sou · GSB364 · 2005-01-01 00:00:00 — 2.För va-anläggning som förklarats för allmän enligt 31 § va-lagen eller motsvarande bestämmelse i äldre lag och som inte är att anse som allmän enligt 2 § första stycket denna lag skall bestämmelserna i va-lagen, utom 5–6 §§, 12 a § och de bestämmelser som motsvarar de i andra stycket uppräknade bestämmelserna i denna lag, gälla så länge anläggningen består som allmänförklarad, dock längst till och med . Följande bestämmelser i denna lag skall, i stället för motsvarande bestämmelser i va-lagen, tillämpas på anläggning som avses i första stycket: 2 § andra och tredje styckena, 13–14 §§, 16–33 §§, 34 § första och andra styckena, 36 § första stycket, 38 § första och andra styckena, 39–49 §§ och 52–54 §§. Huvudman för anläggning som avses i första stycket får inte fatta beslut i frågor som rör anläggningens verksamhetsområde. Vad som sägs i 7 § va-lagen skall, efter att den här lagen trätt i kraft, endast avse huvudmannens skyldigheter för tiden . 3.Vad huvudmannen meddelat i fråga om verksamhetsområde enligt va-lagen skall gälla som beslut i motsvarande fråga enligt denna lag. 4.Vad huvudmannen meddelat i fråga om allmänna bestämmelser och taxa enligt 22 eller 27 § va-lagen skall gälla som beslut i motsvarande fråga enligt denna lag, dock längst till och med den 5.Bestämmelserna i 41–43 §§ tillämpas första gången för det första räkenskapsår som påbörjas efter . 6.Denna lag skall inte tillämpas på mål eller ärende som enligt bestämmelserna i va-lagen har anhängiggjorts före ikraftträdandet. 7.Om det i annan lag eller författning finns hänvisning till bestämmelse i va-lagen, som ersatts genom bestämmelse i den här lagen, tillämpas i stället den nya bestämmelsen. Förslag till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149) Härigenom föreskrivs i fråga om anläggningslagen (1973:1149) dels att 1 § skall ha följande lydelse, dels att det skall införas två nya paragrafer 7 a § och 13 d § med följande lydelse. Enligt denna lag kan inrättas Enligt denna lag kan inrättas för flera fastigheter och som för flera fastigheter och som stadigvarande betydelse för dem stadigvarande betydelse för dem (gemensamhetsanläggning). (gemensamhetsanläggning). ning prövas vid förrättning. ning prövas vid förrättning. annan författning än fastighets- annan författning än fastighets- bildningslagen (1970:988) fråga gemensamt för flera fastigheter gemensamt för flera fastigheter prövas av domstol eller annan prövas av domstol eller annan myndighet, gäller ej denna lag. myndighet, gäller ej denna lag. Ej heller gäller lagen allmän Ej heller gäller lagen allmän vatten- och avloppsanläggning. första stycket och 7 § skall inte tillämpas vid en av kommunen föregåtts av ett beslut om va- Vid en av kommunen sökt anläggningsförrättning som föregåtts av ett beslut om va- samverkan enligt 5 § lagen (0000:0000) om allmänna vattentjänster har en fastighets- ägare rätt till ersättning för anordning för vattenförsörjning eller avlopp, som blir onyttig till följd av att en gemensamhets- anläggning kommer till stånd, om det är skäligt med hänsyn till anordningens art, ålder och skick, den fördel ägaren får av att anslutas till gemensamhets- anläggningen och övriga omständigheter. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring av lagen (1976:839) om Härigenom föreskrivs att 1, 2, 3, 10 och 14 § om lagen (1976:839) om skall ha följande lydelse. prövar mål prövar mål enligt lagen (1970:244) om enligt lagen (0000:0000) om allmänna vatten- och avlopps- allmänna vattentjänster. anläggningar samt mål enligt lagen (1981:1354) om allmänna värmesystem. vara lagfaren och erfaren i vara lagfaren och erfaren i Av de övriga leda- Av de övriga leda- möterna skall en ha sakkunskap möterna skall en ha sakkunskap och erfarenhet i tekniska frågor och erfarenhet i tekniska frågor avseende vatten och avlopp, avseende vatten och avlopp. förtrogna med förvaltning och skötsel av allmän va-anläggning. skötsel av allmän