sou · GSB363 · 2005-01-01 00:00:00 — Bestämmelserna i paragrafen ger regler för hur fordonsskatten skall beräknas när skatteplikten omfattar endast del av ett skatteår eller en skatteperiod. När skatteplikt föreligger för del av ett skatteår eller en skatteperiod beräknas skatt enligt första stycket för de kalendermånader under vilka skatteplikt till någon del förelegat. Om fordonsskatten uppgår till beräknas skatten enligt andra stycket per dag. Beloppet föreslås höjas från nuvarande . (se avsnitt 12.12.4) Vid avställ- ningar som är kortare än används denna senare möjlighet bara om avställningen gjorts i samband med ett ägarbyte. Av tredje stycket framgår att fordonsskatten för en kalendermånad utgör en tolftedel och för 1/360 av skatten för . Skattens storlek när ett fordons beskaffenhet eller användning ändras 11 § Om ett fordons beskaffenhet ändras så att fordonsskatt skall tas ut med ett högre belopp än tidigare, tas den högre skatten ut från och med den kalendermånad under vilken registreringsbesiktning i anledning av ändringen skedde eller senast skulle ha skett. Om ändringen medför att fordonsskatt skall tas ut med ett lägre belopp än tidigare, tas den lägre skatten ut från och med kalendermånaden efter den under vilken registreringsbesiktning i anledning av ändringen skedde. Om ett fordons användning ändras så att fordonsskatt skall tas ut med ett högre belopp än tidigare, tas den högre skatten ut från och med den kalendermånad då ändringen skedde. Om ändringen medför att fordonsskatt skall tas ut med ett lägre belopp än tidigare, tas den lägre skatten ut från och med kalendermånaden efter den då ändringen skedde. Bestämmelsen har genomgått vissa förändringar i redaktionellt hänseende men lämnats oförändrad i sak. I paragrafen anges således hur fordonsskatten skall beräknas när ett fordons beskaffenhet eller användningssätt förändras. Att ett fordons användningssätt i vissa fall påverkar fordonsskatten framgår av 2 kap. 2 § andra stycket punkten 3 (påhängsvagnar) och 2 kap. 14 § (traktorer, vissa motorredskap samt tunga terrängvagnar, skatteklass 1 eller 2). Någon möjlighet att få skatten beräknad per dag med hänvisning till att den årliga skatten överstiger finns inte i dessa fall. Däremot kan den ändrade beskaffenheten eller användningen medföra att skatt skall beräknas för en skatteperiod i stället för ett skatteår eller tvärtom. Särskilt om beskattningen av traktorer, motorredskap och tunga terrängvagnar 12 § Traktorer, vissa motorredskap samt tunga terrängvagnar delas i skattehänseende in i två klasser, skatteklass 1 och skatteklass 2. Paragrafen anger att vissa fordon (traktorer, vissa motorredskap samt tunga terrängvagnar) delas in i två klasser, skatteklass 1 och skatteklass 2. Indelningen är ny men anknyter till nu gällande ordning med klass I och klass II. De i bestämmelsen tidigare före- kommande begreppen trafiktraktorer och jordbrukstraktorer har dock slopats. För att skilja denna klassindelning från den som finns beträffande t.ex. motorredskap avstår vi från att använda romerska siffror (vi använder alltså 1 i stället för I och 2 i stället för II). 13 § Till skatteklass 1 hör 1.en traktor som har en tjänstevikt över och som används för transport på andra vägar än enskilda, om inte något annat följer av bestämmelserna i 14 §, 2.ett motorredskap som har en tjänstevikt över och som används för transport av gods på andra vägar än enskilda, om transporterna inte är begränsade till sådana som anges i 14 §, 3.en tung terrängvagn som används för transport av gods på andra vägar än enskilda, om transporterna inte är begränsade till sådana som anges i 14 § första stycket 1, 2 a, b eller 2 d, 4.en till traktor eller till motorredskap klass II ombyggd bil, och 5.en traktor som är särskilt konstruerad för att användas för på- och avlastning av påhängsvagnar inom hamn- och terminalområden eller andra liknande områden. Av 2 kap. 2 § andra stycket punkten 1 kan utläsas att traktorer, motorredskap och