sou · GSB3112 · 2005-01-01 00:00:00 — och har föreslagit att ett barn skall kunna registreras i kreditupplysningsföretagens register först då det har fyllt . Vidare föreslår de att kreditupplysningsföretagen alltid måste utreda huruvida barnets skuld egentligen faller under föräld- rarnas underhållsskyldighet eller den bakomliggande rättshandlingen är ogiltig på grund av att barnets förmyndare inte har gett sitt sam- Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... tycke till transaktionen i fråga. Avslutningsvis föreslår de att det in- förs ett minimibelopp för att en skuld skall leda till en betalnings- anmärkning. Utredningens utgångspunkt är att barn så långt det är möjligt skall skyddas från de negativa konsekvenser som en skuldsättning innebär. Främst bör detta ske genom att underåriga hindras från att hamna i problematiska skuldsituationer, t.ex. genom ökad upplys- ningsplikt i förhållande till överförmyndaren och genom det före- slagna systemet med förmyndaransvar för underårigas motorfordon. I de fall en underårig person trots allt registreras för en skuld kan det naturligtvis diskuteras om uppgifter om skuldsättningen bör vara tillgängliga på normalt sätt. En inskränkning av kreditupplysnings- företagens möjligheter att registrera uppgifter om underåriga per- soner får visserligen den följden att det blir svårare för hyresvärdar, telefonoperatörer, banker etc. att få information om unga männi- skors skulder. Härvid skulle det kunna hävdas att den unge trots sin skuldsättning bör kunna hyra bostad, erhålla lån m.m. Ett sådant synsätt kan lättast försvaras i de situationer då barnet utan egen för- skyllan har drabbats av skulderna. Man måste emellertid fråga sig om det i ett vidare perspektiv är ändamålsenligt att särbehandla under- åriga på detta sätt. Att förbjuda kreditupplysningsföretagen att registrera skulder hos personer hindrar inte att den som söker denna form av information i stället vänder sig till kronofogdemyndigheten för att erhålla de aktuella uppgifterna. Ett förbud att registrera uppgifter kan vidare innebära att t.ex. hyresvärdar drar sig för att hyra ut lägen- heter till unga människor eftersom de inte på ett enkelt sätt kan få reda på om personen i fråga har några obetalda skulder eller inte. Skulder måste betalas även om de inte syns i kreditupplysningsföre- tagens register. Det faktum att en person med obetalda, förfallna skul- der inte finns med i kreditupplysningsföretagens register skulle kunna medföra att en person som redan har svårt att betala sina skulder ges möjlighet att skuldsätta sig ännu mer. En ordning som innebär att ungas skulder inte registreras skulle vidare kunna uppmuntra skuld- satta föräldrar att vidta rättshandlingar i barnets namn, eftersom motparten får svårt att kontrollera barnets skuldsättning. Som framgått under avsnitt A 3.6.5.1 kan mer än hälften av barns skulder, ca , hänföras till den underåriges eget hand- lande, dvs. brott och skadegörande handlingar. I dessa sammanhang förefaller det inte orimligt att en oförmåga att göra rätt för sig med- för en betalningsanmärkning. Med hänsyn härtill och till vad som Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... anförts ovan finner utredningen att det inte är lämpligt att särbe- handla barn genom att förbjuda kreditupplysningsföretag att regi- strera underårigas obetalda skulder. Utredningen finner inte heller skäl att införa regler om någon beloppsgräns för att en obetald skuld skall få registreras av ett kreditupplysningsföretag. Vad gäller förslaget om att kreditupplysningsföretag skall ha en skyldighet att utreda de bakomliggande förhållandena till en skuld innan den registreras konstaterar utredningen att det inte är möjligt – eller ens önskvärt – att skapa regler som innebär att privata företag skall göra en egen bedömning av riktigheten av verkställbara domar och beslut. 