sou · GSB337 · 2005-01-01 00:00:00 — I denna punkt anges vad som är brottsligt i vissa avseenden när det gäller genteknisk verksamhet. Det straffbara området bör avgränsas till att omfatta endast föreskrifter med- delade av regeringen. En sådan avgränsning är dock inte tillräckligt för att endast tydliga och klart avgränsade förpliktelser skall omfattas av straff. De båda regeringsförordningarna på området innehåller bestämmelser om utredning och försiktighetsmått som är alltför omfattande och otydliga för att vara straffsanktionerade. Regeringen bör därför ges möjlighet att särskilt ange vad som skall vara straffsanktionerat när det gäller utredning och försiktighets- mått för genetiskt modifierade organismer. omfattas underlåtenhet att följa bestämmelser om märkning av genetiskt modifierade organismer av straffbestäm- melsen i 29 kap. 6 § om bristfällig miljöinformation. Märkning är en form av försiktighetsmått.120 Därmed är brott mot märknings- regler också straffbara enligt punkten 18. Enligt vårt förslag kommer överträdelser av märkningsregler för genetiskt modifierade organismer inte att omfattas av 29 kap. 6 §. I den mån regeringen utfärdar regler om krav på märkning kan sådana regler bli straff- sanktionerade genom denna punkt. Punkt 19–20. Dessa punkter rör förbud i vissa specifika fall på kemikalieområdet. För att hålla straffbestämmelser om kemikalier mer samlade föreslår vi att dessa punkter förs över och regleras i ett nytt andra stycke i straffbestämmelsen om miljöfarlig kemikalie- hantering, 29 kap. 3 § - se avsnitt 5.4. Dessa punkter bör därför utgå ur 8 §. 120 Se avsnitt 4.2.7. Straff – de särskilda straffstadgandena Punkt 21–23. I dessa punkter straffbeläggs överträdelser av före- skrifter på kemikalieområdet. Vi har i avsnitt 5.4 föreslagit att straffvärda överträdelser skall omfattas av ansvar enligt 29 kap. 3 §. Punkterna bör därför utgå ur 8 §. Enligt 15 kap. 31 § är det förbjudet att dumpa avfall i havet eller förbränna avfall till havs. Reglerna i 15 kap. 31 § har samband med konventioner som reglerar bland annat dessa frågor. De ställer krav på att åtgärder skall vidtas för att förhindra och bestraffa beteenden som strider mot konventionerna. Genom punkt 24 straffsanktioneras förbudet i 15 kap. 31 §. Vi ser ingen anledning att ändra straffbestämmelsen och anser att den bör finnas kvar i 8 §. I bestämmelsen straffbeläggs till en början vissa överträdelser av EG-förordningen om export och import av farliga kemikalier. Det gäller skyldighet att göra anmälan och att lämna uppgifter. Den överträdelse av anmälningsskyldighet som en enskild kan göra sig skyldig till enligt förordningen är att exportera en kemikalie utan att ha gjort anmälan. En sådan överträdelse är straffbar enligt smugglingslagen. Om ett förfarande kan medföra ansvar enligt smugglingslagen skall inte straffbestämmelser tillämpas.121 Det finns därför ingen anledning att behålla särskilda regler om underlåtenhet att göra anmälan enligt förordningen i . I EG-förordningen finns endast en uppgiftsskyldighet för enskilda som är tillräckligt klar och entydig för att överträdelser skall kunna vara straffsanktionerade. Det gäller artikel 9.1 som föreskriver skyldighet för vissa verksamhetsutövare som är kända av myndigheterna att vid en viss given tidpunkt lämna uppgifter om de kemikalier som förordningen omfattar. Uppgiftsskyldighetens utformning är sådan att den typiskt sett är väl lämpad att sank- tioneras med miljösanktionsavgift.122 Det finns därför ingen anled- ning att behålla straffbestämmelse för underlåtenhet att lämna dessa uppgifter. Om oriktiga uppgifter lämnas omfattas det av vårt förslag till ny lydelse av 29 kap. 5 § tredje stycket.123 I den nya EG-förordningen föreskrivs vissa viktiga och straff- värda skyldigheter vad gäller märkning och lämnande av säker- 12129 kap. 11 § andra stycket. 122Om miljösanktionsavgift införs faller det sig naturligt att den myndighet som blir utsedd nationell myndighet enligt EG-förordningen också blir tillsynsmyndighet och därmed kan besluta om miljösanktionsavgift. 