sou · GSB3118 · 2005-01-01 00:00:00 — 7.korttidstillsyn för skolungdom utanför det egna hemmet i anslutning till skoldagen samt under lov, 8.boende i familjehem eller bostad med särskild service för barn eller ungdomar som behöver bo utanför föräldrahemmet, 9.bostad med särskild service för vuxna eller annan särskilt an- passad bostad för vuxna, 10.daglig verksamhet för personer som sak- nar förvärvsarbete och inte utbildar sig (9 § LSS). I insatserna enligt 9 § 5 8 och 10 samt i insatsen bostad med sär- skild service för vuxna ingår också omvårdnad. I insatserna bostad med särskild service för barn och ungdomar samt bostad med särskild service för vuxna ingår också fritidsverksamhet och kulturella aktiviteter (9 c § LSS). I samband med att en insats enligt LSS beviljas kan den enskilde begära att en individuell plan med beslutade och planerade insatser upprättas i samråd med honom. I planen skall även redovisas åtgär- der som vidtas av andra än kommunen eller . Planen skall fortlöpande och minst en gång omprövas. och kommunen skall underrätta varandra om upprättade planer. (10 § LSS.) Nedan kommer några av insatserna enligt LSS att i korthet behandlas närmare. Insatsen rådgivning och annat personligt stöd Insatsen rådgivning och annat personligt stöd enligt 9 § 1 LSS (nedan kallad råd och stöd) är enligt förarbetena (prop. 1992/93:159, bilaga 1, s. 173) stödinsatser av övergripande natur som till viss del ligger hälso- och sjukvården nära. Det anges att det är fråga om expertstöd där medicinska, psykologiska, sociala och pedagogiska aspekter av funktionshindret beaktas. Insatsen råd och stöd är föremål för översyn (se avsnitt 7.6 och 8.2 nedan). Enligt förarbetena (prop. 1992/93:159, bilaga 1, s. 178) lämnas led- sagarservice som ett led i strävandena att underlätta för den enskilde att ha kontakter med andra. Det framhålls att avsikten är att den enskilde skall få hjälp med att komma ut bland andra människor, exempelvis ledsagning för besök hos vänner eller vid deltagande i kulturlivet. Ledsagarservicen syftar enligt förarbetena till att bryta den isolering som ofta blir följden av ett omfattande funktionshinder. Det påpekas att insatsen bör ha karaktären av personlig service och anpassas efter de individuella behoven. Insatsen biträde av kontaktperson Enligt förarbetena (prop. 1992/93:159, bilaga 1, s. 178) skall en kontaktperson vara en medmänniska. Det framhålls att insatsen bör ses som ett icke professionellt stöd, som ges av en människa med ett stort engagemang och intresse för andra människor. Insatsen bostad med särskild service för vuxna eller annan särskilt anpassad bostad för vuxna Denna insats kan utformas på olika sätt. Tre huvudformer kan dock urskiljas enligt förarbetena (prop. 1992/93:159, bilaga 1, s. 179 f.): en av kommunen anvisad särskilt anpassad bostad utan fast bemanning, servicebostad med visst fast basstöd genom anställd personal för anläggningen och en gruppbostad med erforderlig fast kollektiv bemanning som i huvudsak skall täcka de boendes hela stödbehov. Om den enskilde med hjälp av övriga insatser och en viss grund- anpassning av bostaden, klarar ett boende i en särskilt anpassad bostad utan fast bemanning, kan detta enligt förarbetena (a.a., s. 180) vara att föredra framför servicebostad eller gruppbostad. Med servicebostad avses en fullvärdig bostad med god tillgäng- lighet där omfattande service och vård kan ges dygnet runt. Bostaden upplåts på sedvanligt sätt. är en beteckning för en anläggning med flera servicebostäder, visst fast basstöd genom anställd personal för anläggningen och gemensamma utrymmen för service och gemenskap. Servicebostäder kan också vara förlagda i ett vanligt bostadshus. 