sou · GSB3112d5 · 2005-01-01 00:00:00 — Reglerna om av testamente gäller inte, ifall en tvist uppstår om giltigheten av ett avstående från rätt enligt ett testamente. Skulle en så- dan tvist sluta med att det genom en lagakraftvunnen dom – eller för- likning – fastslås att avståendet saknar verkan, uppkommer samma situation som om avståendet aldrig hade ägt rum. I det läget får reglerna i 14 kap. ÄB normalt tillämpas så att fristen för klandertalan räknas från domen respektive förlikningen. Därmed undviks att den som i god tro förlitat sig på ett avstående råkar ut för en oacceptabel rättsförlust. 15 kap. 10 § Till följd av omstruktureringen i 11 kap. har en paragrafhänvisning ändrats. 16 kap. 1 § I andra stycket har ett tillägg gjorts som svarar mot vad som före- skrivits i 12 kap. 4 § första stycket. 16 kap. 2 § Ändringarna i första stycket har föranletts av att behörigheten hos en överförmyndare i tillsynsfrågor föreslås knytas till den ort där den enskilde är folkbokförd i stället för till den plats där han har sitt hemvist. Om den enskilde inte är folkbokförd i , skall över- förmyndaren för den kommun där den enskilde vistas anses behö- rig. Ändringsförslaget i övrigt har närmare kommenterats i utred- ningens delbetänkande SOU 2003:51. Till följd av omstruktureringen i 11 kap. har därutöver en paragrafhänvisning ändrats i andra stycket. 16 kap. 7 § Paragrafen behandlar den hjälpbehövandes och hans anhörigas rätt att utan föregående sekretessprövning ta del av överförmyndarens handlingar som rör ställföreträdarskapet, se avsnitt A 4.3.2.1. De handlingar som finns i ett ärende om ställföreträdarskap inne- håller främst uppgifter om den hjälpbehövande, men ibland även om andra personer, t.ex. den gode mannen eller förvaltaren. att överförmyndaren föreslås få tillgång till be- lastningsregister för att kunna kontrollera den gode mannens eller förvaltarens lämplighet kommer uppgifter ur detta register att bli tillgängliga bland handlingarna hos överförmyndaren. Med hänsyn till känsligheten hos sådana uppgifter skall utdrag ur belastnings- registret uttryckligen undantas från paragrafens tillämpningsområde. Förutom belastningsregisterutdrag kan det finnas andra känsliga uppgifter som det inte är självklart att anhöriga till den hjälpbe- hövande bör få ta del av utan vidare. Det rör sig om personuppgifter från folkbokföringen som är skyddade på ett eller annat sätt. Det kan tänkas att den hjälpbehövande eller den förordnade ställföre- trädaren har varit utsatt för brott eller trakasserier och på grund här- av beviljats sekretessmarkering hos folkbokföringen eller s.k. kvar- skrivning i samband med byte av adress eller kanske till och med fingerade personuppgifter. Det förekommer dessvärre att den som förföljer den hjälpbehövande eller den förordnade ställföreträdaren finns bland den hjälpbehövandes anhöriga. Med hänsyn härtill bör även personuppgifter av nu nämnt slag undantas från de anhörigas direktinsyn. Eventuella utdrag ur belastningsregistret eller skyddade person- uppgifter som förvaras i överförmyndarens akt kan sålunda lämnas ut först efter en sedvanlig sekretessprövning av överförmyndaren, se 9 kap. 14 § sekretesslagen (1980:100). Åldersgränsen för när en omyndig person kan få begära att ta del av handlingarna hos överförmyndaren har sänkts till . 16 kap. 9 § I första stycket ges överförmyndaren skyldighet att låta de närmast berörda yttra sig över en förvaltningsåtgärd av större vikt. När det gäller hörande av omyndiga har den tidigare åldersgränsen tagits bort. Den omyndige skall i stället beredas tillfälle att yttra sig när det är lämpligt. I praktiken innebär detta att den omyndiges mognad ofta får fälla avgörandet. 