sou · GSB351 · 2005-01-01 00:00:00 — Många vill ha mer information hemskickad i brevlådorna eller via tidningsannonser och de vill få bättre möjligheter att komma i kontakt med företrädare för studieförbunden. Men studieförbundens osynlighet är inte den enda anledningen till varför unga inte deltar i studieförbundens verksamhet. Andra svar i SCB-undersökningen pekar på att arbetsformerna, tiderna och höga deltagarvgifter är hinder för deltagande. På flervalsfrågan hur studieförbundens verksamhet ska bedrivas för att den ska passa de tillfrågade svarar att de föredrar studiecirkelform . Men mer än var fjärde, , tycker att öppna föreläsningar och öppen verksamhet skulle attrahera dem. Nästan lika många, , föredrar intensivkurser. Och lika många, , svarar att studier via internet skulle passa dem. svarar att temahelger en eller per termin skulle vara intressant. Den mest populära aktiviteten i studieförbundens kulturpro- gramsverksamhet var just föreläsningar. Dessa drog fler deltagare än både sång- och musikverksamheten. Det är ett tyd- ligt tecken på att människors behov och önskemål är annorlunda än och att studieförbunden också försöker möta de behov som finns. Slutsatsen är ändå att det krävs en massiv informationskam- panj om att man finns och vad man gör, innovativa idéer och nyskapande arbetsformer för att locka fler unga till studieför- bundens verksamhet. Enkätundersökning om relationen till folkbildning Det positiva som SCB-undersökningen visar är att trots att det är förhållandevis få som känner till vad studieförbunden gör, så är det ändå en av fyra tillfrågade som redan nu deltar i deras verksamhet. Och många fler skulle kunna tänka sig att delta om de bara fick mer kunskap. Med andra ord; det finns alltså en stor grupp unga som både vill och kan delta i studieförbundens verk- samhet om de bara får veta att den finns! Det här handlar också om att unga tidigt ska bli en del av en folkbildningskultur. Unga människor som deltar i rockcirklar, tjejkurser, teater-, danskurser eller annan verksamhet får en po- sitiv bild av vad folkbildning är, och därmed blir valet också enklare för dem när de senare i livet har behov av att utvecklas. De vet då vad studieförbunden gör, vilken nytta de har av deras kurser och var de kan hitta cirklar och ämnen som passar dem. Och det är denna positiva igenkänningseffekt som är viktig om studieförbunden ska kunna vara intressanta för dagens unga även om tio, tjugo, . Det visar också egen ?. Den visar att ett deltagande i en studiecirkel för många är en återkommande aktivitet. Tre av fyra av de som till- frågades i den studien hade varit med i minst en studiecirkel tidi- gare. En intressant aspekt i SCB-undersökningen är hur ungdo- marna har fått kunskap om studieförbunden och deras verksam- het. av de tillfrågade kvinnorna svarade till exempel att de fått kunskap om studieförbundens verksamhet genom hushållsreklam. hade fått det genom tidningsannon- ser och via släkt/vänner. Bland männen var det så många som som svarade att de fått kunskap om stu- dieförbundens verksamhet via släkt/vänner. De siffror som kom fram till i Studiecir- keldeltagare 2000? skiljer sig delvis från svaren i vår SCB-under- sökning, sannolikt beroende på att de som tillfrågades av fanns i alla åldersgrupper. Av svaren i Studiecirkel ? framgår att av cirkeldeltagarna rekry- terades genom annonser eller studieprogram. Fyra av tio deltag- Enkätundersökning om relationen till folkbildning are deltog i en cirkel som genomfördes inom ramen för deras föreningsarbete. Tre av fyra deltagare fanns i en cirkel som start- ats bland personer som kände varandra och hade vana av att stu- dera tillsammans. Med andra ord så visar egna rapport att studieförbundens kontaktyta är relativt statisk och begränsad. Studieförbunden har förlitat sig på att delta- garna kommer igen och igen, mer eller mindre oberoende av verksamhet. Det har inneburit att det inte alltid funnits så stora behov av att verkligen visa vilken pedagogisk