tunga terrängvagnar som hör till skatteklass 2 är undantagna från skatteplikt. I förevarande bestämmelse har samlats de situationer då dessa fordon skall anses höra till skatteklass 1 och följaktligen skall beskattas. I punkten 1 anges som huvudregel att traktorer med en tjänstevikt över som används för transport på andra vägar än enskilda hör till skatteklass 1. Vissa undantag härifrån ges i 2 kap. 14 §. Med väg som inte är enskild avses allmän väg, gata eller annan allmän plats som är upplåten för allmän sam- färdsel (jfr kommentaren till 11 a § i Ds Fi 1985:8, Beskattningen av traktorer). I punkten 2 återfinns motsvarande reglering beträffande motorredskap. De tunga terrängvagnar som används för transport av gods på andra vägar än enskilda, om transporterna inte är begränsade till sådana som anges i 14 § 1 eller 2 a, b eller d är enligt punkten 3 att hänföra till skatteklass 1. I punkten 4 anges att bilar som är ombyggda till traktorer eller till motorredskap klass II skall höra till skatteklass 1. Motorredskap klass II är ett motorredskap som är konstruerat för en hastighet av högst ; se härom 2 § lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner. I punkten 5 anges att s.k. terminaltraktorer hör till skatteklass 1. I 2 kap. 16 § anges vilka användningsområden som medför skattefrihet för tunga terrängvagnar. 14 § Till skatteklass 2 hör en sådan traktor som avses i 13 § 1, om traktorn 1.uteslutande eller så gott som uteslutande används för transport av produkter från eller förnödenheter för lantbruk, skogsbruk, yrkesmässig växtodling eller yrkesmässigt fiske, under förutsättning, när det gäller skogsbruk, att lasten sammanlagt inte överstiger , eller 2.används endast för transporter som är begränsade till a)transport av endast traktorn med förare, b)godstransport vid passage över en väg, c)transport av gods som är lastat på traktorn, d)transport vid färd till eller från en arbetsplats, ett försäljningsställe eller dylikt av redskap som skall drivas med traktorn eller av sådant gods som behövs för driften av traktorn eller redskapet eller som behövs för dess förare. Till skatteklass 2 hör också 1. en traktor eller en tung terrängvagn som inte hör till skatteklass 1, och 2. ett motorredskap som, utan att höra till skatteklass 1 enligt 13 § 4, har en tjänstevikt som inte överstiger . I bestämmelsen samlas de situationer då de aktuella fordonen anses tillhöra skatteklass 2 och sålunda inte skall beskattas Enligt huvud- regeln i 2 kap. 13 § skall en traktor anses tillhöra skatteklass 1 om förutsättningarna i 2 kap. 13 § punkten 1 är uppfyllda. Förevarande bestämmelse anger ett flertal undantag från denna huvudregel. I första stycket punkten 1 anges således att en traktor som uteslutande, eller nästan uteslutande, används inom jord-, skogsbruks- eller yrkesmässig fiskeverksamhet är att hänföra till skatteklass 2. Av tidigare förarbeten (prop. 1986/87:50 s. 18 och 28) kan utläsas att andra transporter får utföras i endast ringa omfattning och att av den totala körtiden bör kunna ses som ringa omfattning, dvs. så gott som uteslutande. I första stycket punkten 2 anges att en traktor som utför endast transporter som är begränsade på vissa angivna sätt skall höra till skatteklass 2. I andra stycket punkten 1 anges att också andra traktorer, eller tunga terrängvagnar som inte hör till skatteklass 1 hör till skatteklass 2. Detta innebär att det måste finnas legalt stöd för att hänföra en traktor eller tung terrängvagn till skatteklass 1 och därigenom beskatta denna. Om sådant stöd saknas är fordonet att hänföra till skatteklass 2 och således skattefritt. Genom andra stycket punkten 2 fullständigas den reglering som återfinns i 2 kap. 13 § punkten 4 och medges skattefrihet för motorredskap med en tjänstevikt som inte överstiger . Skattens storlek i vissa fall 15 § Om en traktor som hör till skatteklass 1 används för att dra påhängsvagnar som inte är registrerade här i landet, tas fordonsskatt ut med två gånger det