sou · GSB3129 · 2005-01-01 00:00:00 — I det närmaste samliga regionnätsföretag ingår i någon av de stora elkoncernerna. Under regionnäten finns lokalnäten. Lokalnäten är många till antal och där sker elleveranserna till flertalet slutkunder, såsom små industrier, fastigheter och hushåll. Normalt är det regionnäten som utför nedtransformeringen från högre spänning ner till lokalnätens Den högsta spänningen i de lokala näten ligger van- ligen på 10 eller , medan den lägsta spänningsnivån är 0,4 kV. Det finns i landet ca 330 områdeskoncessioner fördelade på ca 190 redovisningsenheter, ägda av ca 180 juridiska personer. Ägarna av lokalnätsföretagen är de stora elkoncernerna, privata ägare, koo- perativ och kommuner. Tillförlitligheten i överföringen av el har med tiden blivit en allt viktigare fråga. En i sig liten händelse som ett jordfel i en elkabel eller att ett träd faller över en elledning kan göra ett helt samhälle strömlöst och därmed få till följd att samhällets olika funktioner försämras och i vissa fall även lamslås. De indirekta skadorna på tredje person kan bli betydande. har ett antal avbrott i överföringen genom näten fått stor uppmärksamhet i samhällsdebatten. Nedan redovisas kortfattat ett antal händelser som lett till att framförallt överföringssäkerheten i det ledningsbundna elnätet har utretts och till förslag om hur elnäten och deras stödsystem bör förändras för att motverka störningar. och 2002 inträffade i större elavbrott, som fick till följd att det blev strömlöst i bl.a. stads- delarna och i norra . Förutom att ett stort antal hushåll drabbades kom avbrotten att negativt påverka den verksamhet som bedrivs av närmare 700 företag, bland dem några av landets större industri- och tjänsteföretag. inträffade ett antal större elavbrott i västvärlden. Det var elavbrott i delar av och samt ett större avbrott i och . Inte heller vårt land blev förskonat. I inträffade inte mindre än fem större avbrott till följd av oväder. Det största avbrottet inträffade när stamnätet fick ett avbrott, som dock inte var orsakat av väderstörningar. Händelseförloppet, analys av orsakerna och planerade åtgärder har redovisat i en rapport.1 Rapporten nämner bl.a. följande. Störningen påverkade Syd- och delar av . Elkunderna fick tillbaka sin el med början efter störningen. Efter ytterligare omkring kunde alla elleveranser i tillgodoses. I förlorade ca 857 000 kunder sin elförsörjning. De uteblivna elleve- ranserna uppgick till ca 10 miljoner kWh. Den samhällsekonomiska kostnaden kan schablonmässigt uppskattas till ca om avbrottsvärderingen är /kWh. Upphovet till störningen var flera tekniska fel, som inträffade eller nära varandra i tiden. Den samlade påfrestningen blev för stor genom förlusten av ca 3 000 MW kärnkraftproduktion och en kraftig försvagning av överföringsnätet, varför spänningarna inte kunde upprätthållas i hela landet. De södra delarna av landet samt och i hade inte tekniska förut- sättningar att klara balansen mellan förbrukningen och den kvar- varande produktionen varför denna del gick ner. De norra delarna av landet klarade sig bättre och återgick snabbt till ett stabilt läge med ett intakt nät och fungerande elproduktion. Genom det ganska varma vädret var det ingen risk för att männi- skor skulle komma till skada genom att frysa. Däremot inträffade en mängd andra mer eller mindre förutsägbara hinder i människors vardagsliv. Hissar stannade mellan våningar, elektriska dörröpp- ningar och lås fungerade inte, tåg och andra färdmedel stod stilla, etc. Inom industrin uppstod stora störningar i tillverkningsproces- ser och leveranser. Handel och bankväsendet hade svårigheter med att säkra varor och ekonomiska transaktioner. Listan med olika konsekvenser av att elen föresvann kan göras lång. har haft regeringens uppdrag att i samråd med , och i samverkan med företrädare för branschorgan och företag inom elförsörjningen redovisa fördjupade analyser och förslag om hur elförsörjningen