och historisk bas de vilar på och argumentera för varför det egna studieförbundet är bättre eller mer lämpat för studier kring ett visst ämne än något annat. Men är passerad. Människor är inte längre lika ide- ologiskt lojala som de var för bara tio, . går det inte för studieförbunden att leva på gamla meriter. Det går heller inte att förutsätta att dagens unga verkligen vet och förstår vad folkbildning är. Semantiken har betydelse för folkbild- ningens framtid. Varje generation måste vinnas på nytt för folk- bildningens värderingar. (Se kapitel 8 för vår diskussion kring ordens makt.) Jämförelsen mellan SCB-undersökningen och Folkbildnings- rådets egen rapport om dem som deltar i studiecirklar ger intres- santa perspektiv på studieförbundens arbete för att nå nya grup- per. Det ger också en hel del funderingar kring hur nya deltagare ska hitta fram till folkbildningens värld. Svaren från den SCB- undersökning vi genomfört ger naturligtvis ingen slutgiltig bild, men det är ändå en vink om var studieförbunden bör vända sig, och vilka arbetsformer de kan använda, om de ska kunna nå da- gens unga. Oavsett på vilket sätt deltagarna till slut hittar fram till en stu- diecirkel eller någon annan aktivitet så är ändå studieförbundens stora styrka dess deltagare. Och med tanke på att det genomfördes 312 089 studiecirklar med totalt 2 532 101 delta- gare så borde möjligheterna att skapa positiva bilder kring folk- bildning vara utmärkta. Enkätundersökning om relationen till folkbildning Att goda erfarenheter sprids via mun till mun-metoden är, trots dagens teknikstinna och snabba samhällsklimat, ett effek- tivt och i längden viktigt sätt att få fler människor att delta i en bra verksamhet. När människor är nöjda berättar de för sin om- givning. Och på så vis har studieförbunden alla möjligheter att locka fler människor till sin verksamhet. har en tydlig profil och då lockar de också nya deltagare och grupper. Andra har inte samma uttalade profil, och då har de också svårare att verkligen nå sina målgrupper. Det är lättare för människor att komma tillbaka och vidareut- veckla en relation med ett studieförbund om man tydligt känner att här hör man hemma. Det måste bli tydligt för en deltagare varför man ska välja det ena studieförbundet framför det andra, och varför det spelar roll vilket studieförbund som väljs. Detta, menar vi, är en ödesfråga för studieförbunden. Om studieförbunden verkligen vågar anta utmaningen att profilera sig finns det all anledning att ha tio ak- tiva, drivande studieförbund . Då finns det plats för dem alla – och kanske för ännu fler. Men de måste våga stå för sin unika inriktning. De måste, oftare och mer effektivt , berätta om sin verksamhet och visa vilka konsekvenserna blir om de inte får del av samhällets stöd. 6Folkbildningens möjligheter att växa Samarbetet med Ibn Rushd kan bli stort – det finns mellan 300 000 och 400 000 muslimer i . -Många av dem har ett stort behov av folkbildning. Men var ska vi ta resurserna? De dynamiska växande studieförbunden som lockar till sig nya samarbetspartner får mindre pengar för varje studiecirkel, om de ska finansiera det som är nydanande och resursbehövande. Medan de som bara fortsätter med sina cirklar i franska och tyska inte behöver utveckla nya studieplaner, nya kursmaterial eller nya metoder. Det är ett strukturellt problem som påtagligt påverkar oss och vi får inget stöd. Ur Speglingar av folkbildningen, bilaga 3. Folkbildningens möjligheter att växa Folkbildningens möjligheter att växa Går det att starta ett nytt studieförbund ? tio studieförbund är en exklusiv krets som sällan växer – senast det hände var . Och om det skulle hända igen så handlar det om ett spel om statsbidragen med tio förlorare och bara en eller två vinnare. Både , Sverok, och flera amatörkulturföreningar är tydliga med att de inte riktigt känner sig hemma i den struktur som finns . De har funderat på att starta egna studieförbund, men än så länge är det bara tankar. (Se bilaga 