sou · GSB334 · 2005-01-01 00:00:00 — Det bör också sägas att modellen med nödvändighet ger större osäkerhet i resultaten för de allra minsta LA-regionerna. Det gäller särskilt resultaten på detaljerad nivå, exempelvis storleken på åldersgrupper eller antal flyttningar. Resultaten avseende befolkning, sysselsättning och ekonomi som redovisas i det följande bedöms ändå ge en rimlig regional framtidsbild utifrån LU:s antaganden. Ur den enskilda regionens perspektiv skulle utfallet också kunna utgöra en referensbild, mot vilken den regionala utvecklingen kan stämmas av. Basscenariot i LU 2003 har fungerat som utgångspunkt för rAps- beräkningarna2. Det innebär en BNP-ökning på i genomsnitt , medan sysselsättningsökningen upp- går till . Avseende befolkning och demografisk utveckling ligger SCB:s senaste befolkningsprognos () som grund för beräkningarna. Det innebär en befolkningsökning om 40 000 personer , vilket kan jämföras med 1990–talets ökning om 26 000 personer . En viktig aspekt på befolk- 2 rAps-modellen och statistikunderlaget beskrivs mer utförligt i appendix A. Bilaga 3 till LU 2003/04 ningsprognosen är också den framtida åldersstrukturen, som för- ändras kraftigt . Detta väntas få stor betydelse för produktion, arbetskraftförsörjning och offentlig eko- nomi framöver, något som blir extra påtagligt i ett regionalt perspektiv. I tabell 2.1 ges en sammanfattande bild av utfallet på regionfa- miljer . Analysen visar på en fortsatt stark koncentration till Storstadsregionerna avseende befolkning, sysselsättning och ekonomi. Mest påtagligt är detta för där när- mare av rikets förädlingsvärde (BRP) kommer att gene- reras . Det kan noteras att procentandelarna för befolkning och sysselsättning är avsevärt lägre, vilket indikerar en högre produktivitet per sysselsatt än i övriga regionfamiljer. Det motsatta förhållandet gäller i framför allt Universitets- och högskoleregioner samt Regionala centra, där förädlingsvärdets andel förväntas bli klart lägre än befolknings- och sysselsättningsandelen. Andelarnas utveckling redovisas i respektive delavsnitt nedan. Tabell 2.1 Regionfamiljernas procentuella andel av rikets befolkning, sysselsättning och BRP Småregioner, privat sysselsättning Småregioner, offentlig sysselsättning Källa: SCB/(rAps) Bilaga 3 till LU 2003/04 Rikets befolkning beräknas öka från drygt 8,9 miljoner invånare 2001 till cirka 9,7 miljoner år 2020. Det innebär en årlig ökning med cirka 40 000 personer eller . Jämfört med perioden –2001, då befolkningsökningen endast uppgick till , innebär det nästan en fördubbling. Bakomlig- gande orsaker är framför allt antaganden om en större invandring samt något ökande födelsetal. Den övervägande delen av befolkningsökningen kan hänföras till gruppen utlandsfödda, som beräknas öka , medan gruppen svenskfödda ökar . 2.2.1Den långa sikten – befolkning 1950–2020 Anlägger vi ett långt tidsperspektiv – – ser vi att den regionala befolkningsutvecklingen har följt tämligen stabila mönster. Koncentrationen mot framför allt Storstadsregioner och Universitets- och högskoleregioner har varit kraftig . De mindre lokala arbetsmarknadsregionerna har i stället minskat . Trendbrottet för dessa regioners del skedde –talet. hade många av dem haft en lång och stabil period med befolkningsökning – när exempelvis stora delar av inland befolkades. Bilaga 3 till LU 2003/04 Figur 2.1 Befolkningsutveckling i regionfamiljer 1950–2020. Småregioner - privat sysselsättning Småregioner - offentlig sysselsättning Källa: SCB/NUTK (rAps) De långsiktiga mönster för befolkningsutvecklingen som framgår av figur 2.1 och tabell 2.2 väntas bestå även . För de mindre LA-regionerna betingas befolkningsminsk- ningen i hög grad av ett negativt födelsenetto, dvs. att dödstalen överstiger födelsetalen. Detta är en direkt följd av den långvariga utflyttningen av yngre personer, som successivt har höjt medelål- dern. Den svaga befolkningsutvecklingen i dessa regioner blir där- för till stor del självgenererande och därmed