sou · GSB3122d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Även Utredningen om handläggning av ungdomsmål framhöll att det i många fall kan vara en fördel med specialiserade handläggare av ungdomsmål. Utredningen fann det väsentligt att handlägg- ningen är koncentrerad till vissa personer. Betydelsen av att de som handlägger ungdomsmål får en adekvat utbildning och även fortbildning betonades. Man framhöll att det ankommer på RPS och RÅ att anordna sådan utbildning för polis och åklagare.23 Enligt 8 § LUL har åklagaren givits möjlighet att begränsa förundersökningen i vissa fall. Om en person, sedan åtalsunder- låtelse med stöd av bestämmelserna i meddelats honom, misstänks för att ha begått ett annat brott , får åklagaren nämligen besluta att inte inleda förundersökning eller att lägga ned en påbörjad förundersökning beträffande detta brott. Detta gäller dock inte om något väsentligt allmänt eller enskilt intresse åsidosätts genom att förundersökningen inte äger rum. I 4 § LUL anges en särskild tidsfrist för förundersökningen beträff- ande den som är . Förundersökningen skall avslutas så snart det kan ske och senast för delgivning av brottsmisstanken. Av främst praktiska skäl gäller inte 23 SOU 1999:108 s. 118 f. Handläggningen inom rättsväsendet av brott begångna av barn och ungdomar tidsfristen vid alla förundersökningar mot ungdomar . Avgränsningen har gjorts vid förundersökningar om brott för vilket är föreskrivet fängelse i mer än sex månader.24 Det finns möjligheter att överskrida tidsfristen med hänvisning till utredningens beskaffenhet och andra särskilda omständigheter. Tidsfristen kan behöva överskridas om det är en mycket omfattande brottsutredning, t.ex. vid ligabrottslighet med många misstänkta och ett stort antal svårutredda brott. Vidare kan under förundersökningens gång nya brott upptäckas och den unga kan även begå nya brott som förundersökningen pågår. Dessutom kan nödvändiga tekniska undersökningar ta tid. Det är åklagaren som har att ta ställning till om tidsfristen behöver överskridas.25 Kontakter med vårdnadshavare och Enligt 5 § LUL skall, när någon som inte fyllt är skäligen misstänkt för brott, vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran samt annan som har en fostrande roll i förhållande till den unge normalt underrättas samt kallas till förhör som hålls med den unge. Syftet med bestämmelsen är i första hand att underlätta för de vuxna som står den unge nära att bidra till att denne inte gör sig skyldig till ytterligare brott. Polisen har även skyldighet att genast underrätta socialnämnden, när någon som inte fyllt är skäligen misstänkt för brott för vilket fängelse kan följa. Representanter för bör om möjligt vara närvarande vid förhör med den unge om det kan ske utan men för utredningen (6 och 7 §§ LUL). I förarbetena angavs som skäl härför att det ger dels ökade möjligheter för företrädare för att medverka under brottsutredningarna, dels förutsättningar för att snabbt genomföra den utredning om den unges levnadsomständigheter som måste göras, dels möjlighet för socialnämnden att agera på ett tidigt stadium för att få i gång olika stödåtgärder. har ingen obligatorisk skyldighet att låta en representant närvara vid polisförhören med den unge. Utredningen om handläggning av ungdomsmål ansåg dock att målsättningen 1994/95:12 s. 63. 25Thunved, , m.fl., Samhället och de unga lagöverträdarna, Andra upplagan, , 2003, s. 94. 