3.) Amatörkulturen hanteras något styvmoderligt av studieför- bunden, dels för att det är en sådan stor verksamhet att det skulle innebära problem om den inlemmades fullt ut i ett stu- dieförbund, dels för att en hel del av deras verksamhet faktiskt inte passar in i det bidragssystem som finns . Det är ett stort problem att amatörkulturen inte får det stöd den behöver för att kunna utvecklas, men det är inte något som studieförbunden kan lastas för. Amatörkulturen måste beredas ett centralt stöd på andra sätt än genom studieförbundens verk- samhet. Därför måste staten se över på vilket sätt detta stöd ska kunna erbjudas och var ansvaret för den nationella politiken vad gäller amatörkulturen hädanefter bör ligga. Klart är att en förändring krävs. En annan organisation som har haft funderingar kring att starta ett nytt studieförbund är det i , Ibn Rushd. De lämnade in en ansökan om att få bilda ett nytt studieförbund men drog sedan tillbaka den. inledde de i stället ett samarbete med studieförbundet . Samarbetet ska bygga på ett långsiktigt, gemensamt arbete. Syf- tet från Ibn Rushds sida är att skapa en stabil, rikstäckande och långsiktig verksamhet och vidareutveckla en svensk muslimsk folkbildning. Det är ett stort projekt att inleda samarbete med en så, till antalet medlemmar, stor organisation som Ibn Rushd är. Folkbildningens möjligheter att växa inte rimligt att ett så omfattande arbete helt ska finansieras av redan befintliga medel från det deltagande studieförbundets sida. Risken finns att det avskräcker andra studieförbund från sats- ningar på grupper som inte får statsbidrag för sitt bildnings- arbete eller de som vill växa och utveckla sitt folkbildningsarbete. Det främjar på inget sätt studieförbundens arbete för att nå nya grupper och deltagare. Kritik har framförts mot att förändring av kriterierna för godkännande av nya studieförbund har gjort det onödigt svårt att starta fler studieförbund. Tröskeln in i systemet är hög. Bidragssystemet i sig är också ett hinder med det fördel- ningssystem som råder . Det har inte varit vårt uppdrag, och vi har heller inte haft den praktiska möjligheten, att bedöma om tröskeln för att starta nya studieförbund ligger på en rimlig nivå eller ej. Men kritiken mot systemet har framförts så under arbetets gång att viändå anser att vi måste beröra den. Intresset för att antalet studieförbund ska öka är naturligtvis inte överdrivet stort hos studieförbunden själva, eller hos dess bidragsstyrande part . Det beror naturligtvis framför allt på den krympande ekonomiska kaka som de tio som finns redan delar på. Men bara det att kritiken om att det blivit onödigt svårt åter- kommer från flera håll gör att det finns all anledning att se över det. Det är därför rimligt att frågan om vilka kriterier som ska gälla vid inrättandet av nya studieförbund grundligt ses över i samband med att ett nytt förslag till bidragssystem arbetas fram. måste också frågan om tillkomsten av nya studieför- bund ska innebära ökade resurser från staten behandlas. Det ar- betet bör präglas av stor lyhördhet och en bred diskussion med organisationer både inom och utom studieförbundens absoluta närhet. Folkbildningens möjligheter att växa Är samarbete en väg till framgång? , från , säger i en av texter att studieförbunden borde fundera mer på i vilken mån de verkligen är så viktiga för den lokala demo- kratin som de ofta påstår. (Se bilaga 3.) Studieförbundens lokala närvaro har försämrats dramatiskt och det är till stor del den försämrade ekono- miska situationen för studieförbunden som är orsaken. menar att det behövs mer lokal närvaro och ökat samar- bete med andra aktörer, och föreslår samverkan mellan studie- förbunden och kommunala aktörer, till exempel biblioteken, som en väg att råda bot på detta. I biblioteken, menar han, skulle till exempel studieförbunden kunna hyra in sig och ha gemen- samma folkbildningshörnor. Liknande idéer stöter vi på i svaren från ungdomarna som deltagit i vår SCB-undersökning. Många