sou · GSB3125d3 · 2005-01-01 00:00:00 — Det finns dock en del praktiska problem med en sådan lösning. Statskontoret kan inte se någon naturlig hemvist för denna kansli- funktion vid någon befintlig myndighet. Det krävs också att den myndighet som svarar för den ekonomiska tillsynen har goda kon- takter med SKI. En lösning skulle kunna vara att flytta ansvaret till . Det skulle dock kräva en annan orga- nisering av verksamheten och utökade resurser till kanslifunktio- nen. Utredningen om så kallat övrigt kärn- avfall En utredning om sådant svenskt kärnavfall som varken omfattas av Finansieringslagen eller Studsvikslagen har genomförts på uppdrag av . Avfallet benämns övrigt kärnavfall. Utred- ningen omfattar både kartläggning av avfallsflöden och redovisning av dagens finansiella åtgärder för att omhänderta avfallet. Dess- utom diskuteras finansiella åtgärder för material som i dagens läge inte är övrigt kärnavfall men som kommer att bli eller eventuellt skulle kunna bli övrigt kärnavfall. Definitioner och avgränsningar................................... Driftavfall från Studsvik till SFR .......................................... 4.2Driftavfall från Studsvik till djupförvar för långlivat låg- och medelaktivt avfall ............................................................ 4.3Driftavfall från Studsvik till djupförvar för använt Använt bränsle från Studsvik ................................................ Rivningsavfall från Studsvik....................................... Rivningsavfall från Ågestareaktorn ........................... 4.5.3 Rivningsavfall från bränslefabriken i .......... Diskussion och slutsatser .......................................... genom genomför en översyn av finansieringssystemet för använt kärnbränsle och annat radioaktivt avfall från kärnkraftsreaktorer [1]. En fråga som fram- kommit i översynsarbetet är prövning av en enhetlig reglering av finansiering för allt kärnavfall. Tre grupper av kärnavfall har identi- fierats: Avfall som regeras enligt den så kallade Finansieringslagen [2](Finansieringslagen ställer krav på reaktorägarna att de ska ansvara ekonomiskt för kärnavfallshanteringen, nu och .) Avfall som regleras enligt den så kallade Studsvikslagen [3] (Allt kärnavfall som tillhörde Studsvik överläts 1993–03–31 på AB SVAFO, vars finansiering re- gleras enligt Studsvikslagen.) Studsvik har medverkat i utredningsarbetet genom framtagning av föreliggande underlag om övrigt kärnavfall. 2 Definitioner och avgränsningar Kärntekniklagen skiljer på kärnämne och kärnavfall. Kärnämne är således inte kärnavfall. Med kärnämne avses enligt Kärntekniklagen [4]: uran, plutonium eller annat ämne som används eller kan an- vändas för utvinning av kärnenergi (kärnbränsle) eller före- ning i vilken sådant ämne ingår torium eller annat ämne som är ägnat att omvandlas till kärnbränsle eller förening i vilken sådant ämne ingår använt kärnbränsle som inte har placerats i slutförvar Med kärnavfall avses enligt Kärntekniklagen [4]: använt kärnbränsle som har placerats i slutförvar radioaktivt ämne som har bildats i en kärnteknisk anlägg- ning och som inte har framställts eller tagits ur anlägg- ningen för att användas i undervisnings- eller forsknings- syfte eller för medicinska, jordbrukstekniska eller kommer- siella ändamål material eller annat som har tillhört en kärnteknisk anlägg- ning och blivit radioaktivt förorenat samt inte längre skall användas i en sådan anläggning radioaktiva delar av en kärnteknisk anläggning som avveck- las Med kärnteknisk anläggning avses enligt Kärntekniklagen [4]: anläggning för utvinning av kärnenergi (kärnkraftsreaktor) annan anläggning i vilken en självunderhållande kärnreak- tion kan ske, såsom forskningsreaktor anläggning för utvinning, framställning, hantering, bearbet- ning, förvaring som avses bli bestående (slutförvaring) eller annan förvaring (lagring) av kärnämne anläggning för hantering, bearbetning, lagring eller slutför- av kärnavfall har kärntekniska anläggningar på