sou · GSB3110d2 · 2005-01-01 00:00:00 — 5Myndigheternas behandling av personuppgifter och deras register, m.m. I avsnitt 4.11 har de grundläggande bestämmelserna om behandling av personuppgifter i personuppgiftslagen (1998:204) och Polisens, , och behandling av personuppgifter enligt särskilda författningar redovisats, samt i vilken mån författningen föreskriver möjlighet att låta andra myndigheter få ta del av uppgifterna. Samtliga myndigheter behandlar en mängd uppgifter i olika databaser och register. Vissa register är centrala för hela myndigheten, medan andra är regionala eller lokala. För vissa register finns en reglerad möjlighet till åtkomst för andra myndigheter än den som behandlar uppgifterna, i vissa fall genom direktåtkomst och i andra fall först efter begäran om utfående.1 I nämnda avsnitt har påpekats, att all registerlagstiftningen f.n. är föremål för reformering. Myndigheternas databaser och register är också fortlöpande föremål för omfattande utvecklings- och förändringsarbeten. Med hänsyn till detta lämnas i det följande endast en kortare kartläggning av vissa av de register som myndigheterna f.n. för, deras databaser och i vilken omfattning myndigheterna har tillgång till varandras uppgifter. Polisen har både centrala register, vilka förs av , och lokala register, vilka förs av polismyndigheterna eller vissa enheter inom Polisen, exempelvis av Säkerhetspolisen, . De centrala registerna innehåller uppgifter från hela riket, medan de 1 Som nämnts i avsnitt 4.11 innebär en bestämmelse om direktåtkomst inte att eventuell sekretess kvarstår. Regleringen om direktåtkomst avser endast det sätt som uppgifterna får lämnas ut på och inte att uppgifterna skall lämnas ut. Myndigheternas behandling av personuppgifter och deras register, m.m. SOU 2004:110 lokala vanligen endast innehåller uppgifter från det egna polisdistriktet. Ett av de centrala registren är Schengens informationssystem (SIS, se avsnitt 3.2.10). Uppgifter ur SIS skall lämnas ut, om det begärs av polismyndigheter, och . har rätt att på begäran få ta del av uppgifterna i registret, när de utför gränskontroller eller bistår i sådan verksamhet. Polisen, och skall också få del av uppgifterna, när de utför undersökningar och andra kontroller än gränskontroller för att förebygga och utreda brott, samt – beträffande Polisen – verksamhet för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet.2 Polismyndigheterna, och får också ha direktåtkomst till registret. När bistår Polisen i gränskontrollverksamhet har verket direktåtkomst till samtliga delar av registret, men i andra fall endast till uppgifter på spärrlistan. Även regeringen, och utlandsmyndigheter har direktåtkomst till spärrlistan.3 Inom har utvecklats ett centralt kriminalunderrättelseregister (KUR). Genom det systemet har skapats en nationell gemensam databas som varje polismyndighet har tillgång till. Därutöver förs med stöd av polisdatalagen DNA-register, spårregister (ett register som innehåller DNA-analyser som har gjorts under utredning av brott men som inte kan hänföras till en identifierad person), fingeravtrycksregister och signalementsregister.4 Fingeravtrycks- och signalementsregistret får endast innehålla uppgifter om den som är misstänkt eller dömd för brott, samt den som fått lämna avtryck enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll (se avsnitt 4.9.1). skall med hjälp av automatiserad behandling föra ett rikstäckande belastningsregister. Registret skall bl.a. innehålla uppgifter om påföljder för brott, om den som har ålagts förvandlingsstraff för böter, om den som skall utvisas eller utlämnas samt om den som har meddelats besöksförbud.5 Vissa uppgifter om den som är dömd i utlandet skall också registreras. Uppgifterna skall lämnas ut om det begärs av bl.a. polismyndighet, 29 § lagen (2000:344) om Schengens informationssystem. 310 § förordningen (2000:836) om Schengens informationssystem. 422–25 §§, 29 och 30 §§ polisdatalagen 1998:622. 