sou · GSB3101 · 2005-01-01 00:00:00 — Undantagsbestämmelsen togs bort med motiveringen att den var alltför allmänt utformad och riskerade att komma i konflikt med EES-reglerna. meddelade dispenser avseende tjänstepensionsförsäkringar gäller dock alltjämt enligt övergångsbestämmelser. Ett omfattande regelverk finns i FRL som har till syfte att skydda försäkringstagarna och garantera att försäkringsbolaget kan uppfylla sina åtaganden enligt ingångna försäk- ringsavtal. Det utgörs av regler om kapitalbas, försäkringstekniska avsättningar, försäkringstekniska riktlinjer, skuldtäckning av de försäkringstekniska avsättningarna, placering och riktlinjer för placeringsverksamheten. Reglerna om att ett försäkringsbolag skall ha en tillräcklig kapitalbas har till syfte att garantera att bolaget har ett buffertkapital som skall fungera som ett skydd mot oförutsedda svängningar i verksamheten. Spärregler finns om att kapitalbasen aldrig får understiga ett visst minsta belopp. Ett försäkringsbolag är skyldigt att göra försäkringstekniska avsättningar i sin ekonomiska redovisning. Avsättningarna skall motsvara värdet av bolagets alla åtaganden mot för- säkringstagarna. Bestämmelserna om försäkringstekniska avsätt- ningar är ett utflöde av soliditetsprincipen. Kravet på att försäkringsbolaget skall upprätta försäkrings- tekniska riktlinjer kan ses som ett komplement till reglerna angå- ende försäkringstekniska avsättningar. I de försäkringstekniska riktlinjerna skall redovisas principerna för beräkning av försäk- ringstekniska avsättningar, hur bestäms, återköp och belå- ning av försäkringar, fördelning av återbäring, avgivande och mot- tagande av återförsäkring samt hur soliditeten skall tillgodoses. De försäkringstekniska riktlinjerna skall kompletteras med ett försäk- ringstekniskt beräkningsunderlag. För att förhindra att försäkringsbolagen tar för stora risker då medlen skall placeras finns regler om att de tillgångar som svarar mot de försäkringstekniska avsättningarna får placeras endast på visst föreskrivet sätt och i vissa bestämda tillgångar, s.k. skuldtäck- ning. Tanken är att enbart de tillgångar som kan betecknas som säkra och som uppfyller en viss kvalitet i fråga om kreditvärdighet, värdebeständighet eller likviditet skall accepteras som skuldtäck- ningstillgångar. Vidare uppställs krav om att skuldtäckningstill- gångarna skall placeras så att bolagets betalningsberedskap är till- fredsställande och den förväntade avkastningen tillräcklig, s.k. matchning. Valet av tillgångar skall vidare ske på ett sådant sätt att en lämplig riskspridning uppnås och att risktagandet begränsas, s.k. diversifiering. Placeringsreglerna innehåller också bestämmelser om vilka tillgångsslag som är tillåtna för skuldtäckning, bestämmelser som begränsar hur stor andel som får placeras i varje enskilt till- gångsslag, hur stor andel av skuldtäckningstillgångarna som får här- röra från samma utgivare, bestämmelser om var skuldtäckningstill- gångarna skall finnas samt regler som har till syfte att begränsa valutakursförluster. Principerna för ett försäkringsbolags placeringar av samtliga till- gångar skall upptas i s.k. placeringsriktlinjer. Försäkringsbolagen står under tillsyn av . För att skall kunna fullgöra tillsynen åläggs försäkringsbolagen vissa skyldigheter. Befattningshavare på ett för- säkringsbolag är t.ex. skyldiga att lämna de upplysningar om verk- samheten som inspektionen begär. har vidare rätt att inom ramen för sin tillsyn sammankalla försäkringsbolagets styrelse när det anses nödvändigt liksom rätt att få ta del av hand- lingar för granskning. kan meddela behövliga erinringar eller förelägganden om rättelse samt begränsa eller för- bjuda ett försäkringsbolag att förfoga över sina tillgångar i . Vid fall av allvarligare överträdelse kan försäkringsbolagets konces- Frågor om förverkande prövas av Finansinspektion- en men kan avgöras av regeringen om ärendet är av principiell betydelse eller av särskild vikt. En understödsförening, eller