sou · GSB3121d2 · 2005-01-01 00:00:00 — En särskild utredare tillkallas med uppdrag att följa upp och ur ett könsmaktsperspektiv utvärdera de myndighetsgemensamma upp- drag och de uppdrag till enskilda myndigheter, som gavs i samband med propositionen Kvinnofrid (prop. 1997/98:55). Utredaren skall göra en samlad analys av eventuella hinder och strukturer som mot- verkar ett könsmedvetet arbete på de områden som dessa uppdrag gällde. FN:s deklaration om våld mot kvinnor Enligt deklarationen om våld mot kvinnor, som antogs av , omfattar begreppet våld mot kvinnor bl.a. fysiskt, sexuellt och psykiskt våld som förekommer i familjen och i samhället samt det våld som utövas eller tolereras av staten. Begreppet omfattar enligt denna deklaration även våld inom äkten- skapet, kvinnlig könsstympning, sexuella trakasserier, handel med kvinnor och prostitution. Frågan om mäns våld mot kvinnor hänger därmed samman med mänskliga rättigheter såväl som med jämställdhet mellan kvinnor och män. FN:s medlemsländer har i deklarationen enats om att mäns våld mot kvinnor utgör en kränkning av kvinnors rättigheter och grund- läggande friheter och skadar eller upphäver deras åtnjutande av dessa grundläggande friheter och rättigheter. också enats om att mäns våld mot kvinnor är ett uttryck för ojämlika maktförhållanden mellan kvinnor och män. Dessa makt- förhållanden har lett till mäns dominans över och diskriminering av kvinnor samt tvingat in kvinnor i en underordnad ställning gent- emot män. tillsatte regeringen en kommission med uppdrag att utifrån ett kvinnoperspektiv göra en översyn av frågor som rör våld mot kvinnor och föreslå åtgärder för att motverka sådant våld. Kommissionen, som antog namnet , utgick ifrån kvinnors verklighet och kvinnors erfarenheter. Det var våldet och dess effekter som det framstår för kvinnor som beakta- des och förslagen innebar framför allt åtgärder som gagnar kvinnor som utsatts för mäns våld. Begreppet kvinnoperspektiv definiera- des som synonymt med ett kvinnoforskningsperspektiv, vilket enligt kommissionen innebar att våldet måste ses ur ett köns- maktsperspektiv. Lagändringar föreslogs på flera områden. konstate- rades att enbart lagstiftning inte löser det samhällsproblem som mäns våld mot kvinnor utgör. Därför föreslogs även förebyggande åtgärder och åtgärder för att ge utsatta kvinnor ett bättre stöd och bemötande av de yrkesgrupper som de på olika sätt kommer i kontakt med. Kommissionen fokuserade särskilt på mäns våld mot kvinnor i nära relationer. antog regeringens proposition Kvinnofrid (prop. 1997/1998:55), som innehöll ett omfattande åtgärdsprogram för att bekämpa mäns våld mot kvinnor. Ett nytt brott infördes i grov kvinnofridskränk- ning, respektive grov fridskränkning (4 kap. 4 a § ). Kvinnoforskningen har bidragit med ny medvetenhet och kun- skap när det gäller mäns våld mot kvinnor. Denna kunskap låg bakom införandet av det nya brott som infördes i , ett särskilt kvinnofridsbrott, som tar sikte på upprepade straffbara gärningar som riktas mot närstående kvinnor (grov kvinnofrids- kränkning), men omfattar även barn och andra närstående per- soner(grov fridskränkning). Brottet är en särskild markering av allvaret i brottslighet som riktar sig mot närstående. Regeringen konstaterade i propositionen att mäns våld mot kvinnor måste angripas på bred front och att en viktig förut- sättning för att insatser mot detta våld skall bli effektiva är att kunskaperna och insikterna om våldets bakomliggande orsaker och mekanismer ökar. Efter förslag i propositionen blev det vidare förbjudet att köpa sexuella tjänster (SFS:1998:408). Genom att det skapades ett förbud mot köp av sexuella tjänster gjordes ytterligare en markering utifrån ett könsmaktsperspektiv. Kunden kriminaliserades men inte säljaren, den prostituerade. Enligt betänkandet Könshandel (SOU 1995:15) har de kvinnor som prostituerar sig på olika sätt ofta fått en dålig start i livet, vuxit upp i relativ fattigdom och därför fått en negativ självbild. har en rad internationella undersökningar visat på sambandet mellan sexuella övergrepp i barndomen och prostitu- tion, t.ex. m.fl. Prostitution in Five Countries: Violence and Post-Traumatic Stress Disorder, (Feminism & Psychology, 1998), , Prostitution is Cruelty and Abuse to Women and Children (, 1993). Sexköparen däremot beskrivs som en vanlig man som finns representerad i praktiskt taget alla yrkesgrupper, inkomstklasser och civilstånd. Detta beskrivs i (, Sex i , , 1998:11), "Men´s Practices in Prostitution: The case of ", (A Man s World? Changing Men s Practies in a Globalized World : , 2001). Det är också viktigt att de prostituerade känner att de inte riskerar någon form av påföljd på grund av sin verksamhet, efter- som det annars blir svårare att motivera dem att söka hjälp för att komma bort från prostitutionen. Lagstiftningen fyller också en normbildande funktion som klargör att prostitution inte är Härutöver skärptes jämställdhetslagen när det gäller sexuella trakasserier i arbetslivet (SFS 1998:208). Myndighetsgemensamma och myndighetsspecifika uppdrag I samband med Kvinnofridspropositionen gav regeringen gemen- samma uppdrag till flera myndigheter. Syftet med uppdragen var i första hand att förtydliga de krav som regeringen ställer på myn- digheterna i deras arbete med frågor om våld mot kvinnor. För att uppnå långsiktighet i arbetet och för att ge myndig- heterna tid att förändra sin verksamhet efter de nya kraven pågick uppdragen till och med utgången av . Uppdragen riktades till Riksåklagaren och alla åklagarmyndigheter, och alla polismyndigheter, , Kriminal- vårdsstyrelsen, , , länsstyrel- serna och, i vissa delar, . I myndigheternas uppdrag ingick att: öka sina ansträngningar för att förebygga våldsbrott mot kvin- nor, utforma åtgärdsprogram eller policydokument för sitt arbete med dessa frågor, samverka i frågor som rör våld mot kvinnor samt att samverka med berörda frivilligorganisationer, genomföra en satsning på fortbildning av personal inom rätts- väsende, och hälso- och sjukvården samt följa och främja det internationella samarbetet i frågor som rör våld mot kvinnor. Genom beslutet gavs även några myndigheter särskilda uppdrag: Riksåklagaren fick i uppdrag att sammanställa uppgifter om antalet utfärdade besöksförbud och i samarbete med Brottsföre- byggande rådet överväga möjligheterna att samordna dessa med övrig statistik över besöksförbuden. skulle inventera och rapportera till regeringen vilka särskilda insatser som görs vid landets samtliga polismyndig- heter i frågor om våld mot kvinnor. fick också i uppdrag att vara nationell rapportör i frågor som rör handel med kvinnor för sexuellt utnyttjande. gavs bl.a. i uppdrag att införliva ett jäm- ställdhetsperspektiv i den forskning och andra aktiviteter som be- drivs inom myndigheten eller som myndigheten uppdrar åt annan att bedriva, liksom i myndighetens informationsverksamhet. Upp- draget gällde även att förbättra den officiella brottsstatistiken samt SOU 2004:121 Bilaga 1 göra en förstudie för en försöksverksamhet med elektronisk över- vakning av män som brutit mot besöksförbud. uppdrag bestod i att genomföra en brottsofferundersökning. , i samråd med , skulle kart- lägga vilka metoder som används för behandling av män som dömts för våldsbrott mot kvinnor samt redovisa vilket behov som kan finnas av att bygga ut denna behandling. I uppdrag ingick att leda ett utvecklingsarbete i frågor om våld mot kvinnor samt att utarbeta allmänna råd för arbete. Därutöver, ingick det i uppdraget att i sam- arbete med kvinnojourernas två riksorganisationer utreda förutsätt- ningarna för en central kristelefon. gavs också i uppdrag att följa och samla kunskap om prostitutionens omfatt- ning och utveckling. Länsstyrelserna fick uppdraget att inom ramen för sitt tillsyns- ansvar när det gäller följa och uppmärksamma frågor om mäns våld mot kvinnor samt verka för regional samverkan i frågorna. Myndigheterna skulle redovisa uppdragen regelbundet