16 kap. 10 § Paragrafens andra stycke har omarbetats. Första meningen är en erinran om den upplysningsskyldighet vissa myndigheter enligt lag har i förhållande till överförmyndaren. Sådan upplysningsskyldighet följer bl.a. av 15 § punkten 6 lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade och av utredningens förslag till 11 kap. 1 a § socialtjänstlagen (2001:453). Andra meningen i andra stycket utgör en upplysning om att regeringen kan meddela ytterligare före- skrifter om skyldighet för myndigheter att lämna information till överförmyndaren. Exempel på sådana bestämmelser är 2 och 3 §§ förordningen (2001:423) om vissa frågor rörande handläggning enligt 20 kap. och 5 § förordningen (1949:661) om skyldighet för domstol att lämna uppgifter i mål och ärenden enligt m.m. 16 kap. 10 a § Paragrafen är ny och utgör ett komplement till 16 kap. 10 § FB. Den kommenteras närmare i avsnitt A 3.6.3.2. har överförmyndaren med stöd av 9 kap. 5 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse kunnat begära upp- gifter från banker om bl.a. innestående medel som tillhör omyndiga personer och personer som har god man eller förvaltare. Genom den nya paragrafen blir det möjligt för överförmyndaren att få till- gång till samtliga uppgifter som en bank har beträffande en omyndig kund eller en kund som har god man eller förvaltare. Uppgiftsskyl- digheten omfattar, förutom banker, även kreditmarknadsföretag, värdepappersbolag, centrala värdepappersförvarare och kontoförande institut, fondbolag och förvaringsinstitut samt företag som driver verksamhet enligt lagen (2004:299) om inlåningsverksamhet. Vidare omfattas genom regleringen i paragrafens andra stycke motsvarande utländska finansiella företag under förutsättning att de driver verk- samhet från en filial här i landet. Det är överförmyndaren som avgör vilka uppgifter som han önskar från det finansiella institutet. skall således inte göra någon självständig bedömning av vilka uppgifter som skall läm- nas ut. Beträffande personer som har god man eller förvaltare bör observeras att uppgiftsskyldigheten endast gäller etablerade ställföre- trädarskap, därav placeringen i 16 kap. FB. sålunda inte använda sig av bestämmelsen för att undersöka huruvida någon är i behov av en god man eller en förvaltare. Hänvisningar till den nu föreslagna paragrafen bör införas i 1 kap. 8 a § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, 8 kap. 2 a § lagen (1998:1479) om konto- föring av finansiella instrument, 2 kap. 20 § lagen (2004:46) om investeringsfonder och 1 kap. 11 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. 16 kap. 11 § Paragrafen behandlar situationer då omyndiga personer erhåller me- del genom arv eller testamente eller på grund av en försäkring. Under vissa förhållanden är den som gör en utbetalning från ett dödsbo eller ett försäkringsbolag skyldig att sätta in medlen i fråga hos bank eller kreditmarknadsföretag med föreskrift om att medlen inte får tas ut utan överförmyndarens tillstånd samt göra anmälan härom till förmyndaren och överförmyndaren. I paragrafens första stycke har förutom arv och testamente upp- märksammats medel som härrör från avstående från arv eller testa- mente, se avsnitt A 3.6.6.4. Egendom som tillfaller en omyndig per- son genom avstående från testamente anses utgöra arvfallen egen- dom medan egendom som den omyndige erhåller genom avstående från arv behandlas som en gåva. För att samtliga former av avståen- den skall omfattas av paragrafen läggs sålunda avståenden från arv och testamente till uppräkningen i första stycket. När det i lagtexten talas om avstående från arv eller testamente avses samtliga utbetalningar från ett dödsbo till en underårig på grund av ett gjort arvs- respektive testamentsavstående. Kravet på att utbetalda medel skall sättas in på ett spärrat konto omfattar så- ledes även sådana avståenden som inte betraktas som avstående från arv respektive testamente i skatterättslig mening, se avsnitt A 3.6.6.4. I första stycket har vidare beloppsgränsen för när utbetalda medel skall sättas in på spärrat konto sänkts från två prisbasbelopp till ett prisbasbelopp. I paragrafens andra stycke föreskrivs numera att även Brottsoffer- myndigheten och myndighet som betalar ut ersättning i anledning av skadeståndsanspråk mot staten skall sätta in de utbetalda medlen på spärrat konto, om beloppet överstiger ett prisbasbelopp. I paragrafens tredje stycke har i likhet med vad som skett i första stycket lagts till avstående från arv eller testamente. Ändringen i paragrafens femte stycke är av redaktionell karaktär. 