försäkringsförening, har till uppgift att tillhandahålla försäkringar till en viss bestämd krets av personer, såsom t.ex. anställda i ett bestämt företag eller personer som tillhör en viss yrkesgrupp eller liknande. Sådana föreningar tecknar alltså försäkringar endast för sina medlemmar. En understödsförening som meddelar tjänstepensionsförsäkring benämns tjänstepensions- kassa. Begravningskassor och sjukkassor är andra former av under- stödsföreningar. Regler för understödsföreningar finns i lagen (1972:262) om understödsföreningar (UFL). Understödsföreningarna är i princip uppbyggda som ekonomiska föreningar och till följd härav har UFL utformats med ledning av den numera upphävda lagen (1951:308) om ekonomiska föreningar. UFL innehåller därför ett stort antal hänvisningar till den lagen. UFL är inte anpassad till EG-rätten. En översyn av regelverket gjordes av Försäkringsföre- ningsutredningen bl.a. i syfte att harmonisera regleringen av under- stödsföreningar med . Försäkringsföreningsutred- ningens betänkande Försäkringsföreningar – ett reformerat regel- system (SOU 1998:82) har dock inte lett till lagstiftning. UFL är tillämplig på alla understödsföreningar som uppfyller lagens krav. Det finns dock en dispensregel som innebär att kan medge undantag från bestämmelserna i lagen i den mån det inte föreligger något hinder från allmän syn- punkt och det är lämpligt med hänsyn till föreningen och dess för- hållanden. En understödsförening skall bestå av minst 100 medlemmar och i vissa fall uppställs krav om att medlemmarna måste uppgå till minst 500. har rätt att meddela dispens och att tillåta att medlemsantalet understiger dessa nivåer om särskilda skäl föreligger. I UFL uppställs ett förbud mot affärsmässighet. Krav uppställs om att understödsföreningen måste vara sluten, vilket innebär att föreningen endast meddelar försäkringar för en på visst sätt begränsad persongrupp. Förbudet mot affärsmässighet har ansetts utgöra en skiljelinje mellan understödsföreningarna och de ömsesi- diga försäkringsbolagen. Förbudet mot affärsmässighet komplet- teras av en bestämmelse som begränsar värdet på de kapitalförsäk- ringar som en understödsförening meddelar. Enligt huvudregeln får värdet på en kapitalförsäkring inte överstiga ett basbelopp. har dock getts möjlighet att meddela dispens. Lagstiftningen för understödsföreningarna vilar på soliditets- principen, skälighetsprincipen och behovsprincipen. Soliditets- principen innebär att föreningen alltid skall kunna fullgöra sina för- säkringsutfästelser mot sina medlemmar. Enligt skälighetsprincipen skall medlemmarnas försäkringsavgifter vara skäligt avvägda i för- hållande till de förmåner som försäkringarna ger. En viss modifika- tion av skälighetsprincipen har dock gjorts i och med att det finns möjlighet att beakta de särförhållanden som kännetecknar under- stödsföreningarna i förhållande till försäkringsbolagen liksom de speciella förhållanden som kan finnas i de olika understödsföre- ningarna. För att en understödsförening skall få registreras krävs att verksamheten kan anses som behövlig och är ägnad att i övrigt främja en sund utveckling av försäkringsväsendet, vilket är ett utflöde av den s.k. behovsprincipen som inte gäller för vare sig försäkringsbolag eller banker. Kapitalplaceringsreglerna för understödsföreningar innebär enligt huvudregeln att ett belopp som täcker dels summan av före- ningens försäkringsfonder, vilket i princip motsvarar de försäk- ringstekniska avsättningarna i försäkringsbolag, dels föreningens övriga skulder skall redovisas i vissa angivna tillgångar, i första hand obligationer och skuldförbindelser mot säkerhet i fast egendom. har möjlighet att medge en understödsförening att i stället tillämpa de placeringsregler som gäller för försäkrings- bolagen. Understödsföreningar skall vara registrerade och stå under till- syn av . Som redan nämnts är det för arbetsgivaren av central betydelse att han medges avdragsrätt för sina