sou · GSB3121d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Expertgruppen ska också utforma övergripande policy- dokument, konkreta målbeskrivningar i form av handlingsprogram och arbeta med uppföljning, genomförande och vidareutveckling av arbetet mot mäns våld mot kvinnor. Gruppen ska vara en resurs i utvecklingen av respektive myndighets verksamhet (se nedan) samt när det gäller formerna för de kommunala enheterna (se nedan). Gruppen ska bestå av anställda motsvarande minst en årsarbets- kraft vardera från berörda myndigheter, det vill säga Riksåklagaren, , , , , och Socialstyrel- sen samt , , och (från ), samt från andra instanser, till exempel det nationella centret för forskning (se nedan) och Rikskvinnocentrum. Samtliga i gruppen ska ha kompetens inom området kön, makt och våld. Gruppen ska kontinuerligt rådgöra med kvinnojourernas riksorga- nisationer för kvinnojourer och tjejjourer i (ROKS) och (). Expertgruppen bör påbörja sitt arbete eftersom gruppen ska utarbeta riktlinjer som ska ligga till grund för myndigheternas arbete. Den nationella expertgruppen bör inordnas i det jämställdhetspolitiska arbetet på , där jäm- ställdhetsenheten har en samordnande roll. Specialenheter på myndigheterna för mäns våld mot kvinnor och barn Utredningen föreslår att samtliga myndigheter som omfattades av Kvinnofridspropositionens uppdrag samt , Integra- tionsverket, och (Försäkrings- kassan) får i uppgift att inrätta en permanent specialenhet för mäns våld mot kvinnor och barn på den egna myndigheten. Enheten ska ansvara för att arbetet blir en institutionaliserad del av verksamheten. Uppgiften att inrätta en enhet ska skrivas in i myndigheternas instruktioner. Vi föreslår att varje berörd central myndighet , , , Brottsoffermyndig- heten, , och samt , , och () inrättar en special- enhet för mäns våld mot kvinnor och barn på den egna myndig- heten, med tjänster avsatta för att arbeta med frågan. De anställda ska inneha specialistkompetens på området. Enhetens främsta uppgift blir att i myndighetens verksamhet införliva och följa upp de insatser som formuleras av den nationella expertgruppen. Hur arbetet ser ut, och på vilken nivå det ligger, måste variera utifrån myndigheternas respektive ansvarsområde och verksamhetsstruk- tur. Uppgiften att inrätta en enhet ska skrivas in i respektive myndig- hets instruktion, för att bli en permanent del av verksamheten och möta kraven på långsiktighet. Vidare föreslår vi några särskilt utpekade myndighetsspecifika uppgifter och poängterar att arbetet med dessa uppgifter bör sam- ordnas på varje myndighets specialenhet. Några av våra förslag bygger på uppdrag som myndigheterna tidigare tilldelats men inte utfört. Riksåklagaren ska vidta åtgärder för att öka antalet utfärdade besöksförbud samt för att dessa i större utsträckning efterlevs. I detta arbete ska hänsyn tas till det regeringsuppdrag som gavs till () om att följa tillämpningen av besöksförbud och se över åtgärder för att minska antalet överträdelser av besöksförbud. Riksåklagaren ska även, i samarbete med , arbeta för en aktivare förunder- sökning som ökar lagföringen vad gäller våldsbrott mot kvinnor och som bättre svarar mot att dessa brott faller under allmänt åtal. ska, i samarbete med Riksåklagaren, arbeta för en aktivare förundersökning som ökar lagföringen vad gäller vålds- brott mot kvinnor och som bättre svarar mot att dessa brott faller under allmänt åtal. arbetar allt sedan Kvinno- fridspropositionen som nationell rapportör för frågor om handel med kvinnor för sexuella ändamål. ska även fortsättningsvis ha denna uppgift och inom ramen för detta arbete samverka med . ska, i linje med redan påbörjade försök att öka graden av specialisering av domare, fortsätta det arbetet och defi- niera mäns våld mot kvinnor som ett fokusområde. Syftet ska vara att höja kvaliteten och öka effektiviteten i handläggningen av mål som gäller mäns våld mot kvinnor. ska därutöver se över möjligheterna att skapa specialdomstolar i hela