1992/93:159, bilaga 1, s. Gruppbostad fanns redan tidigare som en särskild omsorg enligt den tidigare gällande omsorgslagen. I en gruppbostad skall det finnas erforderlig fast kollektiv bemanning som i huvudsak skall täcka de boendes hela stödbehov. Syftet med denna boendeform är att vuxna funktionshindrade som inte klarar ett eget boende i en servicebostad ändå skall ha möjlighet att lämna föräldrahemmet och skapa sig ett eget hem. Gruppbostaden skall ersätta bl.a. vårdhemsboende. Det är tänkt att vara ett bostadsalternativ för den som har ett så omfattande tillsyns- och omvårdnadsbehov att mer eller mindre kontinuerlig närvaro av personal är nödvändig. 1992/93:159, bilaga 1, s. 4.2.3Huvudmän enligt LSS, m.m. Varje landsting skall, om inte något annat avtalats, svara för insatser enligt 9 § 1 LSS, och varje kommun skall, om inte något annat av- talats, svara för insatser enligt 9 § 2 10 LSS (2 § LSS). En kom- muns ansvar enligt LSS gäller gentemot dem som är bosatta i kommunen. Särskilda bestämmelser finns för personer som om- fattas av den s.k. personkretsen i 1 § LSS, som tänker bosätta sig i en kommun. (16 § LSS.) Till kommunens uppgifter hör att 1.fortlöpande följa upp vilka som omfattas av lagen och vilka deras behov av stöd och service är, 2.verka för att personer som anges i 1 § LSS får sina behov till- godosedda, 3.informera om mål och medel för verksamheten enligt LSS, 4.medverka till att personer som anges i 1 § LSS får tillgång till arbete eller studier, 5.verka för att det allmänna fritids- och kulturutbudet blir tillgängligt för personer som anges i 1 § LSS, 6.anmäla till överförmyndaren dels när en person som omfattas av 1 § LSS kan antas behöva förmyndare, förvaltare eller god man, dels när ett förmyndarskap, förvaltarskap eller godman- skap bör kunna upphöra, samt 7.samverka med organisationer som företräder människor med omfattande funktionshinder (15 § LSS). har den centrala tillsynen över verksamhet enligt LSS. Styrelsen skall följa, stödja och utvärdera verksamheten samt informera om den och stimulera till vidareutveckling. (25 § LSS.) har inom länet tillsyn över verksamhet enligt LSS. En närmare redogörelse för denna tillsyn finns i avsnitt 4.7.4. Utredningen hänvisar till detta avsnitt. Ledningen av eller kommunens verksamhet enligt LSS skall utövas av en eller flera nämnder som fullmäktige utser (22 § LSS). Beslut av en sådan nämnd får överklagas hos allmän förvalt- ningsdomstol bl.a. om beslutet avser insatser för en enskild enligt 9 § LSS. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammar- rätten. Beslut om bl.a. insatser enligt 9 § LSS gäller . Länsrätten eller kammarrätten får dock förordna att dess beslut skall gälla först sedan det vunnit laga kraft. (27 § LSS.) infördes bestämmelser även i LSS, som hade till syfte att motverka kommunalt domstolstrots, dvs. fall då verk- ställigheten av en för den enskilde gynnande dom dröjt eller helt uteblivit. Länsstyrelserna gavs möjlighet att ingripa med vitesföre- läggande mot domstolstrots från kommuner och landsting när det gällde insatser enligt 9 § LSS. Nya bestämmelser om åtgärder mot kommunalt domstolstrots trädde i kraft . De innebär följande. En kommun eller ett landsting som underlåter att utan oskäligt dröjsmål tillhandahålla en insats enligt 9 § som någon är berättigad till enligt en domstols avgörande, skall åläggas att betala en särskild avgift. Avgiften tillfaller staten. (28 a § LSS.) Den särskilda avgiften fastställs till lägst och högst . När avgiftens storlek fastställs skall det särskilt beaktas hur länge dröjs- målet pågått och hur allvarligt det i övrigt kan anses vara. Avgiften får efterges om det finns synnerliga skäl för det. I ringa fall skall inte någon avgift tas ut. (28 b § LSS.) Frågor om särskild avgift prövas efter ansökan av av den länsrätt inom vars domkrets kommunen är belägen. En ansökan som avser ett landsting prövas av den länsrätt inom vars domkrets förs. