sou · GSB3112 · 2005-01-01 00:00:00 — Härutöver bör erinras om reglerna i för- slagen till lag om ställföreträdare för vuxna med bristande besluts- förmåga inom hälso- och sjukvården (LSH) och lag om ställföre- trädare för vuxna med bristande beslutsförmåga inom den sociala välfärden (LSV) om skyldighet att anmäla behov av byte av god man som ställföreträdare inom respektive område. Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... Beträffande förslaget att föreskriva att kronofogdemyndigheten och skall vara skyldiga att självmant lämna uppgifter till överförmyndaren konstaterar utredningen att regeringen har infört sådana bestämmelser i utsökningsförordningen (1981:981), förordningen (1991:1339) om betalningsföreläggande och handräckning och förordningen (2001:650) om vägtrafikregister, se SFS 2004:594, 2004:595 och 2004:622. får uppgifter om en persons banktillgodoha- vanden, värdepappersinnehav och fastighetsinnehav. Uppgifterna avser förhållandena per föregående år. Utifrån dessa uppgifter är det således möjligt att skilja ut de barn som har registrerade tillgångar överstigande åtta basbelopp. Med hänsyn här- till bör enligt utredningens mening, på motsvarande sätt som kronofogdemyndigheterna och , i förordning åläggas att anmäla till överförmyndaren när värdet av ett barns till- gångar överstiger åtta basbelopp. En sådan förordning utfärdas av regeringen, och utredningen lämnar inte något förslag till författning i detta hänseende. Enligt 2 § förordningen (2001:423) om vissa frågor rörande Skatte- verkets handläggning enligt 20 kap. skall , om det framgår av bouppteckningen att någon som är underårig eller som har förvaltare har del i ett dödsbo, sända en under- rättelse om detta och en kopia av bouppteckningen eller del av denna till överförmyndaren. Enligt 3 § i nämnda förordning skall , om det framgår av bouppteckningen att det i ett döds- bo finns en delägare för vilken en god man skall förordnas, sända en underrättelse om detta och en kopia av bouppteckningen eller del av denna till den överförmyndare som skall utöva tillsyn över godmanskapet. Underrättelseskyldigheten för omfattar inte situa- tionen då någon som redan har god man har del i ett dödsbo. Från överförmyndarhåll har framförts önskemål om att underrättelseskyldighet skall omfatta även dessa fall. Det är nämli- gen av stor vikt för överförmyndarens tillsyn att han görs uppmärk- sam på att huvudmannen är delägare i ett dödsbo. Utredningen delar denna uppfattning och föreslår att underrättelseskyldigheten enligt Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... ovan nämnda förordning också skall omfatta situationen då någon som har god man har del i ett dödsbo. Domstolar har en skyldighet att underrätta överförmyndaren i bl.a. ärenden som rör förmynderskap, godmanskap och förvaltarskap. Härutöver skulle man kunna tänka sig att domstolar ålades en skyl- dighet att rapportera till överförmyndaren i de fall då en förmyndare förpliktas att utge skadestånd till sitt barn eller för det fall en ställ- företrädare försätts i konkurs. I situationer då ett barn far illa, t.ex. på grund av att det utsätts för misshandel av sina föräldrar, är det främst polis och åklagare som har möjlighet att uppmärksamma barnets behov av hjälp. I samband med att föräldrars brott mot barn anmäls torde som huvudregel socialförvaltningen kopplas in på ett tidigt stadium. Vid tiden för domstolens handläggning av skadeståndsfrågan bör, om behov finns, en ställföreträdare redan ha utsetts för barnet, t.ex. en särskilt för- ordnad vårdnadshavare eller en företrädare enligt lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn. När det gäller personer som försätts i konkurs finns det en skyldighet för rätten att underrätta överförmyndaren om konkursbeslutet, för det fall det är upplyst att gäldenären är förmyn- dare, god man eller sådan förvaltare som har förordnats enligt nuva- rande 11 kap. 7 § , se 12 § första stycket punkten 7 