va-anläggning En ledamot skall vara väl En ledamot skall vara ledamot skall vara väl förtrogen väl förtrogen med bostads- med va-förhållanden för annan bebyggelse än bostäder. skall vara väl förtrogen med va- sörjning för annan bebyggelse än I den utsträckning det behövs I den utsträckning det behövs ledamot gäller även ersättare. ledamot gäller även ersättare. ordförande, av vilka en skall vara chef för myndigheten, samt övriga ledamöter och ersättare i Nämnden skall hålla förhand- Nämnden skall hålla förhand- ling, om det ej är uppenbart att ling om det behövs för frågans förhandling ej behövs för frågans hållas på plats som är välbelägen hållas på plats som är välbelägen vite föreläggas att inställa sig. vite föreläggas att inställa sig. I mål angående inlösen eller I mål angående inlösen eller ersättning enligt 11, 27 eller 28 § lagen (1970:244) lagen (0000:0000) om allmänna på ömse sidor vid nämnden. Dock skall 18 kap. 6 och 8 §§ svara för kostnaderna på ömse sidor vid nämnden. 18 kap. 6 och 8 §§ rättegångs- I annat mål än som avses i I annat mål än som avses i första stycket kan part på första stycket kan part på av motparten för kostnad vid nämnden, om det finns särskilda skäl för det. av motparten för kostnad vid nämnden, om det finns särskilda skäl för det. Om huvudmannen tappar mål som avses i 51 § andra stycket lagen (0000:0000) om allmänna vattentjänster skall han ersätta motparten för kostnad vid nämnden som varit skäligen påkallad för tillvaratagande av dennes rätt. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i prisregleringslagen (1989:978) Härigenom föreskrivs att 8 § prisregleringslagen (1989:978) skall ha följande lydelse. Om det av någon annan orsak Om det av någon annan orsak än krig eller krigsfara finns risk än krig eller krigsfara finns risk för en allvarlig prisstegring inom landet på en eller flera viktiga inom landet på en eller flera viktiga varor eller tjänster, får regeringen föreskriva att en eller regeringen föreskriva att en eller 1. bestämmelserna i 13, 14, 19, 1. bestämmelserna i 13, 22–26, 19, 22–26, 28 och 29 §§ skall tillämpas på varor och tjänster tillämpas på varor och tjänster som tillhandahålls i närings- som tillhandahålls i närings- 2. bestämmelserna i 13, 14 och 2. bestämmelserna i 13, 14 och 19 §§ skall tillämpas på avgifter 19 §§ skall tillämpas på avgifter som tas ut i annan verksamhet som tas ut i annan verksamhet hos staten än näringsverksamhet, hos staten än näringsverksamhet, 3. bestämmelserna i 13, 14 och 3. bestämmelserna i 13, 14 och 19 §§ skall tillämpas på avgifter 19 §§ skall tillämpas på avgifter som tas ut i annan verksamhet som tas ut i annan verksamhet hos kommunerna än närings- hos kommunerna än närings- verksamhet enligt föreskrifter i verksamhet enligt föreskrifter i allmänna vatten- och avlopps- – 27 kap. 4–7 §§ , – 27 kap. 4–7 §§ , – lagen (2003:778) om skydd –lagen (2003:778) om skydd (1987:10) mot olyckor, Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1991:852) om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av statens va-nämnd Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1991:852) om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av statens va-nämnd skall ha följande lydelse. Ansökan enligt 1 § får göras Ansökan enligt 1 § får göras också i fråga om fordran på också i fråga om fordran på avgift till huvudman för allmän avgift till huvudman för allmän vatten- och avloppsanläggning i eller för allmänt värmesystem i sådana fall där tvist om sådana fall där tvist om anspråket skall prövas av Statens anspråket skall prövas av statens va-nämnd Vad som sägs om Vad som sägs om arbetsdomstolen i 2 § andra arbetsdomstolen i 2 § andra stycket skall i sådana fall i stället stycket skall i sådana fall i stället gälla statens va-nämnd. Denna lag träder i kraft . Tjänster för vattenförsörjning och avlopp behöver alla människor ha tillgång till. De är också i varierande utsträckning nödvändiga för att näringslivet skall