landet som behandlar mäns våld mot kvinnor och barn. () ska genomföra en genomgående könsuppdelning av den statistik som rör mäns våld mot kvinnor och barn. BRÅ ska också se över sina metoder för statistikföring och utarbeta statistik som bygger på en könsmakts- förståelse av mäns våld mot kvinnor. BRÅ ska tillägna sig en könsmaktsförståelse gällande mäns våld mot kvinnor, förslagsvis genom att förvärva extern kompetens. Man ska även, särskilt inom ramen för sitt medlingsuppdrag, verka för att konfliktdialog och medling inte används vid brott som rör mäns våld mot kvinnor. ska tillföras för att en undersökning avseende samhällsekonomiska kostnader för mäns våld mot kvinnor genomförs (se nedan). ska också överta uppgiften från att fördela ekono- miska medel till kvinnojoursrörelsen både på riks- och lokalplanet (se nedan). ska utarbeta nya metoder för hot- och riskbedömningar baserade på en könsmaktsförståelse, av förövare i samband med permissioner och frigivning. Metoderna för hot- och riskbedömning ska även omfatta kvinnor och barn som ingår i det sociala nätverket utanför den egna familjen. ska, i samråd med Rikskvinnocentrum, kartlägga hur arbetet med mäns våld mot kvinnor bedrivs inom hälso- och sjukvården samt utarbeta allmänna råd till densamma när det gäller våldsutsatta kvinnor. ska även tillse att samarbets- samtal (och medling) inte används inom när mannen utövat någon form av våld mot kvinnan och/eller barnen. ska utarbeta policydokument och handlings- planer mot pojkars våld mot flickor, speciellt när det gäller kränk- ningar på grund av kön (sexuella trakasserier). Man ska särskilt prioritera frågor om våldsutövande och våldsutsatthet i skola och förskola samt utreda förekomsten av våld. ska också utreda möjligheten att i läroplanen införa ämnesområdet mäns och pojkars våld mot kvinnor och flickor. ska uppmärksamma våldsutsatthet hos kvinnor och barn. Det finns även skäl att i de fall när minderåriga barn ensamma söker asyl uppmärksamma eventuellt våldsutövande av fadern och därmed ifrågasätta återförening. ska i prövningen av asylärenden i större utsträckning anta förföljelse på grund av kön och särskilt kvinnors och barns våldsutsatthet som ett fullgott skäl för asyl. () ska i sin ärendehante- ring ta hänsyn till sambandet mellan kvinnors våldsutsatthet och sjukskrivning. Skärpning av socialtjänstlagens (SFS 2001:453) 5 kap. 11 § Utredningen föreslår att lydelsen i socialtjänstlagens (SFS 2001:453) 5 kap. 11 § ändras från bör till skall. Redan förordade i sitt betänkande en skärpning av socialtjänstlagens bestämmelse om stöd till kvinnor som utsatts för våld. Vi vill återigen lyfta frågan för att därigenom skärpa kommunernas ansvar för brottsoffer, särskilt våldsutsatta kvinnor. bör verka för att den som utsatts för brott och dennes anhöriga får stöd och hjälp. bör härvid särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp i hemmet kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situa- tion. skall verka för att den som utsatts för brott och dennes anhöriga får stöd och hjälp. skall härvid särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp i hemmet kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situa- tion. Skärpt tillsyn för länsstyrelserna inom området mäns våld mot kvinnor Utredningen föreslår att länsstyrelserna får ett skärpt tillsynsansvar när det gäller angående mäns våld mot kvinnor. An- svaret för detta bör ligga under sakområdet jämställdhet och skrivas in i länsstyrelsernas myndighetsinstruktioner. Vår utredning visar att könsmaktsförståelsen tenderar att försvinna i mötet med det konkreta våldet. Därför menar vi att det är viktigt att skapa förutsättningar för ett konstruktivt arbete på lokal nivå. Ansvaret för verksamhetsuppföljning bör ligga på länsstyrelserna. Vi ser den statliga tillsynen som en viktig förutsättning för att bedriva ett effektivt arbete när det gäller att motverka mäns våld mot kvinnor. ligger arbetet med mäns våld mot kvinnor på olika enheter