belopp som annars skulle ha tagits ut för traktorn. Motsvarande gäller ett motorredskap som hör till skatteklass 1, varvid skatten skall tas ut på det sätt som framgår av C 2 i bilaga 1 till denna lag. Vad som sägs i första stycket gäller inte traktorer som avses i 13 § 5. I första stycket anges att dubbel fordonsskatt skall tas ut för trakto- rer skatteklass I som drar påhängsvagnar som inte är registrerade här i landet. Uppgift om att en traktor skatteklass 2 skall dra utländsk påhängsvagn skall anmälas till , se 10 kap 13 § punkten 7 förordningen (2001:650) om vägtrafikregister, FVTR. I andra stycket undantas terminaltraktorer som drar påhängsvagnar i hamnområden etc. från huvudregeln i första stycket. 16 § Om en traktor som hör till skatteklass 2 tillfälligt skall användas på sådant sätt att den hör till skatteklass 1, skall fordonsskatten tas ut på det sätt som framgår av C 1 i bilaga 1 till denna lag. Motsvarande gäller i fråga om en tung terrängvagn som hör till skatteklass 2, varvid skatten skall tas ut på det sätt som framgår av C 3 i bilaga 1 till denna lag. Fordonsskatten enligt första stycket skall betalas för en tidsperiod . För den tid fordonsskatt har betalats får traktorn eller den tunga terrängvagnen användas som om den hör till skatteklass 1. Bestämmelsen reglerar hur traktorer och tunga terrängvagnar som hör till skatteklass 2 skall beskattas när de tillfälligt används på ett sådant sätt att de hör till skatteklass 1. Enligt första stycket skall skatten i dessa fall tas ut på motsvarande sätt som om fordonet till- hörde skatteklass 1. Uppgift om tillfällig användning skall anmälas till innan användningen börjar, se 10 kap. 13 § punkten 11 FVTR. Av andra stycket framgår att fordonsskatten skall betalas för en tidsperiod och att fordonet under den tiden får användas som om det hör till skatteklass 1. Som rikt- märke gäller enligt rekommendationer m.m. om beskattning av traktorer m.m. (RSV SV 1995:1) att tillfällig använd- ning kan medges . I förhållande till dagens lydelse har bestämmelsen kompletterats med att den tillfälliga användningen skall vara tillämplig även beträffande tunga terrängvagnar. avser den endast traktorer. Skälen för denna ändring redovisas i avsnitt 12.8.3. 17 § Ett motorredskap som inte hör till skatteklass 1 eller skatteklass 2 beskattas på det sätt som framgår av C 2 i bilaga 1 till denna lag. Enligt bestämmelsen skall motorredskap som inte är att hänföra till vare sig skatteklass 1 eller skatteklass 2 beskattas enligt C 2 i lagens bilaga 1. Enligt uppgift rör det sig här företrädesvis om s.k. mobilkranar. Nedsättning av eller befrielse från fordonsskatt i vissa fall 18 § får efter ansökan medge nedsättning av eller befrielse från fordonsskatt i fråga om fordon som 1.uteslutande skall användas på sådana öar som saknar bro- eller färjeförbindelser samt helt eller nästan helt saknar vägar som bekostas av allmänna medel, eller 2.varaktigt har förts ut ur . Ett medgivande enligt första stycket 2 får avse skatt för tid efter det att fordonet har registrerats i ett annat land eller för tid under vilken skatt eller avgift för trafik med eller innehav av fordonet har tagits ut även i ett annat land än . Enligt bestämmelsens första stycke finns en möjlighet för en skatt- skyldig att ansöka om nedsättning av eller befrielse från fordons- skatt i två särskilda fall. Dessa fall har intill utgången av angetts i 21 § FSF, såsom varande två fall där synnerliga skäl föreligger, enligt en hänvisning till 88 § FSL. Av skäl hänförliga till skatteverksreformen har bestämmelserna stuvats om något, men kvarstår om än med en något säregen konstruktion. Eftersom förutsättningarna är förhållandevis detaljerade har utredningen funnit anledning att frikoppla denna möjlighet till nedsättning eller befrielse från frågan om synnerliga skäl föreligger. Denna fråga synes i stället avgjord redan genom angivande av rekvisiten. Såsom självständiga grunder för skattebefrielse eller skattenedsättning bör