fungera. Frågan om vattenförsörjning och avloppshantering har därför varit underkastad närmare reglering, såväl i som i stora delar av övriga världen. Regleringen har i första hand gått ut på att säkra tillgången till rent dricksvatten och att motverka smittspridning och andra allvarliga olägenheter av avloppshanteringen. När behovet av dessa tjänster, som vi i detta betänkande sammanfattningsvis benämner vattentjänster, med hänsyn till befolknings- eller bebyggelsetätheten kräver samordning är det i regel gemensamma vatten- och avloppsanläggningar som tillgodoser behovet. I , liksom i stora delar av världen, har tillgången till vattentjänsterna uppfattats som en sådan nyttighet som det allmänna måste ha ansvaret för. Detta ansvar har inte alltid krävt att kommuner eller andra offentliga organ rent faktiskt står för anläggningarna, men det allmänna har i regel förutsatts ha ett inflytande över vattentjänsternas utförande. Även i de länder där det privata inflytandet över vattentjänsterna är stort har det ansetts nödvändigt med omfattande offentlig kontroll över dessa. I har en uttrycklig reglering av skyldigheterna att sörja för vattentjänster när sådana behöver ordnas i ett större sammanhang funnits . Det övergripande ansvaret har lagts på kommunerna. Behovet av vattentjänster tillgodoses i i mycket stor utsträckning genom allmänna va-anläggningar. bodde av befolkningen på fastigheter som var anslutna till det allmänna va-nätet. Inom tätorterna är anslutningen nära nog hundraprocentig. Anslutningsgraden på landsbygden är betydligt Där är man ofta hänvisad till egna anordningar för såväl vattenförsörjning som avlopp. Nuvarande va-lag lägger ansvaret på kommunen att se till att allmänna va-anläggningar kommer till stånd men kräver inte att kommunen äger eller driver dessa anläggningar. Traditionellt har det dock varit kommunerna som tagit på sig huvudmannaskapet och själva drivit den allmänna va-anläggningen när det funnits förutsättningar för detta. Ännu är förvaltningsformen den absolut vanligaste organisationsformen för va- verksamhet. I ett antal kommuner har va-verksamheten emellertid brutits ut och organiserats i ett kommunalt bolag, vanligen ett helägt kommunalt aktiebolag och ibland tillsammans med annan kommunalteknisk verksamhet. I några fall finns det inslag av privat ägande i sådana bolag. I ett fall har hela den tidigare kommunala va- verksamheten överlåtits till en privat intressent som därigenom blivit huvudman för den allmänna va-anläggningen. När det gäller driften av allmänna va-anläggningar är det däremot betydligt vanligare med privata inslag. En stor del av va- huvudmännen anlitar externa utförare för begränsade uppdrag. Det förekommer också att kommunen behållit huvudmannaskapet och ägandet av anläggningen men låtit driften av anläggningen skötas av en privat driftentreprenör. Förutom de kommunala anläggningarna finns det ett antal mindre allmänna va-anläggningar i landet. Det rör sig om sådana anläggningar som förklarats för allmänna enligt va-lagstiftningen och som i regel betjänar ett begränsat område, ofta beläget avskilt från den kommunala va-anläggningens verksamhetsområde. De allra flesta sådana allmänförklarade anläggningar är mycket små. I den allmänna kommunala va-verksamheten – enligt avrundade siffror – ingår 2 000 vattenverk och ungefär lika många avloppsreningsverk samt 6 vattenledningar och 9 avloppsledningar av vilka 3 avser dagvattenledningar. Va- verksamheten sysselsätter omkring 6 000 personer. produceras närmare en miljard kubikmeter renvatten, mängden hanterat avloppsvatten är betydligt större. Den årliga omsättningen överstiger och de allmänna va-anläggningarnas återanskaffningsvärde har uppskattats till . En omfattande verksamhet med inriktning på utveckling och förnyelse av va-verksamheten pågår särskilt inom va- huvudmännens branschorganisation. Med hänsyn till att va- verksamheten förutsätter stora och långsiktiga investeringar är dock möjligheterna att