kon- kursförordningen (1987:916). Rätten har sålunda inte någon skyldig- het att närmare efterforska huruvida gäldenären är förmyndare, god man eller förvaltare. Det torde inte heller vara ekonomiskt försvar- bart att ålägga en domstol att genom kontakter med överförmynda- ren ta reda på huruvida så är fallet. En generell skyldighet att under- rätta överförmyndaren när någon försätts i konkurs skulle å andra sidan innebära att överförmyndaren tvingas göra motsvarande kon- troll Med hänsyn till vad som sagts är det tveksamt om en under- rättelseskyldighet för domstol skulle fylla någon större funktion i ovan nämnda hänseenden. Utredningen lägger inte fram något för- slag härom. Från överförmyndarhåll har framförts önskemål om att domsto- larna skall vara skyldiga att underrätta överförmyndaren när det utses en särskilt förordnad vårdnadshavare med förmyndaruppgifter. Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... Enligt 4 § förordningen (1949:661) om skyldighet för domstol att lämna uppgifter i mål och ärenden enligt m.m. skall en tingsrätt underrätta överförmyndaren om tingsrättens eller högre rätts beslut i ärenden som rör förmynderskap, godmanskap och för- valtarskap. Även om en särskilt förordnad vårdnadshavare enligt huvudregeln i 10 kap. 3 § också är förmyndare för den underårige är det lämpligt att det av ovan nämnda förordning klart framgår att domstolen skall underrätta överförmyndaren när den förordnar en särskilt förordnad vårdnadshavare som också är förmyndare för den underårige. När det gäller skolan är överförmyndaren sannolikt inte den myn- dighet som skolpersonal vänder sig till, om den upptäcker att en elev på något sätt far illa i hemmet. Det torde vara vanligare att skolan i stället vänder sig till kommunens socialförvaltning som gör en be- dömning av vilka åtgärder som behöver vidtas. Uppdagas vid denna undersökning att föräldrarna missköter barnets ekonomi, skall socialnämnden som framgått ovan underrätta överförmyndaren här- om. Med hänsyn härtill anser utredningen att det inte behövs någon särskild underrättelseskyldighet för skolan. 3.6.3.4Överförmyndarens möjlighet att erhålla information från banker och andra finansiella institut Förslag: I 16 kap. införs en ny paragraf, 10 a §, som föreskriver att banker, kreditmarknadsföretag, värdepappersbolag, centrala värdepappersförvarare och kontoförande institut, fondbolag och förvaringsinstitut samt företag som driver verksamhet enligt lagen (2004:299) om inlåningsverksamhet är skyldiga att på begäran lämna överförmyndaren de uppgifter som behövs för överförmyn- darens tillsynsverksamhet. Denna skyldighet skall också omfatta motsvarande utländska företag som driver verksamhet från en filial här i landet. I lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument, lagen (2004:46) om investe- ringsfonder och lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... införs hänvisningar till den föreslagna regleringen i 16 kap. 10 a § . Bankernas och kreditmarknadsföretagens (kreditinstitutens) verk- samhet regleras i väsentliga delar av lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Enligt 1 kap. 10 § i nämnda lag får inte enskildas förhållanden till bank eller kreditmarknadsföretag obehörigen röjas. Denna regel om- fattar både handlingssekretess och tystnadsplikt. Tystnadsplikten hindrar vidare i princip kreditinstitutet från att lämna uppgifter huruvida en viss person över huvud taget har något mellanhavande med institutet i fråga och består även efter det att kundrelationen har upphört. Detta utesluter emellertid inte att överförmyndaren ställer frågor till ett kreditinstitut som i samband därmed får avgöra huruvida den efterfrågade uppgiften kan lämnas. Den omständigheten att t.ex. en bank lämnar ut en uppgift till överförmyndaren innebär inte utan vidare att banken därmed anses ha överträtt tystnadsplik- ten i 1 kap. 10 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. Om vikti- gare allmänna intressen