sou · GSB3112d2 · 2005-01-01 00:00:00 — De ovan nämnda tilläggen i lagstiftningen kan under alla om- ständigheter bilda en måttstock på hur omsorgsfullt en god man utför sitt uppdrag. Vad som sagts skall även gälla för förvaltare och i tillämpliga delar för förmyndare. Ställföreträdarens kontakter med den enskilde Som nämnts i avsnitt B 5.2 skall förvaltarskap enligt utredningens förslag inte avse annat än ekonomiska angelägenheter. Detta inne- bär att den som är i behov av ställföreträdare enligt i personliga angelägenheter i fortsättningen måste förses med ett god- manskap. Det nuvarande uttrycket i 11 kap. 4 § FB, hjälp med att [] sörja för sin person, har vållat mycket tveksamhet i den praktiska verksamheten genom sin måhända mångtydiga utform- ning. Att ett ställföreträdarskap som utgår från denna behovsbe- dömning innefattar mer än enbart strikt representation i olika ange- lägenheter av personlig art står dock klart. Problematiken kvarstår i viss mån även vid en omstöpning av paragrafen, som alltså innebär en skiftning från det nuvarande begreppet till personliga ange- lägenheter. män och förvaltare enligt Kopplingen mellan detta lagrum och 12 kap. 3 och 4 §§ är tydlig. För att ställföreträdaren skall kunna informera sig om den enskildes bästa och göra en bedömning av vad som är till den enskildes nytta fordras givetvis i de allra flesta fall mer än vad ett ställföreträdar- skap på distans skulle kunna erbjuda. Än tydligare blir detta mot bakgrund av förslaget om ett lagstadgat hänsynstagande till den hjälpbehövandes inställning respektive välbefinnande. Det får normalt anses ingå i den gode mannens uppgifter att orien- tera sig om huvudmannens boendeförhållanden. Behovet av vård, medicinering, service, omsorg och hjälpmedel måste också stå klart för ställföreträdaren, beroende av hur uppdraget är utformat. En god man med uppgifter på det personliga området måste där- för ta egna initiativ genom att själv förhöra sig om situationen. Detta ordnas vanligen genom kommunikation med den enskilde samt vård- och myndighetspersonal. Kontakter med den enskildes anhö- riga och andra närstående kan ofta ge en god bild av den enskildes behov och situation. Detta gäller även stödpersoner av andra slag, t.ex. kontaktpersoner enligt socialtjänstlagen och personliga ombud (se härom avsnitt B 5.3.2). Detta måste dessutom ske med rimliga tidsintervall. Dylika informationsvägar får således inte försummas. Tvärtom bör det i idealfallet ankomma på en god man att efter för- ordnandet upprätta kontakt med den enskildes närstående och per- sonal så att dessa kan förmås att självmant underrätta den gode mannen vid t.ex. förändringar i den enskildes hälsotillstånd eller andra omständigheter som bör föranleda åtgärder från den gode mannens sida. Normalt sett kan den gode mannen dock inte nöja sig med eller helt förlita sig på att den enskilde, anhöriga eller personal alltid håller honom uppdaterad om den enskildes aktuella behov eller situation. Nätverkspersonernas subjektiva uppfattning kanske inte skulle delas av den gode mannen, om han hade haft tillgång till all väsentlig information. En god man måste, enligt utredningens uppfattning, därför för- söka bilda sig en egen uppfattning om hur det är ställt med den en- skilde. Ett uppdrag torde till stor del kunna skötas tillfredsställande redan genom telefonkontakter och skriftliga meddelanden enligt vad som här sagts. En fullständig bild kan emellertid svårligen erhållas utan att den gode mannen med jämna mellanrum personligen träffar sin huvudman, inte minst i dennes hemmiljö. Inte ens om den en- skilde bor i ett särskilt boende finns nämligen garantier för att män och förvaltare enligt personal uppmärksammar den gode mannen på den enskildes be- hov av kläder eller andra förnödenheter och knappast heller dennes avsaknad av annat som förgyller tillvaron. Det kan för övrigt även tänkas att just dessa besök fäster uppmärksamheten på att den en- skilde tillhandahålls en tjänst eller förmån som