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. (28 c § LSS.) Om en kommun eller ett landsting efter att ha ålagts att betala särskild avgift fortfarande underlåter att tillhandahålla insatsen får ny särskild avgift dömas ut. Särskild avgift får dömas ut bara om ansökan enligt 28 c § delgetts kommunen eller från det att domen om insatsen vunnit laga kraft. (28 d § LSS.) 4.3Något om rättighets- och skyldighetslagstiftning 4.3.1Begreppen rättighetslag och skyldighetslag Rättighetslagar har definierats som lagar som garanterar enskilda vissa sociala förmåner1. Någon given definition av begreppet rättig- hetslag finns dock inte2. Det har anförts att ett alternativ till att göra en djupare rätts- filosofisk analys för att bestämma rättighetsbegreppet inom för- valtningsrätten kan vara att söka fastställa kriterier. Krav som måste uppfyllas innan man kan tala om en rättighetslag har uppställts och innefattar framför allt3: precision avseende innehåll och förutsättningar Det har även anförts att kriterierna bör vara lagfästa och inte dolda i förarbeten4. Ett krav på statlig tillsyn har även diskuterats i sam- manhanget5. Kriterierna ovan har analyserats var för sig i den juridiska debatten. Varför precision i lagstiftningen har betydelse för den enskilde kan förklaras som att styrkan i den enskildes rätt mot- svaras av i vilken grad den som tillhandahåller rättigheten är bunden i sin bedömning av om hjälp bör utgå6. En precisering av den enskildes rätt minskar handlingsutrymmet för huvudmannen när det gäller den sökta insatsen och stärker därmed den enskildes rätt. För att en rättighet skall betraktas som utkrävbar krävs en garanterad möjlighet att överklaga beslutsorganets ställningstagan- de till den enskildes framställning i saken7. Med överklagande torde i detta sammanhang förstås överklagande genom förvaltnings- besvär. Vid förvaltningsbesvär kan domstolen sätta ett nytt beslut i det överklagade beslutets ställe. Viktigt är också att den rättighet som domstolsavgörandet slår fast reellt skall kunna utkrävas hos den ansvarige huvudmannen8. Det krävs alltså mer än en rätt till 1Ds 2000:53, Kommunalt domstolstrots, s. 107. 2Riberdahl, , Rättighetslagar och självstyrelse, FT 1993, s. 153. 3Westerhäll, , Rättigheter, förpliktelser och sanktioner inom socialrätten, for rettsvitenskap, 1986, s. 629. 4Bramstång, , Sociala rättigheters utkrävbarhet och frågan om sanktionsmöjligheter, Om våra rättigheter IV, 1990, s. 46. 5Holmberg, , Rätten till bistånd enligt 6 § socialtjänstlagen, 1985, s. 70. 6Eek, , Socialrätt, 1954, s. 78. 7Holmberg, , Sociala rättigheter mål och medel, FT 1990, s. 195. 8Holmberg, , Sociala rättigheter mål och medel, FT 1990, s. 195. överprövning genom förvaltningsbesvär för att en rättighet skall betraktas som utkrävbar. Detta har i vissa fall benämnts som att rättigheten är uttvingbar9. Den enskildes rätt har stärkts, först genom en möjlighet för att vitesförelägga en kommun eller ett landsting som inte verkställer domstolsavgöranden enligt socialtjänstlagen eller LSS, senare istället genom en möjlighet för länsstyrelserna att ansöka hos länsrätt om sanktionsavgift för kommuner eller lands- ting som underlåter att verkställa domstolsavgöranden. Problem uppstår i de fall kommuner eller landsting inte verkställer egna gynnande beslut. Några påtryckningsmedel för dessa situationer finns inte, vilket medför att den enskildes rätt i dessa fall förblir svag. diskuteras begreppet skyldighetslag i samband med rättig- hetslag. Till skillnad från rättighetslagen riktar sig innehållet i en skyldighetslag till myndigheten, inte till den enskilde. Skyldig- hetslagar definierar ett ansvar för myndigheten, som oftast gäller olika verksamheter. Exempel på sådana verksamheter som medför skyldigheter för kommuner är skolväsende, planväsende, rädd- ningstjänst och socialtjänst. För både landsting och kommuner finns också bestämmelser som medför skyldigheter, t.ex. beträffan- de sjukvården.10 I förarbetena till vissa lagändringar socialtjänstlag resonerades det om innebörden av begreppen rättighets- och skyldighetslagar11. Det anfördes att den enskildes rättighet och myndighetens skyldighet inte alltid är begrepp som helt speglar varandras betydelse. Den skillnad som betonades var formerna för överklagande. Om den enskilde