premiekostnader. Härför krävs att försäkringen uppfyller villkoren för en tjänstepensionsförsäkring enligt 58 kap. 7 § inkomstskattelagen. Det gäller oavsett om det är arbetsgivaren eller den anställde som formellt står som ägare till Det första villkoret är att det måste vara fråga om en pensionsförsäkring och denna skall ha samband med tjänst. Vidare krävs det att den anställde är förmånstagare och att arbetsgivaren har åtagit sig att betala försäkringens samtliga . Det är alltså inte möjligt att låta arbetstagaren betala en viss andel av premierna. Om arbetsförhållandena förändras kan försäkringen överlåtas till den anställde, men försäkringen kommer då att byta karaktär från tjänstepensionsförsäkring till en privat pensionsförsäkring. Vid byte av anställning kan tjänstepensionsförsäkringen övertas av den nye arbetsgivaren, som därefter svarar för premieinbetalningarna. Också en pensionsförsäkring som har tecknats av den anställdes arbetsgivare efter att den anställde avlidit är i skatterättslig mening en tjänstepensionsförsäkring, under förutsättning att försäkringen har tecknats till förmån för de efterlevande och arbetsgivaren har åtagit sig att betala premierna. Definitionen av begreppet pensionsförsäkring ges i 58 kap. 2 § inkomstskattelagen. I lagtexten sägs att för att en försäkring skall kunna klassificeras som en pensionsförsäkring krävs att de villkor som ställs upp i 58 kap. 4–16 §§ inkomstskattelagen skall vara uppfyllda, de s.k. kvalitativa villkoren. Om de kvalitativa villkoren för en livförsäkring inte är uppfyllda är det i stället fråga om en kapitalförsäkring. Gränsdragningen mellan pensionsförsäkringar och kapitalför- säkringar är viktig eftersom reglerna om beskattning och avdrags- rätt är olika för respektive försäkring. Om det är fråga om en pensionsförsäkring är de erlagda premierna avdragsgilla inom vissa ramar enligt inkomstskattelagen och de belopp som betalas ut skall tas upp till beskattning. Kostnader för en kapitalförsäkrings är däremot inte avdragsgilla men utfallande belopp är skattefria. Ett viktigt begrepp när det gäller tjänstepensioner är pensionsplan. I en sådan plan regleras nämligen ofta vad som skall gälla beträf- fande den enskildes pension. En civilrättslig definition av begreppet allmän pensionsplan ges i 4 § tryggandelagen. Med allmän pensionsplan avses sådana Det svenska tjänstepensionssystemet SOU 2004:101 allmänna grunder för pensionering av arbetstagare eller arbets- tagares efterlevande som innehåller regler om tryggande av arbets- givarens utfästelse genom kreditförsäkring, avsättning till pensionsstiftelse i enlighet med tryggandelagen eller annan likvär- dig anordning och som på arbetstagarsidan är godkända av organi- sation vilken enligt lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet (MBL) är att anse såsom central arbetstagarorganisation. Exempel på en allmän pensionsplan är ITP-planen. En detaljerad beskrivning av de viktigaste pensionsplanerna på den svenska marknaden ges i bilaga 3. I lagförarbetena anges att en allmän pensionsplan tar sikte på en kategori anställda, t.ex. alla arbetstagare som är anställda vid ett visst företag eller alla tjänstemän vid företaget. I allmänhet anses kravet på trygghet vara uppfyllt i och med att arbetsgivaren anslu- ter sig till FPG/PRI-systemet. Den viktigaste förutsättningen för att grunder för arbetstagarpensionering skall kunna anses utgöra en allmän pensionsplan är att grunderna på arbetstagarsidan har god- känts av central arbetstagarorganisation, se prop. 1967:83 s. 109. För att det skall vara fråga om en allmän pensionsplan krävs det enligt Regeringsrätten att det i planen finns en garanti för att grunderna är av kollektiv natur och att pensionsförmånerna är preciserade, se RÅ 1996 ref. 33. Den skatterättsliga definitionen av allmän pensionsplan ges i 58 kap. 20 § inkomstskattelagen. I lagtexten hänvisas till den civil- rättsliga definitionen av allmän pensionsplan som ges i tryggande- lagen. Vidare anges att med