53 § lagen (1998:620) om belastningsregister. Myndigheternas behandling av personuppgifter och deras register, m.m. eller allmän domstol.6 Med stöd av förordningen om belastningsregister har också tillgång till uppgifterna i tillståndsärenden och andra lämplighetsärenden. Uppgifter skall också lämnas ut till i ärenden enligt lagen om svenskt medborgarskap och utlänningslagen.7 Dessa myndigheter får också ha direktåtkomst till uppgifterna.8 har emellertid inte rätt att få ut uppgifterna annat än när den har rätt att frihetsberöva en person enligt lagarna om utlämning för brott eller utlänningslagen samt efter särskilt beslut av regeringen. skall också föra ett rikstäckande misstankeregister med uppgifter om dem som är skäligen misstänkta för brott. skall innehålla uppgifter om den som har fyllt och som är skäligen misstänkt antingen för något brott mot eller för något annat brott för vilket svårare straff än böter är föreskrivet.9 Uppgifter förs också in avseende den som är skäligen misstänkt för ett motsvarande brott utomlands, om frågan om lagföring för brottet skall prövas i . De myndigheter för vars räkning registret förs, dvs. polis-, åklagar-, skatte- och tullmyndigheter, samt övriga myndigheter i den utsträckning det föreskrivs av regeringen, får ha direktåtkomst till uppgifter ur registret.10 , och får, på samma sätt och under i princip samma förutsättningar som gäller för belastningsregistret, ta del av uppgifterna i registret.11 är inte heller enligt denna lagstiftning angiven som en myndighet med särskild åtkomst till uppgifterna och har därför endast möjlighet att få ut uppgifter ur misstankeregister efter en sekretessprövning i det enskilda fallet. har till regeringen begärt både att få ut fullständiga uppgifter och få direktåtkomst till uppgifter, såväl ur misstanke- som belastningsregister, som behövs i deras brottsbekämpande verksamhet.12 för också det allmänna spaningsregistret (). Registret skall enligt sin ändamålsbeskrivning lagra och systematisera uppgifter med anknytning till misstänkt eller konstaterad brottslighet för att användas i Polisens spanings- och 66 § lagen om belastningsregister. 710 § 4, 5 och 15 förordningen (1999:1134) om belastningsregister. 819 § förordningen om belastningsregister. 93 § lagen (1998:621) om misstankeregister. 106 § förordningen (1999:1135) om misstankeregister. 113 § förordningen om misstankeregister och 14 § lagen om misstankeregister. 12Kustbevakningens redovisning av återrapporteringskrav (uppdrag nr 31) i regleringsbrev för avseende , dnr 20-1079/03:10. Myndigheternas behandling av personuppgifter och deras register, m.m. En person registreras i , om det mot denne föreligger en misstanke om att han eller hon har begått ett brott. All tillgång till uppgifter ur för enskilda befattningshavare styrs av personligt tilldelad behörighet. Ett ytterligare begränsat antal personer har behörighet att föra in uppgifter i . Uppgifter ur får lämnas ut till , och enligt ett beslut av datainspektionen har också sådan åtkomst. för även det Centrala brottspaningsregistret (CBS). Ändamålet med CBS är att skapa ett särskilt brottsregister över anmälda allvarligare brott vilket utnyttjas i brottspanings- och brottsutredningsverksamhet samt i annan därmed jämförlig polisiär verksamhet. CBS innehåller uppgifter om anmälda brott, tillvägagångssätt, signalement beträffande personer som setts på brottsplatsen, motsvarande uppgifter om fordon och spår från brottsplatsen m.m. All tillgång till uppgifter ur CBS styrs av personligt tilldelad behörighet. Ett ytterligare begränsat antal personer har behörighet att föra in uppgifter i CBS. och polismyndigheterna för också passregistret. Ändamålet med registret är att tillhandahålla uppgifter som behövs för att utfärda pass, att kontrollera vilka personer som är passinnehavare, att förhindra innehav av mer än ett pass, att kontrollera om passtillstånd erfordras för identifieringskontroll i polisens verksamhet samt för kontroll och