kan överklaga ett beslut genom förvaltningsbesvär och därmed har möjlighet att få ett nytt beslut satt i det överklagade beslutets ställe, är det fråga om en rättig- hetslag. Om den enskilde endast har möjlighet att få lagligheten av ett beslut prövat genom laglighetsprövning enligt kommunallagen och därmed inte har laglig möjlighet att få ett nytt beslut av besvärsorganet, är det fråga om en skyldighetslag. En arbetsgrupp i tycks dock anse att skill- naden mellan en rättighetslag och en skyldighetslag är större. Gruppen knyter starkare an till resonemangen om uttvingbarhet och framhåller att det som karaktäriserar en strikt rättighetslag- 9SOU 1993:109, s. 134. 10Lindquist, , Kommunala befogenheter, 2000, s. 19. 11SOU 1994:139, s. 299, prop. 1996/97:124, s. 43 f. stiftning är instrument som garanterar att domstolsbeslut verk- ställs12. Allmänt anses emellertid skillnaden mellan en rättighets- och en skyldighetslag vara den enskildes möjlighet till förvalt- ningsbesvär respektive laglighetsprövning enligt kommunallagen13. En enskild kan alltså inte göra direkta anspråk på det som regleras i en skyldighetslag. Inslaget av rättighetskaraktär i socialtjänstlagen visas i viss mån genom den i 16 kap. 3 § givna möjligheten att genom förvaltnings- besvär överklaga en socialnämnds beslut om avslag på en ansökan om bistånd enligt 4 kap. 1 § samma lag. Exempel på en bestämmel- se av skyldighetskaraktär i socialtjänstlagen är kommunens skyldig- het att inrätta särskilda boendeformer för äldre människor enligt 5 kap. 5 § socialtjänstlagen. Det finns nyanser även i en skyldighetslagstiftning. Handlar det om övergripande skyldigheter kan det vara mer naturligt att tala om målregler14. Ett exempel på en regel som både kan ses som en skyldighetsregel och en målregel är 5 kap. 5 § första stycket social- tjänstlagen, där det föreskrivs att socialnämnden skall verka för att äldre människor får goda bostäder och skall ge dem som behöver det stöd och hjälp i hemmet och annan lättåtkomlig service. 4.3.2LSS och socialtjänstlagen som rättighetslagar LSS betecknas ofta som en rättighetslag. I förarbetena till LSS uttalas det att särskilt stöd och särskild service skall vara en rättig- het15. En förutsättning för åtnjutande av rätten till särskilt stöd och särskild service är, som tidigare nämnts, tillhörighet till person- kretsen i 1 § LSS. Andra förutsättningar för att den enskilde skall få rätt till insatser är enligt 7 § LSS att behov av insatser finns och att dessa behov inte tillgodoses på annat sätt. Vilken typ av insats som kan komma ifråga framgår av 9 § LSS. Då rättighetens förut- sättningar och innehåll har förankrats i lagtexten kan kravet på precision anses vara uppfyllt. När det gäller utkrävbarheten finns möjlighet till domstolsprövning genom förvaltningsbesvär enligt 27 § LSS. Kravet på statlig tillsyn tillgodoses genom central tillsyn av (25 § LSS) och regional tillsyn av länsstyrelserna (26 § samma lag). har även befogenhet att kontroll- 12Ds 1994:40, s. 61. 13Warnling-Nerep, , Kommuners lag- och domstolstrots, 1995, s. 112. 1996/97:124, s. 43. 1992/93:159 bilaga 1, s. 45. era verksamheten hos huvudmännen för verksamheter enligt LSS (26 § lagen). Om kommunen eller sedan underlåter att tillhandahålla en insats som enligt en domstols avgörande skall ges den enskilde har tillgång till ett effektivt påtryck- ningsmedel i och med möjligheten att ansöka hos länsrätten om föreläggande av sanktionsavgift enligt 28 c § LSS. Därmed kan rättigheten sägas vara uttvingbar i de fall domstolen ger den enskilde rätt. I det fall kommunen eller fattat det gyn- nande beslutet och underlåter att verkställa detta, finns inget medel för den enskilde att tillgripa för att tvinga fram rättigheten. Brist- fälliga möjligheter för den enskilde att uttvinga sin rättighet kan betraktas som brister i rättighetshänseende. socialtjänstlag betecknades som en målinriktad ramlag med vissa rättighetsinslag16. Som tidigare nämnts gäller den nya