3.6.6Skydd för gåvor till underåriga, m.m. Barns möjligheter att ta emot och förfoga över gåvor är ett benefikt avtal, dvs. ett avtal där mottagaren inte lämnar något vederlag för det han erhåller. Barn kan vara gåvomottagare, men då de enligt huvudregeln i 9 kap. 1 § inte får råda över sin egendom eller åta sig förbindelser kan situationer uppkomma då de måste företrädas av någon annan för att kunna ta emot gåvan. Enligt huvudregeln i 9 kap. 1 § får en underårig inte själv råda över sin egendom eller åta sig förbindelser i vidare mån än som följer av vad som skall gälla på grund av lag eller villkor vid förvärv av gåva, testamente eller förmånstagarförordnande vid för- säkring eller pensionssparande enligt lagen (1993:931) om individu- ellt pensionssparande. Den grundläggande föreskriften i 9 kap. 1 § från- känner inte generellt den underårige behörigheten att företa rätts- handlingar. Lagrummet behandlar rätten att råda över egendom och ikläda sig förpliktelser, men berör inte den underåriges förmåga att på egen hand förvärva rättigheter. Denna begränsning i föreskriftens räckvidd har sin grund i dess syfte att skydda den underårige mot följderna av ekonomiskt ofördelaktiga rättshandlingar. Från denna synpunkt föreligger inte någon anledning att hindra den underårige från att ta fasta på rättshandlingar som uteslutande är till hans för- del. För att den underårige skall anses behörig att företa en rätts- handling är det inte tillräckligt att rättshandlingen på det hela taget är fördelaktig för honom. Det skall vara fråga om ett rent förvärv där varje ekonomisk risk för den underårige praktiskt taget framstår som Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... Den omyndige kan således inte ta emot en gåva med vilken är förknippad skyldighet att fullgöra vissa prestationer till givaren eller tredje man. För att kunna ta emot en gåva måste en underårig dessutom besitta de psykiska egenskaperna för att upp- fatta innebörden av rättshandlingen i fråga. Kraven på gåvotagarens förståndsutveckling måste härvid ställas högre då det är fråga om en fordringsrätt än vid gåva av ett lösöreföremål, se NJA II 1924 s. 314 f. Om ett barn har tagit emot en gåva på villkor som inte kan anses vara uteslutande till hans fördel eller har tagit emot en gåva som han inte förstår innebörden av, innebär detta inte att rättshandling- en är ogiltig. Rättshandlingen kan nämligen enligt 9 kap. 6 § föräldra- balken godkännas av förmyndaren. Barnets motpart äger dock från- träda avtalet så länge något godkännande av nämnt slag inte har skett. För det fall motparten kände till att han rättshandlade med ett barn får han inte frånträda avtalet förrän avtalad eller skälig tid för inhämtande av godkännande har löpt ut. Den omständigheten att ett barn har erhållit egendom i gåva inne- bär inte automatiskt att den underårige själv får förfoga över gåvan. Egendomen står i stället som regel under förmyndarens förvaltning. En gåva kan emellertid ges till barnet under villkor att den under- årige själv skall få råda över egendomen. Ett sådant förordnande skall enligt 9 kap. 3 och 4 §§ respekteras av förmyndaren. Om det är olämpligt att barnet förfogar över gåvan, kan förmynda- ren emellertid med stöd av nämnda lagrum omhänderta egen- domen. En förutsättning för ett sådant omhändertagande är att det är erforderligt med hänsyn till barnets uppfostran eller välfärd. Har den underårige fyllt krävs överförmyndarens samtycke till att förmyndaren omhändertar egendomen i fråga. Ställföreträdare för barn vid mottagande av gåva Som framgått ovan kan ett barn själv ta emot en gåva under förut- sättning att han förstår innebörden av gåvan och att gåvan är till ute- slutande nytta för honom. En fyraåring kan sålunda mycket väl ta emot en leksak och förstå att den är en gåva till honom. Däremot torde samme fyraåring knappast ha sådan insikt att han kan ta emot ett löpande skuldebrev. Kravet på att gåvan skall vara till uteslutande nytta för den underårige innebär att ett barn inte själv kan ta emot en stereoanläggning som givaren har köpt på avbetalning och där- efter, med säljarens tillåtelse, skänkt