av deltagarna anser att studieförbunden är för osynliga och att de har svårt att få kontakt med dem. Exempelvis nämns tanken om ett Folkbild- ningens Hus, där samtliga studieförbund – eller de som fortfa- rande finns kvar på orten – samlas och gemensamt informerar om sin verksamhet och vad de kan erbjuda. Idén om ett Folkbildningens Hus är sympatisk, men kostsam. Men det går att skapa likvärdiga alternativ. Ett sätt är förslag om folkbildningshörnor i biblioteken. Ett annat är att de studieförbund som finns på en ort går samman och delar lokaler, och kanske även den mest basala administra- tionen. Eftersom studieförbunden har allt sämre ekonomiska möjligheter att själva stå för administration och kurslokaler, så skulle ett samarbete gynna alla parter. Det skulle bli billigare lo- kaler och administration för lokalkontoren och intresserade skulle kunna få en bättre överblick av vad som erbjuds och vilka möjligheter som finns. Möjligheterna att ha verksamhet i lokaler som är dels lämpade för ämnet, dels tillgängliga för alla deltagare skulle också öka. Folkbildningens möjligheter att växa Vi efterlyser alltså ett ökat samarbete med andra aktörer på orten. Lokaler finns det ofta gott om. hyr många studie- förbund in sig i skolsalar eller i andra av kommunens lokaler, ibland till höga hyror. Lokalerna är inte heller alltid så väl anpass- ade till verksamheten. Men om flera studieförbund, kanske till- sammans med några medlemsorganisationer, går samman och bestämmer sig för att gemensamt långhyra lokaler, ökar natur- ligtvis möjligheten att hitta lämpliga lokaler som den ekonomiska risken för respektive förbund minskar. Och med fler aktörer inblandade ökar också möjligheten att det blir en träffpunkt där människor träffas oftare än en gång . Många kommuner har särskilda Kunskapscenter eller Infotek. Det skulle vara ett utmärkt ställe för studieförbund och folkhögskolor att synas på och kanske vara delaktiga i. Det pågår samarbeten mellan folkhögskolor och arbetsförmed- lingar, med informationsträffar och fasta tider då folkhögsko- lorna finns på plats för att informera. Samma sak skulle studie- förbunden kunna göra. är flera studieförbund involverade i lokala Musi- kens Hus eller i olika former av kulturhus. Det är en bra plats att möta unga på och fler sådana samarbeten bör främjas. En annan viktig plats att finnas på är de som finns runt om i landet. Hur ofta är studieförbunden där och visar upp sin verksamhet? Andra lämpliga lokaler är de omkring 600 Folkets Hus som finns runt om i landet. En del av dessa blomstrar och sjuder av aktiviteter, andra för en tynande tillvaro. Varför inte satsa på att samarbeta där och skapa ett Folkets och Folkbildningens Hus? Utredningen om Allmänna samlingslokaler (SOU 2003:18) visar hur viktig tillgängligheten till samlingslokaler är i ett demokra- tiskt samhälle. Nyckelbegreppet för studier är att finnas där människor finns, och att vara tillgängliga i deras vardag. Hur studieförbunden praktiskt löser det här är upp till varje förbund, utifrån de förut- sättningar, möjligheter och målgrupper som finns. Men att det är SOU 2004:51 Folkbildningens möjligheter att växa absolut nödvändigt att studieförbunden syns och verkar där deras potentiella deltagare finns är tydligt. Vi har mött både intresse och en hel del skepsis från studie- förbunden kring förslaget om ett ökat samarbete studieförbun- den emellan. Det finns en oro för att det egna studieförbundet inte ska synas om flera samarbetar och att andra förbund då ska få deltagare på bekostnad av det egna förbundet. Ofta hävdas att förbunden är i konkurrensförhållande till varandra och att studieförbundens skilda ideologier och kulturer lägger hinder i vägen. Oron för att ännu fler anställda kommer att tvingas sluta om man samordnar administrationen finns också. Det är förstås invändningar man måste fundera över. Det är alltid svårt att bryta traditioner. Men delar de flesta studieförbund samma ekonomiska system. Och det kärva