sou · GSB3117 · 2005-01-01 00:00:00 — En diskussion om män och en omvärdering av manlighet och maskulinitet är nödvändiga inslag i arbetet mot mäns våld mot kvinnor. Våld mot kvinnor är en jämställdhetsfråga och är ett land som kommit längre än många andra när det gäller jämställdhet mellan kvinnor och män. Trots det förekommer misshandel och sexuella övergrepp i stor omfattning. Frågan är politisk och måste drivas med kraft. Flera beslut har fattats för att åtgärda våldet, vilket har startat en förändringsprocess. I det här kapitlet redogör jag kort för våldets omfattning i samt för samhällets ansvar och huvudaktörer i det stöd- jande arbetet för våldsutsatta kvinnor. Socialtjästen är den myndig- het som har ett särskilt ansvar för våldsutsatta kvinnor och deras barn. När det gäller antalet anmälningar av brott mot kvinnor kan ett bra bemötande från rättsväsendet och ett grundligt utrednings- arbete vara avgörande för om en kvinna väljer att anmäla och för den efterföljande lagföringen. Statistiken visar dock att få kvinnor anmäler våldsbrott; de övriga väljer främst att söka hjälp på annat sätt, till exempel vid någon av landets ideella kvinnojourer. Många våldsutsatta kvinnor kommer i kontakt med sjukvården dock utan att avslöja att de blivit utsatta för våld. I samband med kvinnofridsreformen fick i uppdrag av regeringens att genomföra en brottsofferundersökning om mäns våld mot kvinnor. Myndigheten gav i sin tur uppdraget till två forskare: , professor och , professor och chef för . publicerades resultaten i undersökningen Slagen – Mäns våld mot kvinnor i jämställda Sverige.1 1 , , , . Slagen – Mäns våld mot kvinnor i jämställda . Undersökningens resultat bygger på svar från 7 000 av totalt 10 000 slumpvis utvalda kvinnor i befolkningen, i åldrarna . Dessa kvinnor har besvarat ett omfattande frågeformulär om sina erfarenheter av fysiskt våld, sexuellt våld, hot om våld, kontrollerande beteenden och sexuella trakasserier. En viktig aspekt som undersökningen åskådliggör är att kvinnor drabbas av våld inte bara i nära relationer utan också i det offentliga rummet. Slagen eftersträvar att visa kvinnors hela erfarenhet av mäns våld. Enligt studien har totalt av kvinnor i er- farenhet av någon form av våld från någon man varav har blivit utsatta för fysiskt våld. Drygt var tionde kvinna, , har blivit utsatta för våld av sin nuvarande make/sambo varav hälften hade blivit utsatta för våld . Av kvinnorna hade blivit utsatta för sexuellt våld av en man vid åtminstone ett tillfälle efter sin 15-årsdag och hade erfarenheter av sexuella trakasserier. I frågeformuläret ställdes konkreta frågor om kvinnors erfaren- heter av våld. Kvinnor i åldersgruppen 18–hade högst rappor- tering av fysiskt våld från nuvarande partner/sambo (). Av dessa hade utsatts för någon form av våld . Ytterliggare en undersökning som gjorts är en nordisk multi- centerstudie med över 4700 patienter, vilken genomförts på kvinnokliniker i fem länder visar att 38–hade utsatts för fysiskt våld i livet, 19–hade utsatts för psykiskt våld och 17–för sexuellt våld.2 Antalet anmälda fall av misshandelsbrott mot kvinnor var 2003 cirka 22 400 enligt (). har antalet polisanmälda misshandelsbrott mot kvinnor ökat . BRÅ konstaterar att ökningen delvis beror på ökad anmälningsbenägenhet men sannolikt har också en faktisk ökning skett.3 Även sexualbrotten har ökat och de högsta siffrorna någonsin noterades 2002. Då polisanmäldes cirka 9 700 2Wijma B m.fl., 9375:2003 3BRÅ:s statistik finns publicerad på myndighetens hemsida: . sexualbrott varav 2 165 var våldtäkter. (Dessa siffror inkluderar även sexuella övergrepp på pojkar och ett fåtal män.) Enligt BRÅ dödas i genomsnitt 16 kvinnor i av en närstående man. BRÅ anser att mörkertalen är mycket stora när det gäller vålds- brott och man antar att antalet anmälda fall bara rör sig om 20–av det verkliga antalet våldsbrott. I undersökningen Slagen var antalet kvinnor som polisanmälde den senaste våldshän- delsen . Det finns också goda skäl att anta att mörkertalen för våldbrott mot kvinnor är större än för övriga våldsbrott. De flesta vålds- utsatta kvinnor döljer våldet och de skador som man drabbas av . Att bli utsatt för våld eller sexuella övergrepp i en relation är ofta förknippat med känslor av skuld och skam. Det systematiska våldet bryter dessutom ner kvinnan som inte anmäler brottet på grund av rädsla och utmattning. Det är därutöver svårare för kvinnan att anmäla en man (eller kvinna) som hon har en relation till och som är pappa (förälder) till hennes barn. Det kan också finnas en rad praktiska orsaker som försvårar separationen som till exempel gemensam bostad eller gemensam ekonomi. Vidare visar undersökningar att mannens våld mot kvinnan inte avtar vid separation utan tvärtom ofta förvärras när kvinnan lämnar förhållandet. Att avslöja sexuella övergrepp är ännu mer tabubelagt, särskilt om det sker inom en parrelation eller om förövaren är bekant med offret. Den senaste tidens kränkande förfaranden mot målsägande kvinnor i rätten är med hög sannolikhet ytterligare ett skäl till var- för kvinnor väljer att inte anmäla sexuella övergrepp. har uppdragit åt jämställdhetsombuds- mannen att analysera vilka omständigheter som kan ligga bakom att ett sexuellt övergrepp inte polisanmäls. Han skall även undersöka hur den som anmält ett övergrepp upplever brottsutredningen och den fortsatta rättsprocessen. kommer utredningen presenteras i form av strategier och åtgärder som får våldtäktsoffer att känna sig trygga och ha större tilltro till rättsväsendet. är den myndighet som har ett särskilt ansvar för att våldsutsatta kvinnor och för att deras anhöriga får stöd och hjälp. ansvar regleras framför allt genom socialtjänstlagen (SoL). mål är formulerade i socialtjänstlagens första kapitel, första paragrafen: 1 kap. 1 § Samhällets socialtjänst skall på demokratins och solidaritetens grund främja människornas ekonomiska och sociala trygghet, jäm- likhet i levnadsvillkor och aktiva deltagande i samhällslivet. skall under hänsynstagande till människans ansvar för sina och andras sociala situation inriktas på att frigöra och ut- veckla enskildas och gruppers egna resurser. Verksamheten skall bygga på respekt för människornas självbe- stämmanderätt och integritet. I SoL 2 kap. står det vidare att: kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. förstärktes lagen genom att man under rubriken specifikt uppmärksammade våldsutsatta kvinnors behov av stöd och hjälp. 5 kap. 11 § bör verka för att den som utsatts för brott och dennes anhöriga får stöd och hjälp. bör härvid sär- skilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp i hemmet kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. När det gäller barn och ungdomar kan man läsa följande: 5 kap. 1 § skall verka för att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden. Enligt har införandet av ovanstående bestämmelse endast i begränsad utsträckning påverkat arbete med våldsutsatta kvinnor. Detta beror enligt på att organisation inte är utformad för våldsutsatta kvinnors behov, och man konstaterade följande: Kommunerna måste därför analysera sitt uppdrag och ansvar samt sin roll och organisation i relation till de behov som våldsutsatta kvinnor och deras barn har.4 Ideella organisationer (ROKS, SKR, Amnesty med flera) varav vissa möter våldsutsatta kvinnor beklagar skrivningen SoL 5 kap. 11 § där det står bör i stället för skall. Man menar att den lag som skyddar kvinnor skall ha samma tyngd som den lag som skyddar barn, där skrivningen är skall. Kommunernas kvinnofrid i praktiken Trots att har ett särskilt ansvar för att våldsutsatta kvinnor får den hjälp de behöver söker sig inte dessa kvinnor dit i nämndvärd utsträckning. Förklaringen kan ligga i att inte är rustade för att möta problemet. uppdrag att bistå våldsoffer, särskilt misshandlade kvinnor och deras barn, står i konflikt med deras uppdrag att lyssna på båda parter i familjkonflikter. Ur