123Se avsnitt 5.7.4. Straff – de särskilda straffstadgandena hetsdatablad vid export till tredje land. Underlåtenhet att följa dessa skyldigheter bör omfattas av straffansvar. Detta bör regleras straffrättsligt tillsammans med andra överträdelser av samma slag. Vi föreslår därför att underlåtenhet att följa EG-förordningens krav i dessa avseenden omfattas av straffansvaret i 29 kap. 6 § om bristfällig miljöinformation.124 I övrigt har vi inte kunnat finna några förpliktelser i EG- förordningen om export och import av farliga kemikalier som bör omfattas av straffsanktion. I punkten 25 straffbeläggs även skyldighet att lämna uppgifter enligt EG-förordningen om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen. I denna EG-förordning förpliktas tillverkare och importörer att till kommissionen och i vissa fall till den medlemsstat där de är verksamma redovisa uppgifter om ämnen som de framställt eller importerat. Eftersom den tid inom vilken redovisningarna skulle ske enligt EG-förordningen har passerats, handlar det numera om skyldighet att inkomma med uppdat- eringar. Denna typ av uppgiftsskyldigheter förefaller i och för sig väl lämpade att sanktionera med miljösanktionsavgift. Det kan emellertid ifrågasättas vilken betydelse bestämmelserna har i den praktiska tillämpningen. Bestämmelserna träffar under alla omständigheter ett fåtal företag som är verksamma i . Vi lämnar därför inte förslag till att miljösanktionsavgifter skall införas i dessa fall. Mot bakgrund av det anförda finns inget behov att behålla denna punkt i straffbestämmelsen. Denna bestämmelse straffbelägger vissa överträdelser av EG-förordningen om ämnen som bryter ned ozonskiktet. Det gäller överträdelser av förbud och skyldigheter att lämna uppgifter. Vi har i avsnitt 5.4 föreslagit att straffvärda överträdelser av förbud enligt förordningen skall omfattas av ansvar enligt 29 kap. 3 §. När det gäller uppgiftsskyldighet är det såvitt vi kunnat finna uppgiftsskyldigheten i artikel 19 som är avsedd att omfattas med dagens straffansvar. Det gäller en skyldighet för vissa verksamhets- utövare som är kända av myndigheterna att vid en viss given tid- punkt lämna uppgifter om de kontrollerade ämnen som förord- ningen omfattar. Uppgiftsskyldigheten är angelägen – den gör det möjligt att följa upp hur stora mängder ozonnedbrytande ämnen som produceras och används och att systemet för utfasning av 124 Se avsnitt 5.8. Straff – de särskilda straffstadgandena sådana ämnen och förbud följs. Uppgiftsskyldighetens utformning är sådan att den typiskt sett är väl lämpad att sanktioneras med miljösanktionsavgift.125 Det faller sig naturligt att , som är den behöriga myndighet som avses i EG-förordningen, blir beslutande myndighet för en sådan miljösanktionsavgift. Eftersom inte är tillsynsmyndighet och därmed inte kan besluta om miljösanktionsavgift föreslår vi att ett tillsynsansvar införs för verket i dessa delar. Vi föreslår således att straff bör avskaffas för underlåtenhet att lämna uppgifter enligt EG-förordningen. Till följd av detta och att förbuden förs över till 29 kap. 3 § finns inget behov av straff- sanktion i 29 kap. 8 §. Denna punkt bör därför utgå ur 8 §. I punkten straffbeläggs att inte följa bestämmelserna om transport i EG-förordningen om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen. De bestämmelser i som är straffsanktionerade i rör transporter av avfall in i eller ut ur landet. Alla överträdelser av bestämmelserna i förordningen omfattas därmed av straff enligt smugglingslagen. Om ett förfarande kan medföra ansvar enligt smugglingslagen skall inte straffbestäm- melser tillämpas.126 Det finns därför ingen anledning att behålla särskilda regler om transport av avfall enligt denna EG-förordning i . Denna punkt bör därför utgå ur 8 §. Denna punkt straffbelägger vissa förfaranden som strider mot EG:s CITES-förordning. Som vi föreslår i avsnitt 5.3 bör dessa överträdelser föras över till den nya straffbestämmelsen i 29 kap. 2 b §. Denna punkt bör därför utgå ur 8 §. 