sou · GSB343 · 2005-01-01 00:00:00 — Jag skall belysa detta med några exempel. Yrkesområde åtta (8) med huvud- rubrik: process- och maskinoperatörsarbete, transportarbete, omfattar totalt 66 yrken. Ett annat område, (7) hantverksarbete inom bygg- verksamhet och tillverkning, innehåller nästan lika många yrken, 62 stycken. Dessa två mycket mansdominerade yrkesområden omfattar således totalt 128 yrken. Jämförs detta med det, till antalet sysselsatta, mycket stora kvinnodominerade yrkesområdet, (5) ser- vice-, omsorgs- och försäljningsarbete så är inte bara de specifika yrkena betydligt färre, 29 stycken, utan också mer diversifierade än dem inom de två tidigare områden. Inom den stora gruppen om- sorgsyrken ingår t.ex. endast sex stycken olika yrken. Om man istället för antal yrken jämför antal personer inom respektive yrkesområde så återfanns nästan dubbelt så många i område (5) som i område (7) och (8): 801 400 mot 468 400 respektive 435 600. De sex omsorgsyrkena inom område (5) sam- lade således nästan lika många sysselsatta som de 128 yrkena inom område (7) och (8). Detta ger ett intryck av männen sprider ut sig och kvinnorna tränger ihop sig på arbetsmarknaden. En närmare granskning av detta visar emellertid ett intressant mönster. Om samma klassificeringsprincip för yrken skulle användas inom de kvinnodominerade yrkesområdena som inom de mansdomine- rade skulle antalet kvinnoyrken öka kraftigt. Vad jag avser kan enkelt belysas med ett exempel där jag utgått från en yrkes- benämning hämtad från det mansdominerade yrkesområde åtta (8), maskinoperatör. Hur detta yrke specificeras framgår nedan (siffran till vänster anger aktuell ssyk-kod). 8212 Maskinoperatör, , cement- och betongvaror 8221 Maskinoperatör, läkemedelsindustri och hygienteknisk industri 8222 Maskinoperatör, ammunitions- och sprängämnesindustri 8223 Maskinoperatör, ytbehandling 8224 Maskinoperatör, fotografiska produkter 8231 Maskinoperatör, gummiindustri 8232 Maskinoperatör, plastindustri 8240 Maskinoperatör, trävaruindustri 8250 Maskinoperatör, grafiks industri, pappersvaruindustri 8251 Maskinoperatör, tryckeri 8252 Maskinoperatör, bokbinderi 8253 Maskinoperatör, pappersvaruindustri 8260 Maskinoperatör, textil-, skinn- och läderindustri 8261 Maskinoperatör, garnberedning 8262 Maskinoperatör, vävning och stickning 8264 Maskinoperatör, blekning, färgning och tvättning 8265 Maskinoperatör, skoindustri m.m. 8279 Maskinoperatör, livsmedelsindustri 8271 Maskinoperatör, kött- och fiskbearbetning 8272 Maskinoperatör, mejeri 8273 Maskinoperatör, kvarnindustri 8274 Maskinoperatör, bageri och konfektyrindustri 8275 Maskinoperatör, frukt- och grönsaksberedning 8276 Maskinoperatör, sockerindustri 8277 Maskinoperatör, te-, kaffe- och kakaoberedning 8278 Maskinoperatör, bryggeri m.m. 8279 Maskinoperatör, tobaksindustri redovisar således 27 olika ssyk-koder enbart för maskinoperatöryrket. Det kan jämföras med specificeringen av de sex omsorgsyrkena: 5132 Undersköterskor, sjukvårdsbiträden m.fl. 5133 Vårdbiträden, personliga assistenter m.fl. 5134 Skötare, vårdare m.fl. 5139 Övrig vård- och omsorgspersonal. Hade samma princip använts som för beskrivning av maskin- operatöryrket hade kanske yrket undersköterska, som ingår i ssyk- kod 5132 ovan, kunnat se ut på följande sätt: 51X1 Undersköterska, geriatrik 51X2 Undersköterska, ortopedi 51X3 Undersköterska, intern medicin 51X4 Undersköterska, infektion 51X5 Undersköterska, barnmedicin 51X6 Undersköterska, kirurgi 51X7 Undersköterska, öron, näsa, hals 51X8 Undersköterska, onkologi 51X9 Undersköterska, medicin 51Y0 Undersköterska, thorax 51Y1 Undersköterska, obstetrik och gynekologi 51Y2 Undersköterska, primärvård 51Y3 Undersköterska, reumatologi 51Y4 Undersköterska, psykiatri 51Y5 Undersköterska, lungklinik Det finns säkert flera skäl till att industriyrkena specificeras be- tydligt noggrannare än yrkena inom omsorgen (se diskussionen i kapitel 2). Här vill jag bara peka på vad specifika kontra