regleringen återfinnas i lagen och inte i förordningen. Av andra stycket framgår att nedsättning eller befrielse får avse även skatt som betalats efter det att fordonet registrerats i ett annat land eller för tid under vilken skatt eller avgift för trafik med eller innehav av fordonet utgått även i ett annat land än . Syftet bakom denna reglering är att undvika dubbelbeskattning av fordo- net. 19 § får självmant eller efter ansökan även i övrigt, om det finns synnerliga skäl, medge nedsättning av eller befrielse från fordonsskatt. Enligt bestämmelsens nuvarande lydelse i 88 § FSL ankommer det på regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att medge nedsättning av eller befrielse från fordonsskatt. skall det dock ankomma på att göra denna prövning. Skälen härför redovisas i avsnitt 12.11. Enligt bestämmelsens nuvarande lydelse finns även en möjlighet att hänföra en traktor som hör till klass I (skatteklass 1) till klass II (skatteklass 2). Denna möjlighet föreslås tas nu bort eftersom den inte fyller någon praktisk funktion. 20 § Ett medgivande enligt 18 eller 19 § får förenas med särskilda villkor och får avse även särskild avgift, ränta och dröjsmålsavgift som belöper på sådan skatt som omfattas av befrielse eller nedsättning. Bestämmelsen motsvarar nu gällande ordning. 1 § Motorcyklar och bilar samt släpvagnar med skattevikt över är skattepliktiga för saluvagnsskatt om de får användas med stöd av en saluvagnslicens som har meddelats enligt lagen (2001:558) om vägtrafikregister. Denna och följande bestämmelser om saluvagnsskatt behandlas i avsnitt 12.13. Till skillnad mot bestämmelsens lydelse enligt lagen (1976:339) om saluvagnsskatt, , skall traktorer och motorredskap inte längre vara skattepliktiga för saluvagnsskatt. Motsvarande gäller för släpvagnar med en skattevikt som inte överstiger . Som förutsättning för skatteplikt gäller att saluvagnslicens meddelats med stöd av de förutsättningar som anges i 18–19 §§ lagen (2001:558) om vägtrafikregister, LVTR. 2 § Skattskyldig är den för vilken saluvagnslicensen gäller. Liksom är det innehavaren av saluvagnslicensen som är skatt- skyldig för saluvagnsskatt. En saluvagnslicens kan återkallas t.ex. om saluvagnsskatten inte har betalats, se 20 § 2 LVTR. 3 § Saluvagnsskatt skall för ett helt skatteår betalas för det antal fordon av varje slag som den skattskyldige önskar använda med stöd av licensen. Skatten per fordon uppgår för ett helt skatteår till 2.1 500 kronor för bilar, och Beloppen dubbleras i princip i förhållande till LSV men jämnas av något för att bli jämnt delbara med 12 (antalet kalendermånader på ett skatteår). Eftersom traktorer och motorredskap inte längre skall vara skattepliktiga för saluvagnsskatt återfinns inte några skattesatser för dessa fordon. Skattesatsen för släpvagnar avser släpvagnar med en skattevikt överstigande , jfr 1 §. 4 § Om skatteplikt föreligger under endast en del av ett skatteår tas saluvagnsskatt ut för den del av året som återstår när skatteplikten inträder. Om skatteplikt föreligger under en del av en kalendermånad, tas dock skatt ut för hela månaden. Bestämmelsen är oförändrad i förhållande till LSV och anger hur skatten skall beräknas om skatteplikt föreligger endast under en del av ett skatteår, eller en del av en kalendermånad. Grundläggande beslut om vägtrafikskatt 1 § Vägtrafikskatt skall beslutas av genom automatiserad behandling med stöd av uppgifter i vägtrafikregistret. Om skatt som har beslutats enligt första stycket har blivit uppenbart oriktig på grund av misstag vid den automatiserade behandlingen, skall den myndighet som har utfört behandlingen rätta beslutet. Första stycket i paragrafen anger formen för de grundläggande besluten om vägtrafikskatt (fordonsskatt och saluvagnsskatt) och motsvarar 36 § första stycket FSL (tillämplig för saluvagnsskatten genom 6 § LSV) och att dessa beslut skall fattas genom s.k. auto- matiserad behandling. Att i samma ordning beslutar om dröjsmålsavgift följer av 1 kap. 