i 1 : Elavbrottet – händelser och åtgärder. Rapport nr 1:2003. landet skall förstärkas. avrapporterade uppdraget i december 2003.2 Svenska kraftnäts förslag innebär i korthet följande. Elnätsföre- tagen utvecklar genom en branschrekommendation om baskrav för regionala och lokala nät. Vid utformning av dessa baskrav skall en sammanvägning göras av samhällets krav på ökad robusthet i elförsörjningen och av kostnadskonsekvenser av ökade åtgärder så att baskraven hamnar på lämplig leveranssäkerhetsnivå. Elnätsföretagen genomför genom en utredning i syfte att skapa en aktuell avbrottsvärdering som underlag för arbe- tet med baskrav. De genomför ett fortsatt utvecklingsarbete för att åstadkomma en tillfredsställande avbrottsstatistik. Elproducenterna, och regionnätsföretagen ut- arbetar en branschrekommendation för utformning av driftcentra- ler och telesystem för kommunikation till och från dessa och anpassar sina system efter denna rekommendation. Ägare till elnät med spänning eller högre utarbetar en branschrekommen- dation för dimensionering av lokalkraftmatning av ställverk och anpassar sina system efter denna rekommendation. Därutöver föreslogs att följande åtgärder bör vidtas. Elprodu- center, och regionnätsföretagen startar ett sam- arbete som syftar till installation av ett gemensamt modernt och driftsäkert telekommunikationssystem för bl.a. störningssituatio- ner. En del av kostnaderna för detta beräknas kunna täckas med beredskapsmedel. ansåg att målsättningen bör vara att de nämnda utredningarna och branschrekommendationerna skall vara klara . har uppgett att de genomfört de aktuella utredningarna och konstruerat planeringsmål för de olika områ- dena.3 väntas få uppdrag att utarbeta närmare före- skrifter om elnätens kvalitet och säkerhet. Myndigheten bedömde att dessa föreskrifter skulle kunna begränsas till generella funk- tionskrav under förutsättning att nätföretagen fullföljer redovisade förslag. När det gällde övriga anläggningar t.ex. driftcentraler, kommunikations- och lokalkraftsystem, föreslogs att det bör över- vägas om någon myndighet kan ges motsvarande föreskriftsrätt. 2Svenska kraftnäts skrivelse Ett robust elförsörjningssystem till regeringen . 3Svensk Energi: Planeringsmål för leveranssäkerhet i Region- och Lokalnät, . Kraftledningsnäten är konstruerade i form av luftledningar, som är vanligast, eller i form av jordkabel. De gamla oisolerade luftled- ningarna byts efter hand ut mot isolerade sådana eller mot jord- kabel. Luftledningar har troligtvis större risk för sårbarhet genom yttre mekaniska påfrestningar och skador än vad en jordkabel har. Luftledningar som är isolerade ökar också säkerheten mot yttre skador genom att de är betydligt säkrare än oisolerade ledningar mot kortslutning, t.ex. när träd faller över ledningarna. Det har framförts krav på att ledningar som går genom samhällen och i anslutning till samhällen skall dras med jordkabel. Skälen är många och en del av dem betonar både estetiska och utrymmesmässiga skäl för dragning med jordkabel. Det pågår utredningar för att utvärdera och avväga de samhälliga, ekonomiska och tekniska krav och andra förutsättningar som man bör ta hänsyn till vid nyinvesteringar och reinvesteringar i ledningsbyggnad. Ett sätt att få en överblick över näten i landet när det gäller dess utveckling mot god robusthet och säkerhet kan vara att se på hur förhållandet är mellan luftledning och jordkabel. I det underlag som nedanstående statistik är hämtad från går det dock inte att skilja mellan oisolerad och isolerad luftledning. Stamnät, statistik från Ledningslängd högspänning luftledning i km Ledningslängd högspänning jordkabel i km Jordkabel i förhållande till luftledning i % Regionnät, statistik hämtad från och dess sammanställning av de uppgifter som nätföretagen lämnar i årsrapporten Ledningslängd luftledning i km Ledningslängd jordkabel i km Jordkabel i förhållande till luftledning i % Lokalnät, statistik hämtad från