125Jämför avsnitt 5.7.3. 12629 kap. 11 § andra stycket. Straff – de särskilda straffstadgandena 5.1029 kap. 9 § –Straffskalan i 29 kap. 9 § ändras och bestämmelsen görs om till ett rent bötesbrott. –De överträdelser som har ett sådant straffvärde att fängelse bör kunna komma i fråga som påföljd flyttas till andra straff- bestämmelser. –Det som återstår i 9 § är överträdelser som inte är lämpliga att sanktionera med miljösanktionsavgift eller andra tillsyns- åtgärder och som inte bör lämnas helt osanktionerade. –De överträdelser som kvarstår i bestämmelsen görs tydliga och det straffbara området avgränsas till straffvärda över- trädelser. Straffbestämmelsen i 29 kap. 9 § utgör liksom den i 29 kap. 8 § en katalog av blankettstraffbud och innehåller 11 punkter. Gemen- samt för samtliga är att de har bedömts ha lägre straffvärde än övriga straffbestämmelser i kapitlet. Strafflatituden omfattar böter eller fängelse . Det är motiverat att ha en straffbestämmelse i 29 kap. med lägre maximistraff än övriga straffstadganden. En sådan regel behöver dock inte nödvändigtvis ha fängelse i straffskalan. Det finns ett behov av en straffbestämmelse med endast böter i straffskalan i 29 kap., t.ex. vid mindre allvarliga förseelser som i och för sig inte är allvarligare än att de skulle kunna sanktioneras med miljö- sanktionsavgift, men där detta av någon anledning inte är lämpligt. Miljösanktionsavgift förutsätter bland annat att det är enkelt att avgöra om en överträdelse skett. Går inte det och finns ett behov av andra sanktioner än sedvanliga tillsynsåtgärder kan en straffsank- tion med enbart böter i straffskalan vara lämplig. Ett rent bötes- brott får också betydelse vid straffsanktion av vissa föreskrifter eller beslut meddelade av andra än riksdag och regering, såsom kommuner. Straffbestämmelser avseende kommunala föreskrifter eller beslut bör inte kunna föranleda fängelsestraff.127 Vi föreslår därför att fängelse tas bort från straffskalan i 29 kap. 9 §. 127 Se avsnitt 4.3. Straff – de särskilda straffstadgandena Vissa överträdelser som regleras i bestämmelsen bör kunna föranleda fängelsestraff i allvarliga fall. Sådana överträdelser bör därför flyttas till andra bestämmelser i 29 kap. . I likhet med våra strävanden när det gäller övriga blankett- straffbud i 29 kap. vill vi göra det straffbara området tydligt och avgränsa det till de verkligt straffvärda överträdelserna. Vissa överträdelser bör helt eller delvis föras bort från det straffbara området. En del av detta kan sanktioneras med miljösanktions- avgift, andra överträdelser kan beivras inom ramen för den sedvanliga tillsynen. 5.10.1Föreslagna ändringar punkt för punkt Nedan kommenteras bestämmelserna punkt för punkt i den nuvarande lydelsen. I punkt 1 straffbeläggs överträdelser av föreskrifter om allmänhetens uppträdande meddelade med stöd av 7 kap. 30 §. Som föreslagits i avsnitt 5.2 anser vi att en ny bestämmelse om områdes- skyddsbrott bör införas. Denna punkt kommer att omfattas av den bestämmelsen och bör därför utgå ur 9 §. Bestämmelsen straffbelägger överträdelser av före- skrifter om förbud mot djurhållning som meddelats med stöd av 9 kap. 11 §. I 9 kap. 11 §, som är en bemyndiganderegel, ges regeringen möjlighet att utfärda föreskrifter om tillståndsplikt för djurhållning inom område med detaljplan eller områdesbestäm- melser. Regeringen får överlåta denna rätt att meddela föreskrifter till kommunerna. I 39 § förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd har regeringen delegerat föreskriftsrätten vidare till kommunerna. Det som kan utfärdas med stöd av 9 kap. 11 § är alltså regler om tillståndsplikt och det brott som någon kan göra sig skyldig till är brott mot tillståndsplikt. För dessa överträdelser gäller således även straffansvar enligt nuvarande 29 kap. 4 § första stycket. Syftet med tillståndsplikt för att hålla djur i dessa bestämmelser är att skydda