16 kap. 13 § Paragrafen anger i vilka fall överförmyndaren kan besluta om vites- föreläggande för en ställföreträdare som inte fullgör sina skyldigheter. I avsnitt C 2.5 i allmänmotiveringen har angetts att möjligheten att meddela ett sådant föreläggande även skall finnas då en ställföreträ- dare underlåter att enligt 12 kap. 9 § lämna de upplysningar och de handlingar om sin verksamhet som begärs. Tillägg om detta har förts in i första stycket. 19 kap. 2 § Systemet med överförmyndarnämnd föreslås kunna bli utbyggt genom samverkan mellan två eller flera kommuner, antingen i en gemensam nämnd eller i kommunalförbund, där rollen övertas av det verkställande förbundsorganet. Närmare bestämmelser om detta före- slås i 16 och 17 §§, och en erinran härom har för sammanhangets skull gjorts i 2 §. 19 kap. 14 § I andra stycket har en paragrafhänvisning ändrats till följd av om- flyttningarna i 11 kap. I enlighet med vad som angetts i avsnitt A 6.2.3 har i andra stycket också gjorts ändringar som vidgar delegations- möjligheterna, dels i fråga om interimistiska beslut om entledigande vid misskötsel eller olämplighet, dels beträffande vitesföreläggande. I avsnitt A 6.3 har anförts att överförmyndarna fortsättningsvis skall kunna fatta interimistiska beslut om anordnande av godman- skap enligt 11 kap. 2 § resp. om omfattningen av befintliga sådana godmanskap i särskilt brådskande fall (se 11 kap. 30 och 35 §§ FB). Sådana beslut skall kunna delegeras till en ledamot, en ersättare som har kallats till tjänstgöring eller en tjänsteman (se åter avsnitt A 6.2.3). För detta krävs ingen ändring i första eller andra styckena. Listan i tredje stycket över ärenden som i vissa fall skall hänskjutas till överförmyndare eller eller meddelande har emeller- En mening har också tillagts om hänskjutande av tveksamma frågor om vitesföreläggande. 19 kap. 16 § I andra stycket har upptagits bestämmelser som klargör att kommuner kan komma överens om att ha en gemensam överförmyndarnämnd (se avsnitt A 6.2.4). Det är inget som hindrar att de samverkande kommunerna hör till skilda län. Ordningen med gemensamma nämnder har stöd i kommunallagen (1991:900). Varken bestämmel- serna i denna paragraf om gemensam nämnd eller de i 17 § om kom- munalförbund får tas till intäkt för att andra, särskilda lagar på det kommunalrättsliga området kräver föreskrifter där, om de allmänna reglerna i kommunallagen beträffande de två instituten skall bli tillämpliga på de angelägenheter som de särskilda lagarna reglerar. Att uttryckliga bestämmelser i ämnet föreslås i har sin förklaring i den – inte obefogade – osäkerhet som har rått om de båda institutens användning just i fråga om överförmyndarverk- samheten. Utgångspunkten är att en gemensam överförmyndarnämnd skall följa samma regler som en inomkommunal överförmyndarnämnd. I en andra mening i andra stycket har emellertid angetts att vad som är särskilt föreskrivet i kommunallagen om gemensamma nämnder skall gälla också de gemensamma överförmyndarnämnderna. Det är alltså bara de speciella reglerna om gemensamma nämnder i kommunallagen som träffas av bestämmelsen i andra meningen. Dit hör naturligtvis de grundläggande reglerna i 3 kap. 3 a, 3 b och 3 c §§, men även vissa andra föreskrifter. Av särskilt intresse är före- skrifterna i 6 kap. 9 § tredje stycket. Där sägs att ledamöter och ersättare i gemensam nämnd väljs av fullmäktige i de samverkande kommunerna och att var och en av dessa skall vara representerad i den gemensamma nämnden med minst en ledamot och en ersättare. Härigenom och genom bestämmelserna i 4 kap. 2 och 5 §§ om valbarhet till kommunala nämnder i allmänhet undanröjs det hinder mot en gemensam nämnd