sou · GSB327d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Förmåga att angripa tidigare olösta problem Förmåga att överföra kunskap till ickespecialister Förmåga att använda IT Förmåga att arbeta interdisciplinärt Avancerade kunskaper inom specialområdet Kontakt med arbetsmiljöer utanför högskolan Kännedom om ämnets industriella/professionella Kännedom om karriärvägar utanför högskolan Utbildningen ska av (4 resp. ) Källa: SUHF, En genomlysning av svensk forskarutbildning 72. I SUHF:s undersökning ställdes en motsvarande fråga även till arbetsgivare om vilka områden inom forskarutbildningen som bedömdes som viktiga vid anställning av forskarutbildade. Där var det social kompetens och samarbetsförmåga som värderades högst, följt av bredd och god kunskapsöversikt samt avancerade kunska- per inom specialområdet. Bland de egenskaper hos doktorer och licentiater som ansågs viktigast fanns högre sakkunskap inom om- rådet, forskningsvana, förmåga att samarbeta med universitet och högskolor, samt förmåga att tillgodogöra sig internationella forsk- ningsresultat. Arbetsgivarna tillfrågades också om vilka negativa erfarenheter de haft av doktorer och licentiater. Två av tre angav att de inte haft några negativa erfarenheter. Inte tillräckligt resultatorienterade var det problem som angavs av flest (), följt av för speciali- serade (). Doktorandspegeln visade på att doktorandernas framtidsplaner och karriärvägar efter examen inte uppmärksammas i tillräcklig ut- sträckning i forskarutbildningen. ansåg att handledaren i liten grad eller inte alls hade diskuterat doktorandens framtids- planer med doktoranden. I en undersökning av fackförbundet svarade av de doktorander som besvarat en enkät att utbildningen inte innehållit några särskilda förberedelser för yrkeslivet efter examen.11 Även i har utvärderingar pekat på att högskolan inte tar tillräckligt ansvar för karriärplaneringen.12 10.3.3Åtgärder för en bättre förberedelse för arbetsmarknaden utanför akademin Som en kort slutsats av det ovanstående kan konstateras att det finns många positiva tecken: FoU utförs i ökande utsträckning av forskarutbildade, de flesta doktorer anser att doktorsexamen be- hövs för arbetet, ett vetenskapligt tänkande och kunskaper inom ämnesområdet anses krävas i hög eller mycket hög grad av av doktorerna, de flesta arbetsgivare har inga negativa erfarenheter av forskarutbildade, samverkan med det omgivande samhället har stärkts bl.a. genom forskarskolor, och tre av fyra examinerade skulle påbörja forskarutbildning om de på nytt ställ- des inför valet. Det finns dock stort utrymme för förbättringar. Endast 8 pro- cent av företagens FoU utförs av forskarutbildade; andelen är högre inom statliga myndigheter, men å andra sidan utnyttjas allmänt de forskarutbildades kompetens relativt dåligt inom offentlig sektor. Nästan en tredjedel av doktorerna och två tredje- delar av licentiaterna anser inte att de behöver sin forskarexamen 11ST/TCO, Livet som doktorand – en rapport om forskarstuderandes livssituation. för arbetet, och det finns en diskrepans mellan vad som betonas under utbildningen och vad arbetsmarknaden kräver. En tredjedel av arbetsgivarna anser trots allt att forskarutbildade är för speciali- serade, oflexibla eller otillräckligt resultatorienterade eller har andra negativa erfarenheter av forskarutbildade. Även om situationen inte är densamma som gäller fortfarande att det allmänt behövs en större förståelse hos arbetsgivare för doktorskompetensen, och en större förståelse inom akademin för arbetsmarknadens behov. För detta krävs bättre kontaktytor mellan akademin och det omgivande samhället, och att doktorernas fortsatta karriärvägar följs upp som underlag för karri- ärvägledning och utveckling av utbildningen. Det behövs också ökade insatser för doktorsutbildning med inriktning mot arbets- marknader där behovet av doktorer är stort. En tydligare beskrivning av doktorskompetensen Själva utbildningens benämning kan ha ett viktigt signalvärde. Vi