mycket svår att vända. Bilaga 3 till LU 2003/04 Tabell 2.2 Procentuell befolkningsutveckling under 10–årsperioder 1951–2020 -0,1 -2,3 -4,9 -3,4 -4,4 -7,9 -4,3 -4,5 -2,4 -11,4 -2,3 -2,4 -7,0 -3,8 -4,0 Källa: SCB/(rAps) Totalbefolkningen i riket väntas öka betydligt snabbare –2020, än –2002. Det är som tidigare nämnts framför allt antaganden om en ökad utrikes inflyttning i SCB:s befolkningsprognos som påverkat utfallet. Även födelsetalen förväntas öka något . Befolk- ningsökningen slår igenom regionalt såtillvida att Småregionerna får en långsammare befolkningsminskning än föregående period och Regionala och Sekundära centra går från befolkningsminskning till en svag ökning. Den regionala utvecklingen Bilaga 3 till LU 2003/04 Tabell 2.3 Befolkningsutveckling i regionfamiljer 1994–2020 (%/år) (%/år) -0,12 -0,36 -0,99 -0,41 -0,97 -0,35 Källa: SCB/(rAps) Bland Storstadsregionerna beräknas Göteborgs- och Malmöregio- nerna få en något starkare befolkningsökning än tidigare, medan ökning blir något svagare. Stockholms- regionen blir därmed inte längre den region som har den snabbaste befolkningsökningen, vilket är ett trendbrott gentemot den ut- veckling som har gällt . befolkning beräknas ändock öka i samma takt som den genom- snittligt har gjort . Flera faktorer bidrar till att Stockholmregionens utveckling beräknas bli något mer dämpad än under det gångna decenniet. Det handlar bland annat om en svagare ökning av arbetskraftsefterfrå- gan som brister på regionens bostadsmarknad förväntas kvarstå3. Dessa och andra faktorer utvecklas längre fram i kapitlet. Storstadsregionernas andel av befolkning beräknas öka från år . Blickar vi tillbaka var Storstadsregionerna andel av total- befolkningen. Även Universitets- och högskoleregionerna får en 3 I beräkningarna har antagits att regionernas bostadsbyggande förhåller sig till befolkningsutvecklingen på ungefär samma sätt som . Bilaga 3 till LU 2003/04 något ökande procentandel, medan övriga regionfamiljer minskar sina andelar. Tabell 2.4 Regionfamiljernas procentandel av rikets befolkning Småregioner, privat sysselsättning Småregioner, offentlig sysselsättning Källa: SCB/(rAps) En forsatt storstadskoncentration av befolkningen kan alltså för- väntas . Om vi dessutom betänker att en s.k. regionförstoring pågår, där allt fler kommuner genom bättre kom- munikationer och ökad pendling knyts närmare storstäderna, blir befolkningsandelen än större4. En vidgad som exempelvis inkluderar LA-regionerna , , , och skulle omfatta nästan en tredjedel av befolkning. Storstadsregionernas befolkningsökning beräknas framför allt ske genom en ökad utrikes nettoinflyttning och ett positivt födelsenetto, medan den inrikes nettoinflyttningen ligger på en klart lägre nivå. De regionala utvecklingsförutsättningarna som ligger till grund för indelningen i regionfamiljer ger ett tydligt utfall i form av olika genomsnittlig befolkningsförändring, vilket framgår av figur 2.2. Spridningen mellan regionerna inom respektive familj är dessutom betydande, särskilt för de med svagast förutsättningar. , , , , och är exempel på LA-regioner som väntas få en bättre befolkningsutveckling än sina jämförelseregioner inom respektive grupp. Trots det är det 4 Se vidare om regionförstoring i kapitel 4. Bilaga 3 till LU 2003/04 bara de två förstnämnda som utöver Storstadsregionerna beräknas få en befolkningsökning som ligger klart över riksgenomsnittet. Figur 2.2 Befolkningsutveckling –2020 i LA-regioner fördelade på regionfamiljer (priv syss) (off syss) Källa: (rAps) I andra änden av skalan finner vi bland Småregionerna exempelvis , , , , och , där beräkningen pekar på en befolkningsminskning om . Det innebär en sammanlagd befolkningsminsk- ning på mellan . Lägger vi ut den beräknade befolkningsutvecklingen på en karta uppträder relativt tydliga regionala mönster. , samt och LA-regioner fram- träder med den mest positiva utvecklingen, medan den svagaste utvecklingen återfinns i delar av , , och inland. I bryter också de norra