avstämning av passuppgifter, passböcker och avgifter. Passhandläggare har åtkomst till hela registret, och gränskontrollvakter till delar av det. Andra centrala register är bl.a. beslags- och analysregister, personefterlysningsregister, Interpolregister och ett efterlysningssystem för fordon. För att tillhandahålla uppgifter rörande brottsutredningen behandlar polismyndigheterna lokalt uppgifter i ett särskilt ärendehanteringssystem, Rationell anmälningsrutin, RAR I registret antecknas brottsanmälan och alla uppgifter däri. Här finns alltså uppgifter om anmälaren, den skäligen misstänkte personen, målsäganden, vittnen och anmälda försvunna personer. Endast den egna polismyndigheten har tillgång till uppgifterna. Datainspektionen har dock gett tillstånd i några ärenden om att även andra myndigheter skall få del av uppgifterna. Som ett hjälpmedel för att lagra, systematisera och återvinna uppgifter i förundersökningar med komplicerat eller omfattande utredningsmaterial, behandlas uppgifter i ett särskilt Myndigheternas behandling av personuppgifter och deras register, m.m. förundersökningsregister (FU). Åtkomst till uppgifterna har endast den egna polismyndigheten, och då endast till den del som uppgifterna berör det ärende tjänstemannen handlägger eller på annat sätt arbetar med. För att effektivisera polisens och åklagarnas arbete med förundersökningar i brottmål finns ett särskilt lokalt ärendehanteringssystem, men med nationell spridning, systemet datorisera utredningsrutin – tvångsmedel (DurTvå). För att effektivisera och samordna bl.a. alarmeringsåtgärder och viss tillfällig spaningsverksamhet skall i varje län finnas en ort med kommunikationscentral, kommunikationssystemet KC-systemet. Uppgifterna för kommunikationscentralen består i att ta emot och vidarebefordra inkommande larm och andra meddelanden, samt att inledningsvis vidta och samordna polisåtgärder med anledning av larmen och meddelandena. Samtliga polismyndigheter har också tillgång till register som andra myndigheter för. Detta gäller bl.a. det statliga person- och adressregistret (SPAR). Här finner man bl.a. uppgifter om folkbokföring, medborgarskap och vissa släktförhållanden. 5.3Centrala register i brottsbekämpande verksamhet Som nämnts i avsnitt 4.11 får föra spaningsregister. för emellertid f.n. inget spaningsregister utan man planerar ett nytt ärendehanteringssystem. En projektgrupp, projektet (Registersystem i analysprocess), har tillsatts med uppgift att skapa ett heltäckande, effektivt och modernt registersystem för analysverksamhet. Systemet förväntas vara i bruk tidigast . Utöver vad som nämnts i avsnitt 4.11 finns flera register och datasystem i brottsutredande verksamhet. Tullmåls- journal (TMJ) är ett ärenderegister för den brottsutredande verksamheten. arbetar med att utarbeta ett nytt integrerat IT-stöd () som skall ersätta dagens TMJ. Tanken är att andra rättsvårdande myndigheter skall ha åtkomst till det nya systemet. Systemet skall också kunna kommunicera med andra myndigheters system och andra databaser såsom misstanke- och belastningsregistret. Systemet förväntas vara i bruk tidigast . Myndigheternas behandling av personuppgifter och deras register, m.m. Därutöver finns ett register för handläggning och indrivning av strafföreläggande (EnVis) och ett för föreläggande av ordningsbot (RIOB). EnVis är ett system som utvecklats av Riksåklagaren. Systemet består av en central och en lokal del, och har installerat den lokala. är ansvarig för RIOB. har efter avtal med egen åtkomst till registrering och också rätt att själv registrera sina förelägganden. för också flera register i sin fiskala verksamhet vilka dock inte behandlas i detta betänkande.13 5.4Kustbevakningens databas, m.m. I databas finns ett Informations- och BeslutsstödsSystem (KIBS). Systemet innehåller uppgifter om fartyg och anmärkningar om vidtagna åtgärder gentemot fartyget av betydelse för att inrikta och genomföra kontroll- och tillsyns- verksamheten, bl.a. för