anser i likhet med vissa andra rapporter från de senare åren13 att termen doktorsutbildning är att föredra för att markera utbild- ningens vidare syften utöver den traditionella akademiska forskar- karriären. Den tydligare målbeskrivning som utredningen föreslår i kapitel 2 är också viktig som information till arbetsgivare om vad doktorsutbildningen ger och som vägledning för utformningen av utbildningen. Enligt vår bedömning betonas generalistkompeten- sen på ett tydligare sätt . I detta sammanhang vill vi understryka att doktorsutbildningen även ska förse med goda forskare, samt att doktorernas avancerade kunskaper och forskningsvana värdesätts högt av många arbetsgivare – och borde kunna värdesättas av ännu fler. Avhandlingsarbetet ska fortsatt ha en central plats i utbild- ningen, och en betoning av t.ex. förmåga till kommunikation och samarbete innebär inte att dessa måste tillägnas utöver eller vid sidan av själva forskarutbildningen – avhandlingsprojektet kan tvärtom vara den ram inom vilken dessa förmågor tränas bäst. 13 SUHF, En genomlysning av svensk forskarutbildning; Kungl. , Svensk forskarutbildning i internationell belysning. Bättre kontakt mellan akademi och arbetsmarknaden utanför Högskolornas uppgift att samverka med det omgivande samhället kan utvecklas betydligt när det gäller doktorsutbildningen. Utred- ningen om innovativa processer föreslog bland annat att samverkan med det omgivande samhället skulle ges ett högre meritvärde inom högskolan och att doktoranders institutionstjänstgöring i högre utsträckning skulle kunna förläggas till företag, skolor etc.14 Vi instämmer i detta. De former som används, t.ex. industridoktorander och motsvarande, bör fortsatt vara viktiga. Som vi konstaterar i kapi- tel 7 finns det skäl att särskilt beakta denna grupp vid utformning av antagningen till doktorsutbildningen. Två av våra förslag ser vi som särskilt betydelsefulla för att skapa närmare kontakter mellan högskolan och arbetslivet utanför högskolan och därmed ökad insikt kring doktorsutbildningen och vilken kompetens den ger. Det ena rör forskarskolor och kom- menteras nedan. Det andra är den anställning som doktor som beskrivs under avsnitt 10.5 och som också bör kunna användas som en introduktion för den nyexaminerade doktorn till arbetslivet utanför akademin. Uppföljning av och information om karriärvägar Det är viktigt att högskolorna ser som sitt ansvar att följa upp vart doktorerna tar vägen efter examen och till vilka arbetsuppgifter, för att få en bild av vilka karriärmöjligheter som står till buds. Detta är ett nödvändigt underlag för planering och utveckling av doktors- utbildningen, men också för den enskilde doktorandens vägled- ning. Att tänkbara framtidsplaner diskuteras med doktoranden och att den individuella studieplanen också utformas och uppdateras med detta i åtanke bör vara ett självklart inslag i doktorsutbild- ningen. Sådana uppföljningar bör inte bara konstatera hur arbetsmark- naden ser ut, utan även kunna vara proaktiva genom att försöka identifiera vilka nya arbetsområden som skulle gynnas av fler doktorsutbildade inom olika områden. Akademin kan se behov och utvecklingsmöjligheter som arbetsgivarna själva inte har möjlighet att identifiera. 14 SOU 2003:90, Innovativa processer. Forskarskolor för behovsmotiverad doktorsutbildning Ett bra sätt att utveckla doktorsutbildning för områden där det finns ett särskilt behov av doktorer är särskilda forskarskolor. Det kan vara områden där efterfrågan från arbetsgivare på vissa inrikt- ningar är stor – men också områden där efterfrågan borde vara större än den är, t.ex. skolan. I kapitel 8 föreslår vi därför att en viss del av de medel som avsätts för forskarskolor reserveras för sådan behovsmotiverad doktorsutbildning. Eftersom syftet är att till- godose behov av doktorer inom ett visst område bör dessa forskar- skolor som regel vända sig till redan yrkesverksamma. Forskar- skolor av detta slag kan blir särskilt värdefulla även för mindre och medelstora företag. 