den misshandlade kvinnans perspektiv utgör därmed ingen trygg samtalspartner. Det råder dessutom fortfarande brist på kunskap om mäns våld mot kvinnor samt en brist på kompetens att bemöta misshandlade kvinnor inom . Ofta vänder sig hjälpsökande kvinnor i stället till kvinnojouren, där de får vara anonyma. Vissa kvinnor är dock helt utestängda även från kvinnojour eller kriscentrum 4 Våldsutsatta kvinnor – Ett utbildningsmaterial för , , 2003 – reviderad version. eftersom ingen erbjuder stöd och hjälp för våldsutsatta kvinnor med psykiska sjukdomar eller med drog- och alkoholproblem. finns det mycket få kommunala kvinnojourer, så kallade kriscentrum, i . De flesta kvinnojourer drivs i stället av ide- ella föreningar. I finns det ideella kvinnojourer i cirka 150 av landets 289 kommuner. I fler än 130 kommuner finns det dock varken ideell eller kvinnojour. Kommunerna ger varierande bidrag till de ideella jourerna. Det rör sig ofta om små summor, från per invånare till som högst per in- vånare, och av kommuner ger inga bidrag eller subventioner alls till kvinnojour i den egna kommunen eller i annan kommun.5 Samverkan mellan olika aktörer är nödvändig för att våldutsatta kvinnor och deras barn skall få ett bra bemötande. Utan samverkan vet inte de som först möter kvinnorna vart de skall hänvisa dem. Kommuner med bra samarbete mellan myndigheter och ideella aktörer har bäst förutsättningar för att erbjuda kvinnor adekvat stöd och hjälp. Handlingsplaner i kommunen och inom lokala myndigheter är viktiga verktyg i arbetet mot mäns våld mot kvinnor. Landstingens och hälso- och sjukvårdens ansvar Landstingen samt hälso- och sjukvårdens har ett tydligt ansvar när det gäller att upptäcka samt att identifiera våld mot kvinnor och att ge ett adekvat medicinskt och psykosocialt omhändertagande. Detta ansvar tydliggörs i hälso- och sjukvårdslagen (HSL). Kvinnor som söker hjälp behöver utöver medicinsk vård och be- handling för skador, också psykosocial hjälp i form av krisbearbet- ning och trygghetsskapande åtgärder. Att möta kvinnan med respekt och förståelse är grundläggande. Spårsäkring och doku- mentation av skadorna måste också utföras professionellt. Det är också viktigt att läkarna upprättar korrekta rättsintyg, eftersom dessa kan vara ett avgörande bevis i en rättegång. Hälso- och sjukvården uppmärksammar ännu i allt för låg ut- sträckning när kvinnor som söker vård är utsatta för våld. Kunskap och medvetenhet om egna attityder är därför viktigt.6 5Carin och , Det är något speciellt med den här frågan. Brott- soffermyndigheten, 2003. 6Våldsutsatta kvinnor – Ett utbildningsmaterial för sjukvårdens personal, , 2003 – reviderad version. Polisens och rättsväsendets ansvar Polisen har en viktig roll när det gäller mäns våld mot kvinnor – dels när det gäller utredning av redan begångna brott, dels genom att skydda hotade kvinnor och deras närstående från nya brott. Polisens uppdrag är fastställt i polislagen, där polisen bland annat åläggs att samarbeta med andra myndigheter och organisationer. Det finns brister inom rättsväsendet när det gäller be- mötandet av våldsutsatta kvinnor. Misshandels- och våldtäktsmål skall ha hög prioritet vilket inte alltid är fallet. Många förunder- sökningar läggs ner på grund av att utredarna inte tyckt att kvinnan varit trovärdig eller att förundersökningarna varit ofullständiga.7 Poliser i yttre tjänst och åklagare måste ha kunskap om vad det innebär att leva i en relation där våld förekommer, de måste också ha en förståelse för att kvinnor kan reagera irrationellt och inte vill samarbeta. Även bemötandet i rättssalarna kan vara otillfredsställande. Praxis vid rättslig huvudförhandling är inte anpassad för denna typ av brottsoffer. Det krävs en djupare förståelse för hur påfrestande det är att tvingas möta en ofta närstående förövare som orsakat skada och lidande och tvingas svara på närgångna frågor. Mäns våld mot kvinnor är vanligt förekommande i . Var tionde kvinna har blivit utsatt