordningen att handledaren skulle precisera kraven på kunskaper för varje doktorand i en individuell studieplan. Denna bestämmelse efterlevdes i varierande utsträck- ning. Nya bestämmelser om individuell studieplan infördes (8 kap. 8 § HF), bl.a. med syfte att betona forskarutbildningens karaktär av en systematiskt planerad utbildningsgång. Till skillnad från den tidigare bestämmelsen ska efter 1998 även fakultets- nämndens åtaganden anges i den individuella studieplanen. Det finns också ett uttalat krav på uppföljning minst en gång . Bland de svarande i undersökning Doktorand- spegeln saknade individuell studieplan, och av dem som hade studieplan ansåg inte att deras studieplan följts upp på ett tillfredsställande sätt under 2002.9 I utredningens kontakter med doktorander har framkommit att den individuella 9 Bristande uppföljning har också noterats i bl.a. . studieplanen ibland skrivs av doktoranden själv utan samarbete med handledaren, eller tvärtom bara av handledaren utan samarbete med doktoranden. Av svaren från universitet och högskolor framgår att före- komsten av och detaljeringsgraden i riktlinjer och mallar för indivi- duella studieplaner skiljer sig kraftigt åt. Många nämnder delegerar hanteringen helt och hållet till institutionerna. Någon fakultets- nämnd följer själv upp , men delegerar övrig uppföljning. Tillsyn sker också i något fall genom insamling av kopior på studieplanerna. Vad gäller tidpunkten för upprättande av individuell studieplan har utredningen noterat att det ibland, särskilt vid medicinska och juridiska fakulteter, krävs att en individuell studieplan utformad tillsammans med tilltänkt handledare bifogas själva ansökan till forskarutbildningen. (Kapitel 7) 8Prövningar av doktoranders rätt till handledning och andra resurser Om en doktorand i väsentlig utsträckning åsidosätter sina åtagan- den enligt den individuella studieplanen, ska fakultetsnämnden enligt 8 kap 10 § HF besluta att doktoranden inte längre ska ha rätt till handledning och andra resurser för forskarutbildningen. Beslutet ska föregås av en noggrann prövning, det får inte delegeras från fakultetsnämnden och kan överklagas till för högskolan. Enligt högskolornas uppgifter till utredningen hade bara sex fakultetsnämnder behandlat något sådant ärende. I endast tre fall ledde prövningen till beslut om indragning, och i två av dessa undanröjdes besluten av skolan på formella grunder. I det ena fallet saknades individuell studieplan, och i det andra hade ett annat organ än fakultets- nämnden fattat beslutet. Det återstående fallet rörde ett fyrtiotal inaktiva doktorander. I vissa av högskolornas svar framkommer en osäkerhet om hur allvarligt en doktorands åsidosättande av sin studieplan måste vara för att fakultetsnämnden ska kunna besluta om indragning av resurser. I andra svar efterlyses riktlinjer för vilken rätt till hand- ledning som föreligger när doktoranden förbrukat sin studietid, vilket tyder på en oklarhet kring paragrafens användningsområde. Samma oklarhet är tydlig när en prövotid för doktorander förordas med hänvisning till att det är svårt att bli av med en doktorand som inte klarar av utbildningen. Från doktorandhåll framhålls att bestämmelsen, trots att den sällan tillämpas, är ett skydd för doktorandernas rättssäkerhet genom att förhindra godtyckliga indragningar. Många institutioner är enligt uppgift ovilliga att föra frågan till fakultetsnämnden, utan låter hellre doktoranden fortsätta, och sätter kanske in stödåtgär- der. (Kapitel 9) Examensstrukturen i ett urval länder , lic. 2 år 1,5–2 år + (1), + (1), , + 1 eller 2 år + 1 3 år tot 5 6 år + 1 2 år Minst 3 4 år 2-delat system, endast 2 nivåer,undergraduate endast 2 nivåer, Källa: Magisterexamen i internationell belysning (Ds 2003:4). Resurstilldelningssystem vid några universitet och högskolor I de frågor som utredningen ställde till universitet och högskolor (bilaga 4) ingick en fråga om kostnaderna för