generella kunskaper och kompetenser kan betyda. Ju mindre specificerade yrkena är desto vanligare att de uppfattas som mer generella vilket i sin tur betyder att det är lättare att hitta ersättare i sådana yrken, eller att flytta om arbetskraften som det passar. För mer speci- ficerade yrken ter sig detta svårare. Frågan är dock hur ovanstående exempel med maskinoperatör skall tolkas. Att yrkens klassificering kan användas för att betona särart och specifik kunskap är självklart men om de också kan användas som budbärare av olika yrkens exklusivitet som påverkar status, prestige och lön i yrket, genom att t.ex. den fackliga förhandlingspositionen stärks, då bör också de kvinnliga yrkesbenämningarna granskas närmare. 3.1.2Antal sysselsatta och könsdominans Om vi fortsätter analysen med antalet personer i respektive yrkes- grupp får vi en mer tillförlitlig bild över de förändringar som skett . Av tabell 2 nedan framgår att var 48 pro- cent av alla sysselsatta verksamma i yrken som dominerades av män (män) medan återfanns i yrken domi- nerade av kvinnor (kvinnor). hade andelen sysselsatta i de mansdominerade yrkena minskat till medan den i yrken dominerade av kvinnor ökat till . Det råder således ingen tvekan om att det är yrken med en tydlig könsprofil, kvinno- eller mansdominerad, som fort- farande samlar merparten sysselsatta. av de sysselsatta fanns i ett yrke som hade en någorlunda jämn köns- sammansättning vilket motsvarade drygt 500 000 personer . Antalet i de mest extremt kvinno- respektive mansdominerade yrkena () var dock lägre 2002 jämfört med vilket skulle kunna ses som ett tecken på en liten, men dock, försvagning av segregeringen. Andel sysselsatta i yrken med olika grad av köns- dominans . Andel sysselsatta i yrken med: 40 män/kvinnor Antal sysselsatta: 1997: 3 921 800, 2002: 4 244 000. Källa: SCB, ssyk 4-siffernivå. En icke oväsentlig förklaring till den negativa sysselsättnings- utvecklingen var nedskärningarna i den offentliga sektorn. över hela perioden 2002 så minskade antalet män inom den statliga sektorn från 224 000 till 119 000 och antalet kvinnor från 171 000 till 109 000. Inom den kommunala sektorn var sysselsättningsminskningen cirka 130 000 kvinnor och 40 000 män. Antalet anställda i den privata sektorn hade däremot ökat något bl.a. som en följd av att en del av de tidigare offentligt an- ställda genom privatisering nu blivit privatanställda. I figur 3.2 framgår hur detta påverkat den procentuella fördelningen av arbets- kraften på olika sektorer. Andel anställda kvinnor och män fördelade på olika sek- Källa: SCB, Arbetskraftsundersökningarna () 1990 och 2002. Av figuren framgår att den privata sektorn numera är den största arbetsgivaren både för kvinnor och för män. Visserligen är den offentliga sektorn, totalt sett, fortfarande något större för kvinnor men trendbrottet som skett kvarstår då den kom- munala sektorn som viktigaste arbetsgivare för kvinnor är bruten. En konsekvens av den instabila situationen på svensk arbetsmark- nad var ökningen av antalet tillfälliga anställ- ningar. var det närmare en halv miljon som hade en till- fällig anställning och av dessa var cirka 300 000 kvinnor. Till detta kan läggas att många var relativt unga. Alla typer av tidsbegränsad anställning bland kvinnor hade ökat med undantag för den största gruppen, vikariat, som minskat från cirka 125 000 till 115 000. En tredubbling, till 60 000, hade skett av antalet kvinnor som i arbets- marknadsstatistiken går under benämningen kallas vid behov. Antalet i objekts- eller projektanställning hade ökat från cirka 15 000 till 40 000 och antalet kvinnor med en prov- eller praktik- tjänstgöring hade ökat från cirka 20 000 till ungefär 30 000. Tidsbegränsade anställningar bland män var färre och jämnare spridda över alla kategorier. Cirka 45 000 hade vikariat en ökning med 9 000 . Antalet män med en objekts- eller projektanställning hade mer än fördubblats åren 1990 2002, från 20 000 till 45 