att utreda ett visst brott och för att planera, följa upp och utvärdera såväl kontroll- och tillsynsverksamheten som verksamheten för att förhindra, upptäcka eller utreda brott. I systemet finns vidare bl.a. Fiskedatabasen och ett Rapportdiarium. har – på motsvarande sätt som Polisen och – också rätt att i särskilda undersökningar upprätta till- fälliga underrättelseregister avseende brott med uppgift om hand- läggningen inom såväl som hos samverkande myndigheter. Utöver de kustbevakningstjänstemän som har tillgång till upp- gifterna får , polismyndigheterna och Ekobrotts- myndigheten ha direktåtkomst till kustbevakningsdatabasen, såvitt avser den brottsbekämpande verksamheten. Även får i den brottsbekämpande verksamheten ha direktåtkomst till upp- gifter i kustbevakningsdatabasen men med viss begränsning, liksom , Riksåklagaren och åklagarmyndigheterna får i vissa fall. Med anledning av uppdrag att samordna de civila behoven av sjöövervakning och sjöinformation samt förmedla denna information till berörda myndigheter (sjöövervaknings- uppdraget), är ett nytt informationssystem (SJÖBASIS) under utveckling och uppbyggnad i samverkan med berörda myndigheter. SJÖBASIS kommer att innehålla aktuell och 13 Se SOU 2002:113, s. 107 f. Myndigheternas behandling av personuppgifter och deras register, m.m. historisk information om bl.a. fartygs namn, position, kurs och fart kompletterad med information om iakttagelser, jämte uppgifter från förhandsanmälningar och underrättelser. Informationen kommer bl.a. att kunna presenteras som en kartbild över det totala aktuella och historiska sjöläget men också vara sökbar efter ett flertal olika kriterier. Inom ramen för sjöövervakningsuppdraget har beslutat att närmare utreda de rättsliga förutsättningarna för ett sådant system. Denna utredningen beräknas vara slutförd . 5.5Migrationsverkets centrala databas, m.m. Den centrala databasen inom betecknas centrala utlänningsdatabasen (). I systemet behandlas bl.a. samtliga enheters ärendehantering av medborgarskaps- ärenden, asylprövningar, bidragshantering och kommunplaceringar m.m. I basen finns också STAMM-applikationer vilka betjänar samtliga enheter i dess ärendehantering.14 Inom sker en prövning om och i så fall till vilka uppgifter varje anställd skall ha åtkomst. Eftersom Polisen alltjämt har huvudansvaret för den yttre och inre utlänningskontrollen har den åtkomst till flera av register, till vissa genom direktåtkomst, till andra efter begäran. och Kust- bevakningen har däremot ingen åtkomst till de verksamhetsregister vilka för. för också ett fingeravtrycks- och signalementsregister. Avsikten med detta är att underlätta identifikationen av den som söker asyl i . Fingeravtrycken tas av och översändes elektroniskt till för sökning, verifiering och lagring. Fingeravtrycksbasen är ett gemensamt ansvar för och , men själva databasen är placerad i . svarar också för förvaltning och underhåll av basen. Basen är uppdelad i två filer, A-filen som innehåller fingeravtryck i anledning av misstanke om brott, och B-filen som avser asylsökandes fingeravtryck. har endast tillgång till B-filen. Filerna får inte samköras. I ett särskilt system lagras fotografier och namnteckningar för att ta fram underlag för att framställa av . 14 STAMM: System för Tillstånd, Mottagning och Medborgarskap. Myndigheternas behandling av personuppgifter och deras register, m.m. också individ- och ärendeuppgifter. Uppgifterna är inte tillgängliga för andra myndigheter, men Polisen förbereder en begäran om att vissa poliser skall ges behörighet till systemet. För bedömningarna i utlänningsärenden, och i synnerhet asyl- ärenden är det av största vikt att handläggande myndigheter har god insikt i förhållandena i de länder varifrån flyktingar kommer. För detta ändamål finns ett landinformationssystem (LIFOS). I LIFOS görs en allmän bakgrundsinformation tillgänglig för handläggarna, så att dessa får den kunskap som behövs för att kunna fatta välgrundade