till rege- ringen i samband med årsredovisningarna, men i en separat skrivel- se. gjorde regeringen en uppföljning av vilka resultat som uppnåtts. Någon utvärdering gjordes inte i detta skede. Redovis- ningen presenterades i ett faktablad. Myndigheterna slutredovisade uppdragen i samband med årsredovisning. En särskild sexualbrottskommitté tillsattes för att göra en total översyn av bestämmelserna om sexualbrott (dir. 1998:48). Kommittén överlämnade sitt slutbetänkande Sexual- brotten Ett ökat skydd för den sexuella integriteten och angränsande frågor (SOU 2001:14). Betänkandet har varit ute på remiss. En del av betänkandet, det om människohandel för sexuella ändamål, har redan lett till en ny lagstiftning som trädde i kraft . Målsättningen är att regeringens förslag i övriga delar skall presenteras /2004. Propositionen Stöd till brottsoffer (prop. 2000/01:79) överlämna- des till som fattade beslut. Pro- positionen innehöll två förslag till lagändringar och ett antal för- ordningsändringar. Dessa ändringar trädde i kraft . Möjligheten att få målsägandebiträde utvidgades. Domstolen kan i alla mål som kan ge fängelse pröva om förutsättningarna för för- ordnande av målsägandebiträde är uppfyllda. Det är t.ex. möjligt för en domstol att förordna målsägandebiträde vid överträdelse av besöksförbud. Propositionen förtydligade också roll när det gäller samhällets stöd till brottsoffer genom en tydligare skyldighet för att ansvara för kommuninvånare som utsatts för brott. Tyngdpunkten i propositionen ligger på ett antal uppdrag som syftar till att öka kunskapen om brottsofferarbetet. Riksåklagaren, och fick i uppdrag att utbilda personal, ta fram handlingsplaner och utveckla kvalitetsmetoder på brottsofferområdet. Även Brottsoffermyndig- heten fick särskilda uppdrag, t.ex. att utforma ett forskningsprogram. Myndigheterna har lämnat in sina redovis- ningar till . Ytterligare åtgärder för att motverka våld i nära relationer trädde ändringarna i lagen om besöksförbud i kraft (prop.2002/03:70). Utgångspunkten är att den som riskerar utsättas för våld inte skall behöva fly från sin egen bostad för att skydda sig. Besöksförbudet skall även kunna avse den gemensamma bostaden om det på grund av särskilda omständigheter finns en påtaglig risk för att den som förbudet avses gälla kommer att begå brott mot en sammanboendes liv, hälsa, frihet eller frid. förbud som gäller gemensam bostad kan meddelas för normalt högst . beslutade i enlighet med regeringens proposition Stärkt skydd för barn i utsatta situationer m.m. (prop. 2002/03:53). Skyddet för barn i utsatta situationer stärks inom olika verksamheter som berör barn. vidgas anmäl- ningsskyldigheten enligt socialtjänstlagen och en ny straffskärp- ningsgrund införs i . Nationellt Råd för Kvinnofrid För att förstärka arbetet med mäns våld mot kvinnor och fånga upp områden som inte omfattas av Kvinnofridsreformen inrättade rege- ringen Nationellt råd för Kvinnofrid. Rådet avslutade sitt arbete . Jämställdhetsministern var ordförande i rådet som fungerade som ett forum där regeringen utbytte erfaren- heter och idéer med företrädare för organisationer och forskare med kunskaper om mäns våld mot kvinnor. Seminarier och runda- bordssamtal har arrangerats. Rådet har gett ut en skriftserie som gäller de problemområden som regeringen särskilt har velat lyfta fram: När man slår mot det som gör ont - våld mot kvinnor med funktionshinder, Kommun- erna som blundar för mäns våld mot kvinnor, Han var väl inte alltid så snäll våld mot äldre kvinnor, Se till mig som liten är när pappa slår mamma, slår! Vad gör man?, Vi skulle inte bli svenskar. Vi skulle lyda. Våld mot kvinnor och flickor från andra kulturer, Kvinna slår kvinna. Man slår man. Homosexuell partner- misshandel samt Världens sämsta brottsoffer om mäns våld mot missbrukande och psykiskt funktionshindrade kvinnor. En slutrapport har lämnats som beskriver var samhället brister i sitt ansvar gentemot de kvinnor som utsätts för mäns