delarna av mönstret med en påtagligt svag befolkningsutveckling. Bilaga 3 till LU 2003/04 Figur 2.3 Befolkningsutveckling –2020 i LA-regioner -0,18 till -0,77 till -0,18 -1,36 till -0,77 Källa: (rAps) Bilaga 3 till LU 2003/04 Delar vi upp befolkningsutvecklingen i komponenterna födelse- netto och flyttnetto ser vi att ett positivt flyttnetto är dominerande orsak bakom befolkningsökningen i riket. Detsamma gäller också för alla regionfamiljer med befolkningsökning. Det är befolknings- prognosens antaganden om ökad utrikes inflyttning som får genomslag också på regional nivå. För den kommande perioden –2020 beräknas både födelsenettot och flyttnettot förbättras något, jämfört med perioden –2002. Detta gäller för samtliga regionfamiljer utom , där flyttnettot i stället beräknas bli något mindre positivt . Det är då framför allt nettot för den inrikes flyttningen som minskar. inrikes nettoflyttningen har förändrats dramatiskt, från ett positivt inrikes flyttnetto om närmare 12 000 personer till ett negativt netto om drygt 3 500 personer . Det är då både inflytt- ningen som minskat och utflyttningen som ökat. Denna trend ser närmast ut att förstärkas . Den utrikes nettoin- flyttningen har däremot ökat . har den legat kring 8 000 personer. Utvecklingen bör ses mot bakgrund av nya flyttmönster som visar på den regionförstoring som börjar märkas kring . I själva verket hamnar mycket av den inflyttning som tidigare kom till del nu i angränsande LA-regioner, sam- tidigt som utflyttningen från till dessa regioner också ökar. Ett miljömässigt gott boende till rimliga priser, som kopplingen till arbetsmarknad kan behållas är ofta det som lockar och skapar förutsättningar för denna utveckling. Givetvis påverkas denna utveckling också av förbättrade kommunikationer i och bostadsbristen i . Bilaga 3 till LU 2003/04 Tabell 2.5 Årliga medeltal av födelsenetto respektive flyttnetto i procent av medelbefolkningen i regionfamiljer Flyttnetto (%) Flyttnetto (%) (%) 1994– (%) 2003– -0,12 -0,20 -0,16 -0,05 -0,40 -0,57 -0,25 -0,18 -0,49 -0,45 -0,27 -0,09 Källa: SCB/(rAps) I de regionfamiljer som har svagast förutsättningar och som också beräknas få en befolkningsminskning framöver är det ett negativt födelsenetto som är huvudorsak till minskningen. Denna utveck- ling är till stor del en följd av de ungas flyttmönster, som gått mot Storstadsregioner och Universitets- och hög- skoleregioner. Flyttningen mot mindre regioner – exempelvis efter avslutade studier – har varit av mindre omfattning. Detta har medfört en allt skevare åldersstruktur i många mindre och perifert belägna regioner, vilket i sin tur påverkar födelsetalen negativt. Att de regionala skillnaderna avseende födelse- och flyttnettot beräknas bli något mindre än –2002 beror bl.a. på en lägre sysselsättningstillväxt i Storstadsregioner och Universitets- och högskoleregioner. Jämfört med 1990–talet däm- pas också den inrikes omflyttningen. Det förbättrade flyttnettot (mindre negativa) i Småregionerna bidrar också till ett något förbättrat födelsenetto i dessa regioner. Födelsenettot påverkas även av den högre nettoinvandringen. Bilaga 3 till LU 2003/04 Figur 2.4 Födelsenetto respektive flyttnetto som huvudorsak till befolkningsförändring i LA-regioner 2003–2020 Befolkningsförändringens huvudorsaker födelsenetto resp. flyttnetto LA med minskning, huvudorsak flyttning LA med ökning, huvudorsak flyttning LA med ökning, huvudorsak födelsenetto Källa: SCB/(rAps) Av figur 2.4 framgår att av de 46 LA-regioner som beräknas få en befolkningsminskning , är det 37 stycken där huvudorsaken kan hänföras till ett negativt födelsenetto. Av de 35 LA-regioner som i stället väntas få en befolkningsökning är det endast i ett fåtal fall som huvudorsaken består av ett positivt födelsenetto. Där är i stället flyttningen klart dominerande orsak till ökningen5. 