10.4Fortsatt karriär inom universitet och högskolor 10.4.1Många vill arbeta inom akademin Även om majoriteten arbetar på andra håll är universitet och högskolor generellt sett den enskilt största kategorin av arbets- givare för forskarutbildade, särskilt för dem med doktorsexamen. En akademisk karriär är också målet för många doktorander. Enligt Doktorandspegel 2003 vill två av tre doktorander förmodligen eller definitivt arbeta vid den egna eller någon annan högskola efter examen. En liknande indikation ges av att av de examinerade 1994/95–1995/96 hade fram sökt forskningsanslag efter sin doktorsexamen.15 Av nedanstående tabell framgår att det inom så gott som alla ämnesområden finns en större andel av doktoranderna som kan tänka sig fortsätt arbete inom högskolan än andelen yngre doktorer inom högskolan. Detta tyder på att det inom de flesta ämnesområ- den finns konkurrens om fortsatt anställning inom högskolan.16 15SCB, Forskarexaminerades arbetsmarknad. 16Högskoleverket, Redovisningdet framtida behovet av lärare vid universitet och hög- skolor. Andel doktorer anställda vid universitet och högskola av antal förvärvsarbetande doktorer samt andelen doktorander som efter examen vill arbeta inom högskolan enligt Doktorandspegel 2003 Andel (%) doktorer anställda inom Andel (%) doktorander högskolan av antal förvärvsarbetande som efter examen kan tänka sig att arbeta inom För 25–39 år Skogs- och jordbruksvetenskap m.m. Källa: Redovisning av uppdrag till att utreda det framtida behovet av lärare vid universitet och högskolor, s. 26. 10.4.2Behovet av meritering efter doktorsexamen I såväl som andra länder har perioden efter doktorsexamen, den s.k. postdoktorala perioden, blivit allt viktigare i och med forskarutbildningens utveckling till en tidsbegränsad utbildning som förbereder för en karriär även utanför högskolan. För att avhandlingen ska ses som ett gesällprov måste de nydisputerade beredas möjlighet att göra forskningsinsatser och utvecklas vidare som forskare. För att denna möjlighet ska komma så många som möjligt till del, och för att skapa ett urval till fasta anställningar inom högskolan, har det ansetts nödvändigt med tidsbegränsade anställningar. Utöver detta har sedermera även stipendiefinansie- rade perioder, främst för utlandsvistelser, vuxit fram (postdoc). I det följande ges en översikt av de nyexaminerades möjligheter till fortsatt anställning i högskolan och meritering för en karriär som forskare och lärare. Forskarassistenttjänsten infördes universitetsutred- ning, och kunde då innehas av såväl doktorander som docenter. I och med forskarutbildningsreform gjordes de om till renodlat postdoktorala befattningar. Med vissa förändringar i bland annat förordnandetid har de bestått under olika reformer av tjäns- testrukturen . Enligt 4 kap. 10 § HF bör i första hand den komma i fråga som har avlagt doktorsexamen högst före ansökningstidens utgång,17 om det inte finns särskilda skäl. Med särskilda skäl avses ledighet på grund av sjukdom, tjänstgöring inom totalförsvaret, förtroendeuppdrag inom fackliga organisationer och studentorga- nisationer eller föräldraledighet eller andra liknande omständlig- heter. Den sökande får dessutom inte ha varit anställd som forskar- assistent inom samma eller ett närliggande ämnesområde . Enligt registret över personalen vid universitet och högskolor avseende fanns det 1 038 anställningar som forskar- assistent. Medan antalet doktorsexamina har ökat kraftigt har antalet anställningar som forskarassistent legat i stort sett och efter 1998 till och med minskat. Det har därmed blivit än svårare att som nydisputerad få en anställning som forskarassistent. 