beslut i enskilda fall. Eftersom LIFOS innehåller bl.a. integritetskänslig information, är tillgängligheten till LIFOS delvis begränsad. Inga andra myndigheter än har tillgång till LIFOS. är också processansvarig för det webbaserade ärendehanteringssystemet Information system (). Systemet hanterar besöks- och bosättningsärenden enligt utlänningslagen. Systemet förbinder bl.a. utlandsmyndigheterna elektroniskt med databas i den ärendehantering kring besöks- och bosättningsprocess vilken det ankommer på utlandsmyndigheterna att handha. Syftet är att utlandsmyndigheten skall kunna få del av information av betydelse för prövningen av en ansökan om visum eller annat tillstånd. Via kan utlandsmyndigheternas personal, genom direktåtkomst till kopia av spärrlista, göra sökningar i listan. är också uppkopplat mot Visionsystemet (se nedan). och är inlemmade i . och polismyndigheternas befattnings- havare har, efter att den enskilde tjänstemannen har genomgått särskild utbildning och ha getts behörighet, åtkomst till systemet. och har inte tillgång till uppgifterna i basen, men och (genom Rikspolis- styrelsen), har begärt åtkomst. skall framgent genom ges tillgång till de i lagrade dokumenten och eventuellt även lagrade fotografier av sökanden i enskilda ärenden. Dessutom avses Polisen, kunna få uppdatera nya uppgifter avseende nödfalls- och sjömansviseringar samt in- och utresor av tredjelandsmedborgare över yttre gräns. Slutligen skall nämnas Vision, ett datasystem som har byggts upp inom som ett automatiserat rådfrågnings- system i enlighet med Artikel 17 i . Myndigheternas behandling av personuppgifter och deras register, m.m. Systemet förmedlar rådfrågningar mellan Schengenstaterna och har en egen databas. Förfrågningarna innehåller individuppgifter, ärendeuppgifter och i vissa fall anhörigas personuppgifter. Endast har behörighet till Vision, men utlands- myndigheterna kan inleda en förfrågan från . 6Gränskontroll, samverkan och informationsutbyte, m.m. Som framgått av avsnitt 4.5.2 har Polisen huvudansvaret för utlän- ningskontrollen, såväl vid gränserna som inne i . , och medverkar dock i kon- trollen, och har också ett självständigt ansvar till sjöss. I detta avsnitt lämnas inledningsvis en kortare beskrivning av myndigheternas uppgifter, verksamhet och hur de är organiserade (avsnitt 6.2). Därefter redovisas hur gränskontrollen och den inre utlänningskontrollen utövas inom polismyndigmyndigheterna (avsnitt 6.3). Slutligen redovisas nuvarande reglering om underrättel- seskyldighet mellan myndigheterna (avsnitt 6.4), hur samarbetet och informationsutbytet fungerar i praktiken (avsnitt 6.5) och utred- ningens slutsatser (avsnitt 6.6). 6.2Myndigheternas ansvarsområde och organisation Som nämnts i avsnitt 4.6 innehåller polislagen (1984:387) de grundläggande bestämmelserna om polisväsendets organisation och uppgifter. Målen för polisverksamheten och Polisens uppgifter har inte preciserats i polislagen utan anges mer allmänt. Skälet är att man har velat att Polisens verksamhet fortlöpande skall kunna anpassas till förändringar i samhället. Som ett led i en strävan att främja rätt- visa och trygghet skall Polisens arbete syfta till att upprätthålla all- män ordning och säkerhet samt att i övrigt tillförsäkra allmänheten skydd och annan hjälp.1 1 1 § polislagen. Gränskontroll, samverkan och informationsutbyte, m.m. Till Polisens uppgifter hör att förebygga brott och andra störningar av den allmänna ord- ningen eller säkerheten, att övervaka den allmänna ordningen och säkerheten och hindra störningar därav samt ingripa när sådana har inträffat, att bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under allmänt åtal, att lämna allmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp och att fullgöra den verksamhet som ankommer på Polisen enligt sär- Polisen har också en skyldighet att samarbeta med andra verksam- heter och myndigheter vilkas verksamheter berör polisverksam- heten. De andra myndigheterna har