till den underårige med villkoret Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... att denne skall stå för den återstående avbetalningsskulden. Däremot torde barnet kunna ta emot nämnda stereoanläggning om den skänks utan några villkor och barnet är stort nog att förstå innebörden av gåvan. I de situationer ett barn inte själv kan ta emot en gåva måste han företrädas av någon som för barnets räkning kan ta ställning till barnets nytta av gåvan, och, om den bedöms vara till nytta, ta hand om gåvan. Normalt är det barnets förmyndare, dvs. vanligtvis föräld- rarna, som företräder barnet i dessa sammanhang. I de flesta fall är det tillräckligt att förmyndaren fysiskt tar emot gåvan och vid lämpligt tillfälle, dock senast vid barnets myndighetsdag, överlämnar denna till barnet. En del gåvor kräver emellertid viss form för att bli gällande. Vid gåva av fastighet eller bostadsrättslägenhet fordras sålunda skrift- lig form, med underskrift även av gåvotagaren, se 4 kap. 1 och 29 §§ jordabalken respektive 6 kap. 4 § bostadsrättslagen. av aktier eller obligationer i elektronisk form fordrar för att bli giltig att inne- havet registreras på gåvotagaren. I detta sammanhang skall erinras om att en förmyndare inte utan överförmyndarens tillstånd får ta emot en fastighet eller en bostadsrätt för den underåriges räkning, se 13 kap. 10 § . Likaså erfordras vid kontrollerad förvalt- ning överförmyndarens tillstånd för att placera den underåriges till- gångar i aktier, se 13 kap. 2 och 6 §§ . Om det är barnets förmyndare som är givare, kan vissa komplika- tioner uppstå. En förmyndare kan nämligen inte vara givare och sam- tidigt företräda mottagaren, dvs. Så länge barnet kan företräda sig själv i enlighet med vad som sagts ovan torde dock inte några problem uppstå. Rör det sig däremot om en större gåva, t.ex. en fas- tighet, torde barnet inte själv kunna ta emot gåvan. Eftersom för- myndaren inte kan företräda barnet måste i denna situation en god man utses enligt nuvarande 11 kap. 2 § . Godmanska- pet är tillfälligt och upphör när den gode mannen har vidtagit de åt- gärder som gåvan kan tänkas föranleda, t.ex. inhämtande av godkän- nande från överförmyndaren och ingivande av ansökan om lagfart. Ett barn som inte råder över sin egendom kan inte med bindande verkan ge bort denna. Föräldrar får enligt 13 kap. 11 § första stycket inte heller ge bort barnets egendom. Undantag görs dock för personliga presenter vars värde inte står i missförhållande Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... till barnets ekonomiska villkor. Enligt rådande uppfattning torde dock föräldrar aldrig kunna använda barnets pengar för att köpa presenter åt sig själva. I paragrafens andra stycke föreskrivs att för- äldrarna efter samtycke från överförmyndaren får använda barnets inkomster till understöd åt anhöriga eller andra som står barnet nära. Överförmyndarna är emellertid mycket restriktiva med att meddela sådana samtycken. Ur barnets synvinkel är det av flera skäl angeläget att det verkligen blir ägare till den erhållna egendomen och får sakrättsligt skydd för denna. Sakrättsligt skydd syftar på skydd mot anspråk av olika slag från tredje man, i detta fall alltså någon annan än givaren och gåvo- tagaren. Med det sakrättsliga skyddet följer större möjligheter att realisera och skydda gåvans värde. Vidare motverkas skentransaktio- ner som under vissa förhållanden, t.ex. vid fordonsinnehav, kan få skadliga verkningar för barnet. Uttrycket fullbordad gåva har inte någon självständig betydelse i den meningen att termen innefattar några särskilda rättsföljder. Ter- men innebär emellertid ur framställningssynpunkt en förenkling av beskrivningen när en gåvotagare får sakrättsligt skydd för den egendom han har erhållit (jfr , Allmän sakrätt, 1973, s. 533). Begreppet fullbordad gåva används dessutom i lagstiftningen, se t.ex. lagen (1936:83) om vissa utfästelser om gåva och 4 kap. 6 § kon- kurslagen. När begreppet fullbordanstidpunkt används nedan