17 Denna tid var tidigare , men förlängdes till med hänvisning till att till- fälligheter kunde bli styrande för vem som kunde komma i fråga och för att vissa avstod från att ta ut doktorsexamen av taktiska skäl (prop. 1987/88:100, bilaga 10). Genom propo- sitionen Vissa forskningsfrågor (prop. 1998/99:94) infördes därutöver skrivningen om sär- skilda skäl. Innan treårsgränsen infördes skulle företräde ges till dem som inte uppnått docentkompetens. Högskollärarutredningen18 menade att forskarassistenttjänsten var för snävt inriktad på forskning och inte gav tillräcklig pedagogisk meritering. De föreslog därför att forskarassistenttjänsterna skulle ersättas av biträdande högskolelektorer. Forskning 2000 menade att det saknades en lämplig form för första anställning av lärare direkt efter doktorsexamen, vilket minskar incitamentet att slutföra sin forskarutbildning , och att en ny form som biträdande lektor borde införas.19 Regeringen uppdrog med anledning av förslaget från Forskning åt att utreda förutsättningarna för en ny anställningsform i högskolan och en ny ordning för befordran för anställning som lektor. ansåg att anledningen till att det behövs ytterligare meritering för att anställas som forskar- assistent beror på att antalet anställningar är för få, och att därför behövdes inte någon ny anställningsform. Verket föreslog i stället att antalet anställningar skulle ökas kraftigt och att beteckningen forskarassistent skulle bytas ut mot biträdande lektor. En biträdan- de lektor skulle kunna befordras till lektor utan ledigkungörande, om högskolan så önskade.20 I propositionen Forskning och förnyelse ansåg regeringen att forskarassistenter inom ramen för sin anställning bör kunna arbeta med undervisning. Vidare föreslogs en försöksverksam- het där lärosätena ska kunna anställa biträdande lektor under längst , där anställningen efter prövning kan övergå i en tillsvidare- anställning som lektor. Några särskilda medel för försöksverksam- heten tilldelades inte. En uppföljning föreslogs ske för att särskilt studera effekterna av rörligheten.21 Bestämmelserna för biträdande lektor motsvarar i stort dem som gäller för forskarassistent, förutom att möjligheten till förlängd anställning är kopplad till mängden undervisning som ingår i tjänsten (4 kap. 30 § HF), och att en biträdande lektor ska be- fordras till lektor om hon eller han är behörig och bedöms lämplig vid en prövning enligt de bedömningsgrunder som högskolan har ställt upp (4 kap.13 § HF) . 18SOU 1996:166, Lärare för högskola i utveckling 78–79. 19SOU 1998:128, Forskningspolitik 128–129. 20Högskoleverket, Redovisning av uppdrag till att utreda förutsättningarna för en ny anställningsform i Högskolan och en ny ordning för befordran till anställning som lektor (). 2000/2001:3, Forskning och förnyelse, 43–44. Enligt registret över personalen vid universitet och högskolor avseende fanns det endast tre personer med anställ- ning som biträdande lektor. Det verkliga antalet förefaller utifrån utredningens kontakter med högskolorna vara något större, men anställningen har använts i begränsad utsträckning. Inom personalkategorin annan forskande och undervisande personal tycks anställningar för nydisputerade utgöra en relativt stor grupp. Andelen av de anställda med doktorsexamen som tagit sin doktorsexamen eller senare var i kate- gorin annan forskande och undervisande personal, att jämföra bland forskarassistenterna.22 Forskarassistenter och kategorin annan forskande och undervisande personal ägnar också ungefär lika stor del av arbetstiden åt forskning ().23 Anställning som forskare är den vanligaste benäm- ningen, men även benämningar som doktor och postdoktor före- kommer. I vissa av svaren från universitet och högskolor beskrivs sådana lokala lösningar, t.ex. tvååriga postdoc-anställningar. Möjligheten att inneha anställning som doktorand efter doktors- examen infördes med syftet att underlätta övergången från forskarstudier till lärarverksamhet inom universitet och hög- skolor.24 Möjligheten tillämpas dock på olika sätt, och tycks endast i liten utsträckning uppfattas som en etablerad form för fortsatt forskning efter disputation. För fortsatt karriär inom högskolan blir ett mellanled med postdoc-vistelse utomlands en nödvändighet för många. Särskilt gäller detta inom naturvetenskap, men även inom övriga veten- skapsområden har det blivit allt vanligare. Cirka 300 personer åker utomlands på postdoc från . Tillgången på stipendier har dock inte ökat i takt med det ökande antalet disputerade.25 Av 22SCB, uppgifter beställda av för arbetet med att utreda behovet av lärare. 