sou · GSB3112d4 · 2005-01-01 00:00:00 — sou 2004 112 d4 Del C Övriga frågor 1Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande beslutsförmåga I del A och B har främst frågor om ställföreträdarskap för personer med bristande beslutsförmåga behandlats. Syftet med att förse dessa personer med en ställföreträdare är att denne skall kunna rättshandla på den enskildes vägnar och därmed tillgodose såväl hans personliga som ekonomiska intressen. Personer med nedsatt beslutsförmåga kan emellertid trots ställföreträdarskapet hamna i situationer där de har svårt att värja sin person och sina ekonomiska intressen på grund av bräcklig hälsa, funktionshinder, hög ålder, missbruk eller liknande. I detta kapitel kommer lagstiftning som syftar till att ut- satta grupper i samhället skyddas från övergrepp och oförmånliga avtalssituationer att genomgås. Vidare kommer behovet av föränd- ringar i dessa hänseenden att behandlas. 1.2Skydd mot oförmånliga avtalssituationer Personer som har förvaltare får som huvudregel inte ingå rättshand- lingar. Gör personen i fråga ändå det är rättshandlingen vanligtvis ogiltig. Vissa undantag förekommer dock, se nuvarande 11 kap. 8 § FB och förslaget till 11 kap. 13 § FB. Personer med god man som har kvar sin rättshandlingsförmåga kan utan den gode mannens sam- tycke ingå avtal av olika slag. För att få driva rörelse som medför bokföringsskyldighet enligt bokföringslagen (1999:1078) måste dock den enskilde ha medgivande från den gode mannen som i sin tur måste ha samtycke från överförmyndaren för att kunna lämna ett så- dant medgivande, se 14 kap. 14 § första stycket FB. När det gäller översynen av denna paragraf hänvisas till avsnitt C 2.2. Genomgången nedan tar främst sikte på personer som har god man och vuxna personer som saknar ställföreträdare. Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande En person som t.ex. lider av en psykisk sjukdom kan tänkas ingå rättshandlingar som inte har sin grund i ett rimligt tänkande. Den enskilde saknar med andra ord förmåga att bedöma en rättshandlings innebörd och följder. Ett exempel kan vara en person som lider av manodepressiv sjukdom. , som känne- tecknas av bl.a. upprymdhet och ohämmat och okritiskt beteende, kan det tänkas att personen i fråga köper orimligt mycket saker, ibland helt utan nytta för honom. Beteendet får till följd att per- sonens ekonomi allvarligt äventyras. Ett annat exempel kan vara att en åldrig person lockas att köpa en dyr produkt som han har ringa nytta av från t.ex. en dörrförsäljare. Även här kan rättshandlingen innebära en betydande belastning på den enskildes ekonomi, särskilt om köpet har lagts upp som ett oförmånligt avbetalningsköp. I avtalslagen och lagen (1924:323) om verkan av avtal, som slutits under påverkan av en psykisk störning finns olika bestämmelser som syftar till att skydda ovan nämnda personer från oförmånliga avtals- situationer. Dessa regler kan användas när ogiltighet inte följer direkt av t.ex. bestämmelser, jfr ovan. 1.2.1Avtalslagens bestämmelser till skydd för personer med bristande beslutsförmåga I avtalslagen finns tre bestämmelser som är av betydelse när det gäller att bedöma giltigheten av en rättshandling som en person med påstått nedsatt beslutsförmåga har ingått. Det rör sig härvid om 31, 33 och 36 §§. Avtalslagen gäller formellt endast inom förmögenhetsrätten, men tillämpas även analogivis i andra sammanhang. I 31 § första stycket avtalslagen föreskrivs att om någon har begagnat sig av annans trångmål, oförstånd, lättsinne eller beroendeställning till att ta eller betinga sig förmåner, som står i uppenbart missför- hållande till det vederlag, som kan ha blivit erlagt eller utfäst, eller för vilka något vederlag inte skall utgå, är rättshandling, som på detta sätt tillkommit, inte gällande mot den förfördelade. I paragrafens andra stycke föreskrivs att detsamma gäller, om det otillbörliga för- Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande farandet ligger någon