förändra verksamhetens inriktning begränsade. Va-lagstiftningen har sedan ikraftträdandet av va-lag varit i huvudsak oförändrad, vilket nära nog krävts för att upprätthålla den nödvändiga stabiliteten inom va-verksamheten. Dessa omständigheter medför också att förutsättningarna för en fullständigt ändrad inriktning på va-lagstiftningen är små. När vi i detta betänkande talar om va-lagen är det va-lag som avses. För att undvika missförstånd kommer vi dock att skriva ut va-lag i vissa fall, när både den lagen och va-lag behandlas. Vi har enligt regeringsbeslut haft i uppdrag att göra en översyn av lagstiftningen om allmänna vatten- och avloppsanläggningar (va-lagstiftningen) och föreslå nödvändiga författningsändringar. Därutöver har vårt uppdrag omfattat en utvärdering av lagen (1981:1354) om allmänna värmesystem. Utredningsdirektiven finns som bilaga 1 till detta betänkande. Utredningsuppdraget har omfattat tre huvuduppgifter, vilka vi i betänkandet behandlat som privatiseringsfrågan, va-lagsöversynen och utvärderingen av lagstiftningen om allmänna värmesystem. Privatiseringsfrågan avser vilken organisation av va-verksamheten som lagstiftningen skall möjliggöra och hur rättsförhållandet mellan – med va-lagens terminologi – huvudman och fastighets- ägare skall regleras. Enligt utredningsdirektiven skall utgångs- punkten för utredningen vara att det i första hand är en uppgift för det allmänna att tillhandahålla vattenförsörjning och avlopp när det finns behov av samlade va-lösningar. Vi har därför haft att överväga en reglering som säkerställer eller åtminstone verkar för att allmänna va-anläggningar ägs av kommuner eller andra offentligrättsliga subjekt och att fortsatta utförsäljningar undviks. I denna allmänna översyn av va-lagstiftningen har vi haft möjlighet att behandla va-lagstiftningen i dess helhet, i fråga såväl om struktur som innehåll, och lämna förslag i alla frågor som rör denna lagstiftning. En särskild inriktning på denna allmänna översyn har dock varit att lagstiftningen inte bara skall tillgodose hälsoskydds- intresset utan också bidra till en hållbar utveckling och en god resurshushållning. Vidare har pekats på att lagstiftningen skall anpassas till den tekniska utvecklingen på va-området och även ta hänsyn till vad som krävs för genomförandet av det s.k. ramdirektivet för vatten (2000/60/EG). I den allmänna va-lagsöversynen skall därutöver särskilt prövas om kommunens skyldighet att ordna allmän va-anläggning bör vidgas till att också gälla anläggningar som behövs för att skydda miljön, om ändamålet för en allmän va-anläggning också bör omfatta vattenförsörjning för räddningstjänstens behov, om ansvaret för va-försörjning, som behöver ordnas i ett större sammanhang, undantagsvis skall kunna läggas på fastighetsägarna, om huvudmannen bör ha möjlighet att inskränka verksamhetsområdet, om beslutsordningen för allmänna bestämmelser, taxa och verksamhetsområde bör ändras i fall då huvudmannen inte är en kommun, om huvudmannabegreppet kan göras tydligare för fall då en drivs av annan än kommunen, om det bör införas särskilda regler för redovisning av va- verksamhet, om begreppet nödvändiga kostnader behöver klarläggas och preciseras, om reglerna för användning av sär- och säsongstaxa bör ändras, om regleringen av avgiftsskyldighetens inträde och fördelning bör ändras när det gäller dagvattenavledning från fastigheter och allmänna platser, om huvudmannen har tillräckliga möjligheter att kontrollera och genom allmänna bestämmelser reglera förutsättningarna för fastigheternas inkoppling till och brukande av den allmänna anläggningen, om huvudmannen skall ges större möjligheter att ingripa mot och eventuellt förbjuda inkoppling av bristfälliga va- installationer, och om de olika prövningssystemen för va-rättsliga frågor behövs och om de kan förenklas. Utvärderingen av lagstiftningen om allmänna värmesystem Denna utvärdering avser behovet av lagen (1981:1354) om allmänna värmesystem. Den lagen har