begreppet allmän pensionsplan avses också; pensionsutfästelser som ryms inom vad som enligt en allmän pensionsplan är sedvanligt inom branschen för arbetstagare med motsvarande uppgifter, dock när det gäller utfästelser som tryggas genom avsättning i balansräkningen bara i förening med kreditförsäkring, pensionsutfästelser för vilka det har tecknats eller statlig borgen eller liknande garanti, och pensionsutfästelser i enlighet med pensionsavtal som har god- känts på arbetstagarsidan av sådan organisation som enligt MBL anses som central arbetstagarorganisation. Olika former av pensionsplaner En tjänstepension kan vara antingen förmånsbestämd (defined benefit), dvs. den enskildes framtida pensionsförmån kommer att uppgå till ett i förväg bestämt pensionsbelopp, eller avgiftsbestämd (defined contribution), dvs. ett i förväg bestämt belopp avsätts till pensionssparandet men någon garanti om storleken på den fram- tida pensionen ges inte. De båda formerna av pensionsplaner skiljer sig i väsentliga hän- seenden åt, såsom t.ex. avseende garantin och storleken på den framtida pensionsförmånen. En uppmärksammad aspekt är den omfördelning av risker från arbetsgivare till anställda av olika slag som en övergång från en förmånsbestämd pensionsplan till en avgiftsbestämt pensionsplan för med sig. I västvärlden är trenden att de förmånsbestämda pensionsplanerna ersätts av avgiftsbestämda planer. Orsaken till denna utveckling är bl.a. att befolkningen i allmänhet blir äldre och att påfrestningarna på samhällsekonomin eller arbetsgivarna annars skulle riskera att bli alltför stora. Övergången kan också vara betingad av utbudet från försäkringsbranschen. är ett av de länder som har övergått från det förmånsbestämda systemet till det avgiftsbestämda systemet i både det nationella lagstadgade pensionssystemet och till stora delar även i de olika tjänste- pensionssystemen. ITP-planen och de ITP-liknande planerna är de enda pensionsplanerna som alltjämt tillämpar det förmånsbestämda systemet fullt ut. Härutöver förekommer även inom den offentliga sektorn planer som innehåller förmånsbestämda moment. För- handlingar pågår mellan arbetsmarknadsparterna men företrädarna för arbetstagarsidan har ställt sig avvisande till tanken på att överge det förmånsbestämda systemet. I är andelen tjänste- pensioner som är tryggade genom försäkringar betydligt större än i övriga och det kan möjligen vara anledningen till att avgiftssystemet är förhållandevis stort här. En förmånsbestämd pensionsplan innebär att den enskilde vet hur hög pension han kommer att erhålla vid pensioneringen. Pensionslöftet utgörs därmed av ett klart och definierat pensions- belopp. Det är inte ovanligt att pensionsbeloppet knyts till den lönenivå som den anställde har under sitt sista år eller till ett genomsnitt av lönerna precis före pensioneringen och utgör en viss procentsats av detta löneunderlag. I den förmåns- bestämda pensionsplanen är det den som har gjort utfästelsen som står risken för att kostnaderna för pensionsplanen blir höga på grund av fluktuation i avkastningen, löneutveckling och demo- grafiska förändringar. Förpliktelsen i form av ett löfte om en viss pension kvarstår och påverkas inte av sådana förändrade förhål- landen utan kommer endast att medföra att arbetsgivarens avgifter kommer att förändras. Fördelarna med det förmånsbestämda systemet är att det ger förutsebarhet för arbetstagarna, eftersom de vet hur hög deras framtida pension kommer att bli. Systemet kan innebära en mot- svarande nackdel för arbetsgivarna, eftersom förändrade förhål- landen, särskilt de finansiella fluktuationerna, gör det svårt att beräkna kostnaderna för de gjorda pensionslöftena. Å andra sidan anses systemet medföra långsiktiga finansiella möjligheter för arbetsgivarna med möjlighet till återbäring av överskott. En annan nackdel är att det förmånsbestämda systemet kan medföra administrativa svårigheter och kostnader på grund av systemets komplexitet. En avgiftsbestämd