som måhända annars skulle ligga i bestäm- melsen i 19 kap. 8 § första stycket FB om att ledamöter och ersättare (underförstått samtliga) i en överförmyndarnämnd skall vara folk- bokförda i kommunen. I andra stycket har inte gjorts någon reservation för avvikelser som följer av 19 kap. FB. Det sammanhänger just med att andra stycket endast tar sikte på de speciella reglerna i kommunallagen om gemensamma nämnder. Gäller det förhållandet mellan de allmänna bestämmelserna om nämnder i kommunallagen och föreskrifterna i 19 kap. FB tillämpas 16 § första stycket som upptar en sådan reser- vation. Så skall t.ex. reglerna om delegation i 19 kap.14 § FB tilläm- pas på en överförmyndarnämnd, vare sig den är en kommuns egen eller en gemensam nämnd; den särskilda bestämmelsen i 6 kap. 33 § andra stycket kommunallagen har ingen annan betydelse än att den begränsar delegationsmöjligheten i fråga om anställda till att gälla anställda inom någon av de samverkande kommunerna. En gemensam överförmyndarnämnd är inte någon egen juridisk person utan en företrädare för alla de samverkande kommunerna (se prop. 1996/97:105 s. 38). Detta betyder bl.a. att kommunala förpliktelser enligt ligger på de enskilda, berörda kommunerna, fastän beslut i anslutande ärenden fattas av den gemen- samma överförmyndarnämnden. Så är fallet med skyldigheten enligt 12 kap. 16 § FB för en kommun att betala arvode och ersättning till förordnade företrädare och den ersättningsskyldighet för sådana företrädares förskingringar m.m. som enligt förslaget i 15 a § samma kapitel skall åvila en kommun. 19 kap. 17 § Paragrafen är ny. Den äldre 17 § om länsstyrelsernas tillsyn har fått beteckningen 18 §. I 17 § ges nu föreskrifter om möjligheten att överlåta överförmyndaruppgifterna till ett kommunalförbund, se om detta avsnitt A 6.2.4 i allmänmotiveringen. Utgångspunkten är att kommunallagens regler om kommunal- förbund skall komma i tillämpning när ett kommunalförbund ingås för överförmyndarverksamheten. Med hänsyn till dennas speciella karaktär har emellertid några förtydliganden i 19 kap. FB ansetts motiverade. Sålunda har i paragrafen angetts att överförmyndaruppgifterna inom förbundet är en angelägenhet för det verkställande organet, nämligen förbundsstyrelsen eller förbundsdirektionen, om förbun- det är organiserat med en direktion. Detta organ kommer närmast att fungera som en överförmyndarnämnd. Vissa mer speciella regler i 19 kap. FB som avser sådana nämnder har i paragrafen gjorts tillämpliga på förbundsorganet. Det gäller följande: 5 § femte stycket om anmälan av val till , föreskriften i 8 § första stycket i fråga om obehörighet för ledamot eller ersättare som är i konkurs eller har förvaltare, 8 § andra stycket om obehörighet för lagfaren tjänsteman vid tingsrätt, 9 § om entledigande av olämplig ledamot eller ersättare, 13 § om beslutsregler och om viss dokumentation, 14 § om delegation till ledamot, ersättare eller tjänsteman samt 18 § om tillsyn m.m. Det kan anmärkas att, för enkelhetens skull, någon modifikation inte har gjorts av delegationsreglerna med tanke på den speciella organisationsform som ett kommunalförbund utgör. I övrigt är inte reglerna i fråga om överförmyndarnämnd i 19 kap. direkt tillämpliga när överförmyndaruppgifterna har överlåtits till ett kommunalförbund, något som ger en något större handlingsfrihet än som annars skulle ha varit fallet. Allmänna regler om nämnder och val m.m. i kommunallagen (se 3 kap. 21 §) och vissa särskilda bestämmelser i samma lag torde dock i stort ge samma resultat som en tillämpning av de här överhoppade reglerna i 19 kap. FB. Sär- skild uppmärksamhet förtjänar bestämmelsen i 4 kap. 23 a § andra stycket kommunallagen att ledamöter och ersättare i ett kommunal- förbunds förbundsstyrelse väljs bland dem som har rösträtt vid val till någon av förbundsmedlemmarnas fullmäktige. Förbundsstyrelsen utses av förbundsfullmäktige. Varje förbundsmedlem skall enligt 3 kap. 23 § samma lag vara representerad i