följande platser: I finns (kokvattenreaktor, stängd ) och (kokvattenreaktor). I Forsmark finns (kokvattenreaktor), Fors- mark 2 (kokvattenreaktor), (kokvattenreaktor) och SFR (Slutförvar för radioaktivt driftavfall). I finns 1 (kokvattenreaktor), 2 (kokvattenreaktor), 3 (kok- vattenreaktor) och CLAB (Centralt mellanlager för använt bränsle). I finns en anläggning för återvinning av uran från restprodukter. I finns (kokvattenreaktor), (tryckvattenreaktor), (tryckvattenreaktor) och (tryckvattenreaktor). I Studsvik finns R2-reaktorn (forsknings- och material- provningsreaktor), R2-0-reaktorn (forskningsreaktor), la- boratorier för tester och undersökningar av kärnbränsle samt avfallsanläggningar. I finns en kärnbränslefabrik. I strax söder om finns Ågesta-reaktorn (tungvattenreaktor, nerlagd 1974). Dessutom finns forskningsinstitutioner m.m. som också har kärn- teknisk verksamhet. Anläggningarna i , , och Ring- hals omfattas av Finansieringslagen. I den mån kärnavfall från anläggningarna i , och och från forskningsinstitutioner m.m. ska tas om hand skickas det till Studsvik för hantering (se nästa kapitel). Endast en del av kärnavfallet i Studsvik är övrigt kärnavfall. Res- ten omfattas av Studvikslagen. Även om Kärntekniklagen är tydlig när det gäller definitionen på kärnavfall är det i praktiken inte alltid så lätt att skilja på vad som ska betraktas som kärnavfall och vad som bara är radioaktivt av- fall. Detta gäller inkommande icke kärntekniskt avfall som be- handlas i de kärntekniska anläggningarna i Studsvik. Eftersom använt kärnbränsle som har placerats i slutförvar är kärnavfall enligt kärntekniklagens definition blir kärnbränslerester från Studsvik kärnavfall vid deponering i ett slutförvar. I Figur 1 ges en schematisk beskrivning av systemet för hantering av radioaktivt avfall i med särskilt fokus på avfall, som hanteras i Studsvik. Driftavfall från de svenska kärnkraftverken och liknande avfall från Studsvik transporteras till SFR (slutförvar för driftavfall) i Forsmark. Använt kärnbränsle från svenska kärnkraftverk och kärnbränsle- rester från undersökningar i Studsvik transporteras till CLAB (centrallager för använt bränsle) i väntan på framtida slutförvaring i ett djupförvar. Använt bränsle från reaktorerna R2 och R2–0 i Studsvik kan en- ligt avtal skickas tillbaka till ursprungslandet . I Studsvik behandlas både externt radioaktivt avfall/skrot och radioaktivt avfall/skrot från den egna verksamheten. Behandlat skrot kan i de flesta fall friklassas och återanvändas antingen direkt eller efter avklingningslagring. Avfallsåterstoder (aska m.m.) från behandling av externt avfall/skrot skickas i de allra flesta fallen till- baka till kunden. Avfallsåterstoden från behandlat svenskt avfall från sjukhus, forskningsinstitutioner, industri utöver kärnkraft- industrin m.m. omhändertas dock tillsammans med avfall från den egna verksamheten i Studsvik. Långlivat låg- och medelaktivt avfall (både SVAFO-ägt avfall som omfattas av Studsvikslagen och Studsvik Nuclear-ägt avfall som inte omfattas av Studsvikslagen) mellanlagras i Studsvik i vän- tan på framtida transport till ett djupförvar för långlivat låg- och medelaktivt avfall. Djupförvaret förväntas även användas för fram- tida rivningsavfall och avfall vars kemiska sammansättning gör att det inte uppfyller kraven på avfall till SFR. Avfallshantering i med särskilt fokus på avfall, som hante- ras i Studsvik. Framtida planer är streckmarkerade. 4.1Driftavfall från Studsvik till SFR Driftavfallet från Studsvik till SFR utgörs bland annat av aska från förbränning av lågaktivt svenskt avfall. Askan packas i 100-litersfat som placeras i 200-litersfat varefter mellanrummen mellan faten fylls med betong så att askan kringgjuts. Även andra avfallskatego- rier förekommer bland avfallet från Studsvik till SFR. För varje typ av avfallskolli finns en typbeskrivning med noggrann beskrivning av behållarsystemet och det ingående avfallet. förbrändes totalt avfall i Studsviks förbrän- ningsanläggning [5]. Endast av avfallet utgjordes av övrigt kärnavfall. Studsviks kostnader för slutförvaring i SFR är redan täckta. Detta regleras i ett avtal mellan Studsvik (dåvarande Studsvik Ener- giteknik AB) och SKB (dåvarande SKBF, Svensk Kärnbränsleför- sörjning AB) [6]. Enligt avtalet har SKB åtagits sig att i SFR ombe- sörja slutlig förvaring av avfall från Studsvik och också ombesörja transporten av avfallet från Studsvik till SFR. För detta har Studs- vik erlagt ersättning med ett engångsbelopp om sammanlagt . 