utformats med va-lagen som förebild men har aldrig tillämpats. I utvärderingen skall ingå att föreslå nödvändiga författningsändringar eller, vid behov, fortsatta utredningsinsatser som granskningen ger anledning till. I detta betänkande kommer inledningsvis i avsnitt 2 att presenteras viss lagstiftning som berör frågan om vattenförsörjning och avlopp men som inte är av direkt betydelse för regleringen av de allmänna vattentjänsterna. I avsnitt 3 finns en kortfattad redogörelse för va- lagstiftningens bakgrund och utveckling. Privatiseringsfrågan behandlas i avsnitten 4–10. Avsnitt 11–23 innehåller den allmänna va-lagsöversynen medan utvärderingen av lagstiftningen om allmänna värmesystem finns i avsnitt 24. Vårt lagförslag anknyter i väsentliga delar till den gällande va-lagen. Vi har dock funnit skäl att i lagstiftningen markera dess huvudsakliga intresse, dvs. frågan om ansvaret för vattentjänsterna och rättsförhållandet mellan huvudman och brukare, framför den mera tekniskt inriktade frågan om anläggningen. Därför föreslår vi att va-lagen ersätts med Lagen om allmänna vattentjänster. Va-lagstiftningen, i den mening som används i detta betänkande, omfattar lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avlopps- anläggningar, lagen (1976:839) om , lagen (1991:852) om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av statens va-nämnd samt instruktionen (1970:350) för . Va-lagstiftningen, och även lagen (1981:1354) om allmänna värmesystem, kommer att behandlas utförligt i betänkandets allmänna del. Bakgrunden till va- lagstiftningen kommer även att kortfattat behandlas i avsnitt 3. Förutom den egentliga va-lagstiftningen är det åtskillig annan lagstiftning som berör va-försörjningen. Anläggningslagen (1973:1149) torde vara den lagstiftning som jämte va-lagstiftningen har störst betydelse för möjligheterna att inrätta vatten- eller avloppsanläggningar för fastigheters gemensamma behov. Genom anläggningslagen kan sådana anlägg- ningar inrättas som gemensamhetsanläggningar som förvaltas och drivs av fastighetsägarna i samverkan. Särskild betydelse har sådana gemensamhetsanläggningar i mindre bebyggelseområden utanför tätorterna, särskilt vid fritidsbebyggelse. Vi har anledning att återkomma till regleringen i anläggningslagen i samband med frågan om va-samverkan såsom alternativ till en allmän va- anläggning (avsnitt 12). Rätten till mark för ledningsdragning och annat erforderligt utrymme för anordningar som ingår i en allmän va-anläggning regleras inte i va-lagstiftningen. I regel torde överenskommelser med berörd markägare träffas. Bestämmelser om tvångsvis ianspråktagande av mark finns dock i flera olika lagar. Ledningsrättslagen (1973:1144) ger sålunda möjlighet till en begränsad nyttjanderätt, ledningsrätt, till utrymme inom fastigheter för ledningar bl.a. för allmän vatten- och avloppsanläggning. Med ledning förstås enligt ledningsrättslagen även andra för ledningen erforderliga anordningar, såsom pumpstationer. Ledningsförrättning handläggs av lantmäteriet. Även expropriationslagen (1972:719) innehåller bestämmelser om ianspråktagande av mark. I 2 kap. 3 § expropriationslagen anges som expropriationsändamål, bland andra sådana, att tillgodose allmänt behov av vatten, värme eller likartad nyttighet eller av att bortföra eller oskadliggöra avloppsvatten eller annan orenlighet. Genom expropriation får fastighet helt eller delvis tas i anspråk med äganderätt, nyttjanderätt eller servitutsrätt. Bestämmelser om vattenverksamhet och utförande av vattentäkter, dvs. bortledande av yt- eller grundvatten för vattenförsörjning, värmeutvinning eller bevattning, finns i 11 kap. . Det kapitlet motsvarar delvis den upphävda vattenlagen (1983:291). Enligt 28 kap. 10 § kan särskild tvångsrätt medges bl.a. för vattenverksamhet som avser tillgodogörande av yt- eller grundvatten. I lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet finns bestämmelser om allmän va-anläggnings deltagande i