avses således den tidpunkt då gåvan blir gällande mot givarens borgenärer. Lagen (1936:83) angående vissa utfästelser om gåva I lagen (1936:83) angående vissa utfästelser om gåva, hädanefter gåvo- lagen, finns vissa bestämmelser om när en gåva av lös egendom skall anses fullbordad. Bestämmelserna är emellertid inte uttömmande, t.ex. saknas regler om fullbordanspunkten vid gåva av immateriella rättigheter. Blotta utfästelsen om en gåva av lös egendom är, så länge gåvan inte fullbordats, utan verkan, om inte utfästelsen har skett i skriftlig form. Även om utfästelsen gjorts i skriftlig form gäller inte gåvan mot givarens borgenärer så länge den inte har fullbordats, se 1 § gåvolagen. Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... Gåvor av lösöre eller kontanter fullbordas genom att egendomen kommer i gåvotagarens besittning, se 2 § gåvolagen. Består gåvan av aktiebrev eller löpande skuldebrev eller annan handling vars företeende utgör villkor för rätt att kräva betalning eller för utövande av annan rättighet, är gåvan fullbordad när gåvo- tagaren har fått handlingen i sin besittning. är det emellertid vanligt att värdepapper av nämnt slag inte existerar annat än i elektronisk form. Elektroniska värdepapper registreras på ett s.k. avstämningskonto hos en central värdepappersförvarare, t.ex. VPC, med stöd av lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instru- ment, och gåvan fullbordas i dessa fall genom att förvärvet registre- ras hos den centrala värdepappersförvararen. I vissa situationer kan dock andra än ägaren förvalta värdepappret, t.ex. vid lån av aktier. En gåva av ett värdepapper i elektronisk form som förvaltas av någon annan än givaren fullbordas genom att förvaltaren underrättas om gåvan. – En gåva av ett enkelt skuldebrev är fullbordad när gälde- nären har underrättats av givaren. Har gåvan av det enkla skulde- brevet tillkommit genom en skriftlig utfästelse, som överlämnats till gåvotagaren, kan gåvan fullbordas också genom att gåvotagaren underrättar gäldenären, se 3 § gåvolagen. En vanlig form av gåva är att givaren sätter in pengar på gåvota- garens konto hos t.ex. en bank. Gåvor av detta slag fullbordas nor- malt genom överföringen av pengarna under förutsättning att giva- ren inte förbehåller sig dispositionsrätt till pengarna. Gåvans full- bordande hindras emellertid inte av att givaren behåller en eventuell bankbok till mottagarens konto, se 4 § gåvolagen. För gåvor av detta slag från en förälder till ett barn torde fullbordanspunkten inträda först då förälderns rådighet över pengarna har upphört eller in- skränkts, se nedan under A 3.6.6.4. Övriga förvärv genom gåva Som framhållits ovan finns det ett flertal fall av gåva som inte regle- ras i gåvolagen. Nedan anges några sådana situationer. Som framgått ovan är en gåva av en fastighet underkastad formkrav för att bli giltig. Sålunda skall givaren skrift- ligen förklara att han överlåter fastigheten på mottagaren som, lika- ledes skriftligen, skall bekräfta gåvan. För att gåvan skall fullbordas fordras enligt praxis att gåvohandlingen överlämnas till gåvotagaren (se , a.a., s. 247 f och , Fastighetsköp, 1965, Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... s. 126). Ett undantag från denna regel framgår av rättsfallet NJA 1954 s. 568 där givaren inte överlämnade gåvohandlingen till gåvo- tagaren. I stället lät han lagfara fastigheten för gåvotagarens räkning, vilket ansågs kunna ersätta kravet på tradition av gåvohandlingen. Annars behövs alltså inte lagfart eller lagfartsansökan för att borge- närsskydd skall uppkomma. I likhet med vad som gäller om fast egendom fordras ett skriftligt avtal som skall skrivas under av givaren och gåvotagaren för att gåvan skall bli giltig. För att gåvan skall fullbor- das krävs enligt rättsfallet NJA 1993 s. 560 att bostadsrättsföre- ningen underrättas om gåvan. I den mån den immateriella rättigheten kan registreras skulle ett införande av gåvotagaren som ny inneha- vare kunna vara tillräckligt för