000 och de som kallas vid behov eller som hade en prov- eller praktiktjänstgöring hade också ökat och omfattade cirka 30 000 i respektive kategori år 2002.4 Eftersom den stora ökningen av tillfälliga anställningar skedde av allmänt låg arbetskraftsefterfrågan och samtidig expansion av nya branscher med krav på flexibilitet kom den främst att beröra unga kvinnor och män. Det är dock oklart (och har inte gått att utreda) i vad mån de tillfälliga anställningarna också med- verkat till att arbetsgivarna eventuellt rekryterat mer otraditionellt . Den stora expansionen av reguljär deltidssysselsättning på svensk arbetsmarknad ägde rum . Den kom nästan uteslutande att beröra kvinnor, främst de som var gifta och/eller som hade barn. Deltidsarbete var enda chansen till yrkes- arbete för många när den sociala infrastrukturen saknades eller var outvecklad, och jämställdheten ställd på undantag i de flesta hus- håll. Trots att det är mycket bättre ställt i flera av dessa avseenden har deltidsarbetet fortsatt att vara av betydande om- fattning. För många är det fortfarande ett bra alternativ till hel- tidsarbete under vissa perioder men redan tidigt varnades för att deltidsarbetet skulle kunna bli en kvinnofälla. Övergången från en deltidsanställning till en heltidsanställning kunde bli svår, deltids- arbetslösheten skulle växa och dessutom kunde deltidsarbete rent allmänt ge lägre lön samt sämre förmåner och utvecklingsmöjlig- heter på arbetsmarknaden. 4 Samtliga siffror här har erhållits från SCB:s och avser tidsbegränsat anställda i åldern 20 . minskade antalet deltidsarbetande kvinnor med mer än 170 000 som antalet deltidsarbetande män ökade med 40 000, något som betyder att själva deltidsarbetet i rent numeriska termer blev mer jämställt. Reduceringen av antalet kvinnor kan ha skett på grund av de deltidsarbetandes svagare ställning på arbetsmarknaden som blir tydlig när organisationsför- ändringar drar igång och personal skall avskedas. Det kan också ha varit så att många fler velat undvika deltidsarbete och därför aktivt sökt heltidsarbete.5 Ökningen av antalet deltidsarbetande män kan delvis bero på att fler män vill deltidsarbeta jämfört med tidigare, t.ex. i gruppen småbarnsfäder och studerande, delvis på att de som en följd av minskad efterfrågan på arbetskraft kanske tvin- gats acceptera deltidsanställningar i större utsträckning. Oavsett förklaring så har kvinnoandelen bland de deltidssysselsatta minskat från och ökat bland män från . Av alla kvinnor i yrkesarbete arbetade deltid 2002 vilket skall jämföras år 1990.6 Förekomsten av deltidsarbete i olika näringsgrenar är fortfarande skev, högst inom vård och omsorg och lägst i industrin. Men eftersom andelen deltidsarbetande kvinnor minskat inom samtliga näringar och andelen män ökat i alla, utom en, betyder det ett visst närmande mellan kvinnor och män. Av nedanstående tabell framgår den förändring som skett av andelen deltidsarbetande kvinnor respektive män i olika näringsgrenar . 5Under senare år har också aktiva insatser gjorts gentemot arbetsgivarna för att de skall tillskapa heltidsanställningar i så hög grad som möjligt, mycket för att minska deltids- arbetslösheten. 6Nyberg (2003), s. 19. Förändring av andel deltidssysselsatta kvinnor och män inom olika näringsgrenar åren 1990 2002. -3,0 -7,2 Personliga och kulturella tjänster -0,8 -16,7 -3,1 -9,5 -5,6 -12,4 -10,2 Källa: (2003), s. 23. Avslutningsvis deltidsarbetet har främst ökat bland de yngre vilket beror på att de ofta kombinerar arbete och studier men också på att mödrar med små barn är relativt unga. Det är fortfarande vanligt att småbarnsmödrar övergår till deltidsarbete efter att föräldraledig- heten är slut.7 Att omfattningen av deltidsarbetet också speglar utbildningsnivån är känt. Deltidstjänster är betydligt vanligare i yrken som kräver kortare utbildningar än i dem som kräver längre. Eftersom många kvinnor numera skaffar sig allt längre utbildning betyder det att kommer