23Högskoleverket, Lärarundersökningen 2003 (rapportserie 2003:13 R). 1992/93:1, Frihet för kvalitet 55. 25Göran , Effekter av postdoktorala utlandsvistelser (/STINT, kommande publikation). de doktorsexaminerade 1994/95–1995/96 som var anställda inom universitet och högskola hade haft en post- doc utomlands.26 Det i särklass vanligaste resmålet för en postdoc är . Det framförs ibland att till skillnad från saknar ett etable- rat postdoc-system, men är tämligen odefinierad även i . Postdocs betraktas ofta som varken studenter eller an- ställda, och få högskolor har några särskilda policies eller regelverk för detta. De flesta som har postdoc i finansieras av sin forsk- ningsledares (principal investigator) anslag, och bara en mycket liten andel har beviljats egen finansiering för sin postdoc-period (fellowship). De svenska doktorer som genomför en postdoc- vistelse i med ett stipendium från tillhör alltså en relativt privilegierad grupp.27 En studie genomförd av visar att en postdoc för de flesta är en mycket positiv erfarenhet och också en god merit. Var femte stipendiat instämmer dock inte i påståendet att deras postdoc visat sig vara en värdefull merit – man tappar fart inom forskningen, erfarenheterna värderas och tas till vara dåligt vid hemmainstitutionen. Många upplever också problem av- seende socialförsäkringssystemet, som uppenbart inte är utformat på ett sätt som gagnar unga forskare på postdoc i utlandet. konstaterar vidare att kvinnor är något missgynnade som postdoc-stipendiater trots att andelen kvinnor som söker och erhåller stipendium är i proportion till andelen som disputerar. De missgynnande faktorerna förefaller främst vara av strukturell art snarare än i skepnad av diskriminering från kollegor eller över- ordnade. Karriär- och meriteringssystemet vid institutionerna samt regelverket beträffande sjuk- och föräldrapenning är till kvinnors nackdel. Större flexibilitet vid utformningen av stipendieprogram- men och förändringar i regelverket beträffande sjuk- och för- äldrapenning genom möjlighet att behålla SGI även vid vistelser längre än skulle väsentligen bidra till att eliminera den struk- turella diskrimineringen mot kvinnliga postdoktorer. 26SCB, Forskarexaminerades arbetsmarknad. 27Eva , From Doctoral Student to Professor: in the (ITPS, 2004). 28Studien bygger på enkäter till och intervjuer med före detta stipendiater samt synpunkter från ett antal lärosäten och andra berörda organisationer. Möjligheterna till fortsatt meritering efter doktorsexamen är ofta beroende av externa forskningsanslag. Av de som tagit doktors- examen /95–1995/96 hade närmare 7 av 10 sökt forsknings- anslag fram till och med , kvinnor i högre utsträckning än män. Bland de examinerade 1999/00–2000/01 var andelen drygt 6 av 10. Andelen varierar mellan ämnesområden: inom humaniora, samhällsvetenskap och medicin hade av de exami- nerade 1994–96 sökt forskningsanslag, men inom teknik.29 10.4.4Anställning som forskarassistent täcker inte behovet Återkommande i nästan alla svar på de frågor som utredningen ställde till lärosätena är att möjligheterna till meritering är för små och har minskat på grund av knappa resurser. I många svar fram- hålls också att externa anslag utgör den dominerande – eller enda – möjligheten till fortsatt meritering. I något svar anses att det särskilt är kvinnor som drabbas av bristen på meriteringstjänster. Alltför få karriärmöjligheter efter doktorsexamen anses försvåra dels kompetensförsörjningen, dels möjligheterna att upprätthålla kontinuitet i forskningen. Inom ramen för uppdraget att analysera behovet av lärare i högskolan uppdrog åt SCB att ta fram ett underlag för att belysa vilka anställningar inom