sou · GSB359 · 2005-01-01 00:00:00 — menar att de stora folkrörelseorganisationerna har varit en central del inom demokratin och inte grupper som stått utanför. Inkluderingen har framför allt gällt de fackliga organisationerna som ingått i det korporativa systemet tillsammans med staten och näringslivet. Men det har handlat om ett klassbaserat förhandlings- system, där kvinnorörelsen inte har haft någon plats. anser emellertid att den självförståelse och självrespekt som skapas i en traditionell folkrörelse och i en kvinnorörelse kan jämföras. Att vara en aktiv del i ett större organiserat projekt, ett Vi, kräver att man tänker jag vill och jag kan – eller med kvinnorörelsens kända musikstrof ur Jösses flickor: vi kan, vi vill, vi törs. Det är den kollektiva tolkningen av verkligheten som ger styrka och kraft. Egna erfarenheter och villkor kan sättas in i ett större socialt och politiskt sammanhang. Idén är att helheten blir mer än summan av delarna. Kvinnor gör sig till politiskt aktiva medborgare Enligt betyder organisering krav på omfördelning och rättigheter. Men organisering innebär också mänsklig värdighet. Tanken bottnar i att värdighet inte bara är en fråga om bättre mate- riella villkor, utan framför allt om självaktning och handlings- utrymme, rätten att få vara ett kritiskt subjekt. Då inställer sig frågan hur kvinnor ser på sina möjligheter att skapa självbestäm- mande. Enligt verkar det uppenbart att många kvinnor tror att detta bäst görs utan män, dvs. att separat organisering ger större frihet att definiera verkligheten i könskritiska termer. påpekar att forskning visar hur självförtroende och handling löper samman i kvinnors organisering. Enligt forskaren ledde 1970-talets kvinnorörelse till ökat självförtro- ende hos många kvinnor som själva började handla. De organise- rade städerskestrejkerna medförde inte bara högre timpenning och bättre arbetsförhållanden för städerskorna, utan också ett självförtroende som de inte haft förut. hävdar lite tillspetsat att i grupper med bara kvinnor slipper kvinnorna att betrakta sig själva som avvikande. I själv- organiserade grupper undgår kvinnor att vara objekt för mans- samhällets blickar. Om kvinnor har uppfattningen att deras krav är Kvinnors organisering som demokratisk kraft marginaliserade, just på grund av den manliga överhöghet, är det förståeligt att vilja välja bort diskussioner med män när politiska krav ska formuleras. Då kan ny kunskap lättare produ- ceras, kunskap som går på tvärs mot rådande föreställningar om vem som har rätt att göra vad. Det ger ökat självförtroende. I detta perspektiv betyder organisering att kvinnor gör sig till politiskt aktiva medborgare. framhåller också att kvinnors organisering avslöjar den rådande könsordningens karaktär. Organiseringen i sig blir en på- minnelse om att vi lever i ett ojämlikt, sexistiskt samhälle. Tanken är att, om det fanns en väl fungerande demokratisk dialog skulle kvinnor inte känna behov av att organisera sig. Men enligt erbjuder inte svensk demokrati några institutionaliserade mötes- platser för diskussioner om kön och makt. På den punkten är femi- nister, såväl aktivister som forskare, överens. Ofärdig, ofullstän- dig, bristfällig är termer som används om demokratin när den skärskådas ur ett könsperspektiv. Enligt benämner kvinnor, med sina gemensamma hand- lingar, kön som en grundläggande social och politisk dimension. Något som innebär en faktisk och potentiell intressekonflikt i sam- hället. Skillnader mellan kvinnor och män politiseras, dvs. betraktas som maktrelationer, inte som något naturgivet. Det betyder att dominerande tolkningar av kön ifrågasätts. Genom att organisera sig som grupp tar kvinnor offentlig plats på sina egna premisser och pekar därmed ut män som motpart. Allt detta sker enligt utan att de organiserade kvinnorna ens behöver nämna kön eller män i sina program. Själva organise- ringen pekar på att det finns ett olöst problem, som handlar om kvinnors sämre