kan anses kräva att upplysningarna lämnas och något lojalt intresse för bankkunden inte synes stå i vägen, torde upplysningarna kunna lämnas. I tveksamma fall bör dock tystnadsplikt iakttas (jfr och , Bank- sekretessen, 1987, s 58). Tystnadsplikten påverkas av att kunden samtycker till att banken lämnar ut uppgifter som normalt faller under tystnadsplikten. Där- utöver har förmyndare i egenskap av legal representant för en under- årig rätt att få upplysningar av kreditinstitutet om den omyndiges mellanhavanden med institutet i fråga, även beträffande medel som den omyndige har förvärvat genom eget arbete efter sin sextonårs- dag och som finns innestående hos kreditinstitutet. På motsvarande sätt bör en god man eller förvaltare kunna kräva upplysningar av t.ex. en bank i frågor som faller under vederbörandes uppdrag (se och , a.a., s. 66 f). När det gäller uppgifter som finns hos kreditinstitut föreskrivs i 9 kap. 5 § andra stycket lagen om bank- och finansieringsrörelse att ett kreditinstitut är skyldigt att på begäran av överförmyndare, förmyndare, god man eller förvaltare utfärda bevis om beloppet av Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... de medel som sätts in eller står inne och som förvaltas enligt för- äldrabalken av en förmyndare, god man eller förvaltare, samt i före- kommande fall intyga att meddelat tillstånd till uttag inte har ut- nyttjats. Regleringen i 9 kap. 5 § lagen om bank- och finansierings- rörelse förutsätter således att det redan finns ett etablerat ställföre- trädarskap, och regleringen grundar således inte någon rätt för överförmyndaren att begära information från kreditinstitutet i syfte att utröna huruvida den enskilde är i behov av god man eller förvaltare. Innebörden av tystnadsplikten i 1 kap. 10 § lagen om bank- och finansieringsrörelse har berörts ovan. Förutom efter medgivanden från den enskilde till kreditinstitutet att lämna ut uppgifter och genom ställföreträdares möjlighet till insyn kan tystnadsplikten genombrytas på grund av föreskrifter i lag. kan enligt 13 kap. 3 och 5 §§ lagen om bank- och finansieringsrörelse begära att kreditinstitutet lämnar upp- lysningar om sin verksamhet och därmed sammanhängande om- ständigheter. Inspektionen får vidare genomföra undersökning hos ett kreditinstitut när inspektionen anser det nödvändigt. Polis och åklagare kan vid misstanke om brott genom beslag och husrannsakan bryta igenom tystnadsplikten. Bestämmelser härom finns i 27 och 28 kap. . Av 1 kap. 11 § lagen om bank- och finansieringsrörelse framgår att kreditinstitutet är skyldigt att lämna uppgifter om enskildas förhållanden till institutet, om det under en utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål begärs av undersökningsledaren. Personal vid ett kredit- institut är, liksom alla andra medborgare, skyldiga att inför domstol avlägga vittnesmål. Tystnadsplikten är således inget hinder för att avge vittnesmål i fråga om en privatpersons bankförbindelser. I sammanhanget bör erinras om den s.k. editionsplikten enligt 38 kap. 2 § , dvs. skyldigheten att förete skriftlig handling som kan antas äga betydelse som bevis. Editionsplikten kan även träffa kreditinstitut som härvid kan tvingas lämna ut handlingar som normalt omfattas av tystnadsplikten. Det bör fram- hållas att det finns begränsningar i såväl skyldigheten att vittna som att tillhandahålla handlingar för det fall yrkeshemligheter kan kom- ma att uppenbaras, 36 kap. 6 § och 38 kap. 2 § andra stycket rätte- Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... Enligt lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt skall kreditinstitutet lämna uppgifter till , eller den polismyndighet som regeringen bestämmer, om alla omständighe- ter som kan tyda på penningtvätt. Motsvarande regler finns i lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslig- het i vissa fall, m.m. kan i ett utmätningsärende begära att få information från kreditinstitutet om en kunds tillgångar. Enligt 