utomstående till last och den gentemot vilken rättshandlingen företogs ägde eller borde ha ägt kunskap om det. Paragrafen behandlar ockersituationer. Syftet med paragrafen är att hindra att en person som befinner sig i någon form av underläge utnyttjas av någon annan. För att paragrafen skall bli tillämplig krävs för det första att avtalade förmåner skall stå i uppenbart missför- hållande till vederlaget. För det andra krävs att motparten skall ha utnyttjat underläget hos den andre, dvs. trångmål, oförstånd lätt- sinne eller beroendeställning. För personer med nedsatt beslutsförmåga torde det främst vara fråga om att deras oförstånd eller beroendeställning utnyttjas av någon mindre nogräknad person. Med oförstånd avses bristande om- dömesförmåga som kan bero på okunskap eller oerfarenhet, men även berusning (se , Avtalslagen, 1989, s. 152). Även lindrigare psykiska defekter hos den rättshandlande torde höra hit (se Axel Adlercreutz, Avtal, 2000, s. 71). I 33 § avtalslagen föreskrivs att rättshandling, som eljest vore att anse som giltig, inte får göras gällande, när omständigheterna vid dess tillkomst var sådana, att det skulle strida mot tro och heder att med vetskap om dem åberopa rättshandlingen, och den, gentemot vilken rättshandlingen företogs, måste antas ha ägt sådan vetskap. För att 33 § avtalslagen skall kunna tillämpas fordras att motpar- ten kände till en omständighet som det, objektivt sett, skulle strida mot tro och heder att åberopa. Motparten måste alltså vara i ond tro om den omständighet som åberopas till stöd för att en viss rätts- handling skall anses ogiltig, och han måste vara det vid rättshand- lingens ingående. Paragrafen kan sålunda inte tillämpas, om mot- parten först i efterhand fått reda på den omständighet som åberopas till stöd för ogiltighet. Den vaga utformningen av 33 § avtalslagen medför att praktiskt taget alla sådana förfaranden som avses i de föregående ogiltighets- reglerna, t.ex. 31 §, kan rymmas under denna bestämmelse. Att åbe- ropa en rättshandling som tillkommit genom t.ex. ocker måste ju alltid anses strida mot tro och heder. Man kan därför fråga sig vilket tillämpningsområde som lagstiftaren har tänkt sig för 33 § avtalsla- gen. Avtalslagens författare avsåg att 33 § skulle förebygga det orik- tiga motsatsslutet att 28–32 §§ uttömmande skulle reglera ogiltig- Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande hetsfallen av denna typ och ville med denna allmänna bestämmelse ge domstolarna möjlighet att förklara en rättshandling ogiltig även då rekvisiten i dessa bestämmelser inte var uppfyllda. Exempel på när paragrafen är tillämplig är dels då den rättshandlande har på- verkats av förhållanden som satt honom ur stånd att klart bedöma handlingens innebörd och följder, dels situationen då någon, utan att svikligt ha framkallat en rättshandling, på ett ohederligt sätt begagnat sig av den handlandes obekantskap med vissa faktiska förhållanden. Det är också främst i fall av dessa slag som bestämmelsen har kom- mit till användning i rättspraxis, t.ex. när sjuka eller ålderdomssvaga personer har skrivit under kontrakt, vilkas innebörd och konsekven- ser de inte har förstått (se Adlercreutz a.a. s 79). Det första fallet avser situationen då någon på grund av kroppslig sjukdom, ålderdomssvaghet, berusning eller andra orsaker är ur stånd att klart bedöma innebörden av en rättshandling och dess följder utan att för den skull sakna rättshandlingsförmåga (jfr Grönfors a.a. s. 166). Enligt vedertagen uppfattning kan 33 § avtalslagen använ- das på fall av psykisk ohälsa, som är så lindrig att lagen (1924:323) om verkan av avtal, som slutits under påverkan av en psykisk stör- ning inte är tillämplig (se NJA 1966 s. 44 och i SvJT 1946 s. 29 f. och 1979 s. 594). Regleringen i 33 § avtalslagen tillämpas ganska restriktivt och domstolarna ställer höga krav på villkoren för ogiltighet och andra ingrepp i avtalsförhållanden (se Adlercreutz a.a. s. 80). Enligt 36 § avtalslagen får avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan av- seende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, om- ständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Har villkoret sådan betydelse för avtalet att det inte skäligen kan krävas att detta i övrigt skall gälla med oförändrat innehåll, får avtalet jämkas även i annat hänseende eller i sin helhet lämnas utan avseende. Vid prövningen av avtalsvill- koret i fråga skall särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller på något annat sätt intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet. Bestämmelserna i 36 § avtalslagen kan tillämpas i frågor om villkor vid andra rättshandlingar än avtal. I paragrafen erinras om att i fråga om jämkning av vissa Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande avtalsvillkor i konsumentförhållanden gäller dessutom 11 § lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. Generalklausulen om oskäliga avtalsvillkor i 36 § avtalslagen har ett vidare tillämpningsområde än 31 och. 33 §§ avtalslagen. För tillämp- ning av 36 § avtalslagen krävs inte att motparten har varit i ond tro om det förhållande som ligger till grund för begäran om jämkning. Paragrafen i fråga föreskriver till skillnad från 31 och 33 §§ avtalsla- gen inte ogiltighet som rättsföljd, utan gör det möjligt att jämka ett avtal endast i vissa delar. När det gäller avtal som har slutits av någon med bristande beslutsförmåga kan 36 § avtalslagen användas för att justera avtalsvillkor i de situationer då ogiltighet inte eftersträvas. 1.2.2Lagen (1924:323) om verkan av avtal, som slutits under påverkan av en psykisk störning Enligt lagen (1924:323) om verkan av avtal, som slutits under påver- kan av en psykisk störning, hädanefter lag, är ett avtal som någon ingått under påverkan av en psykisk störning ogiltigt. I förarbetena till lag anges att de situationer som avses är psykiskt abnorma tillstånd. Under lagen faller även en rent till- fällig rubbning av själsverksamheten, exempelvis kortvarig sinnes- förvirring som framkallats av rusgivande medel, skrämsel eller annan yttre anledning. Vidare anförs att psykiskt abnorma personer endast skall erhålla särskilt rättsskydd i den mån deras sinnestillstånd verk- ligen kräver det. Föreligger endast s.k. partiell själsdefekt, finns ingen anledning att bereda särskilt rättsskydd, då fråga är om ett avtal som faller helt och hållet utanför området för defekten och som där- för inte kan antas ha påverkats av denna. Detsamma gäller då det inte kan antas finnas något samband mellan själsverksamhetens rubbning och rättshandlingen. Det krävs emellertid inte att det abnorma sinnes- tillståndet varit ensamt avgörande för rättshandlingen, utan endast att det måste anses ha medverkat till denna. Det är tillräckligt för fastställandet av orsakssammanhanget, att rättshandlingen inte skulle ha kommit till stånd om inte en rubbning av själsverksamheten före- legat, se NJA II 1924 s. 593 f. förekommer inte benämningar som psykiskt abnorma till- stånd och rubbning av själsverksamheten. används i lag- text oftast i stället begreppet psykisk störning. Detta föranledde en omformulering lag. Någon ändring i sak avses emellertid inte. 1990/91:194 s. 39 anförs att begreppet psykisk Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande störning redan har stor användning som samlingsbeteckning inom psykiatrin och att det används som samlande begrepp i den officiella klassifikation av sjukdomar som gjorde . Till psykisk störning hänförs enligt denna terminologi t.ex. till- stånd av psykotisk karaktär (vanföreställningar, hallucinationer och förvirring), psykisk funktionsnedsättning till följd av en hjärnskada eller av åldrande, personlighetsstörningar, vissa krisreaktioner, vissa depressioner och allvarligare förvirringstillstånd till följd av miss- bruk. Psykisk utvecklingsstörning räknas också som en psykisk stör- ning, se a. prop. s. 39 f. Härutöver torde tillfälliga störningar förorsa- kade av