pensionsplan innebär att arbetsgivaren har åtagit sig att svara för en på förhand fastställd avgift avsedd för den anställdes framtida pension. Hur stort det framtida pensions- kapitalet kommer att bli är omöjligt att veta och beror bl.a. på finansiella fluktuationer. Pensionsbeloppet är uteslutande ett resultat av de avgiftsinbetalningar som gjorts jämte avkastningen på dessa. Vid pensioneringen omvandlas det ackumulerade kapitalet liksom uppburen återbäringsränta till en livränta. Arbetsgivarens ansvar begränsar sig således enbart till att tillhandahålla den bestämda avgiften, vilket innebär att det är den anställde som kommer att få bära de finansiella och demografiska riskerna. Systemet har avsevärda fördelar för arbetsgivaren, eftersom det ger denne möjlighet att förutse och kunna beräkna storleken på pensionskostnaderna. En nackdel med det avgiftsbestämda syste- met är att de enskilda arbetstagarna i allmänhet har sämre kompe- tens för att kunna hantera dessa risker. visar att bl.a. ett dåligt finansiellt utfall i de avgiftsbestämda pensionsplanerna har medfört att de anställda har ställt krav på kompensation gentemot arbetsgivarna. Diskussioner har förts om den generellt lägre kompetensen hos de enskilda att hantera dessa risker kan komma att medföra att övergången från det för- månsbestämda systemet till det avgiftsbestämda systemet kommer att generera generella välfärdsförluster. För svenskt vidkommande är det inte ovanligt att arbetsmarknadsparterna i de kollektiv- avtalade systemen kommer överens om att en del av ansvaret skall kvarstå på dem och att de anställda ges mindre valfrihet än vad det avgiftsbestämda systemet teoretiskt möjliggör. pensionsplan är ett exempel på en avgiftsbestämd plan i vilken man helt fråntagit de enskilda deras valmöjligheter. Det förekommer även varianter där valfriheten begränsas genom att en bestämd för- valtningsform eller försäkringsinstitution anges. Anledningen till att arbetsmarknadsparterna åtar sig att bära en del av ansvaret är att de därigenom vill säkerställa att pensionslösningarna blir konstrue- rade på ett bra sätt till en så låg kostnad som möjligt med en bibe- hållen insyn och kontroll. Det bör dock understrykas att arbets- marknadsparternas större ansvarstagande såvitt avser placeringarna inte påverkar riskfördelningen utan att det är den enskilde arbets- tagaren som ytterst står risken för hur stor den framtida pensions- förmånen blir. De avgiftsbestämda pensionsplanerna anses i allmänhet passa bättre in på den moderna arbetsmarknaden med ökad rörlighet och en mängd olika anställningsformer liksom på den mängd nya ersättningsformer som förekommer i form av fast lön, rörlig lön, bonus, löneväxlingar, utbyte av olika anställnings- förmåner, avstående av lön m.m. En fördel är att det avgifts- bestämda systemet är enkelt och kan möta dessa nya moment på arbetsmarknaden utan att samordningsproblem uppstår. För att i vart fall delvis kunna uppväga de anställdas generellt sett lägre kompetens kräver det avgiftsbestämda systemet att de anställdas informationsbehov tillgodoses. Det är mot bakgrund härav som utvecklingen av olika former av pensionsportaler och webbaserade hanteringsverktyg skall ses. Allmänt om kollektivavtalsgrundade pensionsplaner Såsom det redogjorts för tidigare i detta kapitel har en tjänste- pension sin grund antingen i ett kollektivavtal eller i ett individuellt avtal mellan en arbetsgivare och en enskild arbetstagare. Den svenska tjänstepensionsmarknaden karakteriseras av att det stora flertalet anställda har sina pensionsförmåner reglerade genom kollektivavtal. Inget annat land i har en så stor andel tjänstepensioner reglerade på så sätt. Härutöver förekommer ett stort antal individuella avtal mellan den enskilde arbetstagaren och den enskilde arbetstagaren, utan grund i kollektivavtal, om tjänste- pensionsförmåner. har det även blivit allt vanligare att arbetstagaren kommer överens med arbetsgivaren om att löne- ökningar, övertidsersättning, bonus