att gåvan skall vara fullbordad. Så- dana tankar fanns vid arbetet med den nuvarande varumärkeslagen och patentlagen, men resulterade aldrig i lagstiftning. Rättsläget är därför osäkert om vad som gäller beträffande fullbordanstidpunkt för immateriella rättigheter. Den förhärskande uppfattningen synes dock vara att gåvotagaren erhåller sakrättsligt skydd redan i och med överlåtelseavtalet (se m.fl., Immaterialrätt, 1998, s 214). Ideella andelar i lös egendom. En inte ovanlig situation är att flera personer äger en lös sak tillsammans, t.ex. en häst eller en segel- båt. har i rättsfallet NJA 1987 s. 3 uttalat att en överlåtelse av en ideell andel i lös egendom inte blir gällande mot över- låtarens borgenärer redan genom överlåtelseavtalet. Detta motiverades främst av intresset av att motverka skenöverlåtelser. Sålunda krävdes utöver överlåtelseavtalet någon form av besittningsövergång. I NJA 1998 s. 545 utvecklar tankarna års fall och konstaterar att om den som förvärvar en ideell andel i lösöre får sambesittning till egendomen tillsammans med överlåtaren for- dras ingen besittningsövergång för att förvärvaren skall erhålla sak- rättsligt skydd för sin andel. uttalar vidare att nu nämnda regel bör gälla också vid gåva av en ideell andel i lös egen- dom. av byggnad på ofri grund. Rättsläget anses vara oklart i frågan om när en gåvotagare erhåller sakrättsligt skydd till en bygg- nad på annans mark (se , Speciell avtalsrätt II Kontrakts- rätt, 1996, s. 243). Enligt ett äldre rättsfall, NJA 1907 s. 474, upp- ställs ett krav på tradition vid sådana gåvor. Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... Allmänna avtalsrättsliga principer om tolkning, ogiltighet och jämk- ning av avtal gäller även för benefika avtal. Tillämpningen av ogiltig- hetsregler vid benefika avtal blir emellertid ofta en annan än vid onerösa. För gåvor och andra benefika avtal kan ett antal olika ogil- tighetsregler bli aktuella. Enligt 32 § första stycket avtalslagen blir den som avgivit en vilje- förklaring, vilken till följd av felskrivning eller annat misstag på hans sida fått annat innehåll än åsyftat, inte bunden av viljeförkla- ringens innehåll, om den till vilken förklaringen var riktad insåg eller borde ha insett misstaget. Av det sagda följer att den som av misstag avger en viljeförklaring med annat innehåll än åsyftat blir bunden av viljeförklaringen, om motparten var i god tro. Under vissa förhållanden, t.ex. vid gåva, kan emellertid undantag göras, dvs. givaren blir inte nödvändigtvis bun- den av en godtroende gåvotagares uppfattning (se , Avtalslagen, 1995, s. 199). För att en gåvotagare skall få sakrättsligt skydd för den erhållna egen- domen är det en förutsättning att gåvotransaktionen inte är ett sken- avtal. Ett skenavtal anses vara för handen då såväl givare som gåvo- tagare är införstådda med att gåvoavtalets syfte inte är att givaren skall avhända sig egendomen utan att han i själva verket skall förbli ägare till denna. Sådana transaktioner torde inte vara ovanliga då givaren befarar att hans borgenärer är ute efter honom tillhörig egendom. Om den fiktive gåvotagaren enligt en gåvohandling inte känner till att gåvan är en skentransaktion löper givaren en risk att få infria sin utfästelse. Av 34 § avtalslagen följer nämligen att en godtroende gåvotagare kan göra gällande den fordran eller rättighet som framgår av gåvoavtalet. Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... Ogiltighet enligt 33 eller 36 § avtalslagen samt enligt förutsättnings- läran En gåva kan bli ogiltig eller jämkas enligt 33 eller 36 § avtalslagen. Vidare kan en gåva bli ogiltig enligt förutsättningsläran. I 5 § gåvolagen anges två fall då en gåva av lös egendom kan återgå under förutsättning att den inte har fullbordats. Givaren kan sålunda enligt 5 § första stycket återkalla eller minska sin gåva, om hans för- mögenhetsvillkor har blivit så försämrade att det skulle vara uppen- bart obilligt att låta gåvotagaren utkräva gåvan. Enligt 5 § andra