och dess sammanställning av de uppgifter som nätföretagen lämnar i årsrapporten Ledningslängd lågspänning luftledning i km Ledningslängd lågspänning jordkabel i km Jordkabel i förhållande till luftledning i % Lokalnät, statistik hämtad från och dess sammanställning av de uppgifter som nätföretagen lämnar i årsrapporten Ledningslängd högspänning luftledning i km Ledningslängd högspänning jordkabel i km Jordkabel i förhållande till luftledning i % Uppdraget att praktiskt hantera och administrera mätvärden i olika former har efter elmarknadsreformen blivit en omfattande och än viktigare uppgift för elnätsföretagen än det var tidigare. På den öppna elmarknaden har mätvärdena fått allt större betydelse för de aktörer som är involverade i överföringen av el från producent till förbrukare. Det är nätföretaget som har ansvar för att mätningen av överföring och förbrukning blir korrekt genomförd och vidarerap- porterad till de olika mottagarna. Inom detta område har Energi- myndigheten utfärdat föreskrifter och allmänna råd.4 Mätvärden behövs för olika syften. Nätföretaget behöver mäta den överföring av el som skett på något avsnitt av nätet eller vad som har tillförts eller tagits ut ur nätet. Nätföretaget behöver mät- värdena för att kunna göra beräkningar när det gäller att dimensio- nera nätet och dess tekniska komponenter på ett tekniskt, säker- 4 STEMFS 2001:3 Föreskrifter och allmänna råd om mätning, beräkning och rapportering av överförd el. hetsmässigt och ekonomiskt framsynt sätt. Vidare behöver nätfö- retaget mätvärden för att kunna fakturera nätkunden för den överföring av el som skett till honom genom nätet samt för att kunna beräkna den förlust av energi som uppstått i nätet vid över- föringen (förlustel). Sådana beräkningar görs på alla nivåer av nätet. Elleverantörerna behöver mätvärden för att kunna fakturera kunderna för den förbrukning som varit. De balansansvariga före- tagen behöver i sin tur mätvärdena för att kunna göra prognoser över kommande dygns förbrukning och den elanskaffning som kan bli aktuell. Produktionen är som regel timmätt. Det betyder att produktio- nen registreras timme för timme i mätaren och vid ett givet ögon- blick läser nätföretaget av den. Avläsningen görs elektroniskt i någon form. De avlästa värdena rapporteras till bl.a. producenten. Förbrukning läses av och registreras på två olika sätt av nätföre- tagen. Det ena är att registrering sker timme för timme i ett regis- ter i mätaren. I den andra formen registreras förbrukningen på så sätt att nätföretaget vid ett givet tillfälle läser av mätarställningen. Det vanligaste är att de värden som registreras , timmät- värden, läses av elektroniskt via fjärravläsning. Denna avläsning görs som regel för och dygnet efter mätdygnet. Avläs- ningen av mätarställningen görs fortfarande till stor del manuellt. De är främst de s.k. schablonkunderna som nät- bolagen läser av manuellt. Avläsningen skall göras var tolfte månad för denna grupp som omfattar nätabonnenter om högst 200 A eller med ett effektabonnemang om högst 135 kW inom lågspännings- nätet. Det är nätföretagen som ansvarar för att elmätarna avläses. För- utom avläsningar dygnet efter mätdygnet samt var tolfte månad skall mätarna läsas av i samband med t.ex. inflyttning i en bostad och vid leverantörsbyten. Normalt skall nätföretaget genomföra avläsningen som kunden flyttar eller byter elleverantör. Med hänsyn till den stora mängd avläsningar som kan bli aktuella får nätföretagen påbörja avläsningen före och avsluta avläsningarna senast efter att t.ex. en inflyttning skett. Nätföretaget har en skyldighet att rapportera de timmätvärden eller de mätarställningar som lästs av i enlighet med de föreskrifter som gett ut av . Som nämnts finns ett flertal mottagare av de värden som lästs av. För att kunna klara av insam- ling av mätvärden och återrapportering av värdena har nätföretagen till sin hjälp olika IT-system. Insamlingen som görs elektroniskt kan göras