och liknande inte betalas ut på sedvanligt sätt utan omvandlas till pensionsförmåner genom t.ex. inbetalning av till en pensionsförsäkring. Begreppet kollektivavtal definieras i 23 § MBL såsom ett skrift- ligt avtal mellan arbetsgivarorganisation eller arbetsgivare och arbetstagarorganisation om anställningsvillkor för arbetstagare eller om förhållanden i övrigt mellan arbetsgivare och arbetstagare. De pensionsförmåner som har sin grund i ett kollektivavtal har tillkommit efter förhandlingar mellan arbetsmarknadsparterna. Dessa ingår som en del i en samlad uppgörelse om anställnings- förhållanden och det bör särskilt understrykas att tjänstepension- erna utgör endast en begränsad del av de olika avtalsförsäkringar som omfattas av kollektivavtalet. Härutöver förekommer olika former av ersättningar, såsom avgångsbidrag (AGB), tjänstegrupp- livförsäkringar (TGL) och trygghetsförsäkring vid arbetsskada (TFA). Villkoren för försäkringarna fastslås av arbetsmarknads- parterna i kollektivavtalet. Överenskommelsen angående tjänste- pensionerna innehåller normalt föreskrifter om förmåner, ersätt- ningsnivåer och former för hur pensionsutfästelsen skall tryggas. I vissa fall stipulerar kollektivavtalet även att försäkringarna skall tecknas i visst eller vissa särskilda försäkringsbolag. För det lagstadgade pensionsskyddet har det ingen betydelse inom vilket avtalsområde som den enskilde arbetar, vilket däremot är fallet med det kollektivavtalade försäkringsskyddet. De anställda omfattas av olika pensionsplaner beroende på om vederbörande t.ex. är statsanställd eller anställd inom det privata näringslivet. Kollektivavtalsparterna har förhandlat fram separata pensionsplaner för varje avtalsområde. Villkor och förmåner skiljer sig därför åt mellan de olika pensionsplanerna. Traditionellt sett brukar man dela in avtalsområdena i fem stora huvudgrupper; privatanställda arbetare, privatanställda tjänstemän, anställda inom kooperationen, statsanställda och anställda i kommuner och landsting. Härutöver förekommer olika varianter av dessa pensionsavtal samt pensions- avtal som är reglerade genom s.k. hängavtal mellan en enskild arbetsgivare och de fackliga arbetstagarrepresentanterna samt tjänstepensioner som har sin grund i ett fristående individuellt avtal mellan en arbetsgivare och en enskild arbetstagare. Det svenska tjänstepensionssystemet har stor betydelse för såväl den enskilde som kapitalmarknaderna, livförsäkringsbranschen och för samhällsekonomin i stort. Tjänstepension utgör en väsentlig del av pensionsinkomsterna för många individer vilket skapar trygghet för dem under pensionsåren. De tillgångar som finns placerade i de svenska och internationella kapitalmarknaderna för att trygga tjänstepensioner är betydande och utgör en stor del av utbudet av riskkapital. Tjänstepensionsförsäkring är en av de viktigaste verk- samhetsområdena (mätt i premieinkomster) för de svenska livför- säkringsbolagen. Tjänstepensionsmarknaden och dess betydelse kan således åskådliggöras utifrån olika perspektiv. Kapitlet inleds i avsnitt 3.2 med det övergripande perspektivet och beskriver den samhälls- ekonomiska betydelsen och fördelningen av det totala kapitalet som tryggar tjänstepensionsutfästelser. I detta avsnitt kom- menteras också kort omfattningen av det kapital som finns placerat på kapitalmarknaderna, utanför de uppdragsgivande företagen som utfäster tjänstepension. Här undantas således tryggandeformen kreditförsäkrad skuldföring, som beskrivits i avsnitt 2.4. Den av- slutande delen 3.3 övergår till att redogöra för försäkrings- marknaden för tjänstepension och dess aktörer. En beskrivning av pensionsstiftelser, som inte i egentlig mening verkar på tjänste- pensionsmarknaden, återfinns i avsnitt 2.3. av alla yrkesarbetande i omfattas av någon form av tjänstepension. Detta är en i en internationell jäm- förelse mycket hög andel, vilket kan förklaras med att tjänste- pensionen är obligatorisk i för dem som omfattas av kollektivavtal.