inom länsstyrelserna (framför allt på enheter som handhar jäm- ställdhet, social omvårdnad och integration). Det är önskvärt att den nya tillsynsfunktionen ligger under sakområdet jämställdhet, för att man på så sätt ska koppla arbetet till regeringens jäm- ställdhetspolitiska delmål som rör frihet från könsrelaterat våld. Den nya tillsynsfunktionen ska innefatta motsvarande två års- arbetskrafter per länsstyrelse, och vi föreslår att varje länsstyrelse tillförs ca för detta arbete. Länsstyrelserna ska, inom ramen för det ovan beskrivna arbetet, samarbeta med de kommunala enheterna med inriktning på mäns våld mot kvinnor och barn (se nedan). Kommunala enheter med inriktning på mäns våld mot kvinnor och barn Utredningen föreslår att alla kommuner inrättar enheter med inrikt- ning på mäns våld mot kvinnor och barn. Dessa enheter ansvarar för det konkreta arbetet med våldsutsatta kvinnor och barn och vålds- utövande män. Enheterna ska bestå av representanter från berörda myndigheter. De kommunala enheterna ska bestå av en grupp med specialist- kompetens på området och arbeta konkret med våldsutsatta kvinnor och barn samt med våldsutövande män (i två separata verksamheter). Den verksamhet som bedrivs av är ett exempel på hur en enhet kan organiseras, där speciellt organiseringen av Kriscentrum för barn går i en riktning som vi ser som önskvärd (se kapitel 5). Den kommunala enheten för kvinnor och barn ska bestå av åklagare, polis, socialsekreterare och advokat samt representanter för försäkringskassa och kriminalvård. Enheten ska samarbeta med kvinnojouren. Det är också önskvärt att samarbetar med den kommunala enheten för att tillhandahålla läkare, sjuk- sköterska och psykolog, till exempel under vissa bestämda tider och vid akutbehov. Den kommunala enheten ska tillgodose behovet av skyddat boende för våldsutsatta kvinnor i den omfattning som krävs. Enheten ska ha ett särskilt ansvar för våldsutsatta kvinnor med till exempel missbruksproblem och fysiska eller psykiska funktions- hinder, eftersom kvinnojourerna inte har möjlighet att ta emot dessa kvinnor. Enheten bör även uppmärksamma våld i samkönade parrelationer. Verksamheten för män ska utgå från utvärderingar av redan befintliga verksamheter för män (se nedan). Beroende på kommunens storlek och karaktär kan enheterna organiseras på olika sätt i olika delar av landet, exempelvis genom samarbete mellan olika kommuner. Varje kommun ska dock ha en skyldighet att tillhandahålla enheter i den egna eller en angränsande kommun, dit berörda invånare i den egna kommunen kan vända sig. Den nationella expertgruppen ska utgöra en resurs för kom- munerna när det gäller utformningen av arbetsformer för verksam- heten. Hur en reglering i lag av de kommunala enheterna kan se ut, anser vi bör utredas närmare av regeringen. Ett nationellt forskningscentrum för mäns våld mot kvinnor och barn Utredningen föreslår att ett fristående forskningscentrum, med sam- hällsvetenskaplig orientering, om mäns våld mot kvinnor och barn etableras. Våra direktiv utgår från att frågor om mäns våld mot kvinnor rör jämställdhet och maktfördelningen mellan könen. Forskning som utgår ifrån denna förståelse är central för utvecklingen av rege- ringens jämställdhetspolitik och för arbetet med mäns våld mot kvinnor och barn på alla samhällsnivåer. Kompetens inom detta område har utvecklats främst inom det samhällsvetenskapliga forskningsfältet. Vi föreslår att ett fristående nationellt forskningscentrum med samhällsvetenskaplig orientering inrättas och att detta centrum får i uppgift att genom forskning leda kunskapsutvecklingen när det gäller mäns våld mot kvinnor. Centrumet ska bedriva egen spets- forskning och peka på forskningsbehov inom området kön, makt och våld. Man ska även arrangera seminarier och annan utåtriktad verksamhet inom ramen för forskningsprogrammet samt initiera ett forskarnätverk. Organisationsformen för centrumet bör närmare utredas; där kan exempelvis fungera som före- bild. , som är