sannolikt fler och fler unga kvinnor att välja bort deltidsarbete när de får barn eller i alla fall inte vara ensam deltidsarbetande i hushållet. När löneskillnader mellan kvinnor och män analyseras och disku- teras är det speciellt två företeelser som lyfts fram: Diskriminering och segregering. I detta sammanhang innebär diskriminering olika lön trots lika jobb och arbetsuppgifter, och segregering att kvinnor och män inte har lika jobb (och därför inte heller lika lön). Medan det förra anses politiskt och moraliskt oacceptabelt, har det senare 7 I en enkätundersökning genomförd av den fackliga organisationen framgick att av de medlemmar som varit föräldraledig hade av kvinnorna och av männen arbetat deltid innan de fick barn. Efter att ledig- heten var slut var det av kvinnorna och av männen som deltidsarbetade. (källa: . ofta ansetts vara en legitim och saklig grund för en faktisk löne- skillnad mellan könen. I båda fallen är effekten på kvinnors löner negativ. Den genomsnittliga lönenivån är oftast lägre i yrken som domineras av kvinnor än yrken som domineras av män. Den könssegregerade arbetsmarknaden är synlig, entydig och odiskutabel medan diskrimineringen på arbetsmarknaden oftast är osynlig, tvetydig och omdiskuterad. En förklaring till detta är naturligtvis att diskriminering kan ta sig så många olika uttryck. Förutom att det kan vara svårt att belägga att lika jobb ersätts olika, kan det ibland vara svårt att fastslå att lika jobb faktiskt är lika jobb.8 Dessutom kan anställningsvillkor och befordrings- möjligheter vara utformade eller tillämpas på sådant sätt att kvin- nor och män gynnas olika. En annan förklaring är att det inte enbart är en grupp som diskriminerar utan flera. Förutom arbets- givare och överordnande kan också kollegor och/eller kunder- klienter-patienter agera på ett sådant sätt (medvetet eller omed- vetet) att enbart en kategori av arbetstagare gynnas vid exempelvis tjänstetillsättningar, befordran, kompetensutveckling eller lönesätt- ning. Sammantaget visar detta hur komplex bilden av diskrimine- ring är vilket är en av anledningarna till att både dess existens och faktiska omfattning ofta är föremål för diskussion. Att strikt åtskilja diskriminering och segregering är dock varken meningsfullt eller rimligt inte minst därför att den yrkessegregering vi har på arbetsmarknaden delvis är en konsekvens av diskri- minering. Istället bör de två företeelserna ses som komplementära, dvs. båda förekommer , och förstärker eller försvagar varandra.9 Åtskilliga empiriska studier, genomförda på såväl nationell som internationell nivå, har bekräftat förekomsten av lönediskrimine- ring gentemot kvinnor på arbetsmarknaden. Vad gäller svenska stu- dier av könssegregeringens lönemässiga konsekvenser har de pekat på att det finns en negativ löneeffekt av andelen kvinnor i yrket och dessutom att den icke är betydelselös, varken för kvinnor eller män.10 I en annan typ av studie framgick bl.a. att kvinnor tjänade mindre än män både inom en yrkesgrupp och mellan olika grupper. 8Ett känt, om än gammalt, exempel på just detta är anmälan till Arbetsdomstolen om lönediskriminering vid lika jobb (blanketttekniker). I dess beslut visade det sig nämligen att det inte var lika jobb. Löneskillnaderna mellan den manlige blanketteknikern och den kvinnliga blanketteknikern var således sakligt motiverad. 9Se t.ex. le Grand (1997) för en intressant genomgång av de två företeelserna ur ett löne- perspektiv. 