4 kap. 15 § utsökningsbalken är nämligen tredje man skyldig att upp- ge huruvida gäldenären har fordran hos honom eller annat mellan- havande med honom, som kan vara av betydelse för bedömning i vad mån gäldenären har utmätningsbar egendom, samt ange den närmare beskaffenheten av mellanhavandet. Intresset av att på detta sätt utnyttja bl.a. banker som informationskällor i utsökningsmål betonades särskilt vid tillkomsten av utsökningsbalken, se prop. 1980/81:8. Den som vägrar att lämna uppgifter kan föreläggas vite eller, om det inte har någon verkan, häktas, se 2 kap. 15 och 16 §§ utsökningsbalken. Andra regler om sekretess på det ekonomiska området Reglerna om tystnadsplikt i lagen om bank- och finansieringsrörelse tar endast sikte på kreditinstitut. Det finns emellertid andra organ som en enskild kan ha ekonomiska mellanhavanden med, t.ex. värde- pappersbolag. För att skydda den enskildes intressen finns det också i annan lagstiftning än lagen om bank- och finansieringsrörelse regler om sekretess. I 1 kap. 8 § första stycket lagen (1991:981) om värdepappersrö- relse, 2 kap. 8 § lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet, 7 kap. 13 § lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora expone- ringar för kreditinstitut och värdepappersbolag, 8 kap. 2 § lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument och 2 kap. 19 § lagen (2004:46) om investeringsfonder finns regler om tystnadsplikt med något varierande utformning. Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... Bör överförmyndaren ges möjlighet att hos bank eller annat finansiellt institut begära upplysningar om den enskildes ekonomiska förhållan- den i syfte att utröna behovet av ställföreträdare? får överförmyndarna information som tyder på att den en- skilde är i behov av en god man eller en förvaltare. I en del fall kan den enskilde själv eller anhöriga till denne förse överförmyndaren med den information som behövs för att ett ärende om godmanskap eller förvaltarskap skall kunna initieras, men det förekommer inte sällan att den enskilde eller dennes anhöriga av olika skäl inte vill att den enskildes ekonomi skall synas av någon utomstående. Mot bakgrund härav har det från överförmyndarhåll framförts önskemål om att banker och andra finansiella institut skall vara skyl- diga att lämna ut uppgifter till överförmyndaren för att han skall kunna utreda behovet av ställföreträdare. En sådan ordning innebär naturligtvis att överförmyndarens arbete effektiviseras, men mot de framförda önskemålen måste vägas den enskildes intresse av att banker och andra finansiella institut (t.ex. kreditmarknadsföretag, värdepappersbolag och fondbolag) inte röjer uppgifter om hans ekonomiska förhållanden. Om en kund inte kan lita på att dessa institut iakttar sin tystnadsplikt, finns det en risk för att han inte lämnar de uppgifter som t.ex. en bank behöver i sam- band med en ansökan om lån. Härigenom försämras bankernas förut- sättningar att korrekt uppskatta och prissätta riskerna för olika tjänster. De finansiella institutens verksamhet är således till viss del beroende av att de åtnjuter kundernas förtroende. De undantag från tystnadsplikten som finns rör klart defini- erade situationer, t.ex. fall då polis och åklagare har konkreta miss- tankar om brott eller då någon söks för utmätning. En möjlighet att bryta igenom tystnadsplikten även i syfte att undersöka behovet av god man eller förvaltare skulle innebära att den restriktivitet som upprätthålls beträffande utlämnande av upplysningar från ett finansiellt institut inskränks inte obetydligt. Blotta vetskapen om att överförmyndaren i undersökningssyfte kan begära att t.ex. en bank lämnar ut uppgifter riskerar att leda till att en person som miss- tänker att t.ex. närstående försöker få honom satt under god man betraktar banken med misstroende. Möjlighet till direktinsyn inne- bär vidare en risk för att den används mera slentrianmässigt och att kontroll hellre