skrämsel, chock och hypnos falla under lagens tillämpnings- område (se Adlercreutz a.a. s. 68). lag kan som framgått ovan tillämpas på såväl avtal som ingåtts under inflytande av en permanent psykisk störning som på avtal som träffats under påverkan av en psykisk störning av mera till- fällig karaktär. Beträffande lagens tillämpningsområde, se även av- snitt B 6.1.2. Om den rättshandlandes psykiska ohälsa inte kan be- traktas som en psykisk störning, är lagen inte tillämplig. I stället kan möjligen 31 eller 33 § avtalslagen tillämpas på rättshandlingen, se ovan. Den psykiska störningen måste ha inverkat på rättshandlingen för att lag skall bli tillämplig. Det innebär att en rättshandling inte nödvändigtvis blir ogiltig bara för att den rättshandlande lider av en psykisk störning. Orsakssammanhanget klargörs som nämnts genom att man frågar sig huruvida den rättshandlande personen skulle ha företagit rättshandlingen i fråga oberoende av den psykiska stör- ningen. Blir svaret ja, är lag inte tillämplig. En person som lider av en psykisk störning måste t.ex. köpa varor och tjänster för sin dagliga livsföring. De överväganden som personen i fråga gör inför sådana rättshandlingar torde normalt inte skilja sig från dem som personer som inte lider av någon psykisk störning gör. Vad som sagts utesluter emellertid inte att även sådana rättshandlingar kan drabbas av ogiltighet. En person med en manisk sjukdom kan ju tänkas köpa på sig orimliga mängder livsmedel . Om ett avtal är ogiltigt till följd av att det har träffats under på- verkan av en psykisk störning skall prestationerna återgå i den mån detta är möjligt, jfr vad som enligt 9 kap. 7 § gäller vid rättshandlingar med omyndiga. I annat fall skall ersättning för sakens eller tjänstens värde utges. I den senare situationen är den som har varit under påverkan av en psykisk störning inte skyldig att utge Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande större ersättning än vad som kan anses motsvara den nytta som rättshandlingen har medfört för honom. I lagens andra stycke finns en godtrosregel. Eventuell god tro hos medkontrahenten innebär inte att ett avtal som slutits under på- verkan av en psykisk störning blir giltigt. Den godtroende mot- parten kan emellertid, utöver den ersättning som följer av lagens första stycke, i skälig omfattning få ersättning för den förlust som föranletts av avtalet. För ogiltighet enligt lag krävs alltså inte ond tro hos med- kontrahenten om den enskildes psykiska störning. Sådan ond tro krävs emellertid för ogiltighet enligt 33 § avtalslagen. Regleringen lag är på så sätt mer förmånlig för den svaga parten än före- skrifterna i 33 § avtalslagen. Å andra sidan kan 33 § avtalslagen an- vändas i situationer då någon har rättshandlat under inflytande av psykisk ohälsa som inte är av sådan dignitet att den kan betraktas som psykisk störning. Den lagstiftning som syftar till att skydda personer med nedsatt beslutsförmåga från att ingå oförmånliga avtal är visserligen av gammalt datum, men synes ur mer teoretisk synpunkt vara väl av- vägd. Utredningen har därför inte kunnat konstatera något behov av ytterligare föreskrifter som reglerar situationer då personer med nedsatt beslutsförmåga ingår rättshandlingar. Från överförmyndarhåll uppges att nu behandlade regler i avtals- lagen och lag tillämpas förhållandevis ofta i utomprocessu- ella uppgörelser. Det är viktigt att samtliga gode män och förvaltare känner till dem, och det är med hänsyn härtill lämpligt att det i ut- bildningen av förordnade ställföreträdare ingår en orientering om dessa bestämmelser. 1.3Skydd mot våld och andra övergrepp Personer med nedsatt beslutsförmåga riskerar inte bara att träffa oförmånliga avtal. Deras hälsotillstånd innebär också en risk för att de utsätts för försummelse eller för övergrepp av olika slag. Det kan röra sig om allt från undermålig vård till misshandel och eko- nomiskt utnyttjande, inte sällan av någon närstående person. Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande I detta avsnitt kommer problematiken kring våld och övergrepp närmare att analyseras, varefter gällande rätt och behovet av för- bättringar genomgås. Personer med nedsatt beslutsförmåga som får hjälp av en god man eller förvaltare har i sin ställföreträdare en person som kan för- söka se till att huvudmannen inte utsätts för våld eller andra över- grepp. Många personer som till följd av psykisk störning, sviktande hälsa eller hög ålder har svårt att värja sin person saknar emellertid en god man eller en förvaltare. De är ofta utlämnade till sin omgiv- ning, vanligtvis familjen eller personalen på något boende. saknar den enskilde helt något socialt nätverk. Det finns svenska och utländska studier om våld och andra över- grepp mot äldre personer och personer med funktionshinder. Att återge dessa inom ramen för detta betänkande är inte möjligt. Nedan kommer därför endast vissa nedslag att göras för att ge en bakgrund till problematiken. har framför allt missförhållanden beträffande äldre personers situation uppmärksammats internationellt. I den interna- handlingsplanen för åldrandefrågor som antogs under den första världskonferensen om åldrandefrågor i samman- fattas äldre personers rättigheter. antog FN principer för äldre personer (United Nations Principles for Older Persons). Dessa principer tar sikte på den enskildes självständighet, inflytande, rätt till vård, möjlighet till självförverkligande och rätt till en värdig till- varo. I princip 12 föreskrivs att äldre personer skall ha tillgång till socialt och juridiskt bistånd för att den enskildes självständighet samt hans tillgång till skydd och vård skall kunna säkerställas. I prin- cip 17 anges att äldre personer skall kunna leva i värdighet och säker- het och vara skyddade från olika former av utnyttjande samt från fysiska och psykiska övergrepp. I en rapport från FN:s generalsekreterare , Abuse Against Older Persons, sammanfattas de studier som gjorts under de gångna 20 åren av äldre personers situation. I rapporten konstateras att äldre personer ofta befinner sig i mycket utsatta situationer. Av studier som företagits i länder som , och framgår att 1–av den äldre befolkningen är utsatt för övergrepp eller försummelse. I var försummelse det vanligaste Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande missförhållandet bland äldre personer, av de rapporte- rade fallen, medan avsåg misshandel och ut- nyttjande av något slag. I finns () som samordnar insatser för äldre människors rätt. Enligt NCEA ökade antalet anmälningar om försummelse och över- grepp mot äldre . Även i dominerade försummelse bland de rapporterade fallen. Bland de äldre personer som bodde hemma orsakades missförhållandena i av fallen av vuxna barn, i av fallen av maken och i av fallen av andra familjemedlemmar. Beträffande försummelse och övergrepp vid olika former av institutioner kon- staterades vid en undersökning i att av den till- frågade institutionspersonalen sade sig ha bevittnat ett fysiskt över- grepp mot någon äldre person. uppgav att de själva hade begått sådana övergrepp. sade sig ha bevittnat övergrepp av psykisk natur. Av de tillfrågade uppgav att de åtminstone verbalt kränkt en person som varit intagen på institutionen (se s. 7 i rapporten). När det gäller åtgärder för att motverka att äldre personer utsätts för försummelse och övergrepp konstateras i att mycket görs för att sprida information om problemet med att äldre personer far illa i samhället, detta för att så många fall som möjligt av missförhållanden skall uppmärksammas. I några länder har särskild lagstiftning införts som kriminaliserar försummelse av och över- grepp mot äldre personer. Andra länder har höjt straffen för vissa gärningar som riktar sig mot äldre människor. Bland vidtagna åtgär- der finns även regler om rapporteringsskyldighet för bl.a. läkare och socialtjänstpersonal vid misstänkta fall av försummelse av och över- grepp mot äldre personer. Nyttan av sådana regler