förbundsfullmäktige – liksom i en ev. direktion – med minst en ledamot och en ersättare. Till ledamot eller ersättare i (förbundsfullmäktige och) direktion får väljas endast den som är ledamot eller ersättare i förbundsmedlem- mens fullmäktige. Med dessa bestämmelser skall jämföras den likar- tade, fastän inte helt överensstämmande regleringen i 19 kap. 8 § första stycket FB av behörigheten att vara ledamot eller ersättare i en överförmyndarnämnd. Ett kommunalförbund är en självständig juridisk person. I 3 kap. 22 § kommunallagen sägs att när ett kommunalförbund har hand om en specialreglerad verksamhet skall den regleringens bestämmel- ser om kommuner gälla för förbundet. De skyldigheter som enligt kommentaren till 16 § skulle åvila resp. kommun när förvaltningen ligger hos en gemensam nämnd kommer följaktligen med en orga- nisation i kommunalförbund att träffa förbundet. 19 kap. 18 § Paragrafen, som delvis motsvarar nuvarande 19 kap. 17 § FB, be- handlar länsstyrelsernas tillsyn och därmed besläktade uppgifter och kommenteras närmare i avsnitt A 7. I paragrafens första stycke anges att tillsynen över överförmyn- darnas och överförmyndarnämndernas tillämpning av FB och andra föreskrifter skall utövas av en länsstyrelse. Härigenom möjliggörs för länsstyrelserna att samverka över länsgränserna i tillsynsfrågor, dvs. i ett län kan utöva tillsyn förutom över överför- myndarna i det egna länet också över överförmyndare i angränsande län. Tillsynen behöver inte nödvändigtvis avse samtliga överförmyn- dare i ett annat län, utan det kan röra sig om överförmyndare i vissa kommuner, i praktiken sådana som samarbetar inbördes. I andra stycket framhålls att länsstyrelserna skall verka för en opti- mal utformning av överförmyndarverksamheten och utgöra ett stöd för landets överförmyndare. – Länsstyrelsernas rådgivning är i detta sammanhang av central betydelse. Det rör sig dels om rådgivning i enskilda frågor, dels om generella råd som, fastän länsvisa, bör ut- arbetas gemensamt under ledning lämpligen av i . När det gäller de senare råden är dessa viktiga för tillskapandet av en enhetlig rättstillämpning bland överförmyndarna. Utöver rådgivning i enskilda fall och utfärdande av allmänna råd bör länsstyrelserna sprida information bland överförmyndarna beträffande ny lagstiftning, viktiga rättsfall, uttalanden av JO m.m. – Vidare skall länsstyrelserna se till att utbildningen av överförmyndare är tillfreds- ställande, se avsnitt A 6. skall informera sig om vilka utbildningsinsatser som görs för överförmyndare och ledamöterna i överförmyndarnämnder samt deras ersättare. Det finns ingenting som hindrar att länsstyrelserna tillhandahåller utbildning av över- förmyndare, men det är inget krav att så skall ske. Syftet med be- stämmelsen är att länsstyrelserna säkerställer att de personer som utför uppdrag som överförmyndare eller som ledamöter av överför- myndarnämnd eller ersättare besitter nödvändig kunskap för upp- draget i fråga. – Slutligen skall länsstyrelserna verka för att överför- myndarverksamheten organiseras på ett ändamålsenligt sätt. Tanken är att , om den upptäcker att en viss kommun har en svag eller annars bristfällig överförmyndarorganisation, skall kunna lämna kommunen förslag till förbättringar. Förslaget kan gälla olika former av samverkan mellan kommuner. I paragrafens tredje stycke anges att länsstyrelserna skall samverka över länsgränserna för att uppnå rättslikhet och effektivitet i sin verksamhet. Tanken är härvid att representanter för de olika läns- styrelserna bör samlas under ledning av en länsstyrelse – Länssty- relsen i föreslås – för att utarbeta gemensamma rikt- linjer för hur tillsynsverksamheten skall bedrivas. Vidare förutsätts att länsstyrelserna gemensamt skall kunna utarbeta allmänna råd till överförmyndarna. När det gäller det regionala planet är tanken att samarbetet skall innebära att två eller flera länsstyrelser samverkar i tillsynsfrågor bl.a. på det sätt som angetts ovan. Vissa omflyttningar föranleder att några av bestämmelserna om rättegången förs över till 11 kap. Innehållet i nuvarande 20 kap. 2 a § flyttas till 11 kap. 41 §, vilket får till följd att nuvarande 2 b § blir 2 a § och nuvarande 2 c § blir 2 b §. I övrigt berörs några paragrafer av ändrade paragrafhänvisningar. 