han eller hon inte längre har något utbyte av, t.ex. en prenumeration på en tidning som den enskilde inte längre orkar eller kan läsa. Med utredningens förslag kommer rättshandlingar som baseras på ett företrädarskap i personliga angelägenheter i grunden att vila på den enskildes samtycke (i den mån denne inte uppenbart har saknat förmåga att själv ta ställning eller att meddela sin mening, se avsnitt B 5.2). Ett uppdrag att ha hand om den enskildes personliga angelägenheter handlar även om att motivera denne till att själv vid- ta åtgärder, t.ex. att ansöka om olika förmåner i den mån han har tillräcklig beslutsförmåga, eller att i vart fall få vederbörande att samtycka till den gode mannens föreslagna åtgärder. Frågan är emellertid i vilken utsträckning en ställföreträdare med uppdrag att svara för den enskildes personliga angelägenheter också skall anses ha åtagit sig att vara den enskildes jourkamrat eller hjälpreda, inte minst när det gäller den dagliga omsorgen om den enskilde. Utredningen har erfarit att många gode män lägger mycket tid på att hjälpa den enskilde med omvårdnadsåtgärder. Ofta sker detta med motiveringen att det inte synes vara någon annan som står till tjänst för uppgiften. En god mans uppdrag skall emellertid inte betraktas som en ut- fyllnad av de insatser som företrädesvis anses höra till område. Tvärtom bör en god man med uppdrag inom det personliga området verka för att någon annan än han själv åtar sig att praktiskt utföra den efterfrågade sysslan. Ofta lär det vara fråga om just sociala myndigheter. Den gode mannen måste också ha i åtanke möjligheten att enga- gera närstående till den enskilde med praktiska bestyr i stället för att själv utföra dessa. Det kan vara fråga om att hjälpa den enskilde med flyttning, reparationer i bostaden, trädgårdssysslor, införskaffan- de av mediciner, besök hos optiker och vardagliga inköp. Vissa av de nu nämnda sysslorna gränsar visserligen till vad som kan betraktas som ekonomiska angelägenheter, men slutsatsen blir densamma. Vidare står möjligheten öppen att leja privata yrkesutövare i den ut- sträckning som den enskilde har medel till detta (eller med ställ- företrädarens hjälp eventuellt kan få bidrag till det). män och förvaltare enligt möjligheten för en god man eller förvaltare att sätta någon annan i sitt ställe hänvisas till avsnitt B 12. Ett liknande betraktelsesätt kan anläggas när det gäller att upp- fylla vissa sociala behov som den enskilde kan ha. För många hjälp- behövande, vare sig de är unga eller gamla, är ett av de största prob- lemen att de upplever ensamhet och utanförskap. Många gode män och förvaltare inträder därför som stöd vid t.ex. rutinbetonade vårdbesök eller helt enkelt som ambulerande kamrat och samtals- partner. Ofta föranleder detta åtskilliga besök hos eller samman- träffanden med huvudmannen. Även i dessa avseenden bör den gode mannen vägledas av att den enskilde kan tänkas ha någon anhörig eller god vän som kan fylla vissa av de mer sociala funktionerna; med detta avses att ställföreträdaren i möjligaste mån bör verka för att huvudmannen bibehåller eller utvecklar sådana relationer. Den gode mannen bör även vara lyhörd för att det sociala behovet i vissa fall eller delvis kan fyllas av någon av de i avsnitt B 1.2 uppräknade stöd- personerna. En god man bör således inte dra sig för att motivera den enskilde att ansöka om en stödperson, om behovet finns. Under inga förhållanden vill utredningen förespråka ett förbud för gode män att utföra sysslor av praktisk natur eller att besöka den enskilde av sociala skäl. Tvärtom är det fråga om viktiga uppgifter av uppoffrande och generös natur. Man kan inte blunda för att många gode män och förvaltare torde vara den enda länken ut från isoleringen för många människor. vill utredningen betona att en god man inte bör kunna påräkna ekonomisk gottgörelse för att han eller hon handgripligt har hjälpt den enskilde i de avseenden som sagts eller uppfyllt den hjälpbehövandes behov av social