5 Den ökade invandringen har också stor betydelse för regionernas flyttnetto. I beräkningarna antas att den regionala fördelningen av invandringen följer tidigare mönster för invandring och andel utlandsfödda av befolkningen. Bilaga 3 till LU 2003/04 En av de mest betydelsefulla faktorerna bakom den regionala utvecklingen framöver är förändringen av befolkningens åldersstruktur. Beräkningarna baseras på SCB:s befolknings- prognos , som räknar med att antalet personer kommer att öka mycket kraftigt framöver. Mellan kommer denna åldersgrupp att öka från 1,5 miljoner till 2,0 miljoner. Därefter fortsätter dock åldersgruppen att öka , 2040 vara uppe i 2,4 miljoner. De regionala resultat som redovisas i det följande visar således bara detta utvecklings- förlopp under första hälften av , då är satt som horisontår. Som framgår av tabell 2.6 ökar åldersgrupperna 0–samt 20– i betydligt långsammare takt , vilket har stor betydelse för den samlade försörjningsbördan i riket. Tabell 2.6 Befolkning i riket efter åldersgrupper och kön 0–19 år 20–64 år 65–79 år Källa: SCB/(rAps) Åldersstrukturen i riket kommer alltså att förändras påtagligt , men det är på regional nivå som de verkligt stora skillnaderna kommer att uppstå. Redan nu varierar ålders- strukturen stort i LA-regioner beroende på att långvariga flyttmönster successivt minskat antalet ungdomar i många mindre Bilaga 3 till LU 2003/04 och perifert belägna regioner. har samma befolkningsgrupp ökat i våra befolkningsmässigt största regioner. Försörjningsbördans utveckling är ett viktigt regionalt mått, då det ger en bild av vilka påfrestningar som den kommunala ekonomin kommer att utsättas för när relationen mellan de åldersgrupper som huvudsakligen betalar till, respektive konsumerar offentliga tjänster förändras. Måttet ger också en uppfattning om förändringar avse- ende arbetskraftsförsörjningen. Det gäller inte minst inom den offentliga sektorn där tillgång och efterfrågan på arbetskraft till stor del styrs av hur den yrkesverksamma åldersgruppen utvecklas i förhållande till grupperna ungdomar och äldre. Ett vanligt sätt att analysera den regionala försörjningsbördan är att relatera den åldersgrupp i befolkningen som vi räknar som den tillgängliga arbetskraften, till den övriga befolkningen. I praktiken relaterar vi summan av antalet i åldersgrupperna 0–19 samt till antalet i åldersgruppen 20–. I tabell 2.7 ser vi att försörjningsbördan totalt sett i riket ökar med . Varje person i åldersgruppen 20– motsvaras då av 0,78 personer i övriga åldersgrupper. Enligt SCB:s prognos för riket, är det först kring 2015 som försörj- ningsbördan ligger avgjort högre än . kan vi där se att försörjningsbördan fortsätter att öka ända då den beräknas ligga på en kvot om 0,84. varierar försörjningsbördan stort mellan olika regioner. Det beror på de stabila flyttmönster som funnits , där den yngre befolkningen sökt sig från små och medelstora regioner till storstäder och större studieorter. Eftersom den helt övervägande delen av alla flyttare finns i åldersgruppen 20– , har hela åldersgruppen 20–successivt minskat andels- mässigt i de förstnämnda regionerna. Färre i barnafödande åldrar och fler äldre har också inneburit högre medelålder och ökande försörjningsbörda. Av regionfamiljerna har Storstadsregionerna ett avgjort bättre läge än övriga familjer. Visserligen ökar försörjningsbördan även här, men kvoten ligger forfarande kring rikets nuvarande genomsnittsnivå. beräknas få den största ökningen av Bilaga 3 till LU 2003/04 de tre Storstadsregionerna6, men har trots det den lägsta försörjningsbördan . Avgörande för storstädernas lägre kvoter är en kontinuerlig inflyttning av yngre befolkning. Det gäller såväl inrikes som utrikes flyttning. Tabell 2.7 Försörjningsbörda (kvot) i regionfamiljer. Summan av antalet personer i åldersgrupperna 0–samt 65+ relativt befolkningen 20–64 år Antalet 0–19 och 65+ åringar per 20–64-åring Källa: SCB/(rAps) I övriga regionfamiljer väntas försörjningsbördan ligga mellan 0,80 i Universitets- och högskoleregionerna och 0,93 i Småregionerna . Kvoterna kommer att öka med mellan . Jämför vi med rikets nivå kommer Småregionerna då ha kvoter som är högre. Som tidigare nämnts kommer läget dessutom fortsätta att försämras under , för att 2040 plana ut och därefter förbättras något. Denna långsiktiga prognos gäller för riket som helhet och den säger därmed inget om de regionala variationerna, som även då förväntas bli stora. 