våld. Slut- rapporten innehåller också konkreta förslag till åtgärder riktade till ansvariga statsråd. Förslagen bereds inom . Nationell handlingsplan mot våld i nära relationer Regeringen beslutade att tillkalla en särskild ut- redare med uppdrag att utreda frågor om skydd av hotade be- vispersoner. överlämnade utredningen del- betänkandet Nationell handlingsplan mot våld i nära relationer (SOU 2002:71). Utredaren föreslår att en nationell handlingsplan mot våld i nära relationer skall antas och att en nationell sam- ordnare för dessa frågor tillsätts. Härutöver föreslås vissa lag- stiftningsåtgärder som syftar till att öka skyddet för våldsutsatta kvinnor och andra närstående. Förslagen har remissbehandlats och bereds f.n. på . Regeringen avser att tillkalla en utredare med uppdrag att utreda förutsättningarna för en ombildning av Rikskvinnocentrum till ett nationellt institut. Inom ramen för denna utredning skall även frågan om en nationell kristelefon ingå. Till följd av propositionen Kvinnofrid genomförde regeringen ändringar i examensordningen bilaga 2 till högskoleförordningen (1993:100) för ett antal yrkesutbildningar. De införda målbeskriv- ningarna syftar till att säkerställa att jämställdhetsfrågor och frågor om mäns våld mot kvinnor blir belysta i utbildningen. I pro- positionen Kvinnofrid angavs att ett uppdrag skulle lämnas till för att följa och utvärdera de nya reglerna. De yrkesexamina som propositionen nämnde är: barnmorskeexamen, barn- och ungdomspedagogisk examen, grundskollärarexamen, gymnasielärarexamen, juris kandidatexamen, läkarexamen, psyko- logexamen, psykoterapeutexamen, sjuksköterskeexamen, social omsorgsexamen, socionomexamen, tandläkarexamen samt teologie kandidatexamen. Ett uppdrag har lämnats till att utvärdera hur frågor om genusperspektiv och mäns våld mot kvinnor beaktas i ett antal utbildningar. Skrivelsen Jämt och ständigt. Regeringens jämställdhetspolitik med handlingsplan för mandatperioden. I skrivelsen (skr.2002/03:140) lämnar regeringen en redovisning av hur jämställdhetspolitiken har utvecklats . Redovis- ningen omfattar insatser inom de flesta politikområden. Dessutom redovisas huvuddragen i det fortsatta jämställdhetsarbetet i en handlingsplan för mandatperioden. Det framgår av skrivelsen att regeringen även fortsättningsvis kommer att prioritera området mäns våld mot kvinnor. Bidrag har lämnats till projekt för att undersöka sambandet mellan manlig kultur, manliga könsroller och våld. Jämställdhet är ett viktigt medel för att på lång sikt förebygga mäns våld mot kvinnor. Behovet av en utredning Det är nu regeringen beslutade om Kvinnofrids- reformen. Myndighetsuppdragen har rapporterats till regeringen. Det långsiktiga arbete med att motverka mäns våld mot kvinnor som tog sin början 1993 har i och med att de myndighets- gemensamma uppdragen redovisats kommit fram till en punkt då riktlinjerna för det fortsatta arbetet måste stakas ut. Jämställdhetspolitiken och Kvinnofridsreformen som en del av den vilar på en förståelse av att det råder en maktordning i samhället mellan kvinnor och män, där män som grupp är över- ordnade kvinnor som grupp. Det våld som män utövar mot kvinnor är uttryck för denna maktordning. En förutsättning för att en varaktig förändring skall uppnås är att denna maktförståelse tas som utgångspunkt. Avsaknaden av denna maktförståelse bidrar till att upprätthålla den rådande ordningen och innebär att det inte någon förändring . En i Kvinnofridsreformen är således att se våldet som ett uttryck för mäns överordning. Att endast se till individen innebär att göra våldet mot kvinnor till en isolerad företeelse och en privat fråga för enskilda kvinnor och män. Därmed undanrycks grunden för det politiska arbete som krävs för att bekämpa våldet och uppnå jämställdhet. Regeringen gav, i sitt direktiv till uppdraget att göra en översyn av frågor som rör mäns våld mot kvinnor ur ett kvinnoperspektiv, dvs. att utgå ifrån kvinnors verk- lighet och erfarenheter. regeringens