markavvattningssamfällighet. För samhälls- och bebyggelseplaneringen är (1987:10), härefter PBL, av särskilt intresse. I PBL finns åtskilliga bestämmelser med bäring på bebyggelsens utformning, bl.a. med hänsyn till avloppshanteringen. Vidare skall enligt PBL markreservat för allmänna ledningar tas upp i detaljplan. I detaljplanen skall även redovisas kvartersmark för bl.a. vatten och avlopp. Kommunen får enligt 6 kap. 17 § PBL lösa mark som enligt detaljplan skall användas för allmänna platser och annan mark som skall användas för annat än enskilt bebyggande, i det senare fallet endast om markens användning för avsett ändamål ändå inte kan anses säkerställd. I va-lagstiftningen finns visserligen, som kommer att framgå i betänkandets allmänna del, åtskilliga bestämmelser som anknyter till de rent miljörättsliga bestämmelserna. De närmare bestämmel- serna om miljömässig inverkan av allmänna va-anläggningar finns dock i annan lagstiftning. Det är framför allt i , som trädde i kraft och ersatte bl.a. miljöskyddslagen (1969:387) och hälsoskyddslagen (1982:1080), som dessa frågor regleras. Såväl vattenverken som verken för avloppsrening är särskilt utpekade som miljöfarlig verksamhet när de är av viss storlek, men syftar till en övergripande reglering av de miljömässiga effekterna av all verksamhet. Va-lagstiftningen gäller i fråga om rättsförhållandet mellan huvudmannen och ägarna till anslutna fastigheter. I fråga om huvudmannens interna organisation sker regleringen däremot, med hänsyn till att huvudmannaskapet för allmänna va-anläggningar väsentligen utövas av kommuner eller kommunala bolag, särskilt av kommunallagen (1991:900). Enskilda huvudmän är givetvis underkastade annan tillämplig associationsrättslig lagstiftning. Inom EU har man inte reglerat ansvaret för vattentjänsterna i medlemsstaterna genom lagstiftning. Åtskilliga av EG:s rättsakter berör dock va-sektorn. Här kan nämnas till exempel det s.k. avloppsdirektivet (Rådets direktiv /271/EEG) som bl.a. kräver av medlemsstaterna att det finns ledningsnät för omhändertagande av avloppsvatten från tätbebyggelse av närmare angiven storlek. EG:s lagstiftning berör därutöver i flera fall de miljömässiga krav som skall uppfyllas vid drift av vatten- och avloppsanläggningar. Med den inriktning va-lagstiftningen har och som vi valt att fullfölja – dvs. främst en reglering av rättsförhållandet mellan huvudman och fastighetsägare – har vi dock inte funnit anledning att närmare behandla innehållet i sådan lagstiftning. Att vårt lagförslag inte skall hindra genomförandet i av sådana rättsakter är dock självklart, likaså att vårt lagförslag skall vara förenligt med grundläggande europarättsliga principer såsom de kommit till uttryck i gällande fördrag. Pågående arbete inom EU som kan komma att beröra ansvaret för vattentjänsterna behandlas i avsnitt 4.5. Genom och rådets direktiv /60/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område, det så kallade ramdirektivet för vatten har upprättats en ram för skyddet av såväl ytvatten som grundvatten. Det direktivet innehåller bl.a. bestämmelser om täckning av kostnader för vattentjänster och kommer att behandlas närmare i avsnitt 19.1.3. Före tillkomsten av va-lag (SFS 1955:314) var frågor om ansvaret för vattenförsörjning och avloppshantering endast sparsamt reglerade i lagstiftningen, och behandlades i flera olika författningar. hade enligt såväl som hälsovårdsstadgor ett visst ansvar att se till att avloppsvattnet från bebyggelsen togs omhand. Detta var motiverat av hälsoskyddsaspekter. Detta ansvar gällde såväl inom städerna som på landsbygden, men skyldigheterna var mera begränsade på landsbygden. hade även uppgiften att verka för tillgång till dricksvatten och vatten för renhållning. vattenlag innehöll bestämmelser bl.a. om avloppsföretag och reglerade i vissa avseenden hur avloppsledningar skulle vara utförda. byggnadslag fanns slutligen en del bestämmelser om utförande av avloppsledningar inom stadsplanelagt område.