6 Den större ökningen i beror på att födelsenettot beräknas bli högre och flyttnettot lägre än i och . Bilaga 3 till LU 2003/04 Studerar vi enskilda LA-regioner finner vi att flera av dem kommer ha en försörjningsbörda kring 1,0 eller högre. Det innebär att varje person i åldersgruppen 20–måste försörja minst en ungdom (0–) eller åldring (eller äldre). Kvoten kommer då i vissa fall ligga högre än rikets nuvarande nivå. Konsekvenserna av denna utveckling kommer framför allt bli kännbara för den kommunala ekonomin, där möjligheten att skattevägen betala för skola, vård och omsorg kommer att minska avsevärt. Den starka regionala obalansen pekar också på att behovet av någon form av skatteutjämning kommer att öka – i varje fall om ambitionen är att en likvärdig service ska kunna erbjudas oavsett var man är bosatt. Bilaga 3 till LU 2003/04 Figur 2.5 Försörjningsbörda i LA-regioner fördelade på regionfamiljer. Summan av antalet personer i ålders- grupperna 0–samt 65+, relativt befolkningen 20–64 år (priv syss) (off syss) Källa: (rAps) Utöver de rent finansiella problemen kommer förändringarna i åldersstrukturen också medföra en arbetskraftsbrist inom flera yrkesgrupper. Inte minst gäller det inom många offentliga verk- samheter som skola, vård och omsorg, där en minskande arbetsstyrka får ta hand om allt fler7. Av figur 2.6 framgår att de högsta försörjningskvoterna kommer återfinnas i samt delar av Bergslagen, inland och norra . Detta mönster överensstämmer tämligen väl 7 Arbetskraftsbrist per region och utbildningskategori berörs mera utförligt i kapitel 3. Bilaga 3 till LU 2003/04 med de regioner som i figur 2.4 redovisar befolkningsminskning huvudsakligen orsakad av, ett negativt födelsenetto. Den lägsta försörjningsbördan redovisas förutom i Storstadsregionerna, också i Universitetsregionerna och . Figur 2.6 Försörjningsbörda i LA-regioner. Summan av antalet personer i åldersgrupperna 0–samt 65+, relativt befolkningen 20–64 år 0-19 år+65-w år per 20-64 åring Källa: (rAps) Bilaga 3 till LU 2003/04 I tabellerna 2.8 och 2.9 redovisas försörjningskvoternas utveckling renodlat för respektive åldersgrupp 0–samt , där varje grupp för sig relaterats mot antalet 20–64-åringar. Det framgår där tydligt att det är ökningen av kvoten för den äldre åldersgruppen som är helt dominerande orsak till den totala försörjningsbördans ökning. Kvoten från 0–19-åringarna har sjunkit något i alla regionfamiljer och beräknas fortsätta att sjunka till 2020 i och LA. I övriga regionfamiljer förväntas något höjda kvoter, mest i Universitets och högskoleregionerna. Förändringen av alla dessa kvoter får dock betraktas som för- hållandevis marginella. Tabell 2.8 Försörjningskvot mellan åldersgrupperna 0–19 och 20–i regionfamiljer Antalet 0–19 åringar per -2,9 -2,4 -6,6 Källa: SCB/(rAps) Ökningen av försörjningskvoten från åldersgruppen beräknas bli störst i med , och lägst i med . Trots det väntas ändå ha den lägsta kvoten från denna åldersgrupp . I övriga regionfamiljer beräknas kvoterna öka med mellan . I Småregionerna väntas kvoterna då ligga högre än rikets nuvarande Bilaga 3 till LU 2003/04 genomsnittsnivå, men också Storstadsregionerna väntas få kvoter över denna nivå. Tabell 2.9 Försörjningskvot mellan åldersgrupperna och 20– i regionfamiljer Antalet 65+ åringar per Källa: SCB/(rAps) 2.2.6Befolkningsutveckling efter ålder och kön I detta avsnitt granskas utvecklingen med avseende på åldersgrupper och kön. Därefter görs också en belysning av hur gruppen utlandsfödda utvecklas . Åldersgruppen 0–beräknas andelsmässigt vara relativt jämt fördelad mellan regionfamiljerna . Andelarna av total befolkning varierar från i till i Universitets- och högskoleregionerna. Studerar