1994/95:12 s. 66. Handläggningen inom rättsväsendet av brott begångna av barn och ungdomar måste vara att närvarar så ofta som möjligt och föreslog i sitt betänkande att de berörda myndigheterna bör träffa lokala överenskommelser i syfte att underlätta närvaro.27 Enligt 11 § LUL skall åklagaren innan han fattar beslut i åtals- frågan, när någon är misstänkt för att ha begått brott innan han har fyllt , inhämta yttrande från socialnämnden (se vidare avsnitt 8.3.2 och 8.3.3). En ungdom som inte fyllt och som misstänks för brott har rätt till offentlig försvare om det inte är uppenbart att han saknar behov av försvarare (24 § LUL). Sedan åtal väckts är den unges rättigheter än större, man kan då underlåta att förordna en offentlig försvarare för en tilltalad som inte fyllt endast om man klart kan säga att den unge inte har behov av en sådan. Har polisen gripit någon men åklagaren har tagit beslutet att inte anhålla personen i fråga, får polisen hålla kvar den unge för att skyndsamt kunna överlämna denne till t.ex. föräldrarna eller en representant för . En förutsättning är dock att åklagaren anser den unge vara skäligen misstänkt för brott. Kvarhållandet får enligt 14 § LUL inte pågå än efter det att åklagaren beslutat att inte anhålla den unge. Samma bestämmelse gäller för den som är och som medtagits till förhör och är skäligen misstänkt för brott. Det gäller särskilda restriktioner i fråga om häktning av den som inte fyllt . Det ställs nämligen krav på att det skall föreligga synnerliga skäl för att häktning skall få ske, se vidare avsnitt 16.2.2. 27 SOU 1999:108 s. 130. Handläggningen inom rättsväsendet av brott begångna av barn och ungdomar Väckande av åtal och åtalsunderlåtelse När förundersökningen är avslutad har åklagaren att ta ställning till om han skall väcka åtal vid domstol, utfärda strafföreläggande eller meddela åtalsunderlåtelse. Åtalsunderlåtelse behandlar vi i kap. 7. En åklagare kan, i stället för att väcka åtal vid domstol, ta upp frågan om ansvar för brott genom strafföreläggande (se även avsnitt 9.2.3). Det har varit en vedertagen princip att unga lagöver- trädare så långt det är möjligt skall hållas utanför domstolarna och att det i första hand är åtgärder inom som skall vidtas. Vidare har man ställt särskilda krav på ett snabbt och informellt förfarande i fråga om unga lagöverträdare. Man utökade därför möjligheterna att utfärda strafföreläggande för brott begångna av personer . Åklagaren får nämligen utfärda strafföreläggande för denna grupp även för brott som inte har endast böter i straffskalan. En förutsättning är att det kan antas att den unge skulle ha dömts till böter om åtal hade väckts (15 § LUL).28 Åklagaren skall underrätta den unge om ett strafföreläggande som utfärdats med stöd av 15 § LUL vid ett personligt samman- träffande där även vårdnadshavaren om möjligt bör närvara. Underrättelsen får dock vara skriftlig om ett personligt sammanträffande inte är möjligt eller om brottet är ringa.29 Enligt 29 § LUL skall mål mot den om inte har fyllt alltid behandlas skyndsamt. Om den tilltalade inte har fyllt ställs extra krav på skyndsamhet. Är för brottet föreskrivet svårare straff än fängelse , skall nämligen de tidsfrister iakttas som enligt gäller för den som är häktad, dock att huvudförhandling i tingsrätt skall hållas från den 1987/88:135 s. 22-23. 291 § förordningen (1994:1763) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Handläggningen inom rättsväsendet av brott begångna av barn och ungdomar dag då åtal väcks (29 § andra stycket LUL). Huvudförhandling får dock hållas senare om uppskov är nödvändigt (45 kap. 14 § RB). Kontakter med vårdnadshavare och Har den som skall kallas till domstol inte fyllt gäller generellt att vårdnadshavare eller annan som svarar för den unges vård och fostran skall underrättas om kallelsen, om det inte finns särskilda skäl mot det (9 kap. 9 § tredje stycket RB). Är den unge tilltalad äger i stället 26 § LUL tillämpning. Där stadgas att när åtal väcks mot den som inte har fyllt skall tingsrätten underrätta vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran samt annan som har en fostrande roll i förhållande till den unge om åtalet och om tidpunkten för huvudförhandlingen, om det inte finns särskilda skäl mot det. Om åtalet avser ett brott på vilket fängelse kan följa, skall vårdnadshavaren eller annan som nämnts höras i målet, om det kan ske och det inte finns särskilda skäl mot det (tredje stycket). I förarbetena framhölls att det är viktigt att engagera föräldrarna i arbetet med de unga lagöverträdarna