socialtjänstlagen . Den lagens regler om enskilds rätt till bistånd för sin livsföring i övrigt avseende hjälp i hemmet och bistånd till särskilt boende stämmer i huvudsak överens med motsvarande regler socialtjänstlag. Syftet med en ny socialtjänstlag var inte att skapa en ren rättighetslag. Istället behölls medvetet konstruktionen med en blandning av rättighetslag, skyldighetslag och lag av målsättningskaraktär17. Någon genuin rättighetslag är det inte heller fråga om eftersom alla rättigheter i denna lag inte är preciserade. Rätten till bistånd för att tillgodose sina behov fastslås i 4 kap. 1 § socialtjänstlagen, men vilka insatser som avses anges inte. Vilka kostnader den enskilde har möjlighet att få ekonomiskt bistånd till i form av försörjnings- stöd framgår av en uppräkning som finns i 4 kap. 3 § socialtjänstlagen. Insatser som kan komma i fråga för den enskildes rätt till bistånd för sin livsföring i övrigt framgår indirekt av 5 kap. 5 och 7 §§ socialtjänstlagen, som fastslår en skyldighet för kommu- nen att ge behövande äldre hjälp i hemmet, att inrätta särskilda boendeformer för service och omvårdnad för äldre samt att inrätta bostäder med särskild service för människor som av fysiska, psy- kiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring. Vilken typ och omfattning av hjälp i hemmet den enskilde har rätt till och hur nämnda bostäder skall utformas är inte och har aldrig varit närmare angivet i lagen. Av 4 kap. 1 § socialtjänstlagen framgår endast att den enskilde genom biståndet skall tillförsäkras en skälig levnadsnivå och att möjligheterna att leva ett självständigt 16Hollander, , Rättighetslag i teori och praxis, 1995, s. 14. 2000/01:80, s. 86. liv skall stärkas. Vad som avses med skälig levnadsnivå preciseras inte i lagen. Även förutsättningarna för att komma i åtnjutande av bistånd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen är vagare än rätten till särskilt stöd och särskild service i LSS. Visserligen är inte personkretsen så snäv i socialtjänstlagen som i LSS, men i LSS är den enskilde berättigad till bistånd om hjälp behövs och behoven inte tillgodoses på annat sätt. Enligt socialtjänstlagen är den enskilde berättigad till bistånd endast om behoven inte kan tillgodoses på annat sätt. Kommunens biståndsbeslut enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen är utkrävbart i och med rätten att överklaga genom förvaltningsbesvär enligt 16 kap. 3 § samma lag. Riksomfattande tillsyn över social- tjänsten utövas av (13 kap. 1 § socialtjänstlagen) och regional tillsyn utövas av respektive länsstyrelse (13 kap. 2 § lagen). Den regionala tillsynen kompletteras av en inspektionsrätt för länsstyrelserna enligt 13 kap. 4 § samma lag. Möjligheten för att enligt socialtjänstlagen ålägga en kommun att verkställa en domstols avgörande motsvarar reglerna i LSS. Effek- tiva möjligheter att direkt eller indirekt uttvinga kommunens egna gynnande beslut enligt socialtjänstlagen saknas dock. Socialtjänst- lagen skiljer sig alltså från LSS i rättighetshänseende främst genom sin oprecisa utformning. 4.4Utsökningsbalkens regler om utmätning och annan verkställighet Utsökningsbalken (UB) är bl.a. tillämplig i fråga om verkställighet av dom eller annan exekutionstitel, som innefattar betalningsskyl- dighet eller annan förpliktelse. Verkställighet som avser betal- ningsskyldighet sker genom utmätning. Verkställighet som bl.a. avser annan förpliktelse sker i den ordning som anges i 16 kap. (1 kap. 1 § UB.) Om det i annan lag har meddelats bestämmelse som avviker från utsökningsbalken, gäller den bestämmelsen (1 kap. 2 § UB). Verkställighet får under de förutsättningar som anges i 3 kap. utsökningsbalken äga rum på grund av bl.a. följande exekutions- titlar: 1. domstols dom, utslag eller beslut, 6. förvaltningsmyndighets beslut som enligt särskild föreskrift får verkställas (3 kap. 1 § första stycket UB). I fråga om verkställighet av förvaltningsmyndighets beslut tilläm- pas vad som