forskar- utbildningen och förekomsten av interna prestationsrelaterade resurstilldelningssystem. Beträffande kostnaderna svarade de flesta att kostnader för forskarutbildning särredovisas inte eftersom de är svåra att skilja från kostnaderna för forskning. Olika uppgifter angavs gällande graden av externfinansiering för forskning och forskarutbildning, varierande från , beroende på vetenskapsområde och högskola, och beroende på vilka kostnader som medräknats. I vissa fall inkluderades all forskning och forskar- utbildning, i andra fall bara forskarutbildningen eller bara studie- stödet i forskarutbildningen. Två fakultetsnämnder, en humanistisk och en juridisk, angav att hälften eller mer av de direkta statsansla- gen för forskning och forskarutbildning användes till forskar- utbildningen. Beträffande interna prestationsrelaterade resurstilldelnings- system för forskarutbildningen svarade de flesta att sådana fanns. I några ytterligare fall anges resurstilldelningen mer indirekt vara prestationsrelaterad, genom att ämnesområden med hög kvalitet och produktivitet prioriteras, även om inga särskilda nycklar eller system för detta finns utvecklade. Det vanligaste svaret beskriver en koppling till antal avlagda examina den senaste 3–. ges ökad vikt för underrepresenterat kön. Licentiatexamen räknas ofta som en halv doktorsexamen, men . Inte sällan kombineras detta med en fast resurs, och ibland utgör den prestationsrelaterade delen endast en relativt begränsad examenspremie. Prestationsrelaterade fördelningsnycklar kan också innefatta antal docentkompetenta lärare, citeringsindex m.m. Nedan återges en del av svaren från högskolorna som exempel på de olika system som förekommer. Svaren återges i princip oföränd- rade, dock med vissa förtydliganden eller andra mindre korri- geringar. Interna prestationsrelaterade resurstilldelningssystem för forskar- utbildningen används inom ett flertal fakulteter. Särskilda nycklar baserade på antal doktorsexamina används av historisk-filosofiska, språkvetenskapliga, samhällsvetenskapliga, medicinsk-farmaceu- tiska och teknisk-naturvetenskapliga fakulteterna. Inom de samhällsvetenskapliga och teknisk-naturvetenskapliga fakulteterna finns i detta system också inbyggt ett extra stöd baserat på examina genomförda av personer av underrepresenterat kön. Filosofin bakom naturvetenskapliga fakultetens principer att fördela en stor del av medlen i relation till antal docentkompetenta handledare är att detta är ett mått på den forskarutbildningskapa- citet som institutionerna förfogar över. Vidare att antalet examina är ett prestationsmått som institutionerna kan påverka. Statsmedelsanslaget för forskarutbildningen fördelas utifrån följande kriterier: 40procent fördelas i relation till antal docentkompetenta forskarhandledare finansierade ur fakultetsmedel och externa anslag, mätt i heltidsekvivalenter. fördelas i relation till antalet examina i forskar- utbildningen . fördelas som särskilda satsningar. Dessa kan avse nya inriktningar, stöd till nya professurer, universitetslektorer, särskilda studiestöd för kvinnor etc. I fakultetens fördelningsmodell för statsmedelsfinansierad forsk- ning ingår antalet examina som ett prestationsmått. Grundtanken inom budgetsystemet för forskarutbildningen är densamma som för grundutbildningen. Institutionerna får ett upp- drag i form av ett antal bidragsrum för doktorander med kost- nadstäckning och får dessutom en prestationsrelaterad bonus för varje avslutad examen. Varje forskarutbildningsämne tilldelas en fast resurs kopplad till antalet anslagsfinansierade doktorand- anställningar, utbildningsbidrag, doktorandanställning eller stipen- dium som sökts i konkurrens. uppgår resursen per dokto- rand till och avser att täcka lönekostnader för handled- ning, seminarier, kurser m.m. samt utrustning och driftskostnader för doktoranden. Därutöver tilldelas institutionerna per doktorsavhandling för kostnader i samband med