människors hälsa. Denna typ av tillståndsplikt är inte så central för skyddet av hälsa och miljö att den måste vara sanktionerad genom straff. Det finns möjlighet för tillsynsmyndig- heter att stävja olämplig djurhållning med förelägganden och för- bud. Överträdelser skulle också kunna beivras med miljösanktions- avgift. Vi föreslår därför att denna punkt utgår ur 9 §. Straff – de särskilda straffstadgandena Genom bestämmelsen straffbeläggs alla överträdelser av föreskrifter till skydd mot olägenheter för människors hälsa med- delade med stöd av 9 kap. 12 § . Detta bemyndigande hade tidigare en motsvarighet i 13 § hälsoskyddslagen. Utöver denna bemyndiganderegel har en hel rad andra bestäm- melser förts över från hälsoskyddslagen till 9 kap. respektive från hälsoskyddsförordningen till förordningen om miljöfarlig verksam- het och hälsoskydd. I 9 kap. finns även andra bemyndiganden varav några tidigare hade motsvarigheter i miljöskyddslagen. När man skall avgöra vilket bemyndigande som bestämmelser i förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd baseras på har naturligt- vis denna historik stor betydelse. Vi utgår ifrån att den övervägande delen av de bestämmelser som tidigare fanns i hälsoskyddsförord- ningen skall anses baseras på bemyndigandet i 9 kap. 12 §. I avsnitt 5.5.4 har vi redovisat vår syn på vilka bemyndiganden de för- prövningsplikter som finns i förordningen om miljöfarlig verksam- het och hälsoskydd skall anses baserade på. Av de regler som kan medföra förpliktelser för enskilda i förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd får 17 och 33–41 §§ anses vara meddelade med stöd av 9 kap. 12 §. Dessa regler eller i förekommande fall de regler som meddelats med stöd av dem omfattas av straffregeln i punkt 3. Vi bedömer att behovet av straff inom hälsoområdet är mycket begränsat. Vissa av förpliktelserna är sådana att det framstår som främmande att utkräva straffansvar. Som exempel kan nämnas 35 § i förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd som föreskriver att det skall finnas tillräckligt med toaletter i eller i anslutning till byggnader där människor vistas . Förpliktelsen i denna bestämmelse är alltför vagt utformad för att kunna läggas till grund för en straffbestämmelse. Det är också en typ av regel där efterlevnaden bäst följs upp genom tillsyn. Över- trädelser av de bestämmelser som redovisats ovan bör inte omfattas av straff. De flesta skyldigheter kan sanktioneras på annat sätt, antingen med miljösanktionsavgifter eller i övrigt inom ramen för tillsyn. I två avseenden finns dock skäl att göra en annan bedömning. Överträdelser av föreskrifter om tomgångskörning och överträd- elser av beslut om begränsningar av eller villkor för gatumusik kan inte lämpligen sanktioneras på annat sätt än med straff. Över- trädelser kan i båda fallen medföra störningar för människors hälsa eller miljön som inte bör tolereras. Straff – de särskilda straffstadgandena kan vara nödvändiga. Om den straffbara gärningen beskrivs tydligt och väl avgränsat i lagtext bör det kunna godtas att kommuner fyller ut det straffbara området genom att ange var och i vilka avseenden inskränkningar gäller. Böter är en tillräcklig påföljd för sådana överträdelser. Med hänsyn till att det är kommuner som meddelar dessa föreskrifter eller beslut bör inte fängelse före- komma i straffskalan. Vi föreslår därför att överträdelser av före- skrifter eller beslut om tomgångskörning eller om gatumusik fort- satt bör omfattas av straff i 9 §. Andra överträdelser av bestäm- melser meddelade med stöd av 9 kap. 12 § bör utgå ur 9 §. I denna punkt straffsanktioneras skyldigheten att anmäla vissa arbeten som kan påverka fisket. Vid rensningar för att bibehålla vattnets djup eller läge eller för att återställa ett vattendrag som har vikit från sitt förra läge eller som på något annat sätt har förändrat sitt lopp behöver tillstånd inte sökas. Däremot skall sådana arbeten anmälas om de kan leda till att fisket skadas. Det framgår