villkor i relation till män samt om definitioner av kvinnligt och manligt. Det centrala i denna tolkning av kvinnors organisering är att maktrelationer mellan könen synliggörs. Kvinnors organisering som demokratisk kraft Kvinnor som sluter sig samman får kritik för innebörden i sina handlingar. De gör något som ogillas, ja som rent av betraktas som odemokratiskt. Det framgår av egen forskning, redovisad i (2003), som handlar om det bitvis starka motstånd som kommer till uttryck mot kvinnors organisering i olika former. visar att är ett utmärkt exempel på en grupp som ställde relativt okontroversiella krav men som blev hårt kritiserad som organisation. Medlemmarna häcklades för att använda fel metoder, exkludera män, inte vara nog kompe- tenta etc. Detsamma gäller ett kvinnligt nätverk på , som samlade kvinnor från samtliga partier, inklusive bl.a. . Nätverket blev häftigt ifrågasatt då man skrev ett brev till kommunstyrelsen att arbetsvillkoren på lasarettet i borde ses över. I både fallet med Stödstrumporna och Kvinno- brevet undgick kraven kritik. Det var själva handlingen, organise- ringen i sig, som mötte motstånd. Levande demokrati innebär politisk oenighet anser att man kan betrakta organiseringen som en kamp med den etablerade demokratiska ordningen om könets sociala och symboliska betydelser. I dessa uppgörelser får såväl den rådande maktordningen som organiseringen, eller motmakten, ett ansikte. De organiserade kvinnorna försöker vidga det demokratiska sam- talet till att även inbegripa könsdimensionen i samhället, medan andra, oftast män, vill hindra att så sker. Båda parter tvingas bekän- na färg, precisera sina argument för och emot. Oenigheter tydlig- görs, vilket enligt också framgår av den offentliga debatten i . Hon anser att betydelsen för demokratin av denna tredje aspekt av kvinnors organisering är ytterst subtil, som den är den mest provocerande. Det kan bara spekuleras i hur olika kollektiva handlingar påverkar den allmänna opinionen, folks sätt att tänka om kön och politik. Organisering benämner förvisso sociala feno- men på nya sätt, men enligt kan vi inte riktigt veta hur. Många tolkar motsättningar som bakslag (eng. back-lash), att en positiv utveckling riskerar att vändas i en negativ. Kvinnors organisering som demokratisk kraft Men för finns det inget som tyder på att den politiska utvecklingen bär på en inre logik som leder rätt. Situationen är närmast den att demokratin både ger och tar, skapar bättre villkor och större handlingsutrymme för medborgarna, å ena sidan, och reglerar och disciplinerar oss, å den andra. Nya politiska intresse- motsättningar och konflikter uppstår ständigt. Poängen här är en- ligt att även könspolitiska spänningar är en vital aspekt av en levande demokrati. Politisk oenighet som grund för förändring, är tanken. I det här perspektivet tillmäts kvinnors organisering en politisk betydelse i sig. framhåller att alla tre innebörderna i kvinnors organisering handlar om politik och demokrati. I den första aspekten betyder politik att rikta krav mot någon institution; i första hand staten, men också mot andra myndigheter, organisationer eller företag. Den andra aspekten innebär ett ökat politiskt självförtroende och ansvarstagande hos kvinnor som medborgare. Flera etablerade kvinnoorganisationer faller inom dessa två kategorier, som och de politiska partiernas kvinnoförbund. Men oavsett uttalade krav och medlemsaktivitet visar forskning att kvinnors organisering får politiska konsekvenser. Att misslyckas med att få en fråga på den politiska dagordningen behöver inte betyda att det gemensamma agerandet inte har något värde. Den tredje aspekten innebär att även om inte organiseringen leder till ny lagstiftning eller andra politiska reformer, kan den tillskrivas demokratisk betydelse. Det gäller särskilt om man har en demokratisyn som bygger på att medborgarna inte bara är konsumenter och mottagare av välfärd – utan att de också skall ges möjlighet att påverka