10Se t.ex. le Grand (1997), (2000) och m.fl. (2001). Löneskillnaderna kunde inte förklaras av skillnader i produktivi- tetsrelaterade individegenskaper. Författarna analyserade två yrkes- fördelningar, den horisontella och vertikala, och fann att i båda kunde av löneskillnaden mellan kvinnor och män 1991 hänföras till oförklarade mellanyrkes-löneskillnader.11 I ytterligare en studie där löneskillnader mellan yrken analyse- rades framgick att ungefär hälften av skillnaden skulle kunna bero på könsuppdelning och hälften på förekomst av diskriminering. En slutsats från studien var att de ekonomiska incitamenten för män att söka sig till yrken som dominerades av kvinnor var förhållandevis små medan incitamenten för kvinnor att söka sig till mindre kvinnodominerade yrken var betydligt större.12 3.1.6Medellöner i yrken med olika könsdominans Ett vanligt förekommande argument är att segregeringseffekten i verkligheten är en utbildningseffekt där kvinnors koncentration till yrken med lägre löner beror på att de har lägre utbildning. Hypo- tesen om att kvinnodominerade jobb skulle vara liktydigt med okvalificerade jobb (dvs. kräva låg utbildning) kan emellertid ifrågasättas. Kvinnor är i genomsnitt inte sämre utbildade än män, snarare tvärtom. Inte desto mindre är deras löner genomsnittligt lägre. Medellönen var enligt SCB lönestatistik 1995 gällande fler än 300 olika yrken högre i yrken som dominerades av män, oavsett utbildningsnivå (se tabell 3.4). Medellön i könsbalanserade yrken och i yrken dominerade av ettdera könet med avseende på utbildnings- nivå. aLåg: Gymnasial utbildning (2- ,3- eller 4-årigt). bHög: Eftergymnasial utbildning och forskarutbildning. 11Arai & Thoursie (1997). 12Löfström (1999). Löneskillnaderna mellan män och kvinnor var också större i de manligt dominerade yrkena. I yrken där både kvinnor och män hade hög utbildning var skillnaden i genomsnitt mer än medan skillnaden i yrken med lägre utbildning var ungefär hälften så stor. I de kvinnodominerande yrkena var också männens löner i genomsnitt högre än kvinnornas men till skillnad från de mansdominerade yrkena var skillnaderna minst bland de högutbildade. I de mer könsneutrala yrkena var löne- skillnaderna mellan könen rätt lika, oavsett utbildningsnivå, . Ser vi enbart till skillnaderna inom respektive kvinno- och mans- grupp finner vi stora löneskillnader mellan personer med högre utbildning. I mansdominerade yrken tjänar kvinnor i genomsnitt mer än vad högutbildade kvinnor gör i yrken som domineras av kvinnor. För män var denna skillnad ännu större, . Bland de med lägre utbildning var motsvarande skillnad betydligt mindre och oberoende av vilken grupp som dominerade. Färskare siffror visar att löneskillnaderna mellan kvinno- och mansdominerade yrken består. I nedanstående tabell framgår hur stora dessa i genomsnitt var för ett antal yrken med olika köns- fördelning åren 1997 och 2002.13 Medellön i könsbalanserade yrken och i yrken dominerade av ettdera könet Källa: och 2002. Medellönen har beräknats för 68 yrken av olika typ och utbildningsnivå¨. Tabellen visar för det första att löneskillnaderna inom respektive grupp ökat mellan de två åren. För det andra framgår att såväl kvinnors och mäns medellön som lönedifferensen mellan dem är störst i yrken som är könsbalanserade. Det senare speglar att mer- parten av yrken här är utbildningsyrken dvs. 13 Tyvärr har det inte varit möjligt att beakta utbildningsnivån. ningar och har därför ett genomsnittligt högre löneläge för både kvinnor och män. Att differensen mellan könen är så stor kan dels bero på mäns försteg här, dvs. att de så länge varit de som domine- rat flertalet av dessa yrken, dels att den individuella lönesättningen, som började tillämpas , varit mer gynnsam för män än för kvinnor. Enligt tabellen var kvinnornas snittlön i de balanserade yrkena högre jämfört med de kvinnodomi- nerade och högre jämfört med de mansdominerade. Motsvarande siffror för männen var 24 respektive 6 pro- cent. I ett land som , med stor geografisk utbredning och variationer i hur de regionala/lokala arbetsmarknaderna ser ut, kan man också anta att könssegregeringens omfattning varierar. Visser- ligen har skillnaderna mellan de lokala arbetsmarknaderna krympt och de har blivit mer lika, men många regioner är fortfarande präglade av den näringsstruktur som dominerat om- rådet. Hur regionernas sysselsättnings- och arbetslöshetsnivåer utvecklats för några olika län framgår i nedan- stående