4.2Driftavfall från Studsvik till djupförvar för långlivat låg- och medelaktivt avfall tog hanteringsanläggningen för medelaktivt avfall i Studsvik emot avfall för behandling varar ca kan klassas som övrigt kärnavfall [7]. Huvuddelen av det övriga kärn- avfallet utgjordes av medelaktivt avfall från verksamheten i Studs- vik, framför allt från R2-reaktorn, men även små kvantiteter ex- ternt avfall ingår i avfallet. Behandlingen i hanteringsanläggningen för medelaktivt avfall har resulterat i totalt 66 producerade dubbellocksfat på vardera varav med övrigt kärnavfall [7]. Dubbellocksfa- ten har i sin tur placerats i femhåls betongkokiller, som vardera rymmer fem fat. Producerade kokiller transporteras till ett bergrum för mellan- lagring i väntan på framtida slutförvaring i ett djupförvar för lång- livat låg- och medelaktivt avfall. Vid utgången av 2003 fanns totalt 607 betongkokiller med SVAFO-avfall och övrigt kärnavfall i mel- lanlagret. Det övriga kärnavfallet omfattas av krav på ekonomisk säkerhet enligt [8]. Enligt 16 kap 3 § gäller föl- jande: Tillstånd, godkännande eller dispens enligt balken eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av balken, får för sin giltighet göras beroende av att den som avser att bedriva verksamheten ställer säkerhet för kostnaderna för efterbehandling och andra återställningsåtgärder som verksamheten kan föranleda. I en nyligen meddelad dom om tillstånd enligt för verksamhet i Studsvik ställs därför krav på ekonomisk säkerhet [9]. Kravet gäller en bankgaranti på för efterbe- handling och andra återställningsåtgärder. Detta täcker bland annat in framtida kostnader för övrigt kärnavfall till ett djupförvar för långlivat låg- och medelaktivt avfall. Säkerheten ska förvaras hos . Studsvik ska sedan med början , och därefter , till redovisa un- derlag, med förslag till säkerhetsbelopp för be- stämmande av säkerhetsbelopp. Miljödomstolen har överlåtit åt att vid behov besluta om förändring av säkerhetens (bankgarantins) storlek. Domen har dock överklagats (av de Gröna) vilket gör att den ännu ej trätt i laga kraft. 4.3Driftavfall från Studsvik till djupförvar för använt bränsle Bankgarantin på täcker även in framtida kostnader för bränslerester till mellanlagring i CLAB och framtida slutförvaring i ett djupförvar för använt bränsle. Bränsleresterna uppkommer vid testning och undersökning av bränsle i Studsvik. Enligt Kärntekniklagens definition på kärnavfall ska avfallet inte betraktas som kärnavfall förrän det placerats i slutförvaret. 4.4Använt bränsle från Studsvik Använt bränsle från Studsvik kan enligt avtal skickas tillbaka till . Det använda bränslet är definitionsmässigt inte kärnavfall. Om det av någon anledning skulle bli aktuellt att slut- förvara använt bränsle från Studsvik i det framtida svenska djupför- varet för använt bränsle skulle dock bränslet bli kärnavfall när det placerats i slutförvaret. För bränslet som ska skickas tillbaka till finns för närva- rande en bankgaranti ställd mot SKI. Bankgarantin vid utgången av 2003 gällde totalt 431 stavar och ett belopp på . Studsvikslagen täcker in framtida rivningskostnader för alla anlägg- ningar i Studsvik med radiologisk verksamheten bortsett från smältanläggningen (SMA) och aktiva kemilaboratoriet (AKL). För framtida rivning av delar av SMA och AKL har Studsvik samman- lagt avsatt (7100 kSEK för SMA och 2089 kSEK för AKL). Avsättningen avser samtliga rivningskostnader och in- kluderar bland annat kostnader för omhändertagande av rivnings- avfall. Studsvikslagen täcker in framtida rivningskostnader för Ågestare- aktorn. 