med hjälp av olika tekniker. Den görs via lågspännings- nätet, genom telefoni, med SMS eller med radiolänk. Inom ett nätföretag kan samtliga teknikformer förekomma vid insamling av mätvärden. Rapportering från nätföretaget till de olika mottagarna – elleverantörer, balansansvariga företag, , det egna nätbolagets kundsystem och konsumenten, nätkunden – sker med stöd av olika metoder. Det finns t.ex. möjlighet för en kund att välja att få sina värden rapporterade elektroniskt. Det egna kund- systemet tar som regel emot värdena i interna format. De externa mottagare såsom elleverantörerna, balansansvariga företag och skall enligt gällande föreskrifter få sina värden rapporterade med stöd av meddelandesystemet EDIEL.5 Mängden rapporterade data är stor. Det finns ca 4,8 miljoner mätare som läses av och rapporteras minst en gång . Dess- utom finns det ca 400 000 mätare som registrerar timmätvärden och som avläses och rapporteras . Ett relativt stort antal elkonsumenter byter elleverantör eller flyttar varför ytterligare en avläsning och rapportering kan bli aktuell av dessa skäl. I takt med att elkunderna blir mer aktiva ökar också mängden avläsningar vid byte av elleverantör. I kapitel 4 lämnas en närmare beskrivning av leverantörsbytesprocessen. har beslutat om regler för mätning hos bl.a. hushållskunder och andra mindre förbrukare (prop. 2002/03:85, bet. 2002/03:NU11, rskr. 2002/03:233). Den månadsvisa mät- ningen skall genomföras i två steg där gränsen för timmätning sänks från 200 A eller , för att senare omfatta alla uttagspunkter med ett säkringsabonnemang som överstiger 63 A. Den nya gränsen införs . Nästa steg är att samt- liga uttagspunkter – som inte skall timmätas – skall ha mätning av elförbrukning . När reglerna införts kommer den mängd information som skall förmedlas av nätföretagen till de egna nätkunderna och till elleve- rantörerna att öka kraftigt. I stället för som mäta och rappor- tera de 4,8 miljonerna hushållskunders elmätare en gång skall mätning och rapportering nu göras . För att kunna klara av denna uppgift har branschen påbörjat förberedel- serna för att mätningen skall fungera när de nya reglerna träder i kraft. 5 Ett elektroniskt meddelandeformat som skapats inom elbranschen och som bygger på EDI-tekniken, Electronic data interchange. Förutom att mäta och rapportera mätvärden skall nätföretagen i de lokala nätområdena, som är schablonberäkningsområden, beräkna och rapportera s.k. preliminära och slutliga andelstal. De preliminära andelstalen är tal som visar hur stor andel en elleve- rantör respektive ett balansföretag har av beräknad förbrukning i ett schablonberäkningsområde under en månad. Det slutliga andelstalet visar hur stor andel varje elleverantör haft av den totala förbrukningen i ett schablonberäkningsområde under en månad. Nätföretagen beräknar andelstalen och sänder dem till elleverantö- rerna och balansföretagen för redovisning av deras åtaganden i schablonberäkningsområdet. får en kopia av det värde som sänds till det balansansvariga företaget. Detta värde används i samband med den nationella avräkningen av s.k. kvarkraft.6 Andelstalen rapporterar nätföretaget ut via EDIEL. Det här betyder att det för varje nätområde i snitt sänds cirka 140 rapporter med andelstal . I ett nät finns stora investeringar nerlagda, som behöver förvaltas på bästa sätt av dess ägare. Det är inte bara de fysiska näten med tillhörande utrustning i form av transformatorer, kopplingsstatio- ner m.m. som kostar. måste nätföretagen även satsa stora summor pengar på olika typer av IT-stöd, som behövs för att driva verksamheten enligt gällande regelverk. Man behöver ha IT-stöd för analys av nätet, anläggningsregistrering, kundhantering, mät- värdeshantering, beräkning av andelstal, rapportering av mätvärden, m.m. En investering som just nu är aktuell för många lokal- nätsägare är att byta ut befintliga elmätare till moderna sådana, som ger möjlighet till elektronisk avläsning av