en stiftelse finansierad av statliga medel, bedriver självständig forskning och utåtriktad verk- samhet. Stiftelsens anslag uppgår till . Vi föreslår att anslaget för vårt föreslagna centrum ligger i samma storleksordning. Ett led i regeringens satsningar inom området mäns våld mot kvinnor var att man 1993 tillsatte en professur i sociologi särskilt kvinnoforskning, som ska studera förhållandet mellan makt och kön i familj och samhälle, särskilt våld mot kvinnor (prop. 1989/90:90 och prop. 1990/91:100, bilaga 10). I linje med tanken om samordning av forskningsresurser bör således denna professur tas tillvara i centrumets uppbyggnad, lik- som forskningsresurser som finns på andra håll i landet. Till det nationella forskningscentrumet ska minst två professurer knytas, samt ett antal forskarassistenttjänster och doktorand- tjänster, för att man ska kunna möjliggöra en viss volym på verk- samheten, vilket i sin tur gagnar en skapande forskningsmiljö. Centrumet ska särskilt arbeta med att utveckla internationella kontakter med såväl europeiska som utomeuropeiska forskare och forskarnätverk. Man ska också kunna medverka i utbildningar på högskolenivå och i fortbildning av yrkesverksamma. Forskningsprogram om mäns våld mot kvinnor och barn Utredningen föreslår att ett forskningsprogram med inriktning på mäns våld mot kvinnor och barn inrättas. Trots de politiska initiativ som har tagits på området mäns våld mot kvinnor i har det aldrig funnits något forsknings- program inom detta område. Detta skiljer sig från situationen i både och , liksom från , där stora satsningar gjorts. I har exempelvis sammanlagt satsats och i fanns ett program som finansierades med mot- svarande . För att utveckla den förståelse av mäns våld mot kvinnor och barn som vi ser som grunden för all verksamhet måste det finnas resurser till forskning på området. Forskningsprogrammet ska bygga vidare på befintlig forskning och peka ut nya forsknings- områden. Programmet bör formuleras av forskare, eftersom den mest kvalificerade forskningsinitieringen görs av dessa. Vi ser behov av forskning på följande områden: mäns våldsansvar, motståndet mot och åtgärder för att stoppa mäns våld, sambandet mellan olika våldsformer och olika arenor för vålds- utövande samt våldsutsatta kvinnors och barns rättstrygghet. Vi föreslår att programmets utformning och fördelning av forsk- ningsmedel sker enligt samma förfarande som i forskningsråden. Vi föreslår vidare att programmet administreras av det nationella forskningscentrumet för mäns våld mot kvinnor och barn (se ovan). Finansieringen av programmet bör uppgå till . Vi föreslår att programmet till en början inrättas för en femårsperiod och därefter utvärderas. Ökade resurser till kvinnojourer Utredningen föreslår att de kvinnojourer som är knutna till ROKS eller SKR får ett permanent statsbidrag i förhållande till kommunens och eventuellt till kringliggande kommuners invånarantal, samt att kvinnojourernas riksorganisationer tillsammans får ett ökat bidrag på . I vår utredning finns mycket som pekar på att det är landets kvinnojourer som utför det mesta arbetet för våldsutsatta kvinnor och barn i samhället. Kvinnojourerna bedriver också ett viktigt opinionsbildande arbete för att förmå makthavare på olika nivåer att ta frågan om mäns våld mot kvinnor och barn på allvar. Vårt förslag om kommunala enheter står inte i motsättning till de lokala kvinnojourernas arbete eftersom kvinnojourerna bedriver ett kvalitativt annorlunda arbete jämfört med . Kvinnojourerna ska fortsättningsvis ges förutsättningar att spela en viktig roll i arbetet mot mäns våld. Vi föreslår därför att det införs ett statligt bidrag till de lokala kvinnojourerna och att detta bidrag ges i förhållande till invånarantalet i den kommun där För kvinnojourer vars upptagningsområde även sträcker sig till grannkommuner ska hela upptagnings- områdets invånarantal beaktas. Det statliga bidraget bör vara minst i nivå med det som utgör det största bidrag som någon