eko- nomiska läget har tvingat studieförbunden till betydligt mer slimmade organisationer än vad de haft . Ska samtliga studieförbund överleva så krävs det nya allianser och nya samarbetsformer. Det måste finnas utrymme för ett testande och ett skapande och ett utmanande av de där reglerna. För mig är det stora problemet just nu inte att de här reglerna är för strikta. Ett betydligt större problem är att bidragen till studieförbunden gynnar dem som agerar konservativt och försiktigt, i stället för att premiera nytänkande och offensiva satsningar. Ur Speglingar av folkbildningen, bilaga 3. Vilka effekter ger utvecklingsbidraget? Vi har vid ett flertal tillfällen mött argumentet att anslaget för utvecklings- och försöksverksamhet innebär att fler nya grupper nås. är utvecklingsbidraget, som det all- mänt kallas, en del av det allmänna anslaget. Det innebär att inga nya resurser tillförs för satsningar på utvecklingsarbete, detta ska i stället ske inom ramen för det allmänna anslaget. Men 12 pro- cent av studieförbundens allmänna anslag är öronmärkta för än- damålet och ska ägnas åt olika former av utveckling av verksam- heten. har prioriterat fyra områden; användning av modern informationsteknik kontakt och samarbete med nya grupper insatser för att främja integration Anslaget infördes som en möjlighet för studieförbunden att, lite slarvigt uttryckt, våga tänka nytt och utveckla sin verksamhet. Det kan naturligtvis vara svårt att motivera lokalavdelningar att förändra arbetssätt eller pedagogik, när de inte har fått några ökade anslag utan ska ta av de pengar de redan har svårt att få att räcka till. är det rimligt att satsningar på utveckling och framtidsarbete inte ska vara beroende av tillfälligt ekono- miskt stöd. Ett ständigt pågående utvecklingsarbete är, eller borde åtminstone vara, en självklar och naturlig del av all folk- bildningsverksamhet. Därför bör inte heller några särskilda pengar öronmärkas för detta, det bör rimligtvis vara upp till varje studieförbund vad de väljer att prioritera. Utan satsningar på utvecklingsarbete och pedagogik, kompe- tenshöjning av personalen, andra arbetsmetoder eller arbets- material och nya sätt att nå människor, kommer inte förbunden att kunna utvecklas i takt med omvärldens krav. Alltså ligger det i studieförbundens intresse att verkligen prio- ritera utvecklingsarbetet. Att inte öronmärka pengar för utvecklingsarbete innebär att en ständig diskussion inom ram är nödvän- dig. Ett bra sätt att få samtliga studieförbund att ägna energi åt frågan skulle kunna vara återkommande diskussioner i en eller annan form kring just utvecklingsarbetet, diskussioner där samtliga studieförbund deltar och delar med sig av erfarenheter och frågeställningar från respektive arbete. Vi tror också att det finns ett behov av någon form av gemensam erfarenhets- och kunskapsbank. Flera studieförbund nämner just behovet av att hela organisationen ska kunna dra nytta och lärdom av vad olika lokalavdelningar gör, och nämner satsningar på sina intranät och gemensamma databaser. Det är satsningar som inte minst , och i förlängningen , bör kunna utveckla vidare. har bett samtliga studieförbund att i re- spektive årsberättelse göra en generell översikt av hur utvecklingsbidraget har använts . Detta kom- mer inte att presenteras förrän , vilket innebär att det egentligen är för tidigt att redan nu ge en rättvis redovisning av vad utvecklingsbidraget har inneburit för arbetet med att nå nya grupper och få fler att delta i studieförbundens verksamhet. Men för att ändå få en bild av vad studieförbunden har använt de öronmärkta pengarna till bad vi respektive studieförbund om en kort och översiktlig beskrivning av vilka planer de har haft och, i den mån de hade kommit så långt att det var möjligt att redovisa, vad de har åstadkommit med hjälp av de pengar som ingår i anslaget för utvecklings- och försöksverksamhet. Redovisningarna var av naturliga skäl mer eller mindre över- siktliga, men vi vill ändå peka på