4.5.3Rivningsavfall från bränslefabriken i Hur stora mängder övrigt kärnavfall som kommer att genereras från rivning av bränslefabriken i är svårbedömt. I dagens läge är kvantiteterna avfall från verksamheten små men skulle både kvantiteterna från drift och rivning kunna bli betydligt större om myndighetskraven förändras. Studsviklagen täcker in framtida kostnader som kan hänföras till den tidigare uranbrytningen i . har dock som tillståndsinnehavare ett ekonomiskt ansvar för framtida kostnader som kan hänföras till den pågående verksamheten med uranutvinning. Enligt årsredovisningen för /2003 har företaget totalt avsatt för framtida kostnader. 5 Diskussion och slutsatser I samarbetar SKB med kärnkraftverken och Studsvik när det gäller slutförvaring av driftavfall i SFR och framtida djupförva- ring av avfall. SKB ansvarar för hela slutförvarssystemet och kärn- kraftverken är tillsammans med Studsvik leverantörer av avfall till det befintliga slutförvaret SFR, till det befintliga mellanlagret CLAB och kommer att bli leverantörer till dels ett framtida djup- förvar för använt bränsle och dels ett framtida djupförvar för lång- livat låg- och medelaktivt avfall. Studsvik tar hand om avfall från den egna verksamheten och fungerar i dagens läge också som en central behandlingsstation för radioaktivt avfall från sjukhus, forskningsinstitutioner etc. En del av avfallet utgörs av så kallat IKA-avfall (radioaktivt avfall från icke kärnteknisk verksamhet). I en nyligen genomförd utredning om IKA-avfall föreslås att en statlig fond knuten till Kärnavfallsfonden ska upprättas för IKA-avfall [10]. Studsvik tillhandahåller också avfallstjänster för kärnkraftverk och bränslefabriker inom och utom landet. Avfallsåterstoden från behandlingen skickas i dessa fall tillbaka till kunden. Produktionen av övrigt kärnavfall är liten jämfört med den totala produktionen av kärnavfall som omfattas av Finansieringslagen och Studsvikslagen. Framtida kostnader för producerat övrigt kärnavfall i form av driftavfall från Studsvik kommer i enlighet med krav i att täckas in av en bankgaranti. Bankgarantin innebär utöver säker- het för avfall som definitionsmässigt är övrigt kärnavfall också säkerhet för kärnbränslerester som kommer att bli kärnavfall när det placerats i slutförvaret och säkerhet för IKA-avfall. tin gäller dock inte för avfall till SFR eftersom dessa kostnader re- dan är täckta. För Studsviks del täcks större delen av framtida rivningskostna- der in av Studsvikslagen. Endast en liten del ligger utanför. Av de reserverade medlen för denna del (avser framtida rivning av delar av SMA och AKL) är det bara en del av de totala rivningskostnaderna som avser omhändertagande av kärnavfall. Även för Ågesta-reak- torn och delar av Ranstad-anläggningen täcks framtida rivnings- kostnader in av Studsvikslagen. ansvarar dock för framtida kostnader för det som direkt kan hänföras till den på- gående verksamheten i . Både när det gäller den pågående verksamheten i och bränslefabriken i uppkommer i första hand avfall som i dagens läge kan gå till en enklare deponi och som inte kräver slut- förvaring. Framtida rivning av anläggningarna förväntas också i för- sta hand generera avfall som inte kräver slutförvaring men det är troligt att ändå en del av rivningsavfallet kommer att bli av den ka- raktären som kräver framtida slutförvaring i ett djupförvar för långlivat låg- och medelaktivt avfall. En pågående studie angående framtida rivning av bränslefabriken i kommer att ge upp- skattningar om framtida rivningsavfall från denna verksamhet. Skulle myndighetsförutsättningarna ändras när det gäller villkor för deponering av avfall från och bränslefabriken skulle det kunna innebära att både mer avfall från den befintliga driften och avfall från framtida rivning kan komma att behöva slutförvaras i ett framtida djupförvar för långlivat låg- och medelaktivt avfall. 