av landets kommuner ger till en kvinnojour och det kommunala bidraget ska uppgå till hälften av det statliga bidraget. Hänsyn vid fördelning av medel ska tas till kvinnojourer som har en annan organisationsform, exempelvis Terrafem. Formerna för bidrag bör så långt som möjligt automatiseras så att jourerna kan bedriva ett långsiktigt arbete utan att behöva lägga ner värdefull kraft på att ansöka om projektbidrag. En modell är att jourer tilldelas medel . Utformningen av rutiner för fördelning av medel bör ske i samarbete med riksorganisationerna för kvinnojourer och tjejjourer i (ROKS) och (). Det fortsatta arbetet för att motverka mäns våld förutsätter en stark kvinnojoursrörelse, där riksorganisationerna bland annat kan fokusera på det opinionsbildande arbetet. Därför är det angeläget att även riksorganisationerna ROKS och SKR får ökade medel och att också denna utdelning sker mer långsiktigt, exempelvis . Vi föreslår att anslaget till riksorganisationerna tillsam- mans uppgår till , fördelat på organisa- tionerna efter storlek och verksamhet. Ansvaret för fördelning av medel till både riksorganisationerna och de lokala jourerna bör ligga på , efter- som denna myndighet har en kompetens på området mäns våld mot kvinnor som bygger på en könsmaktsförståelse. Utredningen föreslår att våldskunskap baserad på en könsmakts- förståelse ska krävas för tjänster som har ett specifikt ansvar för mäns våld mot kvinnor. Fortbildning av redan befintlig personal inom myndigheterna är viktig, men för att genomgripande förändringar ska kunna komma till stånd krävs också att ny kompetens tillförs. Vi föreslår därför att våldskompetens baserad i en könsmaktsförståelse framhålls som ett krav när nya tjänster tillsätts som specifikt ska arbeta med frågor om våld i allmänhet och med våldsutsatta kvinnor och barn eller våldsutövande män i synnerhet. Detta krav bör gälla både inom myndigheter och i kommunernas verksamhet, exempelvis . Att införa kunskaper om mäns våld mot kvinnor som en del av examensordningen för vissa yrkesutbildningar var ett krav som fördes fram redan i Kvinnofridsbetänkandet. Vi ser det som en självklarhet att återigen ställa detta krav. Utredningen ställer sig därför bakom den del av förslag som handlar om att införa krav på kunskap om mäns våld mot kvinnor i en rad examensordningar. Screening och statistik över mäns våld mot kvinnor och barn Utredningen föreslår att den nationella expertgruppen får i uppgift att utarbeta rutiner för screening och statistikföring av mäns våld mot kvinnor och barn. Att det finns statistik över mäns våld mot kvinnor och barn är en förutsättning för att man ska få en bild av omfattningen av proble- met. Vår utredning visar också att en av de riktigt framgångsrika metoderna för att synliggöra mäns våld mot kvinnor och barn och fånga upp en del av det våld som annars aldrig kommer till myndigheters kännedom, är att screena, det vill säga aktivt fråga om våldsutsatthet. De försök som gjorts i , bland annat av och Rikskvinnocentrum, har fått ett mycket positivt gensvar både av de professionella som ställer frågorna och av de tillfrågade kvinnorna. Dessa satsningar har dock varit av projektkaraktär. Vi föreslår att den nationella expertgruppen får i uppgift att utarbeta rutiner för en rikstäckande statistikföring och screening av mäns våld mot kvinnor och barn. Här bör man se över inom vilka verksamheter det är genomförbart mödravård, skolor, ungdoms- mottagningar, försäkringskassa, kriminalvård när det gäller vålds- utövande män, etc. Varje myndighet har inom sitt område ansvar för att genomföra arbetet med screening och statistikföring. Undersökning av samhällsekonomiska kostnader för mäns våld mot kvinnor och barn Utredningen föreslår att får i uppdrag att genomföra en undersökning av de samhällsekonomiska kostnaderna för mäns våld mot kvinnor. Redan pekade på vikten av att sätta fokus på mäns ansvar för våldsutövning. Alla män har ansvar för att aktivt bryta kulturella föreställningar