2 §. Det nu gällande uttrycket automatisk databehandling byts således ut mot det modernare uttrycket automatiserad behandling, vilket är teknikoberoende och används bland annat i personuppgiftslagen (1998:204) och andra modernare författningar, se avsnitt 12.12.5. Det är enligt 1 kap. 2 § som har att svara för dessa beslut. Att så är fallet framgår av ett bemyndigande i 36 § tredje stycket FSL och av 5 § FSF. Andra stycket anger under vilka förutsättningar besluts- myndigheten skall rätta eventuellt felaktiga beslut. De fel som kan behöva rättas är exempelvis programmerings- eller systemfel som ger upphov till ett större antal felaktiga debiteringar och där rättelse enklast kan ske av den myndighet som har att svara för dessa funktioner, se propositionen 1987/88:159 s. 54. Bestämmel- sen återfinns i 45 § andra stycket FSL. Beslut som kan omprövas 2 § skall ompröva ett beslut i en fråga som kan ha betydelse för betalning eller återbetalning av vägtrafikskatt, om den skattskyldige begär det eller om det finns andra skäl för det. Att omprövning skall ske även när den skattskyldige överklagar ett beslut följer av 8 kap. 5 §. Om något beslut i en fråga enligt denna lag inte har fattats, får besluta i frågan på det sätt och inom den tid som gäller för omprövning. Den här bestämmelsen och övriga förfarandebestämmelser kommenteras i avsnitt 12.4.3. Bestämmelsen som sådan är ny och har utformats efter förebild från vad som gäller på det övriga skatteområdet i allmänhet, och från 21 kap. 1 § SBL i synnerhet. I första stycket klargörs förutsättningarna för när skall ompröva ett beslut Den gamla ordningen med slutliga beslut osv., som en gång infördes i FSL efter förebild från lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter, LPP, slopas, vilket innebär att förfarandet renodlas. Av andra stycket framgår att en obli- gatorisk omprövningsskyldighet föreligger för det fall den skatt- skyldige överklagar ett beslut. Denna skyldighet framgår av bestämmelserna i 4 kap. 6 § första stycket taxeringslagen (1990:324), TL, till vilka 8 kap. 5 § hänvisar. Tredje stycket ger möjlighet att, under samma former som vid ompröv- ning, besluta i en fråga i vilken något beslut ännu inte fattats. Det rör sig alltså inte om någon egentlig omprövning utan endast om ett beslut fattat i samma ordning som ett omprövningsbeslut. 3 § Om en fråga som avses i 2 § har avgjorts av en allmän förvalt- ningsdomstol, får inte ompröva frågan. Trots bestämmelsen i första stycket får en fråga som har avgjorts av en länsrätt eller kammarrätt genom beslut som har fått laga kraft omprövas, om beslutet avviker från rättstillämpningen i ett regeringsrättsavgörande som har meddelats efter beslutet. Paragrafen har utformats efter förebild från 21 kap. 3 § SBL. Första stycket innebär att en fråga som prövats i domstol och därigenom vunnit negativ rättskraft inte därefter kan omprövas; s.k. res judicata föreligger. I andra stycket återfinns ett undantag från huvudregeln i första stycket enligt vilket omprövning kan ske för det fall Regeringsrätten har ändrat rättstillämpningen i den aktuella frågan. Syftet med bestämmelsen är att möjliggöra omprövning på begäran av en skattskyldig av en fråga som tidigare prövats av domstol genom lagakraftvunnet beslut, om beslutet avviker från rättstillämpningen i ett regeringsrättsavgörande som meddelats därefter, jfr motiven till TL (prop. 1989/90:74, s. 403 ff.). Beträffande de tidsmässiga förutsättningarna för omprövning med stöd av paragrafen gäller 4 kap. 4 och 5 §§. Omprövning på initiativ av den skattskyldige 4 § En begäran om omprövning skall, om inte något annat följer av tredje stycket, ha kommit in till senast tredje året efter utgången av det kalenderår under vilket skatteåret eller skatteperioden har gått ut. Även som anges i första stycket får omprövning begäras av ett beslut som är till den skattskyldiges nackdel, om den skatt- skyldige gör sannolikt att han eller hon inte före utgången av har fått kännedom