för våld av sin nuvarande partner. Antalet våldsbrott, inklusive sexualbrott, mot kvinnor ökar och mörkertalen anses vara mycket höga. är den myndighet som har det särskilda ansvaret för att våldsutsatta kvinnor och att deras anhöriga får stöd och hjälp. Avgörande för vilken hjälp en kvinna får om hon tvingas fly sitt hem på grund av våld är dock i realiteten vilken kommun hon bor i. Kvinnojourerna fyller en viktig roll, men de kan inte ersätta den verksamhet som kommunerna har ett ansvar för. Ett samarbete mellan myndigheter och frivilliga organisationer är viktigt i arbetet för våldsutsatta kvinnor och deras barn. Kommunala handlings- planer och utbildning om mäns våld mot kvinnor är nödvändiga verktyg. Den skiftande omfattningen av olika kommuners insatser när det gäller mäns våld mot kvinnor gör kvinnors demokratiska 7 , Helfalsk polisstatistik om våldtäkter. rättigheter till en geografisk fråga. Hälso- och sjukvårdens personal är en viktig grupp, eftersom våldsutsatta kvinnor ofta söker hjälp inom hälso- och sjukvården. Utbildning är av stor vikt för ett bra bemötande och kan också bidra till att förebygga nya våldshändelser. Detta gäller samtliga aktörer som kommer i kontakt med kvinnor som utsatts för våld. Parallellt med denna utredning har en rad statliga utredningar pågått som på olika sätt behandlar frågan om mäns våld mot kvin- nor. (Jag tar också upp personsäkerhetsutrednings delbetänkande .) Utredningarna är följande: uppdrag att utvärdera hur frågor om genus- perspektiv och mäns våld mot kvinnor beaktas i utbildningen förslag i delbetänkandet Natio- nell handlingsplan mot våld i nära relationer (SOU 2002:71) om en nationell samordnare för våld i nära relationer Översyn av (SOU 2004:61) Översyn av (SOU 2004:18) Uppföljning och utvärdering av Kvinnofridspropositionens myndighetsuppdrag ur ett könsmaktsperspektiv (dir. 2003:112). utvärdering – Behovet av utbildning fick i uppdrag att utvärdera hur frågor om genus- perspektiv och mäns våld mot kvinnor beaktas inom olika utbild- ningar. Uppdraget gäller de utbildningar som leder till examen som barnmorska, juris kandidat, läkare, lärare, psykolog, psykoterapeut, sjuksköterska och social omsorgsutbildning. Bakgrunden till upp- draget finns i Kvinnofridspropositionen och är formulerat enligt följande: För att mäns våld mot kvinnor ska kunna bekämpas effektivt är det nödvändigt att de som i sitt yrke kan komma att möta kvinnor som utsatts för våld har kunskap om detta våld och om de mekanismer som ligger bakom, Det är viktigt att de som arbetar inom detta område har kompetens, kan upptäcka problemen och bemöta utsatta kvinnor på rätt sätt. i denna fråga får inte bara bestå av valfria moment eller vara beroende av enskilda lärares engagemang i frågan.1 utvärdering visade att inslag av undervisning om mäns våld mot kvinnor ofta förekommer men att omfattningen varierar. Blivande läkare får till exempel träning i hur de bemöter patienter, hur de kan se att en kvinna utsatts för våld och hur de ställer diagnos. Däremot får de inte alltid tillräckliga teoretiska kunskaper. anser dock att all utbildning måste vara teorianknuten. utredare har ringat in fem områden som tycks vara avgörande för att utbildningarna skall kunna etablera eller förbättra undervisningen om mäns våld mot kvinnor: aktuell och relevant teori och litteratur anknytning till studenternas framtida yrke samverkan med andra aktörer (kvinnojourer, polis, sjukvården och akademiska institutioner) förslag bidrar till att undervisningen om mäns våld mot kvinnor säkerställs i utbildningen och att krav på kunskap om detta våld skall föras in i examensordningen i relevanta ut- bildningar. Vidare föreslår att regeringen uppdrar åt Riks- kvinnocentrum (RKC) att se över behovet av fortbildning i frågor om mäns våld mot kvinnor för lärare i relevanta universitets- utbildningar. Följande står att läsa i förslaget: Lärarnas kunskap är avgörande för hur undervisningen om frågor om mäns våld mot kvinnor