vi utveck- lingen ser vi dock att antalet personer i åldersgruppen väntas minska med i Små- regionerna, medan det ökar i Storstäder och Universitets- och hög- skoleregioner – som mest i med . Bilaga 3 till LU 2003/04 Den regionala utvecklingen män 0–av total befolkning samt procentuell förändring av antalet 2003–2020 Procentandel 0–19 år antalet 0–2003–2020 -4,7 -4,4 -4,6 -10,5 -10,5 -10,5 -9,7 -10,3 -10,0 Källa: SCB/(rAps) Den normalt sett yrkesverksamma åldersgruppen 20–, beräknas ha en andelsmässigt större regional variation än ungdomsgruppen . Detta beror på att den helt övervägande delen av alla mellanregionala flyttningar sker i åldern 20–. Andelarna varierar från i Småregionerna till upp mot i Storstadsregionerna. Den andelsmässiga varia- tionen är större för kvinnor än för män. Andelen kvinnor väntas bli störst i (30,) och lägst i Småregioner dominerade av privat sysselsättning (25,). Andelen män blir störst i (29,) och lägst i Småregioner dominerade av offentlig sysselsättning (26,). Även denna åldersgrupp beräknas minska i framför allt Småregionerna, medan den väntas öka i Storstäderna – något mer i och Malmös LA-regioner än i . Bilaga 3 till LU 2003/04 Tabell 2.11 Procentandel kvinnor och män 20–av total befolkning samt procentuell förändring av antalet 2003–2020 Procentandel 20–64 år antalet 20–2003–2020 -2,3 -2,2 -2,2 -4,4 -4,7 -4,5 -12,7 -14,3 -13,6 -10,2 -11,9 -11,1 Källa: SCB/(rAps) De äldre har vi här delat in i två åldersgrupper, 65–samt . Det är framför allt i den förstnämnda gruppen som stora förändringar kommer att ske . Det är som 1940–talets stora årskullar når pensionsåldern. Ökningen av antalet personer i denna åldersgrupp väntas bli dramatisk – särskilt i Storstadsregionerna. Att ökningen blir väsentligt lägre i exempelvis Småregionerna beror på att dessa har en åldersstruktur med en hög andel åldringar. Trots den lägre ökningstakten beräknas andelen personer i denna ålders- grupp här ligga högst i riket, över riksgenomsnittet . Bilaga 3 till LU 2003/04 Den regionala utvecklingen män 65–av total befolkning samt procentuell förändring av antalet 2003–2020 Procentandel 65–79 år Procentuell förändring av antalet 65–2003–2020 Källa: SCB/(rAps) Det finns också klara könsmässiga skillnader. Antalet män 65–ökar betydligt snabbare än antalet kvinnor, vilket gäller för alla regionfamiljer. Kvinnorna har redan i utgångsläget en högre andel än männen i denna åldersgrupp. Därför blir ökningen procentuellt sett inte lika stor som för männen när 40–talistgenerationen åldras. Kvinnorna kommer dock även 2020 vara en andelsmässigt större befolkningsgrupp i alla regionfamiljer utom i Småregionerna. Även i den äldsta åldersgruppen , ökar befolk- ningen . Här är ökningen väsentligt större för män än för kvinnor8. Anledningen är densamma som beskrivits ovan. Andelen kvinnor beräknas dock vara klart högre än andelen män också . Procentandelarna är också betydligt högre i de regionfamiljer som har de svagaste förutsättningarna. 8 Det bör i sammanhanget påpekas att befolkningsgruppen män är en relativt liten grupp och att den procentuella ökningen därför blir stor när befolkningsprognosens antagande om höjd medelålder för män slår igenom regionalt. Bilaga 3 till LU 2003/04 Tabell 2.13 Procentandel kvinnor och män av total befolkning samt procentuell förändring av antalet 2003–2020 antalet 80+ –2020 -0,8 -1,3 -3,3 Källa: SCB/(rAps) Om vi betänker att det är denna åldersgrupp som är den mest vårdkrävande så ökar visserligen behoven till 2020, men det är åren därefter som den stora ökningen kommer. Det är då som 1940– talets stora årgångar kommer in i denna åldersgrupp. I figur 2.7 visas två kartbilder som belyser den andelsmässiga storleken på åldersgrupperna 20–samt hela gruppen . Kartorna blir i mångt och mycket varandras spegelbilder, där höga andelar i gruppen 20–64 motsvaras av låga andelar i gruppen . Bilaga 3 till LU 2003/04 Figur 2.7 Andel befolkning i åldersgrupperna 20–respektive . Procent av total befolkning