högskolan som innehas av examinerade doktorer.30 Av rapporten framgår att av alla som tog sin doktorsexamen till och med vår- terminen 2002 hade anställning inom högskolan i okto- ber 2002. Andelen varierar dock kraftigt mellan ämnesområdena och var inom samhällsvetenskap och inom naturvetenskap respektive medicin. I gruppen som arbetade inom universitet och högskolor hade anställning som forskarassistent medan var anställda som lektor eller inom den s.k. kategorin annan forskande och undervisande personal. Av samtliga som avlade doktorsexamen hade anställning som forskarassistent medan 29SCB, Forskarexaminerades arbetsmarknad. 30Högskoleverket, Redovisningdet framtida behovet av lärare vid universitet och hög- skolor 43. av samtliga examinerade hade anställning som lektor och som annan forskande och undervisande personal. De uppgifter som redovisar ger en bild av svår- överblickbara karriärvägar efter examen, där den särskilda meri- teringsanställningen som forskarassistent, spelar en begränsad roll för nyexaminerade. Det är alltså uppenbart att anställning som forskarassistent inte fyller funktionen som en naturlig rekry- teringsväg direkt efter doktorsexamen. I våra kontakter med hög- skolorna har framkommit att forskarassistentanställning är attrak- tiva även för lektorer som vill ägna mer tid åt forskning. Det förekommer att redan docentkompetenta lärare söker – trots att forskarassistenttiden tidigare ansetts syfta till att uppnå just docentkompetens.31 10.5En ny anställningsform efter doktorsexamen 10.5.1Varför en ny form? Möjligheterna att direkt efter doktorsexamen få utveckla och nyttiggöra sin forskning samt meritera sig vidare för fortsatt karriär inom och utom högskolan måste enligt vår mening öka kraftigt. Såväl som regeringen har tidigare uttalat sig för att fler anställningar som forskarassistent, alternativt biträdande lek- tor, vore tillräckligt för att åstadkomma detta. har dock också framfört argument för en ny, kortare anställningsform, eftersom det redan skett en utveckling mot kortare postdoktorala anställningar inom lärosätena. Det vore att föredra om en sådan form finns reglerad i högskoleförordningen i stället för olika lokala konstruktioner som är svåra att överblicka för den enskilde.32 Vi instämmer i denna senare bedömning, inte minst mot bak- grund av den stora andel nydisputerade som återfinns i oreglerade anställningsformer. På samma sätt som vid rekryteringen till forskarutbildning finns en risk för att otydliga och personberoende rekryteringsvägar leder till att många, särskilt kvinnor, väljs bort eller själva söker sig till områden med säkrare framtidsmöjligheter. 31Se , beslut , reg. 23–908–02. 32Högskoleverket, Redovisning en ny anställningsform i Högskolan och en ny ordning för befordran till anställning som lektor 22. Vi menar att det också finns andra skäl som talar för en ny anställningsform. Det är angeläget att kunna få en anställning i direkt anslutning till doktorsexamen. Forskarassistent och biträ- dande lektor är relativt långa anställningar. Anställningsförfarandet innefattar en sakkunnigprövning och är möjligt att överklaga. Det tar därmed att tillsätta en forskarassistent. Forsk- ningsfinansiärerna tycks också mer och mer betona perioden när- mast efter doktorsexamen och söker finna former för detta.33 Ett annat viktigt skäl för en ny anställningsform är behovet att kunna kombinera verksamhet inom och utanför akademin , bland annat för att kommersialisera eller på annat sätt nyttiggöra och sprida forskningsresultat (se 10.5.4). Mot den bakgrunden föreslår vi att en ny anställningsform inrättas, som bör benämnas anställning som doktor. Anställningens syfte är att ge den nyexaminerade doktorn möjlig- het att vidareutveckla, kommunicera och nyttiggöra sin forskning samt ge möjlighet till reflektion och ställningstaganden rörande karriärens fortsatta inriktning. Anställningen riktar sig till nyexaminerade, och bör finnas i tillräckligt stort antal för att verkligen vara en tillgång.