20 kap. 2 § Första stycket tar sikte på en situation i vilken talan riktas mot en bortavarande eller en person som under vissa förutsättningar inte kan delges och inte heller ställer ombud för sig. En sådan persons rätt skall bevakas av god man enligt 11 kap. Ett tillägg till para- grafen har gjorts med innebörd att det är rätten som skall förordna god man. Detta framgick tidigare av 11 kap. 3 a §, som föreslås upphävd. Paragrafen innehåller i nuvarande lydelse bestämmelser i andra stycket om att god man skall utses för den enskilde i ärenden om anordnande eller utvidgning av ett förvaltarskap, om den enskilde uppenbarligen inte förstår vad saken gäller eller skulle lida skada av att få del av handlingarna i ärendet. Stycket har flyttats till 11 kap. 40 §. Därav följer att vad som var tredje stycket i para- grafen nu är andra stycket. I detta föreskrivs följaktligen att en god man enligt första stycket skall samråda med den för vilken han har förordnats, om det kan ske. 20 kap. 2 a § Paragrafen motsvarar nuvarande 20 kap. 2 b §. Överföringen av be- stämmelser i nuvarande 20 kap. 2 och 2 a §§ till 11 kap. har inneburit att paragrafhänvisningarna har ändrats. 20 kap. 3 § I första stycket har en paragrafhänvisning ändrats till följd av om- flyttningar i 11 kap. 20 kap. 4 § I paragrafens första stycke har i uppräkningen lagts till beslut enligt förslaget till 9 kap. 3 a § FB. Vidare har åldersgränsen sänkts från till . 20 kap. 9 § I paragrafen anges att beslut i ett ären- de enligt 19 kap. 17 § FB, dvs. ett beslut i ett ärende om tillsyn över överförmyndare eller överförmyndarnämnd, får överklagas hos regeringen. Enligt förslaget upphävs denna paragraf. Motiveringen för detta återfinns i avsnitt A 7.3. I avsaknad av särskild bestämmelse om överklagande har man att falla tillbaka på bestämmelsen i 22 a § förvaltningslagen (1986:223), enligt vilken beslut av en förvaltnings- myndighet överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, närmare be- stämt länsrätt. En förutsättning är dock att beslutet som sådant är överklagbart (22 § förvaltningslagen). Som framgår av den allmänna motiveringen torde detta endast mycket sällan kunna gälla ett till- synsbeslut av nu aktuellt slag. 20 kap. 11 § Vissa hänvisningar har ändrats i paragrafen, som avser möjligheten att överklaga interimistiska beslut meddelade av rätten. En närmare redogörelse för punkterna 1 och 2 har lämnats i avsnitt D. Utredningen har gjort flera ändringar i . Bl.a. har strukturen i 11 kap. ändrats. Anordnande av godmanskap eller förordnande av god man som har skett enligt äldre bestämmelser bör anses ha meddelats enligt motsvarande nya bestämmelser i 11 kap. FB. Detta framgår nu av punkt 3. Om utredningens förslag genomförs, kommer detta att leda till att ett flertal författningar behöver ändras redan på grund av att para- grafer har fått en annan placering. Detta kan i viss mån pareras ge- nom att det i punkt 4 i övergångsbestämmelserna förs in en föreskrift om att den nya bestämmelsen skall tillämpas (jfr punkt 7 i över- gångsbestämmelserna till reform och prop. 1993/94:251 s. 298). Ärenden m.m. som är anhängiggjorda vid ikraftträdandetidpunkten Utredningen föreslår vissa mindre ändringar i handläggningsreglerna för godmans- och förvaltarärenden. Som exempel kan nämnas juste- ringar vad beträffar den enskildes rätt att bli hörd muntligen i ett ärende om anordnande av ställföreträdarskap. Den enskilde skall också kunna förses med god man i ärenden om anordnande eller utvidgning av godmanskap enligt nya 11 kap. 2 §. När de nya reg- lerna träder i kraft bör dessa tillämpas i det redan pågående ärendet. Vad som sagts fordrar ingen särskild övergångsbestämmelse.