sker en gång för mycket än för litet. I sammanhanget bör nämnas att i be- tänkandet Ekonomisk brottslighet och sekretess (SOU 1999:53) Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... diskuterade behovet av regler som bryter tystnadsplikten redan innan en förundersökning har inletts. Sådana regler skulle enligt polis och åklagare innebära en effektivare brottsbekämpning, efter- som tips och andra uppslag lättare skulle kunna kontrolleras och följas upp. kom emellertid till slutsatsen att regler som tillåter polis och åklagare att redan under den s.k. för- utredningen få tillgång till uppgifter från banker och andra finansi- ella institut skulle urholka tystnadsplikten alltför mycket. Vidare skulle sådana bestämmelser innebära ett alltför stort avsteg från den nuvarande strikta synen på tystnadsplikten, se s. 310 ff. i betänkandet. Även om överförmyndarens verksamhet inte utan vidare kan jäm- föras med polisens och åklagarens brottsutredande verksamhet, kan det inge betänkligheter att lämna överförmyndaren möjlighet att bryta igenom tystnadsplikten i undersökningssyfte på ett stadium när detta inte ens är möjligt för de brottsutredande myndigheterna. Överförmyndarens bevekelsegrund för att utse en god man för t.ex. en ålderssvag person kan ju vara att överförmyndaren misstänker att den enskildes pengar förskingras av någon närstående. I en sådan situation skulle överförmyndaren med den tänkta ordningen kunna utverka information från t.ex. en bank för att underbygga sina, kanske vaga, misstankar om att den enskilde utsätts för brott. Med hänsyn till vad som har sagts vill utredningen inte föreslå att man genom särskilda regler bryter igenom tystnadsplikten hos finansiella underlätta för överförmyndarna att upp- daga eventuell misskötsel, varken såvitt avser den potentiellt hjälp- behövande eller för någon i dennes närhet med inflytande över ekonomin, t.ex. en fullmäktig. Det sagda innebär emellertid inte att överförmyndarna är för- bjudna att tillfråga bankerna om uppgifter som rör enskildas eko- nomiska angelägenheter. Som framgår av 1 kap. 10 § lagen om bank- och finansieringsrörelse är kreditinstitut endast förhindrade att obehörigen röja enskildas förhållanden till kreditinstitutet. Tyst- nadsplikten existerar till skydd för den enskildes intressen, och så länge dessa inte träds för när torde ett utlämnande av uppgifter inte anses ske obehörigen. När ett ärende om godmanskap eller förvaltarskap väl har initie- rats vid tingsrätten, finns redan med gällande bestämmelser möjlig- het att få den enskildes relation med bl.a. banker belyst. Särskilt bör möjligheterna till edition framhållas, se 25 § lagen (1996:242) om domstolsärenden jämförd med 38 kap. 2 § . Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... Bör överförmyndaren ges möjlighet att bryta igenom tystnadsplikten hos finansiella institut i syfte att utöva tillsyn över föräldrar och för- ordnade ställföreträdare? Regleringen i 9 kap. 5 § andra stycket lagen om bank- och finansi- eringsrörelse ger överförmyndaren möjlighet att begära informa- tion från kreditinstitut om beloppet av de medel som sätts in eller som står inne på ett konto som förvaltas av förmyndare, god man eller förvaltare. Enligt förarbetena, prop. 1993/94:251 s. 308 f., till den numera upphävda 2 kap. 23 § bankrörelselagen (1987:617), som har sin motsvarighet i 9 kap. 5 § lagen om bank- och finansierings- rörelse, är bestämmelsen tillämplig på såväl förordnade förmyndare som föräldraförmyndare; beträffande de senare sannolikt oberoende av om förvaltningen är fri eller kontrollerad. Vad som sagts innebär att överförmyndaren för tillsynsända- mål kan begära att få information om barns bankkonton och om konton som tillhör personer som har god man eller förvaltare. Barn och personer som har god man eller förvaltare kan utöver banktillgodohavanden äga aktier, fondandelar, premieobligationer m.m. saknas regler som ger överförmyndaren rätt att för