och att detta engagemang behövs från brott till reaktion och även därefter. Avsikten är inte bara att föräldrarna skall vara till stöd och hjälp för den unge utan också att det därigenom klargörs för föräldrarna att de har ett ansvar för den unge. Att höra föräldrarna ansågs också kunna vara av värde för bedömningen av påföljdsfrågan.30 skall domstolen även underrätta socialnämnden om tidpunkten för huvudförhandling, om nämnden skall lämna eller har lämnat ett yttrande enligt 11 § LUL (26 § andra stycket LUL). En underrättelse bör även ske i de fall i sitt yttrande angett att vård inom inte kan komma i fråga. Om medverkar vid huvudförhandlingen får domstolen ett bättre underlag när den tar ställning till val av påföljd. Även för vidare arbete kan det vara värdefullt om man medverkar vid huvudförhandlingen. 1994/95:12 s. 88-89. 2000/01:56 s. 24, 32. Handläggningen inom rättsväsendet av brott begångna av barn och ungdomar Det finns särskilda regler för hur rätten skall vara sammansatt i ungdomsmål. Enligt 25 § LUL skall nämligen mål i tingsrätt och i hovrätt med den som inte har fyllt , om det inte möter hinder, handläggas av lagfarna domare som särskilt har utsetts av domstolen att handlägga sådana mål. Detsamma gäller för de nämndemän som anlitas i dessa mål. Det är domstolschefen som har att utse den eller de domare vid domstolen som skall handlägga ungdomsmålen. Om målet rör brott på vilket endast böter kan följa får dock även andra domare än de särskilt utsedda anlitas. Enligt 4 § förordningen med bestämmelser om unga lagöver- trädare skall särskilda ungdomsrotlar inrättas för ungdomsmål enligt 25 § LUL. Hovrätter och mindre tingsrätter får dock underlåta detta om det innebär olägenheter för domstolen. Det finns enligt förarbetena flera fördelar med att särskilda domare handlägger ungdomsmål. Dessa domare får t.ex. stor kunskap om ungdomars situation och de särskilda regler som gäller för just ungdomsmålen. Vidare har det framhållits att en specialisering torde underlätta framtida ut- och fortbildnings- insatser.32 Förutsättningarna för att klara en snabb och kvalificerad handläggning kan också antas öka genom inrättande av särskilda ungdomsrotlar.33 Det finns en speciell regel som tar sikte på domens avkunnande i ungdomsmål. Enligt 30 § LUL skall nämligen domen, om det inte möter synnerliga hinder, avkunnas muntligen vid huvudförhand- lingen i mål mot den som inte har fyllt . I övrigt gäller 30 kap. 7 § RB. I förarbetena anges att domen kan förväntas göra ett starkare intryck på den unge om han får ta del av den muntligen och medan han har rättegången i färskt minne. Dessutom kan rättens ordförande närmare förklara domens innebörd för den unge och även framhålla betydelsen av att den unge iakttar vad som kan vara föreskrivet i domen.34 2000/01:56 s. 21-22. 33Thunved, , m.fl., Samhället och de unga lagöverträdarna, Andra upplagan, , 2003, s. 135. 1994/95:12 s. 90. Handläggningen inom rättsväsendet av brott begångna av barn och ungdomar Enligt 29 § LUL skall i mål mot den som inte fyllt för vilket det är föreskrivet fängelse från huvudförhandlingens avslutande om domen inte avkunnas vid huvudförhandlingen. Utredningen om handläggning av ungdomsmål ansåg att domstolarna alltid bör överväga om det inte kan vara lämpligt att hålla ett särskilt sammanträde för att avkunna domen när den inte avkunnas vid huvudförhandlingen.35 6.5BRÅ:s rapport ungdomar om sin rättegång36 I rapporten konstateras att det läggs stora resurser på att positivt särbehandla unga i rättssystemet med ambitionen dels att undvika att ungdomar identifierar sig som kriminella, dels att fungera som en markering och avskräcka från nya brott. En förutsättning för att rättegången ska fungera som en markering menar man är att ungdomarna förstår själva processen och varför de döms till den påföljd de fått. I samband med utvärderingen av påföljdsreform ställde sig BRÅ frågan hur de unga lagöverträdarna uppfattar de signaler som rättssystemet förmedlar