stycket kan givaren återkalla sin gåva, om gåvotagaren gör givaren märklig orätt. En förutsättning är dock att givaren från det att han fått reda på orätten ger återkallelsen till känna för gåvotagaren. Även om en gåva från en förälder till sitt barn har fullbordats kan den återvinnas till föräldrarnas konkursbo enligt 4 kap. 6 § konkurs- lagen. I nämnda paragraf föreskrivs att en gåva går åter, om den har fullbordats senare än före fristdagen. En gåva som har fullbordats men senare än eller, när den har skett till någon som är närstående till gäldenären, före fristda- gen går åter, om det inte visas att gäldenären efter gåvan hade kvar utmätningsbar egendom som uppenbart motsvarade hans skulder. Vad som sagts gäller även köp, byte eller annat avtal, om det med hänsyn till missförhållandet mellan utfästelserna på ömse sidor är uppenbart, att avtalet delvis har egenskap av gåva. Understöd och sedvanliga gåvor som inte stod i missförhållande till gäldenärens eko- nomiska förhållanden är undantagna från återvinning enligt nämnda paragraf. Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... Frågan om vilken egendom som tillhör ett barn kommer ofta upp i situationer då det är aktuellt med utmätning för dess föräldrars skul- der. Nedan kommer ett antal situationer att behandlas för att åskåd- liggöra den sakrättsliga problematiken. I 4 kap. 17 § utsökningsbalken föreskrivs att lös egendom får ut- mätas, om det framgår att egendomen tillhör gäldenären eller om han enligt 18 eller 19 § skall anses vara ägare. Enligt 4 kap. 18 § första stycket utsökningsbalken skall gäldenären anses vara ägare till lös egendom som han har i sin besittning, om det ej framgår att egen- domen tillhör annan. I 4 kap. 19 § utsökningsbalken föreskrivs att, om gäldenären är gift och varaktigt sammanbor med sin make och de har lös egendom i sin gemensamma besittning, anses gäldenären som ägare till egendomen, om det ej görs sannolikt att de är sam- ägare till egendomen enligt lagen (1904:48 s. 1) om samäganderätt och det ej heller framgår att egendomen tillhör den andre eller någon annan. Detsamma gäller, när gäldenären varaktigt sammanbor med annan under äktenskapsliknande förhållanden. I paragrafens andra stycke anges att om gäldenären och annan än som avses i första stycket har lös egendom i sin gemensamma besittning, får egendo- men eller andel däri utmätas endast om det framgår att egendomen eller andelen tillhör gäldenären. Lös egendom i bostaden Egendom i föräldrars och barns gemensamma bostad får enligt för- arbetena till utsökningsbalken i regel anses vara endast i föräldrar- nas besittning. Barnets rätt får då styrkas. Frågan kan dock ibland få bedömas annorlunda, t.ex. om det är fråga om typiska saker för barn eller om ett vuxet barn sammanbor med sina föräldrar, se prop. 1980/81:8 s. 429. Sannolikt har ett föremåls placering i bostaden en viss betydelse vid bedömningen av besittningssituationen. Ett intressant rättsfall i sammanhanget är NJA 1962 s. 669. En dotter fick av sina föräldrar vid sitt giftermål en sekretär med pryd- nadsföremål. Hon lät emellertid sekretären stå kvar i föräldrahem- met där hon vistades. I samband med faderns död gjorde döds- boet anspråk på föremålen. kom till slutsatsen att gåvan inte ägde verkan mot givaren och hans dödsbo med moti- Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... veringen att gåvan på lika sätt som förut stod kvar i ett rum, som ej var ställt till dotterns uteslutande disposition, samt att någon ändring i besittningsförhållandena inte inträtt före faderns död. har i en analys av rättsfallet konstaterat att det knappast hade varit tillräckligt för sakrättsligt skydd att sekretären t.ex. hade flyttats in i dotterns flickrum (, Särskilda avtalstyper I, 1971, s. 30). I rättsfallet NJA 1995 s. 416 utmättes bl.a. möbler för två makars obetalda skatteskulder. Makarnas 18-åriga dotter hävdade att möb- lerna tillhörde henne och gjorde gällande att hon hade köpt egendo- men av en namngiven person .