proposition Kvinnofrid har bevakat att detta perspektiv varit utgångspunkten. Det är därför angeläget att följa upp och utvärdera vad det inneburit för de resultat som uppnåtts. En särskild utredare tillkallas med uppgift att följa upp och utvär- dera genomförandet av de myndighetsgemensamma och myndig- hetsspecifika uppdrag som gavs i samband med Kvinnofrids- propositionen. Utredaren skall utvärdera samtliga åtgärder ur ett könsmaktsperspektiv. Efter att myndigheternas uppdrag följts upp och utvärderats skall utredaren - på de områden de aktuella uppdragen rörde - göra en samlad analys av eventuella hinder och strukturer som mot- verkar ett könsmedvetet arbete. Utredaren skall beakta de insatser som regeringen vidtagit efter att myndighetsuppdragen slutförts. Utredaren skall samråda med angående verkets uppdrag att utvärdera hur genusperspektiv och mäns våld mot kvinnor beaktas i relevanta utbildningar. Utredaren skall samråda med utredningen rörande Ombildning av Rikskvinnocentrum till ett nationellt institut. Utredaren skall också samråda med den utredare som har regeringens uppdrag att genomföra en översyn av (dir.2003:104) samt med när det gäller uppdraget att utveckla riktlinjer för hot- och riskbedömningar för polisen i ärenden om våld i nära relationer och i utarbetandet av riktlinjer och rutiner i ärenden om besöksförbud. Uppdraget skall redovisas . Tilläggsdirektiv till Utredningen om kvinnofridsuppdraget (N2003:13) Beslut vid regeringssammanträde . Förlängd tid för uppdraget Med stöd av regeringens bemyndigande tillkallade statsrådet en särskild utredare med uppdrag att följa upp och ur ett könsmaktsperspektiv utvärdera de myndig- hetsgemensamma uppdrag och de uppdrag till enskilda myn- digheter, som gavs i samband med propositionen Kvinnofrid prop. 1997/98:55 (dir. 2003:112). Utredningen skall enligt direk- tiven vara slutförd . Utredningstiden förlängs, vilket innebär att utredningen skall redovisa sitt uppdrag . A97/3077/JÄM Myndighetsgemensamma uppdrag för att bekämpa våld mot kvinnor Regeringen beslutar myndighetsgemensamma uppdrag för åtgärder för att bekämpa våld mot kvinnor 2002 (bilaga). Bilaga 2 SOU 2004:121 A97/3077/JÄM Myndighetsgemensamma uppdrag om våld mot kvinnor 1.1Regeringens strategi i fråga om våld mot kvinnor Regeringen beslutade om en lagrådsremiss i frågor som rör våld mot kvinnor, prostitution och sexuella trakasserier. Lag- rådsremissen har lagts fram bl.a. mot bakgrund av förslagen i betän- kandena Kvinnofrid (SOU 1995:60) och Könshandeln (SOU 1995:15) samt i rapporten trakasserier och arbetsgivarens ansvar (dnr A97/3077/JÄM). En proposition avses lämnas till . Mäns våldsbrott mot kvinnor utgör ett allvarligt samhällsproblem. Att bekämpa denna brottslighet är därför en prioriterad uppgift för rätts- väsendet. Därtill kommer att våldet mot kvinnor också är ett allvarligt uttryck för bristande jämställdhet och därmed för den obalans som råder i maktförhållandet mellan könen. Det kan därför inte förenas med sam- hällets jämställdhetsmål. I lagrådsremissen lämnas ett flertal förslag som syftar till att förebygga och förhindra detta våld och till att skydda, stödja och hjälpa de utsatta kvinnorna. Bland de åtgärder som föreslås finns ny lagstiftning, ändringar i befintlig lagstiftning, ökade resurser för frivilligorganisationer m.m. Regeringen konstaterar bl.a. att våldet mot kvinnor måste angripas på bred front och att en viktig förutsättning för att insatser mot våld mot kvinnor skall bli effektiva är att kunskaperna och insikterna om våldets bakomliggande orsaker och mekanismer ökar. Detta gäller inte minst för de myndigheter vars personal kommer i kontakt med utsatta kvinnor. Det är därför angeläget att berörda myn- digheter på central, regional och lokal nivå effektiviserar och konkretiserar sitt arbete i dessa frågor och att samverkan över myndighetsgränserna intensifieras. 