genom rättegång och dom. Rapporten bygger på intervjuer med sju ungdomar, samtliga i åldern 15–och från , som stått inför rätta för brott. BRÅ poängterar att intervjuunderlaget är för begränsat för att dra generella slutsatser om hur rättegången uppfattas av ungdomar i allmänhet, och undersökningen är därför närmast att betraktas som en pilotstudie. Man menar dock att intervjuerna belyser några centrala problem vad gäller ungdomarnas möjligheter att förstå rättegångens syfte och genomförande. Fem av ungdomarna erhöll påföljden överlämnande till vård inom , varav påföljden för tre av dem förenades med en föreskrift om ungdomstjänst. Två unga dömdes till böter. Brottsligheten bestod i olika egendomsbrott och misshandelsbrott. Enligt rapporten var det främst två saker som framträdde i de flesta intervjuerna, nämligen dels att de unga inte alltid förstod vad som hände och vad som sades under rättegången, dels att de upplevde att de inte hade lyckats komma till tals på det sätt som de hade önskat. I rapporten nämns exempelvis att de unga inte förstod vem som var vem i rättssalen och det juridiska språket. 35SOU 1999:108 s. 135. Handläggningen inom rättsväsendet av brott begångna av barn och ungdomar flera uppgivit att de inte riktigt hade förstått vad deras påföljd innebar, varför de undrade över detta. I rapporten nämns att en lättillgänglig broschyr med information om vanliga frågor skulle kunna undanröja en del av risken för missförstånd. De unga som hade upplevt att de inte lyckades komma till tals och inte heller fick presentera sin bild i rätten kände sig dömda på förhand. Denna upplevelse framkom även i fall där den som höll i intervjun, och som hade lyssnat på rättegången, hade uppfattat att åklagare och domare verkligen hade ansträngt sig för att skapa en informell och öppen stämning. Enligt rapporten visar detta på hur utsatta och pressade ungdomar kan känna sig under rättegången. Man menar att det är troligt att ju mer ungdomarna förstår av rättegången och vad de döms till, och ju mer de klarar av att i rätten uttrycka sina tankar och känslor kring brottet, desto större är chansen att rättens budskap når fram och tas emot. Mot den bakgrunden anser man att det finns skäl för rättsväsendet att fortsätta ansträngningarna att göra rättegången i ungdomsmål så meningsfull som möjligt. En annan fråga som BRÅ tar upp i rapporten var föranledd av att det under intervjuerna hade framkommit att en advokat hade rekommenderat den unge att inte tala sanning. I rapporten konsta- teras att ungdomarna naturligtvis måste ha någon som företräder dem i rätten, men att det är oerhört viktigt att de olika represen- tanterna för samhället ger konsistenta normbudskap till den unge i samband med rättegången. En annan fråga som belystes i ett par av intervjuerna var värdet av en kort handläggningstid i ungdomsmål. De unga gav uttryck för att det var plågsamt för dem när tiden från brott till rättegång blev lång, och det försvårade även deras möjligheter att känna att rättegången och påföljden var en konsekvens av brottet. Det konstaterades vidare att samma problem gjorde sig gällande i de fall där tiden från rättegången till straffets genomförande blev lång. Handläggningen inom rättsväsendet av brott begångna av barn och ungdomar 6.6.1Rättsväsendets specialisering vid handläggning av ungdomsmål Bedömning: Specialiseringen vid handläggningen av ungdoms- mål inom polis- och åklagarmyndigheterna samt i domstolarna har stor betydelse för de unga lagöverträdarna. Det är därför angeläget att myndigheterna lägger vikt vid och utvecklar denna specialisering genom bl.a. utbildnings- och fortbildnings- insatser. I den allmänna debatten framförs inte sällan krav på att det skall inrättas särskilda domstolar med uppgift att handlägga ungdoms- mål. Sådana förslag har av olika skäl avvisats av lagstiftaren. I stället för att inrätta sådana specialiserade domstolar har man valt ordningen att låta domare och nämndemän som är särskilt utsedda av domstolen