å sin sida en skyldighet att ge Polisen stöd i dess arbete.3 Polisväsendet tillhör ansvarsområde. Polisens organisation är indelad i en central och en lokal nivå. Rikspolisstyrel- sen är central förvaltningsmyndighet för Polisen. huvuduppgifter är att utöva tillsyn över Polisen och verka för plan- mässighet, samordning och rationalisering. kan också, på regeringens uppdrag, leda polisverksamhet för att före- bygga och avslöja brott mot rikets säkerhet. har samordningsansvar bland annat för: Polisens planering vid särskilda händelser beslutar om hur de medel som statsmakterna tilldelat Polisen skall fördelas mellan polismyndigheterna. En av arbetsenheter är det internationella sek- retariatet. Sekretariatet består av två sektioner: EU-sektionen och sektionen för utvecklingssamarbete. 22 § polislagen. 33 § polislagen. Gränskontroll, samverkan och informationsutbyte, m.m. stödjer Polisens deltagande inom EU. Förutom att förbereda, med- verka och följa upp förhandlingar, tar den emot, distribuerar och bevakar all inkommande information från rådets arbetsgrupper. Internationella sekretariatets ansvarar vidare för att etablera och upprätthålla kontakter med polisorganisationer och myndigheter, såväl utomlands som inom landet. Sekretariatet deltar också i utformandet av internationella överenskommelser som berör Poli- sen samt bistår med utrikespolitiska bedöm- ningar. Inom är det Polisenheten som närmast är ansvarig för gränskontrollfrågor. Enheten är indelad i fyra sektio- ner: Lagföringssektionen, Övervakningssektionen, Polisrättssek- tionen och Polistekniksektionen. Utlännings- och gränskontroll- ärenden handläggs vid Polisrättssektionen. Sektionen har också flera andra ansvarsområden. Polisen och därmed Polisrättssektio- nens ansvarsområde är – sedan Polisen inte längre självständigt handlägger utlänningsärenden – begränsat till gränskontroll, inre utlänningskontroll, och utlänningsärenden i form av verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut, förvar, uppsikt m.m. Sektio- nens huvudansvar är att arbeta med ledningsfrågor, förvaltning och föreskrifter. Den arbetar med samverkan och service mot polis- myndigheterna, ledning, andra myndigheter samt Justitie- och . Sektionen arbetar också nära för att säkerställa att verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut fungerar. Särskilt om () , som är en del av , ansvarar för den operativa polisverksamheten på central nivå, som inte ankommer på Säkerhetspolisen. är den organi- sation inom svensk polis där kampen mot organiserad brottslighet samordnas på såväl nationell som internationell nivå.4 Rikskriminal- polisen bedriver sitt arbete mot den organiserade brottsligheten genom kriminalunderrättelsearbete, samordning av denna och genom att lämna biträde till landets polismyndigheter när grova brott har begåtts. I vissa fall leder även egna utredningar. 4 6 § Förordningen (1989:773) med instruktion för , RPS-instruktionen. Gränskontroll, samverkan och informationsutbyte, m.m. Inom finns fyra huvudenheter; Sekretariatet (Sekr), Kriminalunderrättelsetjänsten (KUT), Utredning/Spaning (U/S) och Ordningsenheten (OPE). I detta avsnitt redovisas endast de delar av arbete som närmast rör utlänningskontroll. Information om övrig verksamhet kan bl.a. sökas på Polisens hemsida.5 Kriminalunderrättelsetjänsten (KUT) inhämtar, bearbetar och analyserar information samt delger underrättelser om såväl nationell som internationell grov och organiserad brottslighet. Verksamheten är bl.a. inriktad på narkotikabrott, illegal invandring, människo- smuggling, penningtvätt, illegal överföring av stulna fordon, miljö- brott, barnpornografi och mc-brottslighet. Enheten skall lämna stöd åt den lokala brottsbekämpande verksamheten och se till att krimi- nalunderrättelseverksamheten organiseras så, att den blir så rationell och effektiv som möjligt. Enheten samverkar med polismyndighe- ternas kriminalunderrättelseenheter, biträder dem och lämnar hot- bildsrapporter.