gäller om dom, om inte annat är föreskrivet. Innan saken har blivit slutligt prövad, räknas beslutet som underrätts dom. (3 kap. 20 § första stycket UB.) Utsökningsbalken utgår från att bestämmelser om verkställig- heten har meddelats i de författningar där myndighetens befogen- heter generellt eller speciellt regleras. Det krävs därför i princip en uttrycklig föreskrift för att beslut av en förvaltningsmyndighet skall kunna verkställas exekutivt. (Se 3 kap. 1 § första stycket 6 UB.) Eftersom en del beslut har ansetts verkställbara utan stöd av särskild föreskrift, och denna möjlighet borde finnas kvar, har en övergångsbestämmelse tagits upp i 13 § lagen (1981:775) om införande av utsökningsbalken.18 I övergångsbestämmelsen anges i huvudsak att en förvaltningsmyndighets beslut, som har meddelats enligt en bestämmelse som har tillkommit före balkens ikraft- trädande, får verkställas utan hinder av 3 kap. 1 § första stycket 6 i balken, om ett sådant beslut före ikraftträdandet har fått verkställas utan stöd av särskild föreskrift. I ny lagstiftning på det förvaltningsrättsliga området får det tas in uttryckliga bestämmelser om att beslut får verkställas enligt utsökningsbalken, när anledning föreligger. Görs inte det, får exe- kutionstitel anskaffas genom att talan förs vid domstol, när möjlighet att föra sådan talan finns.19 Exempel på en uttrycklig bestämmelse om att beslut får verk- ställas enligt utsökningsbalken finns i 41 § lagen (1996:1030) om underhållsstöd. Där anges det att beslut om återbetalningsskyldig- het och ränta får verkställas enligt bestämmelserna i utsöknings- balken. och , Utsökningsbalken En kommentar, 1999, s. 94. m.fl., s. 4.5Något om vite, sanktionsavgifter, tjänstefel och skadestånd Ordet vite används både inom civilrätten och den offentliga rätten. Det civilrättsliga vitet benämns också avtalsvite. Det fungerar som ett på förhand bestämt skadestånd i ett obligatoriskt rättsför- hållande. I lagen (1985:206) om viten finns bestämmelser om offentlig- rättsligt vite. Detta vite finns i två former, individuellt och generellt vite. Generellt vite är ett annat namn för böter. Sådant vite riktar sig till envar. Individuellt vite är ett penningbelopp, som i ett specifikt beslut av domstol eller annan myndighet på förhand bestäms som påföljd, om beslutet skulle åsidosättas. Det indi- viduella vitet är anknutet till ett visst föreläggande eller förbud. Härigenom riktar sig vitet mot den adressat som anges i beslutet. Viteslagen omfattar både generella och individuella viten. Lagen innehåller dock huvudsakligen bestämmelser om individuella viten. Individuella viten kan vara förfarandeviten eller materiella viten. Förfarandeviten är viten som en myndighet under ett ärendes handläggning använder för att förmå någon att fullgöra en presta- tion, t.ex. att inställa sig till ett förhör. Materiella viten används för att framtvinga att någon följer slutliga beslut. Med slutliga beslut avses sådana beslut genom vilka själva saken avgörs och som inne- bär att myndigheten skiljer målet från sig. I viteslagen görs i allmänhet inte någon skillnad mellan förfarandeviten och materiella viten. Viteslagen gäller viten som enligt lag eller annan författning får föreläggas av myndigheter. Rätt att förelägga vite förutsätter att det finns ett uttryckligt stöd i en författning. Viteslagen skall inte tillämpas om annat följer av vad som är särskilt föreskrivet (1 § andra stycket). I lagen (1 § tredje stycket) anges att allmänna bestämmelser om viten även finns i och bötesverkställighetslagen (1979:189). Ett vitesföreläggande skall vara riktat till en eller flera namngivna fysiska eller juridiska personer (adressater). Om föreläggandet innebär en skyldighet för adressaten att vidta en viss åtgärd, skall det alltid framgå av föreläggandet eller inom vilken tidsfrist åtgärden skall vidtas. Vite får inte föreläggas, om adressaten kan antas sakna faktisk eller rättslig möjlighet att följa föreläggandet. (2 § viteslagen.)