handlägga ungdomsmål. Det har även uppställts särskilda lämplighetskrav på polis och åklagare som handlägger ärenden mot den som inte har fyllt . Man har ansett att detta, förutom att specialiseringen leder till ökad kompetens och effektivare arbete, bl.a. kan underlätta det praktiska samarbetet med andra myndigheter och leda till positiva effekter i förhållande till de unga och deras föräldrar.37 Beträffande polisen, som ofta är den unges första kontakt med rättsväsendet, vill vi framhålla att det är viktigt att det finns en allmän kunskap om barn och ungdomar inom hela organisationen. Sådan kunskap skulle t.ex. kunna erhållas inom ramen för grundutbildningen av poliser. Utredningen har tidigare framhållit vikten av att de myndighets- personer som ingriper vid ungdomsbrott samverkar och har en god kunskap om regelsystemet samt en god allmän inblick i barns och ungdomars levnadsförhållanden. Vi anser att specialiseringen vid ungdomsmål har stor betydelse för den unge som kommer i kontakt med rättsväsendet. Eftersom det emellertid finns vissa farhågor för att myndigheterna inte ger frågan den uppmärksamhet som den förtjänar är det emellertid angeläget att påpeka att bestämmelserna härom måste tas på allvar. Detta inbegriper utbildnings- och fortbildningsinsatser, något som även i tidigare sammanhang har framhållits som en viktig faktor för att förbättra arbetet i ungdomsmålen. Det vilar således ett stort ansvar på 1994/95:12 s. 53. Handläggningen inom rättsväsendet av brott begångna av barn och ungdomar rättsväsendet att utveckla specialiseringen vid handläggningen av ungdomsmål i aktuella hänseenden. 6.6.2Om försvarare i ungdomsmål Förslag: Domstolen skall, när den förordnar en offentlig försvarare för en misstänkt under , i första hand förordna sådan advokat som på grund av sina kunskaper och erfarenheter samt personliga egenskaper är särskilt lämplig för uppdraget. Den misstänktes möjligheter att påverka vem som utses till försvarare för honom skall dock inte inskränkas genom denna nya bestämmelse. Det är önskvärt att det i regi anordnas utbildning och fortbildning för försvarare i de särskilda frågor som gör sig gällande i ungdomsmål. Det är självklart att försvararens uppgifter i ett ungdomsmål inte på väsentliga punkter skall skilja sig från vad som normalt åligger en försvarare. En försvarare skall således med nit och omsorg tillvarata den misstänktes rätt och i detta syfte verka för sakens riktiga belysning (21 kap. 7 § RB). Försvaren är en viktig person för den unge lagöverträdaren och det är enligt utredningens uppfattning angeläget att försvararen utför sin uppgift på ett för den unge pedagogiskt och tydligt sätt. Trots detta är försvararen den enda aktören vid handläggningen av ungdomsmål för vilken lagstiftaren inte har ställt upp särskilda krav. Det är förvånande att försvarens pedagogiska funktion i ungdomsmål inte varit i fokus i någon nämnvärd omfattning. Av ungdomar om sin rättegång framgår att mycket i den rättsliga hanteringen kan vara svårbegripligt för de unga och man kan med fog hävda att försvararna i de sju fall som skildras i rapporten inte i alla avseenden synes ha fullgjort sitt uppdrag på bästa sätt. Även om det inte går att dra några generella slutsatser av innehållet i rapporten stärker denna dock utredningen i uppfatt- ningen att försvararens roll i ungdomsmål behöver förbättras. Utredningen om handläggning av ungdomsmål fann vid analys av svar i anledning av utredningens enkätundersökning att specialisering hos polis, åklagare och domare hade höjt kvaliteten Handläggningen inom rättsväsendet av brott begångna av barn och ungdomar på handläggningen av ungdomsmål. Man ansåg att det är en fördel med specialiserade handläggare av ungdomsmål. För att specialiseringen skall få avsedd effekt pekade man särskilt på att det är viktigt att personalen vid de olika myndigheterna får adekvat utbildning och även fortbildning. Det kan ifrågasättas om inte samma synpunkter gör sig gällande även på de unga