av 11 kap. 15 § . Regeln om anmälningsplikt finns för att fånga upp sådana åtgärder som skulle kunna medföra skador men som myndigheterna inte får kännedom om eftersom de undantagits från tillståndsplikten. Rensningar av vattendrag kan, beroende på val av metoder och tid för åtgärderna och dessas omfattning, påverka fisket i varierande grad. En rensning som sker vandringsfisk går upp i ett vattendrag för lek eller i områden där rom har lagts kan allvarligt skada fisk- bestånden. Om skador på fisket riskerar att uppkomma kan myn- digheterna behöva påverka verksamheten trots att den inte skall tillståndsprövas. Anmälningsskyldigheten fyller därför en viktig funktion. Skyddsåtgärder för att minimera dessa skador kan behöva meddelas. Med hänsyn till myndigheternas behov av att kunna ingripa och de skador som kan uppkomma finns ingen anledning att se annorlunda på denna anmälningsplikt än anmälningsplikten för samråd enligt 12 kap. 6 § första stycket. Denna punkt bör därför flyttas till 29 kap. 4 §. I denna punkt är straffbelagt att bryta mot föreskrifter rörande skötsel av jordbruksmark meddelade med stöd av 12 kap. 8 § . Regler meddelade med stöd av 12 kap. 8 § som riktar sig till enskilda finns endast i föreskrifter från Jordbruks- verket. De innehåller bestämmelser som syftar till att förhindra att natur- och kulturvärden i jordbruket förstörs.128 128 Se 5-7 och 9-13 §§ Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 1999:119) om hänsyn till natur- och kulturvärden i jordbruket. Straff – de särskilda straffstadgandena har pekat på att det finns skäl att se över föreskrifterna. har väckt tanken att förpliktelserna i verkets föreskrifter skulle kunna föras in som anmälningsskyldiga verksamheter enligt föreskrifter meddelade med stöd av 12 kap. 6 § andra stycket. kan anmälningsplikt enligt 12 kap. 6 § aktualiseras för sådana förfaranden som medför överträdelser av de aktuella föreskrifterna. Överträdelser är i viss utsträckning således redan straffsanktionerade genom 29 kap. 4 § . I övrigt anser vi inte att straffsanktionen är motiverad. Vi föreslår därför att punkten 5 utgår. I denna punkt straffbeläggs den som bryter mot föreskrift om begränsning av djurantalet i ett jordbruk m.m. meddelade med stöd av 12 kap. 10 §. Av bemyndigandet i 12 kap. 10 § framgår att utrymme finns att utöver regler om begränsningar av djurantal också meddela föreskrifter om försiktighetsmått för gödselhantering och om växtodling. Bestämmelser meddelade med stöd av bemyndigandet finns i 6, 7, och 11 §§ i förordningen om miljöhänsyn i jordbruket. Dessa bestämmelser, som således är straffsanktionerade, handlar om lagring av gödsel och krav på att skall vara höst- eller vinterbevuxen. Därutöver har utfärdat regler med stöd av samma bemyndigande.129 Dessa omfattas också av straffbestäm- melsen. I de bestämmelserna regleras vilka mängder gödsel som får spridas och formerna för spridning. Dessutom finns bestämmelser som sätter en gräns för hur många djur ett jordbruksföretag får ha i förhållande till den mark som finns tillgänglig för att sprida djurens gödsel. Bestämmelserna i förordningen och föreskrifterna har tillkommit för att förhindra negativ miljöpåverkan genom de växtnäringsförluster som sker till följd av spridning av gödsel. Övergödning av hav och vattendrag är ett allvarligt miljöproblem. Om spridande av gödsel i ett enskilt fall medför sådan risk för skada eller annan betydande olägenhet att förutsättningarna för miljöbrott är uppfyllda bör ansvar i första hand dömas ut för detta brott. Påföljden kan då bestämmas till fängelse om det skulle vara påkallat. Att gödsla i strid med föreskrifterna kan inte anses utgöra någon beprövad metod inom jordbruket som undantar från ansvar i miljöbrotts- bestämmelsen. 