kon- takt genom ett stort antal besök under en viss redovisningsperiod. Den juridiska rollen som ställföreträdare i personliga angelägenheter bör med andra ord inte tillåtas bli alltför uttunnad. Det är en sak att t.ex. beställa eller på annat sätt arrangera transport av den enskilde till ett besök hos släkt och vänner men en annan sak att också själv följa med eller ombesörja transporten. Helt undantagslös bör emellertid inte en sådan ersättningsprincip vara. Finns en koppling mellan den gode mannens insats och ställ- företrädarrollen bör detta naturligtvis räknas den gode mannen till godo. Ett praktiskt exempel är att den enskilde har svårt att göra sig förstådd vid personliga kontakter där hans eller hennes rätts- handlingsförmåga kan sättas på prov. Det skulle här kunna hävdas att uppgifter som den gode mannen utför under alla omständigheter torde arvoderas med väsentligt lägre män och förvaltare enligt belopp än om den enskilde skulle ha behövt anlita någon utomstå- ende för att fullgöra uppgiften. Den gode mannens primära uppgift är emellertid inte att spara den enskildes (eller i förekommande fall kommunens) pengar, inte ens om uppdraget även omfattar ekono- miska angelägenheter. Anspråken på personliga kontakter av olika slag med den enskilde är naturligtvis större för en god man med uppdrag att ha hand om personliga angelägenheter än för en god man med enbart ekono- miska uppgifter. Även när en god man (eller förvaltare) inte har i uppdrag att sörja för den enskildes person, får han emellertid redan enligt gällande rätt anses ha en skyldighet att hålla sig informerad om den enskildes personliga förhållanden (prop. 1987/88:124 s. 139 f). Detta bör vara en ledstjärna även för framtiden. Utredningen, som i kontakter med har erfarit att denna sidoordnade syssla inte alltid har så hög prioritet, vill betona vikten av att gode män bemödar sig om att åtagandet i denna del fullföljs. Uppgiften som sådan ligger, som tidigare nämnts, till grund för en bedömning av hur den gode mannen eller förvaltaren skall agera i förhållande till den enskildes bästa (jfr 12 kap. 3 § FB). Ett vanligt tillvägagångs- sätt är att ställföreträdare med vissa mellanrum förser den enskilde med fickpengar för förvaring genom personalens försorg, vilka är avsedda för nödvändiga inköp (jfr avsnitt B 12.2). I den mån den gode mannen inte vidtar andra åtgärder än dessa, riskerar han enligt utredningens synsätt att försumma sina åtaganden. Om den gode mannen (eller förvaltaren) inte har någon formell rätt att representera den enskilde i en fråga som faller in under de personliga angelägenheterna, kan det vara olyckligt att inte låta ställ- företrädaren i vart fall bli delaktig i fråga om mer radikala åtgärder. Det kan t.ex. handla om bostadsbyte för att bryta en negativ livs- miljö. (En eventuell försäljning av den enskildes aktuella bostad är för övrigt en fråga som i allra högsta grad kan involvera en god man med uppdrag att handha den enskildes ekonomiska angelägenhe- ter.) Myndigheter, vårdgivare och stödpersoner som tillhandahåller en stödåtgärd eller insats eller medverkar till att en sådan kommer till stånd bör med andra ord inte utan vidare stänga ute en sådan le- gal ställföreträdare, såvida inte den enskilde har tillräcklig besluts- förmåga för att ett avböjande av sådana kontakter skall respekteras. (Att den gode mannen av sekretesskäl inte kan erhålla information som inte hör till hans uppdrag är en annan sak.) män och förvaltare enligt 5.3.2Ställföreträdarens förhållande till andra ställföreträdare i och utanför uppdragets ram m.m. Förslag: En hjälpbehövande skall även i fortsättningen kunna ha god man eller förvaltare jämte andra former av stödpersoner för- ordnade för sig . En ställföreträdare enligt bör samråda med andra stödpersoner som bistår den enskilde. Enligt direktiven skall den särskilde utredaren beakta de stödfor- mer en hjälpbehövande kan få tillgång till, exempelvis befullmäkti- gade ombud och kontaktpersoner enligt socialtjänstlagen