om beslutet eller om ett skattebesked eller en annan handling som innehåller uppgift om vad som skall betalas. Begäran skall ha kommit in från den dag då den skattskyldige fick sådan kännedom. Om den skattskyldige vill begära omprövning av ett beslut enligt 1 § på den grunden att fordonet före den tidpunkt som är avgörande för skattskyldigheten har gått över till en ny ägare, skall fram- ställningen göras hos senast efter den dag då skatten senast skulle ha betalats. Om den skattskyldige har fått ett krav på skatten först sedan den skulle ha betalats, räknas dock tiden från mottagningsdagen. Bestämmelsen anger när en begäran om omprövning skall göras hos . I första stycket anges således att en begäran om omprövning som huvudregel skall ha kommit in till senast tredje året efter utgången av det kalenderår under vilket skatteåret eller skatteperioden gått till ända. Även om förfarandet ändras i förhållande till vad som gäller anknyter tiden för omprövning till den nu gällande treårsfristen för att enligt 38 § första stycket FSL begära ett s.k. slutligt beslut. I andra stycket finns ett undantag från huvudregeln för de fall då den skattskyldige inte före treårsfristens utgång har fått kännedom om ett beslut till hans eller hennes nackdel. Den skattskyldige har då möjlighet att komma in med en begäran om omprövning från den dag han eller hon fick kännedom om beslutet. Någon motsvarande regel finns inte beträffande överklagande. I tredje stycket anges tiden för omprövning i det särskilda fallet att den skattskyldige vill begära omprövning av ett beslut på den grunden att fordonet före den tidpunkt som är avgörande för skattskyldigheten har gått över till en ny ägare. I sådant fall skall framställningen göras senast efter den dag då skatten senast skulle ha betalats. Om den skattskyldige har fått ett krav på skatten först sedan den skulle ha betalats, räknas dock tiden från mottagningsdagen. I förhållande till bestämmelsens lydelse i 39 § FSL har tiden utsträckts . Ändringen föreslås efter samråd med . Om en begäran om ändring av skatten på denna grund kommer in senare än skall inte ta upp den till prövning. Omprövning på initiativ av 5 § Om självmant omprövar ett beslut, får ett omprövningsbeslut som är till fördel för den skattskyldige meddelas senast tredje året efter utgången av det kalenderår under vilket skatteåret eller skatteperioden har gått ut. Ett sådant omprövningsbeslut får meddelas även , om det av material som är tillgängligt för framgår att ett beskattningsbeslut är felaktigt. Ett omprövningsbeslut som är till nackdel för den skattskyldige får inte meddelas senare än efter utgången av det kalenderår under vilket skatteåret har gått ut, utom i de fall som avses i 7 §. I bestämmelsen anges tillämpliga tidsfrister för de fall som omprövning sker på initiativ av . Enligt första stycket gäller därvid som för den skattskyldige, dvs. omprövning skall ske senast tredje året efter utgången av det kalenderår under vilket skatteåret eller skatteperioden har gått ut. Som förutsättning härför gäller emellertid att det skall vara fråga om ett omprövningsbeslut som är till fördel för den skattskyldige. Vad beträffar frågan om ett omprövningsbeslut är till fördel eller nackdel för den skattskyldige uttalas i propositionen 1989/90:74, s. 308 att samtliga omprövningsbeslut som leder till högre skatt för den skattskyldige får anses vara till den skattskyldiges nackdel. Omvänt torde då gälla att beslut som leder till lägre skatt är till fördel för den skattskyldige. I andra stycket utsträcks den i första stycket angivna fristen såtillvida att ett omprövningsbeslut får meddelas även efter treårsfristen, dock under förutsättning att det av material som är tillgängligt för framgår att ett beskattningsbeslut är felaktigt. Detta innebär således att fristen i första stycket är av begränsad betydelse, eftersom varje beslut som är felaktigt – och som omprövas till den skattskyldiges fördel – får rättas med stöd av andra stycket.