tabeller. Kvinnors och mäns sysselsättningsintensitet enligt . Kvinnors och mäns relativa arbetslöshetstal enligt . De sex län som förekommer i tabellen har valts för att de visar på den regionala spridning som finns. Inte oväntat var arbetsmark- nadssituationen, mätt i sysselsättningsgrad, bäst i och sämst i vid båda tidpunkterna. Samma gällde arbetslösheten men bara för . var mäns arbetslöshet i lägre än i och för kvinnornas del var den lika hög i , och . Något bestämt geografiskt mönster går därför inte att se. Det finns flera skäl till att könssegregeringen skulle vara mindre omfattande i en storstadsregion än i andra regioner. För det första för att arbetsmarknaden är större och bredare. För det andra för att förändringstrycket, både på arbetstagarna och på arbetsgivarna, kan vara större. För det tredje uppmuntras arbetskraften att vara rörlig och mer benägen att prova något helt nytt när arbets- kraftsefterfrågan är hög. För det fjärde slutligen är efterfrågan på högutbildad arbetskraft oftast större i storstadsregionerna än på andra håll och eftersom yrken som kräver längre utbildning är mer könsbalanserade bör också könssegregeringen vara mindre i dessa regioner. I regioner där arbetsmarknaden är mindre totalt sett och dess- utom mindre diversifierad kan kostnaden bli hög om man gjort ett utbildnings/yrkesval som inte stämmer in på den lokala arbets- marknaden. Det innefattar också marknadens könsstruktur. Bered- villigheten hos kvinnor och män i en region att välja otraditionellt, att göra inbrytningar i nya yrken, näringar och branscher, kan därför vara sammankopplad med både arbetsmarknadens storlek men också dess könsmönster. För att ge en sammanfattande bedömning av om könssegrege- ringen på arbetsmarknaden i sin helhet tilltagit eller avtagit mellan två tidpunkter krävs ett samlat mått. Ett sådant index kan natur- ligtvis aldrig bli mer än indikator på utvecklingen eftersom det kan ligga många olika konkreta faktorer bakom en förändring på arbetsmarknaden.14 Det mått jag använder här är det som tidigt lanserades som ett olikhetsindex (dissimilarity index), här kallat segregeringsindex, och som varit vanligt förekommande i studier där förändringar i könsuppdelning analyserats.15 Storleken på index kan variera mellan noll och hundra där noll innebär att kvinnors och mäns representation i varje enskilt yrke är lika stor medan ett index lika med hundra är liktydigt med att kvinnor och män har fullständigt olika yrken. Det betyder att ju större index desto högre grad av könssegregering på arbetsmarknaden och omvänt ju mindre index desto mindre könssegregering. Eftersom detta index använts på svenska data tidigare innebär det att vi har en referenspunkt att jämföra med även om data skiljer sig åt.16 14Se bilaga 1 och 2 där olika index diskuteras. 15Detta index (S) beräknas som St=1/2|mit-fit| där mit och fit anger den procentuella delen av den manliga respektive kvinnliga arbetskraften sysselsatta i yrke t. 16Jonung (1997). De skattningar av segregeringsindex som här genomförts bygger på uppgifter hämtade från det tidigare nämnda yrkesregistret där yrken klassificerats i enlighet med standard för svensk yrkesklassi- ficering (ssyk) på 4-siffernivå.17 Perioden är 1997 2002 och index har skattats dels utifrån alla yrkesverksamma i åldern 16 , dels utifrån yrkesverksamma i olika åldersgrupper. Resultaten presen- teras i tabell 3.7. Könssegregeringsindex beräknat för perioden 2002 Det segregeringsindex som redovisas i första kolumnen kan tolkas som att skulle av kvinnorna ha behövt byta yrke för att deras fördelning på de olika yrkena skulle vara densamma som för männen . var motsvarande tal . Eftersom index gradvis fallit är det en indikation på att arbetsmarknaden blivit mindre könssegregerad, åtminstone och in . Om vi antar att förändringstakten blir densamma som genomsnittet som visas i tabellen, dvs. , då skulle det ta ungefär för arbetsmarknaden att bli fullständigt könsintegrerad.