sina sociala vill- kor, vara aktiva och närvarande i demokratin – som individer och kollektiv. Mot bakgrund av en sådan problematisering anser att man bör se de tre aspekterna av organisering som nära sam- manvävda. Alla tre rymmer en direkt eller indirekt kritik av den rådande demokratiska ordningen, vilken på olika sätt försöker kringgå de könspolitiska utmaningarna. En viktig del i förklaringen till varför kvinnors organisering stöter på motstånd ligger enligt i den förhärskande demo- kratisynen i samhället. Tror man att demokrati måste bygga på Kvinnors organisering som demokratisk kraft enighet, en stark vi-känsla, föreställningar om det allmännas bästa och delade grundläggande värderingar, kan kvinnors organisering lätt uppfattas som ett hot. Menar man däremot att allmänintresset och drömmen om konsensus är farliga fiktioner, tillstånd som inte kan uppnås utan att stora grupper utesluts, blir kvinnors organise- ring snarare en förnyande demokratisk kraft. utvecklar detta synsätt något. Hon menar att den demo- kratiska gemenskapen är både institutionell och moralisk. Det betyder att den är baserad dels på former för medborgarinflytande och beslutsfattande, dels på en uppsättning principer. Hon menar att man på ett mer övergripande plan kan tala om demokrati som en serie spelregler som definierar vad som är legitimt och rätt att göra och vad som utgör missriktade, odemokratiska handlingar. Hon anser att en viktig insikt är att dessa spelregler inte är skrivna i sten. De ifrågasätts och förändras löpande, inte minst av att med- borgarna organiserar sig i grupper. Frågan är hur kvinnors orga- nisering kan ses som ett konstruktivt inslag i denna omvandling av demokratin. påpekar att det givetvis finns organisering av kvinnor som inte bär på en förändringspotential, utan som snarare vill konservera den rådande könsordningen. Men en tolerant och öppen demokrati kan enligt fungera som ett stöd för kvinno- organisering som har en emancipatorisk potential. En radikal demokratisk politik erkänner att det finns social över- och under- ordning och politiska intressemotsättningar, även i termer av kön. anser att utgångspunkten måste vara att det vi, som skall skapas i en god demokrati inte kan vara baserat på likhet och samsyn, utan på jämlikhet och respekt för olika intressen. 2.5.6Makt, politik, förändring syfte med dessa resonemang, om betydelsen av kvinnors kollektiva handlingar, är att visa att de bör ses i ett brett sam- hällsperspektiv. Organiseringen ställer krav på bättre villkor för kvinnor, gör kvinnor till politiska aktörer samt pekar ut kön som politisk dimension. Därmed har kvinnor inte bara agerat inom ramen för sina demokratiska rättigheter, utan också pekat på bris- ter i den rådande demokratins sätt att fungera. De har, om än outtalat, kopplat samman makt, politik och förändring. Kvinnors organisering som demokratisk kraft Hon anser att om man har ett maktperspektiv så kan skillnader, könsrelationer och kvinnors sämre villkor politiseras, göras offent- liga, allmänna och förändras. Maktförståelsen gör könsproble- matiken dynamisk, till en pågående process, något vi alla kan in- gripa i, teoretiskt och praktiskt. Omtolkningar blir tillåtna. Om- tolkningar blir också nödvändiga. Enligt kräver en gam- mal, väl förankrad, näst intill naturaliserad könsmaktordning, orga- niserade motkrafter. Hon anser att en maktförståelse är en positiv kraft, rent av entrébiljetten till nytänkande. Ett maktperspektiv på kön förpliktar också till handling. Sammanfattningsvis anser således att ett främjande av kvinnors organisering är ett sätt att vidga kvinnors handlings- utrymme genom att 1.bredda den politiska dagordningen med nya frågor 2.kvinnor tar större offentlig plats som medborgare 3.kön benämns i termer av makt, politik och förändring Hon framhåller att med stöd till kvinnors organisering kan demo- kratiska mötesplatser för diskussioner om ojämlika könsrelationer växa fram. Hon menar att aktiviteter inte