mätaren. I samband med denna uppgradering av elmätarna är det viktigt att nätföretaget tar ställning till vilka funktionaliteter som man bör kräva av det nya systemet. Från gäller nya bestämmelser i ellagen avseende regleringen av nättariffer. Nättariffer skall vara utformade så, att nätföretagets samlade intäkter från nätverksamheten är skäliga i förhållande till dels de objektiva förutsättningarna att bedriva nät- verksamheten, dels nätkoncessionshavarens sätt att bedriva den. 6 Ej avtalad kraft som utbyts mellan och balansansvarsföretagen efter slutavräkning av balanskraften. Vidare skall nättarifferna vara utformade på sakliga grunder. Med nättariff menas avgifter och övriga villkor för överföring av el och för anslutning till en ledning eller ett ledningsnät. Vid inkoppling av nya anläggningar på ett lokal- eller regionnät uppstår alltid kostnader som är specifika för anläggningen. Enligt de principer som gäller skall kostnader för förstärkning, ombygg- nad eller utbyggnad av nätet som är till nytta enbart för kundens anläggning och som uppkommer vid anslutning av anläggningen bekostas av kunden, enligt principen om att den som förorsakar kostnader för nätägaren också skall betala dessa. Kostnader för för- stärkning, ombyggnad eller utbyggnad av nätet vilka uppkommer vid anslutning av en anläggning, och som kommer fler än den anslutande anläggningen tillgodo, är inte att betrakta som kundspe- cifika och bör därför helt bekostas genom de intäkter nätföretaget får in genom de årliga överföringsavgifterna. Grundregeln för bedömning av nättariffens skälighet är alltså att nätföretagets prestation skall jämföras med dess intäkter. Vid bedömningen av prestationen skall hänsyn tas till dels de objektiva förutsättningarna att bedriva nätverksamheten, dels nätföretagets sätt att bedriva den. Nätföretagets prestation kan uppfattas som den nytta företaget ger sina kunder. har utarbetat en modell, nätnyttomodellen, i syfte att kunna bedöma lokalnätföretagens tariffer. Den beskrivs kortfattat i följande avsnitt. Förutsättningarna att bedriva nätverksamhet kan skilja stort mellan olika områden i landet. Därför kan också skillnaderna i nät- avgifter mellan olika områden skilja sig avsevärt från varandra. Nät- avgiften skall dock alltid vara skälig i förhållande till prestationen. Nätnyttomodellen anses möjliggöra en sådan bedömning. kan på eget initiativ välja ut vilka företag som myndigheten vill granska närmare. eventuella förelägganden gällande oskälig tariff kan överklagas. Nätnyttomodellen är ett IT-baserat verktyg som utformats för att användas i myndighetens tillsyn och som ett självregleringsinstru- ment för nätföretagen. Genom modellen möjliggörs en jämförelse av samtliga svenska nätföretags överföringstariffer för lokalnäten. Nätföretagen skall skicka in ett antal uppgifter gällande nätverksamheten till . Företagen skall bland annat rapportera effekter, överförd energi, fakturerade belopp samt koordinater för alla sina kunder. Utifrån dessa data skapar nät- nyttomodellen ett referensnät, som konstrueras på ett ekonomiskt och tekniskt effektivt sätt på ingenjörsmässiga grunder. Referens- nätet är därför inte exakt likt det verkliga nätet. Modellen beräknar sedan värdet på referensnätet och därefter värdet på den prestation som företaget utför åt sina kunder utifrån vissa standardiserade kostnader. I prestationen vägs även leveranskvaliteten in i form av antal avbrott och avbrottens längd. Varje nätföretags prestation bedöms således med hänsyn till de specifika förhållan- dena i varje nätområde. Det ekonomiska värdet på prestationen, nätnyttan, jämförs sedan med vad företaget har fakturerat sina kunder. Genom att dividera den fakturerade intäkten med nätnyttan skapas en debite- ringsgrad. En debiteringsgrad på 1,0 indikerar att företagets faktu- rerade intäkter motsvarar dess prestation. Om debiteringsgraden är över 1,0 indikeras att nätföretaget fakturerat mer än vad prestatio- nen är