som legitimerar mäns rätt att utöva makt, kontroll och våld mot kvinnor. Genom att fokusera på kostnaderna för mäns våld mot kvinnor i en förövarundersökning kan aktörskapet för våldet befästas och blickpunkten flyttas till gärningsmännen. Liknande undersökningar har redan genomförts i bland annat , , , och Austra- lien. De visar på höga kostnader för mäns våld mot kvinnor inte enbart för de utsatta kvinnorna och barnen, utan också för sam- hället i stort. Undersökningen bör genomföras av våldsforskare och samhällsekonomer med könsmaktsteoretisk kompetens. Vi föreslår att tillförs för detta ändamål. Utredning angående mäns våldsansvar Vi föreslår att en utredning tillsätts som utreder hur mäns våld mot kvinnor och barn ska stoppas och hur män ska förmås att ta ansvar för det våld som de utövar. Utredningen ska, i linje med direktiven för denna utredning, utgå från en könsmaktsförståelse där mäns våldsutövning mot kvinnor, barn och män kan ses som ett led i skapandet av maskulinitet. Den ska också lägga förslag på åtgärder som syftar till att män på olika nivåer ska förmås att ta ansvar för det våld som de utövar. Vi föreslår också att utredningen undersöker bristerna i rättsväsendet och lagstiftningen och bland annat ser över lagen om besöksförbud samt de hot- och riskbedömningsinstrument som används inom olika myndigheter. Vidare bör utredningen undersöka myndigheternas hantering av ärenden om mäns våld mot kvinnor och bland annat se på vilka föreställningar och vilken praxis som finns när det gäller faderskap i förhållande till våld mot mamman och barnen, till exempel i ärenden om vårdnad och umgänge. Verksamheter för våldsutövande män har etable- rats på flera håll, men de har i mycket liten utsträckning utvär- derats. Utredningen bör utvärdera de verksamheter som finns och särskilt studera i vilken utsträckning de bygger på en utgångspunkt om mäns ansvar för våldet och med vilka metoder våldsproblematiken bör bearbetas. Utredningen bör också se om verksamheter för våldsutövande män kan vara en resurs i arbetet med att motverka mäns våld mot kvinnor på nationell, regional och lokal nivå, samt i vilken mån verksamheterna bedriver ett opinions- bildande arbete. Utredningen bör även ge förslag på konkreta åtgärder gällande förebyggande verksamhet samt beakta undersökningen om sam- hällsekonomiska kostnader för mäns våld mot kvinnor. Förslag på organisationsstruktur för arbete med mäns våld mot kvinnor och barn Kapitel 9 Konsekvenser av utredningens förslag Vi har i detta betänkande lagt fram förslag som innebär en institutionalisering av arbetet med mäns våld mot kvinnor på flera nivåer och inom ett antal samhällsarenor. Föreslagna åtgärder för att minska mäns våld mot kvinnor och barn leder inte bara till att mänskliga rättigheter och nationell lagstiftning efterlevs och till att individuellt fysiskt och psykiskt lidande undviks. Vi menar också att förslagen leder till att ekonomiska resurser frigörs i relation till de omfattande samhällskostnader som mäns våld mot kvinnor och barn orsakar. Syftet med våra förslag är att arbetet med mäns våld mot kvinnor ska bedrivas systematiskt och långsiktigt. Det innebär att före- slagna ekonomiska omprioriteringar inte ska ses som tillfälliga åtgärder utan som permanenta åtgärder för att inskärpa hos myn- digheterna det ansvar de redan har att arbeta med mäns våld mot kvinnor. Vissa av våra förslag innebär att medel måste tillskjutas. De ekonomiska konsekvenserna av våra förslag redovisas i den ordning förslagen framlagts i kapitel 8. Vi har föreslagit att en nationell expertgrupp ska tillsättas som ska utarbeta en nationell handlingsplan, myndighetsspecifika policydokument och handlingsprogram samt en modell för kommunala handlingsplaner i syfte att motverka och åtgärda mäns våld mot kvinnor och barn. Finansiering av den nationella expert- gruppen ska ske inom de berörda myndigheternas befintliga budgetramar, eftersom gruppen består av heltidsanställda från respektive myndighet.