lagöver- trädarnas försvarare. I enkätsvar från advokater framkom att flertalet hade svarat att arbetet med ungdomsmål innebär vissa svårigheter jämfört med andra brottmål. Ett vanligt påpekande var att kontakterna med vårdnadshavare kan innebära problem. Vidare framhöll flera advokater att det krävs mer arbete i ett ungdomsmål bl.a. eftersom genomgången av målet måste ske mer grundligt och pedagogiskt. Det anmärktes också att de korta tidsfristerna kan göra det svårt att skaffa fram egen utredning och bevisning. Nästan lika många advokater ansåg dock att arbetet med ungdomsmålen inte innebar några särskilda svårigheter.38 Även advokaternas svar i enkät- undersökning tyder på det finns skäl att ställa krav på att de advokater som förordnas som offentliga försvarare för unga misstänkta skall vara särskilt lämpade för uppgiften. Redan det förhållandet att en advokat är ledamot av innebär visserligen att personen i fråga har undergått en lämplighetsbedömning. Enligt 21 kap. 5 § RB ställs också ett allmänt lämplighetskrav på den advokat som skall förordnas till offentlig försvarare. Att i lag dessutom uppställa särskilda lämplighetskrav på den som av domstol kan förordnas för ett visst uppdrag är emellertid inte något nytt. Som exempel kan nämnas den inrättade regleringen kring särskild företrädare för barn som är under 18 år.39 Om det finns anledning att anta att ett barn utsatts för brott där den misstänkte gärningsmannen är en vårdnadshavare eller om det kan befaras att en vårdnadshavare på grund av sitt förhållande till den som kan misstänkas för brottet inte kommer att ta till vara barnets rätt, kan numera en särskild företrädare förordnas för barnet. Till särskild företrädare får en advokat eller någon annan förordnas, men endast om denne på grund av sina kunskaper och erfarenheter samt personliga egenskaper är särskilt lämplig för uppdraget. De särskilda lämplighetskraven angavs i förarbetena gälla förmågan att bl.a. 38SOU 1999:108 s. 256. 39Lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn. Handläggningen inom rättsväsendet av brott begångna av barn och ungdomar utöva uppdraget så att barnets bästa sätts i främsta rummet, sätta sig in i barnets situation, kommunicera med barnet och vinna dess förtroende. I förarbetena behandlades också frågan om särskilda utbildningsinsatser i anledning av lämplighetskravet. Man framhöll därvid att man hade för avsikt att genom kontakter med berörda myndigheter samt de organisationer som kan bidra med erforderlig kompetens på området verka för att lämpliga utbildningsinsatser för särskilda företrädare för barn skulle komma till stånd.40 Utredningen anser, i likhet med BRÅ, att det är viktigt att ansträngningar görs för att rättegången i ungdomsmål blir så meningsfull som möjligt. Behovet av att försvararen för en ung person är särskilt lämplig för uppgiften är visserligen kanske inte lika uttalat som i de fall där det är aktuellt att förordna en särskild företrädare även om mycket av det som sades i det lagstiftningsärendet har giltighet även här. Det kan dock på goda grunder antas att en sådan specialisering skulle vara till godo även för de unga lagöverträdarna. Vi föreslår därför att det införs en bestämmelse av innebörd att domstol, när den skall förordna en offentlig försvarare för en misstänkt under , i första hand skall förordna sådan advokat som på grund av sina kunskaper och erfarenheter samt personliga egenskaper är särskilt lämplig för uppdraget. En sådan ordning är dock inte tänkt att inskränka de nuvarande möjligheterna för den misstänkte att påverka vem som utses till försvarare för honom. Införs det ett särskilt lämplighetskrav för offentlig försvarare i ungdomsmål ligger det nära till hands och vore därtill önskvärt att det i regi anordnas utbildning och fortbildning i de särskilda frågor som gör sig gällande i ungdomsmål. Försvararens rätt till ersättning i ungdomsmål Förslag: Det skall finnas ekonomiska incitament för försvarare att lägga kraft på ungdomsmålen.