är emellertid av flera anledningar omstridd. Vissa menar att det finns en risk att den enskildes integritet träds för när och att rapporteringen vidare kan innebära att den enskilde råkar ännu värre ut eller att han eller hon mister förtroendet för myndigheter och sjukvård. När det gäller institutionsvård har några länder infört regler om viss minimistan- dard på institutionen och utbildningskrav på personalen (se s. 8 f. i rapporten). Äldre personer som utsätts för försummelse eller övergrepp har ofta fysiska eller psykiska funktionshinder, något som bekräftas av svenska studier. Docenten , som gjort flera under- sökningar om våld mot äldre, konstaterar i artikeln abuse in Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande residential settings in , 10, 1999, att av de personer i särskilda boenden som utsatts för våld hade nästan samtliga brottsoffer funktionshinder eller handikapp. har i en rapport, Overgrep mot eldre, Nord 1994:2, gjort en kartläggning av våld mot äldre personer i de nordiska länderna. I rapporten återges resultaten av ett flertal studier som gjorts i de nordiska länderna och bör- jan av . Dessa undersökningar gav vid handen att 1–8 pro- cent av de äldre i de nordiska länderna hade blivit utsatta för våld eller andra övergrepp. I rapporten konstateras vidare att det ofta är mycket svårt att upptäcka fall av våld och andra över- grepp mot äldre personer. För svensk del rekommenderade minister- rådet åtgärder på central, regional och lokal nivå. Av de åtgärder som efterlystes på central nivå fanns bl.a. en utvidgad skyldighet för personal inom socialtjänst, vård och omsorg att anmäla misstänkta eller konstaterade fall av våld eller andra övergrepp mot vuxna perso- ner med fysiska eller psykiska funktionshinder. Vidare efterlystes en översyn av reglerna som styr tillsättandet av en god man eller en för- valtare samt en översyn av kraven på gode mäns och förvaltares lämplighet och överförmyndarens möjligheter att kontrollera hur den hjälpbehövandes ekonomi sköts. I sitt slutbetänkande, Brister i omsorg, SOU 1997:170, pekar Utredningen om bemötande av äldre på behovet av olika åtgärder för att förbättra situationen för de äldre som är i behov av samhällets insatser i form av socialtjänst och hälso- och sjukvård. Bl.a. efter- lyser utredningen förbättringar i tillsynen över vården av och om- sorgen om äldre personer och en utvidgning av det ansvarssystem som gäller inom hälso- och sjukvård. Vidare föreslår utredningen att ges i uppdrag att utreda användning- en av metoder som har karaktären av tvång inom vård och omsorg av äldre, främst inom vård och omsorg om personer med demens och demensliknande tillstånd. Efter det att nämnda betänkande överlämnats till regeringen har vissa förändringar i social- tjänstlagen genomförts. införts, se nedan. Ytterligare frågor om rättsskydd för personer med bristande Övergrepp och försummelse mot personer med funktionshinder som bor på särskilda boenden uppmärksammas i en nyligen genom- förd svensk undersökning. Syftet med undersökningen var att när- mare granska konfliktsituationer som involverar våld mellan personer med psykiska funktionshinder och personal vid särskilda boenden. Undersökningen omfattade 164 anställda på 17 olika särskilda bo- enden. Av de svarande uppgav att de hade varit inbegripna i eller bevittnat en våldsincident med en funktionshindrad person, och upp- gav att de själva hade utövat våld mot en funktionshindrad person. Så stor andel som av de svarande uppgav att de utsatts för våld från en funktionshindrad persons sida. Konfliktsituationerna inträffade till övervägande del i samband med att personalen skulle hjälpa en enskild med något, varvid denne av någon anledning inte ville medverka till åtgärden i fråga (, och , 2004, Violence in the care of adult persons with intellectual disabilities, 13 (4), s. 506–514). Forskaren och föreståndaren för ning vid genomförde en undersökning bland de drygt 1 000 gode männen i län (Vem bryr sig?