1Utredning om översyn av systemet för finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m. (Finansie- ringsutredningen). Regeringens direktiv till statliga kommittéer Dir. 2003:41. 2Lag om finansiering av framtida utgifter för använt kärn- bränsle m.m. (Finansieringslagen). 3Lag om finansiering av hanteringen av visst radioaktivt av- fall m.m. (Studsvikslagen). 4Lag om kärnteknisk verksamhet (Kärntekniklagen). 6Avtal om slutförvar av medel- och lågaktivt avfall mellan () och (). Drift av SVAFOs avfallsanläggningar i Studsvik. Avd 9, miljödomstolen. Protokoll 2004–03–0910. Huvudförhandling i Studsvik. Mål nr M 11–03 Aktbilaga 54. 10Statens offentliga utredningar SOU 2003:122. Radioaktivt avfall i säkra händer. Betänkande av utredning om radioaktivt avfall från icke kärnteknisk verksamhet (). Försäkringsoptioner för kärnavfalls- hanteringens tilläggsbelopp Efter att precis ha gått igenom den svåraste ekonomiska krisen på åtminstone befinner sig försäkringsindustrin i ett marknads- läge som kan betecknas som mycket hårt. Detta kännetecknas av högt premieläge, mycket konservativ riskbedömning och låg krea- tivitet. Det är alltså fel timing att approchera marknaden med svår- bedömda, komplicerade risker just . Det finns dock tecken på en vändning mot en mjukare marknad och förhoppningsvis är marknadsläget annorlunda inom något eller . Att definiera risken, för att det s k tilläggsbeloppet skall falla ut och drabba svenska staten som slutgiltig betalare, på ett sätt som gör den försäkringsbar leder till två skilda delar: 1.Om man slutgiltigt kan fördela hela betalningsansvaret på huvudägarna för svensk kärnkraftsproduktion kan dessa åtmin- stone teoretiskt försäkras för risken att de p g a insolvens inte förmår verkställa utbetalningarna det krävs. Försäk- ringsformen blir en variant på kreditförsäkring/finansiell garanti. 2.Om risken skall försäkras utifrån kriteriet att den kan inträffa p.g.a. oplanerade händelser, blir den kritiska punkten om en försäkringsmarknad delar kärnkraftsindustrins uppfattning av sannolikheten för ianspråktagande och storlek av tilläggs- beloppet. För att avgöra detta krävs att tillfälle bereds för för- säkringsgivare att på djupet tränga in i beräkningsmodellerna. En positiv kombination av dessa två delar är om de kan samverka i en kreditförsäkring-lösning försedd med positiva bidrag från sannolikhetsberäkningen av behovet av tilläggsbeloppet. Då fås en försäkringssituation som kräver att två oberoende händelser skall inträffa för att en skada skall inträffa. Detta bör få positiv effekt på premien. De faktorer som gör risken med tilläggsbeloppet särskilt försäk- ringsmässigt komplicerad bortsett från de stora svårigheterna med sannolikhets- och beloppsberäkningar är Den långa tidsrymden under vilken en mängd korrigeringar skall ske av beloppsförändringar, ändringar i ägarkretsen, ändringar i försäkringsgivarkretsen, bevakning av potentiella skadeutbetalningar m.m. Bristande administrativ förmåga hos försäkringsgivare att hantera långa risker Statligt ägande av stor del av den försäkrade kretsen En realistisk premievolym för en kreditförsäkringslösning ligger i storleksordningen , kanske mer, S.k. finit lösning med kärnkraftsindustrin som försäkringstagare och svenska staten som förmånstagare kan vara ett alternativ om kreditförsäkring/finansiell garanti inte visar sig genomförbar. Värdepapperisering av risken är knappas ett alternativ främst be- roende på bristen på empiriskt material. Syftet med denna rapport är att försöka beskriva förutsättningarna för att minska svenska statens betalningsrisk avseende det s.k. tilläggsbeloppet i kärnavfallshanteringen, såsom det definieras enligt Finansieringslagen. Finns det möjligheter att på de kommer- siella marknaderna för riskavtäckning – i första hand försäkrings- marknaden – finna risktransferering för den finansiella risk som säkerhetsbeloppet kan komma att utgöra det visar sig att beloppet kommer att ianspråktas? Förutsättningarna