värd enligt modellen. Detta är således en indikation på att nätavgiften kan ha varit för hög och kan föranleda en fördjupad tillsyn från . Nätnyttomodellen har arbetats fram i nära samarbete med branchföreträdare. Det har dock inte saknats kritiska synpunkter på modellen och dess innehåll. Inför användandet av modellen har också en mängd frågor och kritik framförts beträffande hur model- len kommer att användas i tillsyn. Vissa före- trädare för nätföretagen har framfört synpunkter som tar sikte på att modellen inte speglar verkliga förhållanden och som framhåller risken för att modellen skall leda till mindre ekonomiskt utrymme för nyinvesteringar och underhållsarbeten i näten. Detta menar man i sin tur skulle leda till att leveranssäkerheten till kunderna blir lägre än vad den är . Elforsk7 har gett i i uppdrag att kartlägga nätföretagens, som grupp, syn på nätnyttomodellen i ljuset av teoretiskt motiverad kritik mot modellens regleringsprin- cip.8 Med stöd av en enkätstudie har nätföretagens attityder till modellen klarlagts och sambanden mellan olika attityder analyse- 7Svenska elföretagens utvecklings- och forskningsbolag. 8Enkäten redovisas i rapporten: Svenska nätbolags syn på nätnyttomodellen, i , . Kortfattat kan sägas att resultatet av studien visade att det hos nätföretagen finns en tveksamhet mot hur nätnyttomodellen styr på , men det finns också en utbredd osäkerhet kring modellens allmänna funktion och tillämpning i övrigt. Tillsynen över efterlevnaden av ellagen och av föreskrifter eller vill- kor som har meddelats med stöd av lagen utövas, såvitt avser frågor om elsäkerhet och driftsäkerheten hos det nationella elsystemet, av den eller de myndigheter som regeringen bestämmer. Regeringen har utsett att vara tillsynsmyndighet vad avser elsäkerhet. Tillsynen i övrigt över efterlevnaden av ellagen och av föreskrif- ter och villkor som har meddelats med stöd av lagen, med undantag för 7, 10 och 11 kap. samt elleverantörerernas skyldigheter enligt 8 kap., utövas av nätmyndigheten, vilket framgår av 12 kap. 1 § el- lagen. Utöver den generella tillsynsverksamhet har nätmyndigheten en skyldighet att pröva vissa i ellagen särskilt angivna tvister. Detta framgår av 3 kap. 6–8 §§ (tvister om anslut- ningsskyldighet), 3 kap. 11 och 14 §§ (tvister om kostnader för mätning och beräkning) och 3 kap. 15 § (tvister om ersättning vid inmatning av el) samt av 4 kap. 10 § (tvister om nättariffer för mindre produktionsanläggningar). har rätt att på begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för tillsynen (12 kap. 2 §). Myndigheten kan meddela de förelägganden som behövs för att trygga efterlevnaden av de föreskrifter och villkor som omfattas av tillsynen (12 kap.3 §). Såväl en begäran om uppgift som föreläg- ganden kan förenas med vite. beslut enligt dessa bestämmelser kan överkla- gas till allmän förvaltningsdomstol, dvs. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten (13 kap. 5 §). Regeringen har med stöd av 1 kap. 7 § utsett att handlägga de frågor som ligger på nätmyndigheten.9 Myndighe- ten är central förvaltningsmyndighet för frågor om användning och tillförsel av energi. 9 1 § Elförordning 1994:1250. tog då över energifrågorna från Närings- och teknikutvecklings- verket. Inom Energimyndigheten skall Energimarknadsavdelningen full- göra myndighetens uppgifter som nätmyndighet. Chefen för denna enhet skall enligt myndighetens instruktion (Förordning [1997:868] med instruktion för ) besluta om föreskrifter och ärenden enligt ellagen. Vid myndigheten skall vidare finnas ett insynsråd. har insyn i den verksamhet som följer av att myndigheten är nät- myndighet enligt ellagen. har till uppgift att bevaka konsumenternas intressen på elmarknaden. Rådet skall ges tillfälle att yttra sig i ärenden av större betydelse som rör nättariffer och elpriser samt i ärenden om föreskrifter som myndigheten utfärdar som nätmyndighet enligt ellagen. Rådet består av högst sju leda- möter.