några försiktiga slutsatser av det material vi har fått in. Samtliga studieförbund hänvisar till de fyra områden har valt att prioritera och säger sig arbeta i enlig- het med dem. En del studieförbund har valt att prioritera ut- vecklingsarbete både lokalt, regionalt och centralt med lite olika fördelning, andra har valt att satsa enbart lokalt. En generell slutsats kan sägas vara att en hel del pengar har an- vänts till organisationsförändringar och stöd till den befintliga verksamheten. Vi har fått svar som till exempel nämner sats- ningar på pedagogik och kompetensutveckling av personalen, nätverksbyggande mellan personalen och diverse olika satsningar på att förstärka det arbete som redan pågår. Flera nämner sats- ningar på informations- och kommunikationsteknik, IKT, som en framtidsväg. Någon nämner en genomförd omvärldsanalys för att skapa bättre förutsättningar inför framtidsarbetet. Många redovisar att de särskilt satsar på unga i sitt utvecklingsarbete. Men få nämner konkreta satsningar på att nå nya grupper eller på förändrade verktyg för att nå ut till andra. Vi har sett flera idéer kring hur ett långsiktigt utvecklingsar- bete ska drivas och fungera, och ett genuint intresse – om än kanske inte alltid så många konkreta förslag – för att våga pröva nya sätt att arbeta och kommunicera. Det är dock för tidigt att säga om dessa planer kommer att bli verklighet och vilka resultat de i så fall kan ge. Men att ambitionen finns är naturligtvis gläd- jande. upplever vi att många studieförbund saknar det mod som krävs för att verkligen våga tänka i nya banor. Det nuvaran- de bidragssystemet verkar hämmande på studieförbundens möj- ligheter och motivation att tänka och göra nytt, och det blir ett problem även i detta sammanhang. Det är fortfarande alldeles för osäkert att satsa på nya arbetsmetoder eller grupper som man tidigare inte har haft verksamhet för och med. Osäkerheten om vad det kommer att betyda för den egna ekonomiska situationen är för stor. De, förvisso kortfattade och hastigt inkrävda, redovisningar vi har fått pekar på att det krävs grundliga diskussioner inom och mellan studieförbunden om vad ett utvecklingsarbete kan betyda och vilka möjliga vägar som finns att gå. En del av de skillnader vi har sett i arbetet med utvecklingsbi- draget beror säkert på de ekonomiska och organisatoriska svackor som flera av studieförbunden har befunnit sig i. Men de visar också att det finns ett stort behov av gemensamma diskussioner kring hur utvecklingsarbetet ska bli en naturlig och viktig del av studieförbundens framtida arbete. Därutöver finns också de uppenbara problem med utveck- lingsarbetet som framför allt Sensus har drabbats av i samarbetet med Ibn Rushd. Den diskussionen har vi dock redan redogjort för i kapitel 6. Jag tror att det mer handlar om en mental begränsning än om en de facto-begränsning. Den traditionella studiecirkeln utgör kanske av vår verksamhet. jobbar vi mycket med kö- rer – det är studiecirklar. Och rockbandet som repar är också en Ur Speglingar av folkbildningen, bilaga 3. Vilken roll spelar orden? Folkbildning, studieförbund, studiecirkel – tre ord som kan tol- kas oerhört olika beroende på var man befinner sig. Bland de invigda, inom studieförbunden och deras medlemsorganisatio- ner, är de självklara och mycket positiva begrepp. Trots det mö- ter man ständigt människor som inte alls kopplar samman ordet folkbildning med studieförbunden, och för vilka orden studie- förbund och studiecirkel endast känns som något förlegat och trist – eller något man aldrig varit i närheten av. klingar illa i mina öron. En deltagare i SCB-undersökningen besvarar frågan om vad som skulle få honom/henne mer intresserad av studieförbundens verksamhet. De flesta inom studieförbundens värld är medvetna om dessa problem. De vittnar om hur deltagare i studiecirklar inte har en aning om att det är ett studieförbund som arrangerar cirkeln. De kanske inte ens är medvetna om att det är en studiecirkel de del- tar i.