respek- tive LSS, vid inventeringen av behovet av reformer beträffande för- äldrabalkens stödformer. Befullmäktigade ombuds roll behandlas närmare i avsnitt B 6 (jfr vad som sägs om olika former av uppdragstagare i avsnitt B 12.1). I avsnitt B 1.2 har olika typer av stödpersoner med uppgifter i huvudsakligen personliga angelägenheter beskrivits. En fråga är vilken relation som bör råda mellan dessa och insti- tut, godmanskap och förvaltarskap. Som redan konstaterats är det för framtiden huvudsakligen i förhållandet till gode män som jäm- förelsen är av intresse, då förvaltarskap endast skall kunna anordnas för angelägenheter av ekonomisk natur. Från makars rätt att i vissa angelägenheter lyfta varandras inkomst m.m. enligt 6 kap. 4 § äkten- skapsbalken bortses således här. Som framgått av det föregående skall gode män även för framtiden kunna ges i uppdrag att ha hand om en hjälpbehövandes personliga angelägenheter (jfr prop. 1987/88:124 s. 137 ff, där en preliminärt positiv attityd intogs i avvaktan på att kontaktpersoninstitutet skulle ge vidare erfarenheter). Däremot skall personliga angelägenheter allt- så inte kunna omfattas av ett förvaltarskap. Stödpersoner med olika sorters förordnanden torde i praktiken utföra samma sysslor som en god man med uppdrag att sörja för den enskildes person. Det kan handla om att fungera som ett per- sonligt stöd och diskussionspartner för den enskilde och i förläng- ningen att uppmuntra och motivera honom eller henne att vidta eller underkasta sig adekvata åtgärder. måste det betonas att en företrädare enligt inte utan vidare kan ha en skyldighet att för uppdragets fullgörande besöka den enskilde i samma utsträckning som några av stödpersonerna har i uppgift att göra inom sina respektive områden (se avsnitt B 5.3.1). män och förvaltare enligt Av de berörda myndighetsutsedda stödpersonerna är det onek- ligen endast gode män och förvaltare som har till uppgift att lämna biträde med rättsliga och ekonomiska angelägenheter i egenskap av legala representanter. Även när det gäller kontakter med myndig- heter bör en god man ha företräde framför t.ex. en inom ramen för utsedd kontaktperson, i vart fall när det ytterst hand- lar om att i juridisk mening företräda den hjälpbehövande. En oklar rollfördelning gagnar inte någon av de berörda (jfr prop. 1987/88:124 s. 137 och 1992/93:159 bil. 1 s. 76). En annan sak är att en god man bör samråda med en eventuell stöd- eller kontaktperson, inte minst för att dubbelarbete skall undvikas (se prop. 1987/88:124 s. 140). Givetvis bör även den andra stödpersonen ta initiativ till samråd. Likväl kan det inträffa att den gode mannens uppdrag försvåras av att andra stödpersoner agerar självständigt jämsides med honom, företrädesvis för att den hjälpbehövande själv har sanktionerat detta. Kan eventuella konfliktsituationer i förhållandet till inblandade stöd- personer befaras – eller har de redan uppstått – är följande att notera. En möjlig lösning på problemet skulle kunna vara att låta ett ställföreträdarskap ha företräde framför biträde eller stöd av olika typer av stödpersoner i övrigt, vilket i förlängningen skulle leda till att stödpersonen enligt annan lagstiftning entledigas. Tanken är emellertid inte att exempelvis därigenom skall kunna vältra över vissa uppgifter av mer stödjande karaktär till en god man, företrädesvis uppgiften att bryta den enskildes isolering. Vidare måste man hålla i åtanke att den enskilde teoretiskt kan vägra att underkasta sig ett godmanskap för det fall han eller hon därmed skulle riskera att gå miste om relationen till det personliga ombudet eller kontakt- eller stödpersonen. Är godmanskap redan anordnat och ställs saken på sin spets, skulle den enskilde i en valsituation kunna tänkas avsäga sig hela eller delar av godmanskapet. Därvid riskerar vederbörande att stå utan en behövlig företrädare. Det sak- nas nämligen garantier i det enskilda fallet för att stödpersonen är villig att fungera som ombud för den enskilde