kan tvingas på uppifrån, utan måste komma underifrån. Däremot kan förutsättningar för nya demokratiska praktiker genereras från centralt håll. Frågan är då hur staten och den etablerade demokratiska ordningen svarar på kvinnors organiserade krav. Det är enligt en vital fråga för svensk demokrati. Enligt direktiven skall jag analysera stödet till kvinnoorganisatio- nerna ur ett folkrörelseperspektiv och utvärdera vilken betydelse stödet har för kvinnors vilja och möjligheter till egen organisering och de demokratiska förtjänsterna av detta. När det gäller begreppet folkrörelse finns det en allmän föreställning om vad en organisation skall uppfylla för att kunna kallas för en folkrörelse. Den skall ha en ideologi och den Kvinnors organisering som demokratisk kraft skall bilda opinion och opponera sig. Många av dagens folkrörelser var från början proteströrelser. En folkrörelse skall ha en visst antal medlemmar för att få in- flytande på samhällsutvecklingen. Den skall ha kontinuitet i tiden och helst en geografisk spridning med lokalföreningar runt om i landet. En folkrörelse skall också arbeta demokratiskt och vara öppen för alla som vill ansluta sig. Även om de flesta folkrörelser får statliga och kommunala bidrag är det väsentligt att de har en oberoende ställning i förhållande till stat och kommun. Slutligen skall en folkrörelse också innebära en gemenskap för dem som är anslutna. Min bedömning är att begreppet sociala rörelser bättre beskri- ver de nya rörelser som växte fram under den senare delen av 1900- talet. En social rörelse kan ses som nätverk av handlingar, utförda av en mångfald individer, grupper och/eller organisationer som är engagerade i politisk eller kulturell kamp på basis av en gemensam identitet. Därmed kan även lösare organisationer i form av nätverk fångas in i begreppet. Min slutsats är att den beskrivning och kategorisering som ut- redningen presenterar, visar den mångfald av organisationer, sam- manslutningar, nätverk m.m. som kvinnorörelsen består av. Kvinnorörelsen som en demokratisk kraft På samma sätt som övriga folkrörelser, växte kvinnorörelsen fram som en del av kampen för demokrati . Min slutsats är att kvinnoorganisationerna är en förutsättning i det demokratiska utvecklingsarbete som jämställdhetssträvandena inne- bär. Det gäller inte minst i fråga om påtryckning och mobilisering. För att detta skall bli framgångsrikt fordras att de ständigt bevakar olika företeelser i samhället. Jag anser att kvinnorörelsen alltid har haft en stor betydelse som opinionsbildare. Den har bidragit till en politisering av tidigare helt oreglerade samhälleliga fält som berör underordning och förtryck utifrån kön. Den har påverkat inställningar och förändrat männi- skors attityder gentemot kvinnor och deras villkor i samhället. Jag delar slutsats att kvinnors organisering har spelat och fortfarande spelar en stor roll för att föra upp nya frågor på den demokratiska agendan. Kvinnors organisering som demokratisk kraft fram, institutionaliserats och blivit en möjlighetsstruktur, som i sin tur föder ny organisering. Jag anser att i ett långt perspektiv har mottagligheten för kvinnors organiserade krav ökat, tack vare detta samspel mellan grupper utanför och institutioner innanför. Jag anser därför att med ett stöd till kvinnors organisering kan demokratiska mötesplatser för diskussioner om ojämlika könsrela- tioner växa fram. Aktiviteter kan emellertid inte tvingas på upp- ifrån, utan måste komma underifrån. Samhället kan dock skapa förutsättningar för organisering och deltagande. Jag kommer att överväga dessa frågor i kapitel 7. 