1.2Syftet med myndighetsgemensamma uppdrag Som nämnts ovan är det angeläget att samhällets samlade insatser i högre utsträckning än vad som är fallet tas i anspråk för att förebygga och beivra våldsbrott mot kvinnor och för att skydda, stödja och hjälpa kvinnor som utsatts för eller riskerar att utsättas för våld. Det är också angeläget att ökad uppmärksamhet riktas mot män som är eller riskerar att bli förövare av denna våldsbrottslighet. Regeringens strategi för att bekämpa våldet mot kvinnor måste få ett större genomslag hos berörda myndigheter. Det kan t.ex. innebära satsningar på organisationsföränd- ringar, samverkansformer, kunskapsinhämtning och en översyn av hand- läggningsrutiner m.m. Det gäller såväl inom berörd myndighets egna ansvarsområde som ifråga om samverkan mellan berörda myndigheter och mellan myndigheter och frivilligorganisationer. För att underlätta ett sådant arbete och för att åstadkomma en större överblick över insatserna utfärdas nu s.k. myndighetsgemensamma upp- drag i dessa frågor. Syftet med de myndighetsgemensamma uppdragen är i första hand att precisera krav på arbetet med att bekämpa våldet mot kvinnor. Vissa uppdrag är gemensamma för flera centrala verk med underställda myndig- heter. Härutöver anges krav eller uppdrag som särskilt berör ett eller flera centrala verk. Detta utesluter givetvis inte att myndigheternas reglerings- brev även i fortsättningen kan komma att innehålla vissa myndighets- specifika uppdrag rörande våld mot kvinnor. För att nå långsiktighet i arbetet och för att ge myndigheterna tid att förändra sin verksamhet efter de nya kraven är avsikten att de myndig- hetsgemensamma uppdragen skall gälla till och med . 1.3Vilka myndigheter berörs? Följande skall 1998 till och med utgången av gälla för , Riksåklagaren och samtliga åklagarmyndigheter, och samtliga polismyndigheter, , , , och länsstyrelserna. Det bör understrykas att de myndighetsgemensamma uppdragen ej gäller för domstolarna. För del gäller endast uppdragen i av- snitten 2.3 t.o.m. 2.5 samt avsnittet 4. Ovan nämnda myndigheters arbete i frågor som rör våld mot kvinnor är av olika karaktär. Vissa myndigheter har ett mer operativt och direkt ansvar för handläggning av ärenden i dessa frågor. Andra arbetar på ett mer övergripande sätt, t.ex. . Brottsförebyggande rådets insatser på området koncentreras på frågor om forskning och utveckling samt statistik. Detta faktum utesluter dock inte att samtliga berörda myndigheter kan ha behov av att se över sitt arbete med frågorna i syfte att göra det mer effektivt eller att utveckla sitt stöd till underlydande myndigheter. Myndigheterna skall öka sina ansträngningar för att förebygga våldsbrott mot kvinnor. lade regeringen fram ett nationellt brottsförebyggande program, vilket finns redovisat i skriften Alla vårt ansvar (Ds 1996:59). En utgångs- punkt i programmet är att ett effektivt brottsförebyggande arbete förut- sätter en kombination av åtgärder på central, regional och lokal nivå. Vidare betonas betydelsen av samarbete. Genom samverkan mellan myn- digheter och organisationer mot ett gemensamt mål kan resurserna ut- nyttjas bättre. Myndigheterna bör i utvecklingsarbetet uppmärksamma det medborger- liga engagemanget som finns för de brottsförebyggande frågorna. Det är viktigt att de erfarenheter och kunskaper som finns i den lokala miljön, där brotten begås, tas till vara. Tyngdpunkten i det brottsförebyggande arbetet, också vad gäller insatser mot våldsbrott, låg länge på gärningsmannen. Åtgärderna har bestått i att motivera, rehabilitera och avskräcka denne från att fortsätta att begå brott. Det är angeläget att dessa åtgärder fortsätter. har perspektivet utvidgats såtillvida att även offrens situation uppmärksammas allt mer i det brottsförebyggande arbetet. Erfarenheterna visar t.ex. av kvinnor som fallit offer för misshandel har särskilt hög risk att ånyo utsättas för sådant brott. Det är därför angeläget att dessa kvinnor får den hjälp och det stöd de behöver för att förändra sin situation. Ju tidigare sådana insatser kan sättas in desto bättre.