i sådana angelägen- heter, företrädesvis de strikt ekonomiska, där han eller hon inte kan erhålla råd och stöd från en överförmyndare och kanske inte heller är garanterad något årligt arvode. Däremot kan det finnas anledning att inskränka ett godmanskap, om det framgår att någon annan i enlighet med den enskildes vilja påtagit sig en sådan funktion som den gode mannen annars skulle ha haft. Visar det sig alltså att en enskild, som kan bli eller är föremål för godmanskap, lika väl kan bli representerad av ett personligt män och förvaltare enligt ombud, t.ex. genom att det personliga ombudet getts en fullmakt, saknas ofta anledning att låta godmanskapet omfatta personliga an- gelägenheter i berört hänseende. – Här kan anmärkas att beteck- ningen personligt ombud ter sig olycklig i sammanhanget, då den antyder att stödpersonen alltid i utgångsläget har en viss behörighet. Vad som sagts väcker frågan om att – som ett alternativ – låta en av ovan nämnda personer agera som både god man och person- ligt ombud (eller någon annan form av stödperson). Detta behand- las i följande avsnitt. 5.3.3Om dubbla roller för ställföreträdaren Förslag: Något hinder mot att en person både är god man och fungerar som stödperson för den enskilde enligt annan lagstiftning bör inte ställas upp. En stödperson kan, som ovan framgått, mycket väl ha en uppgift att fylla vid sidan om den funktion som en god man avses ha. Något hinder mot att förordna god man när en person har en annan typ av stödperson utsedd eller vice versa bör således inte principiellt före- ligga. Med en korrekt tillämpning faller dessutom kostnaderna för stödet till den enskilde på rätt adressat. Frågor som väckts under utredningsarbetet är om särskilda stöd- personer även bör kunna ha rollen som förordnad ställföreträdare enligt FB. Utifrån denna frågeställning är det relevant att ta hänsyn till om en uppdelning av den stödjande och hjälpande funktionen hos en och samma person riskerar att bli kontraproduktiv. När det gäller engagemang som god man och personlig assistent för utvecklingsstörda – särskilt föräldrars för deras vuxna barn – hänvisas till avsnitt B 13, där jävsproblematiken berörs. Att en person som är god man för en hjälpbehövande inte samti- digt skall kunna ha kvar eller få rollen som stödperson enligt annan lagstiftning är en ståndpunkt som har förts fram från vissa överför- myndare med dåliga erfarenheter av dubbleringen. Särskild uppmärk- samhet har ägnats åt personliga ombud. Orsaken är att en sådan ställföreträdare/stödperson med dubbla funktioner kan ha svårt att göra åtskillnad mellan sina roller och att veta vad som krävs av honom eller henne. En annan synpunkt är att det ofta torde an- komma på en god man att utöva viss tillsyn över vilken påverkan en utomstående stödperson har på den enskilde, men också i viss mån män och förvaltare enligt har det anförts att den enskilde blir upp- bunden till en enda person, vars funktion det från tid till annan kan vara svårt att urskilja. – Andra överförmyndare har varit mer återhållsamma i sin kritik och framhållit att en person undantagsvis bör kunna vara både god man och personligt ombud för den en- skilde, såsom när den enskilde uttrycker en vilja att inte byta god man. Frågan är således om det personliga ombudet, som är den kate- gori som främst lär komma i fråga, också bör kunna ta över delar av godmansrollen medan han eller hon alltjämt kvarstår som person- ligt ombud. I fokus står handhavandet av den enskildes ekonomiska angelägenheter (men möjligen även representation i sådana person- liga angelägenheter som inte berörs av ombudsrollen). Detta synes primärt bli en fråga för det personliga ombudet å ena sidan och, naturligtvis, den enskilde å andra sidan. I många fall lär den som fungerar som t.ex. personligt ombud också vara väl lämpad att vara god man, trots att lämplighetskraven inte är synkronise- rade. Stödpersonen kan därutöver mycket väl vara en person som den enskilde har fått särskilt stort förtroende