till- synsändamål begära information från t.ex. centrala värdepappers- förvarare. Flera överförmyndare har anfört att deras tillsyn skulle bli mer effektiv, om de gavs möjlighet att begära information även från andra finansiella institut än banker, dvs. centrala värdepappers- förvarare, kreditmarknadsföretag, värdepappersbolag och företag som bedriver verksamhet enligt lagen (2004:299) om inlåningsverk- samhet. Tanken bakom regleringen i 9 kap. 5 § andra stycket lagen om bank- och finansieringsrörelse är att överförmyndaren skall kunna kontrollera barns och hjälpbehövandes ekonomi för att försäkra sig om att förvaltningen är tillfredsställande. Det finns enligt utred- ningens mening inte anledning att göra skillnad på den del av den enskildes ekonomi som består av banktillgodohavanden och den del som består av aktier, fondandelar, premieobligationer m.m. Med hänsyn härtill bör överförmyndaren ha rätt till insyn i barns och hjälpbehövandes affärer med, förutom kreditinstitut, också fond- bolag, centrala värdepappersförvarare m.fl. Utredningen föreslår att det införs en ny paragraf i 16 kap. för- äldrabalken, 10 a §, som ger överförmyndaren rätt att för tillsyns- ändamål begära uppgifter från banker, kreditmarknadsföretag, värde- pappersbolag, centrala värdepappersförvarare och kontoförande Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... institut, fondbolag och förvaringsinstitut samt från företag som driver verksamhet enligt lagen (2004:299) om inlåningsverksamhet om dessa instituts förhållande till barnet eller den hjälpbehövande. Denna skyldighet att lämna uppgifter bör omfatta också motsvaran- de utländska företag under förutsättning att de verkar från en filial här i landet. I upplysningssyfte bör hänvisningar till den föreslagna regleringen föras in i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument, lagen (2004:46) om investeringsfonder och i lagen (2004:297) om bank- och finansi- eringsrörelse. Regleringen i 9 kap. 5 § andra stycket lagen om bank- och finan- sieringsrörelse, som i aktuell del får upphävas, ger överförmyndaren rätt att få uppgift om insatta medel eller tillgodohavande samt upp- gift om att ett meddelat tillstånd att lyfta medel inte har utnyttjats. Enligt utredningens mening bör överförmyndaren med stöd av den föreslagna regleringen i 16 kap. 10 a § få tillgång till alla uppgifter som det finansiella institutet har om den enskildes ekonomi. Den föreslagna 16 kap. 10 a § går alltså längre än 9 kap. 5 § andra stycket lagen om bank- och finansieringsrörelse. Över- förmyndaren bör således kunna få ut kontoutdrag som visar vilka transaktioner som har gjorts till och från den enskildes konto. Vidare bör han kunna få uppgift, om t.ex. ett kontokort har tagits ut av den enskilde. På samma sätt som vid tillämpningen av 16 kap. 10 § är det överförmyndaren som avgör vilken in- formation han vill ha. Det finansiella institutet skall inte göra någon självständig prövning av huruvida överförmyndaren verkligen behö- ver den begärda uppgiften. Bedömning: Nuvarande bestämmelser om ställföreträdares skyldig- het att föra räkenskaper och att avge årsräkning bör behållas. Enligt 12 kap. 5 § skall förmyndare, gode män och förvaltare fortlöpande föra räkenskaper över sin förvaltning och göra anteckningar om sina åtgärder i övrigt. Föräldrar är dock skyldiga att föra räkenskaper och göra anteckningar endast i den utsträck- ning som kan anses behövlig med hänsyn till egendomens omfatt- ning och omständigheterna i övrigt. Föräldrars förmyndarförvaltning och anknytande frågor... I 13 kap. 14 § och 14 kap. 15 § anges att föräldrar som är föremål för kontrollerad föräldraförvaltning respektive för- ordnade ställföreträdare före i en årsräkning skall redogöra för sin förvaltning under föregående år. I paragrafer- nas andra stycke anges vidare vad årsräkningen skall innehålla. Bestämmelserna i 12 kap. 5 § reglerar ställföreträdar- ens ansvar för dokumentationen av ställföreträdarskapet.