disputationen. Handledningsresursen beräknas per heltids- doktorand och år (för en hel forskarutbildning). Observera att handledningstid alltså inte räknas in schablonmässigt i vissa anställningar utan fördelas bland samtliga handledare och tas upp i deras tjänstgöringsplaner. Den prestationsrelaterade tilldel- ningen fördelas mot bakgrund av ämnets examina i forskarutbild- ningen . utlyses enbart utbildningsbidrag på fakultets- anslaget. Dessa omvandlas till doktorandanställningar när dokto- randen avverkat halva studietiden förutsatt att han/hon följer sin individuella studieplan. innehade 142 doktorander fakul- tetsfinansiering. tillämpar en fördelningsmodell för studiefinan- siering där en institutions tilldelning till baseras på en fast tilldelning i relativ andel till tilldelningen året före och åter- stående enligt produktionsprincip baserad på antalet licentiat- och doktorsexamina . Varje institution erhåller i grundtilldelning schablonbelopp per professorsanställning för att ge resurser för handledning m.m. inom forskarutbildningen. Naturvetenskapliga fakulteten tillämpar ett prestationsrelaterat system där produktionen av examina inom forskarutbildningen styr fördelningen av studiestödsmedel och delar av fakultetsanslaget. Principen för fördelning bygger på antalet producerade licentiat- och doktorsexamina under den närmast föregående enligt: Inst ram (år 2) = inst ram (år 1) examina (inst) x fak ram (år 2) examina (fak tot) fak ram (år 1) där: examina räknas bak i tiden licentiatexamen = 0,5 x dr examen Som synes ingår även föregående års tilldelning av studiestöds- medel i algoritmen. Detta är för att undvika alltför tvära kast i tilldelningen. Ett system för fördelning av studiestöd liknande det naturvetenskapliga är under utarbetning inom den humanistiska fakulteten. Även vid samhällsvetenskapliga fakulteten fördelas en viss andel av studiestödsmedlen på basis av disputationsfrekvens. Fakultetens medel till studiestöd för forskarstuderande fördelas i sin helhet i konkurrens. Dock kan ingen handledare få stöd till fler än två doktorander (stödet täcker ungefärligen av kost- naden för en doktorand och motsvarar alltså att en handledare får stöd till maximalt en helfinansierad doktorand från fakulteten (med utbildningsbidrag, med doktorandtjänst). Även medel för att arrangera forskarutbildningskurser samt medel till dokto- resor för att delta i forskarutbildningskurser fördelas i konkurrens, men ses endast som bidrag till verksamheten. Endast de obligatoriska kurser som ingår i det s.k. basblocket får kost- nadstäckning. Institutionerna erhåller ett disputationsbidrag à efter varje disputation som bidrag till kostnader för opponent, resor, traktamenten, tryckning m.m. Dessutom får institutionerna aktivitetspoäng för varje genomförd avhandling som sedan ligger till grund för fördelning av fakultetsmedel. Hälsouniversitetet använder sig av en aktivitetsrelaterad fördelning av forskningsanslag. Fördelningen är baserad på: 1.En bottenplatta som utgår från både grundutbildnings- och forskningsanslagen. Fast intäkt för grundutbildningsanslags- och fakultetsanslagsfinansierade professors-, lektors- och forskarassistenttjänster. 2.Ersättning för kringresurs som är kopplad till antal professurer och lektorat. Medel erhålls även om tjänsterna är vakanta. Relationen är differentierad beroende på om tjänsten är klinisk respektive preklinisk. 