3Nya former för kvinnors organisering Enligt direktiven har samhällsförändringarna och den utveckling som skett när det gäller kvinnors sätt att organisera sig, gjort det angeläget att anpassa utformningen av stödet till kvinnoorganisa- tionerna efter dessa nya förhållanden. Utredaren skall enligt direktiven överväga förutsättningarna för att bredda basen så att det statliga bidraget även omfattar paraply- organisationer, nya former för organisering såsom nätverk, samt olika mindre kvinnoorganisationer som skulle behöva stöd för att kunna påverka i samhället och förbättra sin situation. I detta kapitel redovisas inledningsvis regeringens demokrati- och folkrörelsepolitik. Därefter redovisas ett underlag om utveck- lingen av de ideella organisationerna i det civila samhället. Där redovisas bland annat användningen av associationer och stiftelser. I avsnittet om alternativa former för organisering diskuteras olika aspekter på nätverksbegreppet och nätverkskulturens effekter för folkrörelserna. Kvinnors organisering i paraplyorganisationer redovisas. Kapitlet avslutas med en redovisning av en studie om kvinnors organisering på lokal nivå och på Internet. Kvinnorörelsen är en av de sociala rörelserna i . Traditioner, historia och arbetsformer är sammanlänkade med det som brukar benämnas folkrörelsesverige. Folkrörelsepolitiken omfattar ock- så kvinnorörelsen, men kvinnorörelsen har delvis sökt sina egna former och uttryck. Det finns anledning att inledningsvis i detta kapitel redogöra för den svenska folkrörelsepolitiken. Nya former för kvinnors organisering beslutade om propositionen Demokrati för det nya seklet (prop. 2001/02:80). Enligt propositionen skall möj- ligheterna för medborgarnas deltagande i föreningar eller andra sammanslutningar förbättras. Särskilda insatser skall göras för att involvera nya typer av sammanslutningar samt sådana som företrä- der grupper som är mindre delaktiga i samhället. Regeringen betonar att medborgarsammanslutningar, såsom folk- rörelser och föreningar, har en viktig roll när det gäller att utveckla, fördjupa och bredda demokratin. Regeringen framhåller att med- borgarsammanslutningar kan vara en mobiliserande kraft i sam- hället. Sammanslutningar, som kanaliserar särskilda intressen, kan fungera som en motvikt till offentlig maktutövning. Regeringen pekar på att genom medborgarsammanslutningarna har medborgarna möjlighet att göra sin röst hörd. Om samman- slutningarna ges bättre möjligheter att delta i den politiska proces- sen, kan de också ge makt åt underrepresenterade grupper i samhället, vilket kan bidra till att bekämpa utanförskap. 3.2.1Behov och villkor i fokus I och med beslut etablerades demokratipolitik och folk- rörelsepolitik som nya politikområden. Folkrörelsepolitiken inrät- tades som ett eget politikområde i statsbudgeten 2001. Den om- fattar två delar; dels en generell folkrörelsepolitik som är ett över- gripande politikområde, dels sektorspolitiken, som består av ett antal sektororienterade politikområden. Till skillnad mot sektorspolitiken riktar sig den generella folk- rörelsepolitiken inte till en viss sektor av föreningslivet, utan hand- lar om föreningslivets generella behov och villkor. Den är inriktad på att dels stimulera och stödja människors organisering i före- ningar och liknande sammanslutningar, dels bidra till goda förut- sättningar för dessa föreningar att verka och bedriva verksamhet. En viktig uppgift inom politikområdet är att bidra till en ökad kunskap om föreningslivet och dess verksamheter. Politikområdet omfattar förvaltningsmyndigheternas samverkan med förenings- livet samt statistik, forskning och övrig kunskapsbildning om folk- rörelser och övriga föreningslivet. Politikområdet innefattar föreningarnas och folkrörelsernas sam- hällsroll och betydelse för den demokratiska infrastrukturen, dels föreningslivets sammansättning, omfattning och verksamhets- Nya former för kvinnors organisering Det handlar om att inhämta kunskap genom både dialog med företrädare för föreningslivet och särskilda studier. Ett exempel på en sådan studie är den som Statistiska central- byrån (SCB) redovisade i en rapport om föreningsenga- gemanget i . SCB genomförde inom ramen för ULF-under- sökningarna en särskild kartläggning av människors engagemang i ideella och ekonomiska föreningar. En liknande kartläggning genomfördes . I rapporten jämför SCB resultaten från de båda kartläggningarna. Rapporten visar bl.a. att medlemsantalet har sjunkit mellan åren 1992–2000 inom i stort sett samtliga typer av föreningar. fann SCB att människors engagemang inte har minskat, trots svikande medlemssiffror. Detta skulle enligt SCB kunna tyda på att det traditionella föreningslivet är en lika självklar kanal för medborgarnas engagemang som . De väljer i stället till viss del andra kanaler och andra organisationsformer. Det finns ingen samlad kunskap om dessa alternativa organisations- former. 