i riskstrukturen kring säkerhetsbeloppet är försäkringsmässigt komplicerade. Detta försvårar möjligheterna att paketera problemet till en finansiell risk som på rimliga villkor kan attrahera en professionell marknad för riskhantering. De generella svårigheterna att formulera risken som ett försäk- ringsbart problem ligger främst i: Tilläggsbeloppets storlek är betydande, ca 4 mdkr och längre fram kanske uppemot 10 mdkr. Uppdelningen av beloppet i fyra separata delfonder är dock en förenklande faktor. Beloppet kan komma att behövas under de när- maste 40–50 åren dock med stor sannolikhet ej . De som är betalningsansvariga kan ha försvunnit från arenan långt innan man med säkerhet vet om tilläggsbeloppet kommer att behöva utnyttjas. Definiera försäkringsbara faktorer som konstituerar en försäk- ringsskada Finansieringslagen säger att tilläggsbeloppet skall täcka oplanerade händelser. I detta inbegrips en stor mängd olika orsaker som kan leda till att beloppet kommer att behövas, vilket gör den delen av riskkomplexet mycket svår att analysera. I princip krävs att försäkringsgivarnas aktuarier gör mot- svarande beräkningar som SKB och kanske då finner att vissa risker är helt oförsäkringsbara. T.ex. kan det vara svårt att, med en svensk försäkringstagare, som dessutom är offentlig, täcka svenska politiska risker. Det är således svårt att konstru- era en försäkring endast kring händelsen: tilläggsbeloppet be- hövs. Utses däremot betalningsansvariga koncernmoderbolag för tilläggsbeloppet förenklas riskbedömningsproceduren. Kredit- risker är något som försäkringsmarknaden är van att hantera. Som ett riskförbättrande komplement skulle dock sannolik- hetsmodellen för tilläggsbeloppets ianspråktagande kanske kunna användas. Tilläggsbeloppet är ju beräknat att ligga i konfidensintervallet med sannolikheten –att beloppet skall räcka. Om försäkringsbolagen kunde förmås att göra en egen bedömning av detta kunde man kanske få en för- bättrad syn på totalrisken jämfört med om kreditrisken ensam skulle vara styrande. Oavsett om man lyckas skapa en risksituation som kräver en eller två avtryckare för att utlösa skada tycks den närmast liggande försäkringsformen vara en variant på kredit-försäkring eller finansiell garanti. Andra upplägg som kan vara värda att nämna är s.k. finita lös- ningar och lösningar med riskobligation. 3 Läget på försäkringsmarknaden Försäkringsmarknadens riskbenägenhet och prissättning brukar beskrivas som cyklisk. Det talas ofta om 7-års cykler. Styrmekanismerna för försäkringscykler är dels skadefrekvensen och storskadeutvecklingen, dels utvecklingen på placeringstill- gångar av olika slag. Ett försäkringsbolags resultaträkning indelas i princip i två delar: en del som mäter kärnverksamheten dvs. , skadekostnader och driftskostnader och en del som mäter finansnettot för de stora reserver/fonder som bolagen har avsatt i sin verksamhet. Mönstret avseende premienivåer och viljan att teckna nya risker har varit ganska entydigt. Stigande börskurser och fastighetsvärden och höga räntor har genererat stadiga överskott i finansrörelsen. Därmed har pressen på lönsamhet i försäkringsrörelsen minskat, varför denna under största delen av perioden visat underskott. Marknaden sägs då vara mjuk. Premienivåerna har stadigt sjunkit och man har prioriterat volym framför lönsamhet i försäk- ringsverksamheten och kompenserat detta med överskott från finansrörelsen. När resultatnivåerna totalt blivit för dåliga har snabba och kraftiga premiekorrigeringar skett upp till en nivå där totalresultatet åter blivit acceptabelt. Sådana korrigeringar har skett , 1985–86, 1991–92 och 2001–2003. De tre första höjningarna kan väl närmast betraktas som resultatkorrigeringar även om åren 1991–92 blev särskilt dramatiska då fastighetsvärdena reducerades mycket kraftigt och försämrade finansrörelsens resultat. lönsamhetskris 2001–2003 var den i sär- klass allvarligaste under dessa tre decennier och kom för många att betecknas som en överlevnadskris.