3.Aktivitetsrelaterad fördelning som omfattar tre lika delar för examinationer, referee-granskade vetenskapliga publikationer samt externa anslag från anslagsgivare med referee-system. Examinationer ger fast poäng, 5 poäng för doktorsexamen och 2,5 poäng för licentiatexamen. Licentiatexamen följd av doktors- examen ger totalt 5 poäng. Exa- minationssystemet är kvalitetskontrollerat i samband med halvtids- seminarium och examination. Vetenskapliga publikationer från referee-granskade tidskrifter enligt följande modifierade impact: 0–1=1, 1–10=tidskriftens verkliga impact, >10=10. För publikationer räknas genom- snitt. Impactvärdet för publikationer med flera författare som tillhör olika institutioner ger varje institution tilldelning enligt modifierat impactvärde. Externa anslag från anslagsgivare med referee-system (forsk- ningsråd, cancerfond, stiftelser, EU-medel) fördelning i proportion till anslagets storlek. Punkt 1 och 2 ovan motsvarar av fakultetsanslaget. Fakultetsmedlens fördelning mellan institutionerna baserar sig på ett mer indirekt prestationsrelaterat system, där man gör en bedömning av institutionerna när det gäller deras examination, externa medel, publikationer, grundutbildningskoppling, genom- slag och strategiska betydelse. Utöver detta system som baserar sig på en bedömning finns också direkt prestationsrelaterade resurstilldelningssystem vid LiTH för forskarutbildningen. Det finns en produktionspremie som delas ut till institutionerna för examinerad licentiat eller doktor . Ersättningen baseras sig på ett medelvärde, och förhållandet mellan licentiat- och doktorsexamen är 1:3, vilket innebär att ersättningen för en licentiatexamen är en tredjedel av ersättningen för en doktorsexamen. Ersättningen för doktor var 2002 372 kkr, för doktor/lic 248 kkr och lic 124 kkr. Den del av statsanslaget för forskning och forskarutbildning som av regeringen reserverats för doktorandförsörjning har legat oförändrat på c:a . Detta motsvarar endast cirka 125 st doktorandtjänster. Övriga finansieras med externa medel. Utöver doktorandförsörjningen tillkommer hand- ledarnas och övriga lärares arbetstid samt driftskostnader för forskningsprojektet m.m. KI beräknar att den totala kostnaden för en doktorand är /år. Vid fördelningen av medel för studiefinansieringen av doktoran- der används för av det fördelade beloppet ett prestationsrelaterat fördelningssystem. KI anser att forskning och forskarutbildning hör nära samman. Samma aktivitetsmått används därför som vid fördelningen av medel för forskning. Detta består till 2/3 av den relativa andelen externa medel för forskning där alla konkurrensutsatta anslag (utom utrustningsanslag) räknas lika, och till 1/3 av den relativa andelen forskningsproduktivitet mätt i form av doktors-/licentiatexamina, nya docenturer samt gästforskar- månader. Resterande del av medlen för studiefinansiering fördelas efter individuell ansökan. kan en doktorand erhålla medel för högst sex s.k. rörliga doktorandtjänstmånader. Som fördelningsgrund används begreppet kvalitet. I bedömningen ingår valörer såsom originalitet, en väl definierad frågeställning, genom- förbarhet och erhållna resultat. Doktorandtjänst finansieras med fakultetsmedel till ett belopp på 225 tkr samt med ett poängsystem och ett examensbonus- system. Totalt ligger kostnaderna på runt 900 tkr oavsett veten- skapsområde. Det finns ett poängsystem och ett examensbonussystem som ger resurser efter prestation. En forskarstuderande på doktorandtjänst har vanligtvis 20 procents institutionstjänstgöring vilket medför en genomsnittlig produktion på 32 poäng vilket ersätts med 35 tkr inom Teknisk fakultet och 90 tkr inom Filosofisk fakultet. Vid lic-examen utdelas 225 tkr kronor och vid doktorsexamen 450 tkr (halva beloppet om lic. tagits ut) plus en extra tilldelning på 100 tkr om disputation sker . Examensbonusen sjunker om doktoranden håller på längre än till disputation. Fördelningssystemet är indelat i en fast post för varje forskar- utbildningsämne samt en rörlig del där tre huvudparametrar avgör tilldelningen: personalkompetens, grundutbildningens omfattning och forskningsprestationer. Fördelningssystemet har funnits och har reviderats kontinuerligt. Inom alla vetenskapsområden utgår 75 tkr och antagen forskarstuderande, under högst . För varje avlagd doktors- examen utgår 50 tkr under . Inom MNT-området för- delades () dessutom ett prestationsstöd om 50 tkr, 100 tkr eller 150 tkr till framgångsrika forskargrupper.