3.2.2Alternativa sätt att organisera sig I budgetpropositionen aviserar regeringen därför att man avser att inhämta sådan kunskap samt undersöka om det finns möjlighet att främja och på olika sätt stödja människors alternativa sätt att organisera sig. Regeringen nämner i det sammanhanget att översynen av stödet till kvinnoorganisationerna kan ses som en pilotstudie. Utredningen skall inom ramen för översynen bl.a. undersöka vilka förutsättningar som finns för att bredda stödet till kvinnoorganisationerna så att andra typer av sammanslutningar än de traditionella föreningarna skall kunna ges möjlighet att ta del av det. I budgetpropositionen anges att de undersökningar som SCB:s rapport baseras på har haft medlemskapet som utgångspunkt. De personer som har ingått i undersökningarna har fått svara på frågor om i vilken utsträckning de är medlem i någon förening och i så fall i vilken förening och om man innehar förtroendeuppdrag m.m. För att kunna få en mer komplett och samlad bild av det ideella enga- gemanget anser regeringen att denna studie bör komplettas med en undersökning som utgår från människors ideella insatser i stället Nya former för kvinnors organisering Regeringen har därför uppdragit till att göra en sådan undersökning . 3.3Tradition och förnyelse i det civila samhället 3.3.1Organisationernas utveckling i civilsamhället I det föregående kapitlet redovisades att det civila samhället kan ses som en av flera domäner, eller sfärer, i samhället. Där återfinns de mer formaliserade ideella och idéburna organisationerna, men även politiska partier, fackföreningar, religiösa samfund och kyrkor samt stiftelser. I ett underlag till utredningen redovisar forskaren en modell som illustrerar situationen och utvecklingen i civilsamhället . Wijkström framhåller att det civila samhället och dess organisationer är stadda i kontinuerlig för- ändring. bär organisationerna på en stabilitet, sprungen ur tidigare epokers idéburna organisering och aktiviteter. De ideella organisationerna och människorna i det civila samhället kan där- med i existens och verksamhet omväxlande ses som bärare av både tradition och förnyelse. Detta växelspel mellan tradition och förnyelse gäller verksam- heternas innehåll, men även deras organisatoriska former. I många av organisationerna kombinerar man element och inslag från olika perioder. Wijkström menar att i det civila samhället hamnar de ideologier, utopier och värderingar som ligger till grund för sam- hällets utveckling ofta tydligt i fokus. Dessa synliggörs, tolkas, ifrågasätts, utmanas, omformuleras, utvecklas eller bekräftas i såväl tanke som handling i en mångfald av organisationer. Wijkström gör gällande att organisationerna, genom sin verksam- het, ibland strävar efter att förändra och utveckla samhället. arbetar man för att konservera eller bevara det man finner värde- fullt. Inte sällan pågår detta arbete i ett kontinuerligt utbyte och samspel mellan de svenska organisationerna och organisationer och influenser från andra länder. Nya former för kvinnors organisering Wijkström framhåller vidare i sitt underlag att de svenska folkrörel- serna ofta betraktas som en plats för harmoni och konsensus. Deras roll förstås då som att de expanderar demokratins och väl- färdens räckvidd. Det gäller alltifrån medborgerliga rättigheter och ökat brukarinflytande, till idrott och kultur och människors andliga utveckling.