skall bedrivas. Enkätens resultat visar att det finns ett behov av att höja lärarnas kompetens. Rikskvinno- centrum är ett nationellt resurs- och med stor erfarenhet att utbilda i frågor om mäns våld mot kvinnor. Genusperspektiv och mäns våld mot kvinnor – ett regeringsuppdrag, 2004. föreslog i sitt delbetänkande Nationell handlingsplan mot våld i nära relationer att en särskild nationell samordnare mot våld i nära relationer skulle utses. Samordnaren skall ha till uppgift att: delta i genomförandet av den nationella handlingsplanen samordna övriga nationella insatser mot våld i nära relationer följa forskning om våld inom familjen kontinuerligt utvärdera de insatser som vidtas på området våld i nära relationer. inrättades 1994, och översynen har gjorts mot bakgrund av de intentioner lagstiftaren hade när myndigheten inrättades. Den har skett i ljuset av utvecklingen på området och de nya behov som kan ha uppkommit. I betänkandet lämnar utredaren förslag till hur framtida verksamhet skall se ut, vilka ansvarsområden som myndigheten skall ha och hur den bör organiseras. övergripande uppgift är – och skall enligt utredaren fortsättningsvis vara – att främja brottsoffers rättigheter, behov och intressen, och utredaren föreslår bland annat att får en samordningsuppgift för brotts- offerfrågornas behandling i samhället. Utredaren anser inte att en särskild nationell samordnare mot våld i nära relationer skall in- rättas vid utan föreslår i stället att ett ombildat Rikskvinnocentrum (RKC) får en del av de uppgifter som den nationella samordnaren mot våld i nära rela- tioner föreslås inneha. () inrättades 1974. Utredaren har haft i uppdrag att göra en översyn av BRÅ och har därvid analyserat BRÅ:s verksamhet. I betänkandet ges förslag på hur BRÅ:s fram- tida verksamhet skall se ut, vilka ansvarsområden myndigheten bör ha och hur verksamheten bör organiseras. BRÅ skall enligt myndighetens regleringsbrev 2003 vara ett centrum för forsknings- och utvecklingsverksamhet för hela rätts- väsendet. BRÅ skall fungera som ett expertorgan i kriminalpolitiska frågor och vara ett stabsorgan till regeringen. BRÅ är en relativt liten myndighet med begränsade resurser, men myndighetens ansvarsområden har blivit allt fler och allt mer olikartade. Syftet med utredningen var att analysera om myndighetens roll kan renodlas och tydliggöras, och utredningen föreslår bland annat att BRÅ skall bidra till att tillgodose regeringens, rättsväsendets och övriga brottsförebyggande aktörers behov av kunskaps- underlag för beslut, åtgärder och effektivt arbete. BRÅ skall också ha till uppgift att initiera och bedriva forskningsprojekt och ut- värderingsprojekt inom det kriminalpolitiska området. Myndig- heten skall inte längre fungera som stabsorgan åt regeringen. Däremot skall myndigheten även fortsättningsvis ha i uppdrag att sprida information och kunskap om både egna och andras resultat av forskning. Utredaren tar inte upp mäns våld mot kvinnor som ett särskilt ansvarsområde. Däremot anser utredaren att genusperspektivet skall genomsyra både myndighetens interna verksamhet och den verksamhet som myndigheten bedriver med anledning av sitt upp- drag. Uppföljning och utvärdering av Kvinnofridspropositionens myndighetsuppdrag ur ett könsmaktsperspektiv Utredaren har fått i uppdrag att följa upp och utvärdera genom- förandet av de myndighetsgemensamma och myndighetsspecifika uppdrag som gavs i samband med Kvinnofridspropositionen. Ut- redaren skall utvärdera samtliga åtgärder ur ett könsmaktsperspek- tiv, och utredaren skall också göra en samlad analys av eventuella hinder och strukturer som motverkar ett könsmedvetet arbete. Parallellt med denna utredning har en rad statliga utredningar pågått som på olika sätt behandlar frågan om mäns våld mot kvin- nor. fick i uppdrag att utvärdera hur frågor om genus- perspektiv och mäns våld mot kvinnor beaktas i utbildningen. Utvärdering visade att inslag av undervisning om mäns våld mot kvinnor ofta förekommer