129 Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 1999:79) om miljöhänsyn i jordbruket. Straff – de särskilda straffstadgandena Det kan finnas skäl att mer precist styra beteenden genom preciserade föreskrifter och därmed förebygga de risker som kan uppkomma. Det är därför viktigt att även föreskrifter som de nu aktuella är direkt sanktionerade. Bestämmelserna om spridning av gödsel innehåller för många inslag av bedömningar för att vara lämpade att sanktionera med miljösanktionsavgift. Överträdelserna har också ett sådant straffvärde att det är motiverat att behålla straff. Straffvärdet för dessa överträdelser är dock inte, om inte förutsättningarna för miljöbrott är uppfyllda, sådant att fängelse behövs i straffskalan. I enlighet med våra tidigare ställningstaganden bör föreskrifter som är straffsanktionerade utfärdas av riksdag eller regering (se avsnitt 4.3). De av nuvarande föreskrifter om spridande av gödsel som bör omfattas av straffansvar bör därför föras in i regeringsförordningen. I föreskrifter finns vissa bestämmelser om gödselspridning som inte är tillräck- ligt precisa eller av annat skäl är olämpliga att direkt straffsank- tionera. Regler om att gödselmängden skall beräknas utifrån en rad olika faktorer som mark, lutning, jordart m.m. samt att inte mer gödsel skall spridas än vad som antas motsvara grödans kväve- behov, är exempel på sådana föreskrifter. Regler om att gödsel- medel inte får spridas eller att det skall brukas ned bör däremot kunna omfattas av straffsanktion. Föreskrifter om annat än spridande av gödsel, t.ex. om krav på utrymme för lagring av stallgödsel, krav på höst- eller vinter- bevuxen samt bestämmelser om begränsningar av antalet djur i ett jordbruk, kan sanktioneras med miljösanktionsavgift.130 Straff bör således behållas endast för föreskrifter om spridande av gödsel meddelade av regeringen med stöd av 12 kap. 10 §. Den som bryter mot förbud eller föreskrifter om transport enligt 15 kap. 21 § genom att yrkesmässigt eller annars i större omfattning samla in och forsla bort avfall skall dömas enligt denna punkt. I 15 kap. 21 § finns i första stycket ett förbud för annan än kommun att ta befattning med transport av sådant avfall som skall transporteras av kommunen. Det är straffbelagt att yrkesmässigt eller annars i större omfattning samla in och forsla bort avfall som skall transporteras av kommunen. Man brukar tala om att kommunen har ett transportmonopol när det gäller vissa avfalls- 130 Se bilaga 3, A 7-9. Straff – de särskilda straffstadgandena Vad som skall transporteras av kommunen framgår av 15 kap. 8 §, av bestämmelser utfärdade av regeringen och av kommunernas renhållningsordningar. Utgångspunkten är att allt hushållsavfall utom sådant som omfattas av producentansvar, skall transporteras bort av kommunen. Dessutom kan regeringen eller kommunen föreskriva att även annat avfall än hushållsavfall skall transporteras av kommunen. Det straffbara området kan således utökas av regeringen eller kommunen genom beslut att införa kommunalt transportmonopol även för annat än hushållsavfall. Straff bör behållas för den som i strid med kommunens transport- monopol transporterar avfall. Det är tillräckligt att endast ha böter som påföljd. Att kommunen kan påverka det straffbara området kan godtas med hänsyn till att det endast är fråga om en straffbestämmelse med böter i straffskalan. Straffregeln innefattar även överträdelser av föreskrifter om trans- port enligt 15 kap. 21 §. Detta är troligen en felaktig formulering. Förmodligen är avsikten att straffregeln skall täcka föreskrifter som meddelats med stöd av 15 kap. 21 § andra stycket. Där finns en delegationsregel som ger regeringen rätt att meddela föreskrifter som rör transport av avfall som omfattas av producentansvar. Regeringen får föreskriva att inte någon annan än producenten eller den producenten anlitar för ändamålet får ta befattning med transporten. Detta har skett i 6 a § förordningen om producent- ansvar för förpackningar och 6 a § förordningen om producent- ansvar för returpapper. När det gäller föreskrifter om transport av avfall som omfattas av producentansvar bör endast sådana föreskrifter som meddelats av regeringen omfattas av straffansvar.