för. I slutändan måste det dock vara rätten som svarar för att en lämplighetsbedömning görs i det enskilda fallet. Att arrangemanget i sig är lämpligt när det personliga ombudet kvarstår i denna sin roll, som han i vissa delar övertar rätten att i juridiskt hänseende företräda den enskilde, kan ifråga- sättas. En person som har visat sig väl ägnad att motivera och stödja den hjälpbehövande utan något ekonomiskt ansvar kan plötsligt se sina möjligheter i dessa delar begränsade. Det saknas garantier för att det personliga ombudet, som den enskilde förutsätts ha haft ett gott förhållande till som denne varit endast personligt om- bud, också kan upprätthålla denna goda kontakt sedan rollerna för- ändrats. Detta skall å andra sidan vägas mot att det som i föregående avsnitt nämnts kan uppstå olyckliga situationer, om ställföreträdar- skapet och stödfunktionen är uppdelade på olika personer och dessa arbetar i skilda riktningar. Som ett exempel kan anges att ett person- ligt ombud uppmuntrar den enskilde att företa en viss resa som den gode mannen anser att den enskilde inte har råd att genomföra. En tillkommande problematik är att en person med dubbla roller lär ha olika tillsyns-/huvudmän och också kan ha rätt till ersättning från olika håll. Taktiska överväganden i debiteringsfrågor är knappast något som en ställföreträdare bör sysselsätta sig med. män och förvaltare enligt Sammanfattningsvis vill utredningen inte uppställa något bestämt hinder mot att en person fungerar som god man och per- sonligt ombud (eller någon annan form av stödperson) för den en- skilde. Likväl är det av särskild betydelse att rätten i fall där detta kan bli aktuellt noga anger ramarna för ställföreträdarskapet enligt för- äldrabalken så att detta i så liten utsträckning som möjligt kommer i konflikt eller sammanblandas med det uppdrag som den gode mannen utför som personligt ombud, kanske i det enskilda fallet med åberopande av en fullmakt. Vad som sagts berör inte det förhållandet att en god man agerar för den enskilde såsom fullmäktig, dvs. med stöd av fullmakt, utanför ramarna för godmansuppdraget (men också inom det givna behörighetsområdet, såsom när den gode mannen t.ex. erhåller ett generellt samtycke att vidta rättshandlingar, kanske i en s.k. general- fullmakt, jfr /Vängby s. 11:25). En annan sak är att det ibland kan ifrågasättas, om en person som är kapabel och villig att utfärda fullmakt också är i behov av ett godmanskap. 6Ställföreträdarskap genom fullmakter och andra direktiv 6.1Fullmakter för framtida bruk En person som på grund av sjukdom, psykisk störning eller annat liknande förhållande behöver hjälp med att t.ex. förvalta sin egen- dom kan i många fall vara berättigad att få godmanskap anordnat enligt nuvarande 11 kap. 4 § FB. En ytterligare förutsättning är emellertid att det verkligen finns ett sådant behov. Behovsprövning- ens utgång är beroende av om det finns andra, mindre ingripande metoder för att komma till rätta med behoven. Rätten skall beakta, om inte den enskildes rättsliga eller ekonomiska angelägenheter kan bli tillfredsställande skötta t.ex. genom banks notariatavdelning, advokat eller annan förtroendeman. Givetvis fordras då normalt en fullmakt. Den personliga omvårdnaden kanske redan ombesörjs av anhöriga, inom ramen för kommunens sociala verksamhet eller på sjukvårdsinrättning (/Vängby, , del 1, s. 11:19, cit. /Vängby). Om en hjälpbehövande vuxen förstår sin situation men inte klarar av (eller behöver hjälp med) att genomföra de uppgifter han eller hon har föresatt sig, kan utfärdande av fullmakter vara en utväg. Fullmakter torde redan f.n. vara ett alternativ till att godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB anordnas. Många hjälpbehövande, som i sig uppfyller kriterierna för godmanskap, kan således undantas från kretsen av personer som bör förses med ett legalt ställföreträdar- skap, om de redan har pekat ut någon att med stöd av fullmakt ut- föra de sysslor som en god man skulle kunna bistå med.