men att omfattningen varierar. Hög- skoleverkets förslag bidrar till att undervisningen om mäns våld mot kvinnor kan säkerställas i utbildningen och att krav på kunskap om detta våld skall föras in i examensordningen i relevanta utbildningar. föreslog i sitt delbetänkande att man skulle utse en särskild nationell samordnare mot våld i nära rela- tioner. Utredaren för Översyn av föreslår i stället att ett ombildat RKC kan få en del av de upp- gifter som den nationella samordnaren mot våld i nära relationer föreslås få. Utredaren föreslår också att får en samordningsuppgift för brottsofferfrågornas behandling i samhället. () inrättades 1974. Utredaren har haft i uppdrag att göra en översyn av BRÅ och har därvid analyserat BRÅ:s verksamhet. Utredaren tar inte upp mäns våld mot kvinnor som ett särskilt ansvarsområde. I Utredningen om utvärdering av Kvinnofridspropositionens myn- dighetsuppdrag ur ett könsmaktsperspektiv har utredaren har fått i uppdrag att följa upp och utvärdera genomförandet av de myn- dighetsgemensamma och myndighetsspecifika uppdrag som gavs i samband med Kvinnofridspropositionen. Utredaren skall utvärdera samtliga åtgärder ur ett könsmaktsperspektiv. 6 Behovet av ett nationellt centrum saknas en instans där de olika aspekterna på mäns våld mot kvinnor förs samman och som uteslutande ägnar sig åt detta pro- blemområde. Sedan lade fram sitt för- slag om att det behövdes ett nationellt centrum i hälso- och sjuk- vården för kvinnor som misshandlats och våldtagits, har regeringen i arbetet med Kvinnofridspropositionen och genom Nationellt råd för kvinnofrid pekat på ytterligare problemområden. Man identi- fierade en brist på kunskap, såväl hos en rad myndigheter som hos allmänheten som en huvudorsak till ett dåligt bemötande och ett dåligt skydd av våldsutsatta kvinnor och ansåg att kunskap och praktik måste sammanlänkas inom utbildning och i olika yrkes- grupper. Även samverkan mellan olika aktörer är nödvändig för kunskapsutveckling och adekvata åtgärder. Med ett mindre antal undantag sker utvecklingen mycket långsamt på de flesta håll i landet. Staten bör därför ta ett centralt ansvar för att påskynda utvecklingen på området. Ett nationellt centrum skall vara ett som inte enbart riktar sig till hälso- och sjukvården utan till alla relevanta myndigheter och organisationer samt också till allmänheten. Varje kommun och landsting skall ha en god beredskap för att skydda och omhänderta våldsutsatta kvinnor. Det finns ett stort behov av stöd för dessa, vilket ett nationellt centrum kan uppfylla. Vilka behov ligger till grund för ett nationellt centrum? Behovet av en statlig permanent verksamhet är en följd av två företeelser: samhällets oförmåga att agera mot våldet. Behovet av ett nationellt centrum Dessa två problemområden är djupa och vidsträckta, och de har sin grund i en och samma problematik. Grundproblemet är en makt- obalans mellan kvinnor och män som upprätthålls av föreställ- ningar och värderingar om kvinnors underordning och mäns över- ordning. Maktobalansen bildar i sin tur byggstenar och återspeglas i samhällets strukturer. (Problemet finns närmare beskrivet i kapitel 3, Begrepp och Benämningar i detta betänkande.) Båda problemområdena är samhällets ansvar. Staten bör därför ta ytterliggare initiativ för att motverka och förebygga våldet. Vilka behov kan ett nationellt centrum fylla? Arbetet med mäns våld mot kvinnor kräver, utifrån ovanstående problemanalys, omfattande och samhällsomvälvande initiativ och åtgärder. En förändring måste ske på många nivåer för att vi skall uppnå ett jämställt och demokratiskt samhälle. Detta är inget som en myndighet ensam kan åstadkomma, utan det krävs politiska strategier, påverkansarbete och konkreta åtgärder inom alla sam- hällets sfärer. Ett nationellt centrum skulle dock kunna fylla flera viktiga funktioner i denna process, och jag har identifierat fyra ansvars- områden inom vilka ett nationellt centrum skulle spela en bety- delsefull roll: