sou · GSB3112d5 · 2005-01-01 00:00:00 — Paragrafen behandlar föräldrars möjlighet att ingå rättshandlingar som innebär att den omyndige sätts i skuld m.m. Bestämmelserna härom behandlas närmare i avsnitt A 3.6.5.6. Innehållet i paragrafens första stycke, punkten 1, har ändrats på så sätt att begreppet ingå någon annan skuldförbindelse har ersatts med företa någon annan rättshandling som innebär att den omyndige sätts i skuld. Som framgår i den allmänna motiveringen är begreppet skuldförbindelse inte helt välfunnet för att beteckna ett avtal som innebär skuldsättning. Det bör i stället klart framgå att en förälder som huvudregel inte får företa en rättshandling som innebär att barnet sätts i skuld med mindre överförmyndaren har gett sitt sam- tycke. I paragrafens andra stycke, som behandlar undantag från kravet på överförmyndarens samtycke vid skuldsättning av barn, har gjorts ett tillägg som innebär att en förälder utan samtycke från överför- myndaren får företa en rättshandling som innebär att barnet får ett kortare anstånd med betalning för en vara eller en tjänst av ett mindre belopp som från början är bestämt till sin storlek. Tillägget motiveras av att det bör vara möjligt för föräldrar att under vissa för- hållanden ingå avtal i barnets namn utan överförmyndarens samtycke trots att avtalet innebär skuldsättning. De situationer som avses är vardagliga företeelser som rör mindre belopp. Det kan handla om böcker, leksaker, idrottsutrustning m.m. som betingar ett värde om några och som skickas till barnet mot faktura. Observera att skulden redan vid rättshandlingens ingående skall vara bestämd till ett visst belopp. Det innebär att en förälder inte kan teckna ett mobiltelefonabonnemang i barnets namn, eftersom sam- talskostnadens storlek kan bestämmas först i efterhand. 13 kap. 13 § I enlighet med ändringarna i bl.a. 9 kap. 3 § FB har gränsen för när föräldrar får låta underårig driva rörelse sänkts från 16 till . Sam- tidigt har kravet på tillstånd från överförmyndaren för att den omyn- dige skall få driva rörelse relaterats till denna ålder (jfr även 9 kap. 5 §). 13 kap. 14 § I paragrafens första stycke har införts en ny bestämmelse som inne- bär att överförmyndaren vid kontrollerad föräldraförvaltning får besluta att föräldrarnas årsräkning skall avse en annan tolvmåna- dersperiod än kalenderåret som är den normala redovisningsperio- den. Syftet med bestämmelsen är att överförmyndaren skall kunna sprida ut sitt arbete med att granska årsräkningar över och därmed undvika anhopningar vid tiden kring , se avsnitt B 14.4. Paragrafens tredje stycke utgörs av en bestämmelse som för när- varande finns i 12 kap. 1 § andra stycket . 13 kap. 19 § Paragrafen innehåller regler om åtgärder som överförmyndaren kan vidta för att trygga förvaltningen av den omyndiges egendom. I första stycket har uppräkningen av finansiella institut i punkten 2 utökats med värdepappersbolag. Detta för att överförmyndaren skall kunna spärra likvidkonton hos dessa bolag, se avsnitt A 3.6.2.3. Den nuvarande bestämmelsen i första stycket punkten 4 om att överförmyndaren kan kräva att premieobligationer som tillhör bar- net skall skrivas in i statsskuldboken har utgått. Anledningen härtill är att premieobligationer endast förekommer i elektronisk form. Bestämmelsen i fråga tar endast sikte på premieobligationer i fysisk form, och några sådana finns inte i omsättning, se avsnitt A 3.6.2.2. I stället har i punkten 4 införts en bestämmelse som gör det möjligt för överförmyndaren att spärra ett tillgångskonto genom att direkt ta kontakt med en central värdepappersförvarare alternativt ett kontoförande institut eller ett fondbolag alternativt den som har fått i uppdrag att för fondbolagets räkning föra dess register. Till skillnad från tidigare behöver överförmyndaren inte uppmana den omyndiges förmyndare att se till att VP-konton respektive fond- konton överförmyndarspärras, se avsnitt A 3.6.1.4. I detta samman- hang bör framhållas att det i förslaget till 4 kap. 17 § 7 lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument (konto- föringslagen) föreskrivs att värdepappersförvararen på ett avstäm- ningskonto skall ange inskränkningar enligt förslaget till 13 kap. 19 § första stycket 4 och 14 kap. 21 § första stycket 3 . I förslaget till 4 kap. 11 § tredje stycket lagen (2004:46) om investe- ringsfonder föreskrivs att om kontoföringslagen inte är tillämplig på andelarna i en fond, skall den som för registret över andelarna där anteckna inskränkningar enligt 13 kap. 19 § första stycket 4 föräldra- balken. Nuvarande punkten 5 som behandlar överförmyndarens möjlighet att uppmana en utbetalare att göra utbetalningen till en bank eller ett kreditmarknadsföretag blir i stället punkten 6. I punkten 5 införs en ny bestämmelse som innebär att överför- myndaren kan spärra värdepapper som förvaras i depå hos t.ex. en bank, se avsnitt A 3.6.1.4. Förutom på är bestämmelsen tillämplig på ett motsvarande utländskt institut som är underkastat en offentlig reglering som väsentligen stämmer överens med den som gäller för värdepappersinstitut här i landet. I lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument införs sam- tidigt i 3 kap. en ny paragraf, 5 §, i vilken det föreskrivs en skyldig- het för värdepappersinstitut att anteckna inskränkningar i rätten att förfoga över finansiella instrument som förvaras och förvaltas i depå hos dem. I paragrafens andra stycke har bestämmelsen om att en förmyndare vid beslut enligt första stycket punkten 3 kan välja mellan att träffa avtal om förvaring av värdepappren eller låta registrera en spärr hos den centrale värdepappersförvararen utgått. Beslut enligt paragrafens första stycke punkten 3 tar numera sikte endast på värdepapper i fysisk form. Existerar ett värdepapper eller fondandel i elektronisk form, kan överförmyndaren enligt vad som föreskrivs i första stycket punkten 4 själv låta överförmyndarspärra VP-kontot eller fondkontot. Om överförmyndaren vill säkra förvaltningen av värdepapper i fy- sisk form måste han sålunda uppmana förmyndaren att överlämna dessa till ett och förvaltning. När värdepappren väl har överlämnats till ett sådant institut, kan överförmyndaren med stöd av punkten 5 besluta att värdepappren t.ex. inte får avyttras utan överförmyndarens samtycke. Med hänsyn härtill behövs inte längre föreskriften att förmyndaren skall träffa av- tal med värdepappersinstitutet om förvaltning av värdepappren på villkor som överförmyndaren har godkänt. 14 kap. 1 § Till följd av omstruktureringen i 11 kap. har en paragrafhänvisning ändrats i andra stycket. Vidare har skyldigheten att inge förteckning över egendom begränsats för gode män som har förordnats i en annan god mans eller förvaltares ställe enligt 11 kap. 17 § fjärde stycket. 14 kap. 4 § I andra stycket har en språklig felaktighet rättats. 14 kap. 7 § Paragrafen behandlar förordnade förmyndares, gode mäns och för- valtares hantering av den del av huvudmannens pengar som inte an- vänds för placering i värdepapper eller fastighet, se avsnitt A 3.6.2.3 och författningskommentaren till 13 kap. 7 § ovan. 14 kap. 8 § Medel som en förordnad förmyndare, god man eller förvaltare har satt in hos bank eller kreditmarknadsföretag för en enskilds räkning får han i princip inte ta ut utan överförmyndarens samtycke (se första stycket). Överförmyndarens samtycke till ett uttag av en god man kan alltså inte undvaras trots att en beslutsför huvudman har gett samtycke till det. (Omvänt kan överförmyndarens samtycke inte dispensera från kravet på att den som har god man och som är beslutskompetent själv skall lämna samtycke till den gode mannens uttag, se 11 kap. 7 §, jfr avsnitt C 2.2 och slutet av kommentaren till den här paragrafen.) I paragrafens andra stycke görs ett undantag från principen om att medel på konto är spärrade för en förordnad ställföreträdare. Utöver att ränta får lyftas (punkten 1) får även uttag göras av pengar som behöver hållas tillgängliga för den enskildes uppehälle eller vården av hans eller hennes egendom om den förordnade förmynda- ren, gode mannen eller förvaltaren vid insättningen gjort förbehåll om att de får tas ut utan överförmyndarens samtycke (punkten 2). Paragrafen hindrar inte att en person som är satt under godman- skap själv tar ut pengar eller att han ger en god man i uppdrag att ta ut pengar med stöd av fullmakt, allt under förutsättning att han har rättslig beslutsförmåga. Beträffande rätten att ta ut ränta slås i punkten 1 fast att denna rätt omfattar endast innevarande års ränta samt ränta upplupen , se avsnitt A 3.6.1.3. I punkten 2 föreskrivs enligt förslaget att uttag skall få göras utan överförmyndarens samtycke av pengar som behöver hållas till- gängliga för rättshandlingar av det slag som sedvanligen företas med anknytning till den enskildes dagliga livsföring, vilket ersätter den nuvarande skrivningen om pengar som behöver hållas tillgängliga för den enskildes uppehälle. Föremålet för dessa uttag beskrivs efter förebild från presumtionsregeln i 11 kap. 7 § tredje stycket i före- slagen lydelse (tidigare 11 kap. 5 § andra stycket). Angående tillämp- ningen kan hänvisas till författningskommentaren till 11 kap. 7 §. Den nya skrivningen kan tyda på att det med stöd av denna beve- kelsegrund för den gode mannens – eller någon annan förordnad företrädares – uttag skulle kunna lyftas större belopp än vad som med gällande regler är möjligt. Den praktiska skillnaden torde dock inte vara så stor. Pengar skall därutöver under samma förutsättningar som ovan alltjämt kunna tas ut för vården av den enskildes egendom. Det kan röra sig om pengar som i och för sig skulle kunna tas ut inom ramen för vad som sedvanligen företas med anknytning till den enskildes dagliga livsföring, men också om medel för andra ändamål än de mer alldagliga, såsom större reparationer av hus och liknande. Samman- taget kan alltså ett uttag vara större än vad presumtionsregeln i 11 kap. 7 § tredje stycket medger. Liksom tidigare skall en ytterligare förutsättning för uttag av pengar enligt andra punkten vara att det vid insättningen gjorts förbehåll om lyftningsrätt för de angivna ändamålen (med en något vilseledande term brukar talas om fria konton). Det är angeläget att erinra om att en god mans uttag, oavsett om de sker enligt första eller andra punkten i andra stycket, är under- kastade de allmänna reglerna i 11 kap. om krav på samtycke från den enskilde. Är den enskildes tillstånd så pass gott att han eller hon inte uppenbart saknar förmåga att själv ta ställning eller att meddela sin mening, träffas nämligen uttaget av kravet på samtycke från den enskilde i 11 kap. 7 § (se första och andra styckena), såvida det inte är fråga om uttag inom ramen för presumtionsregeln i samma para- grafs tredje stycke. Den enskilde kan dock häva presumtionsregelns verkan genom att i förväg lämna banken ett sådant meddelande som anges i tredje stycket (se prop. 1987/88:124 s. 166). – Det kan också erinras om att berättigade uttag enligt andra stycket punkten 2 till stor del sammanfaller med vad som anses vara rättshandlingar som inte kräver samtycke enligt 11 kap. 7 § tredje stycket. 14 kap. 10 § Ändringen är föranledd av att bestämmelsen i 14 kap. 9 § FB upphävs. 14 kap. 11 § I första stycket har en ny punkt 5 införts med innebörd att en för- ordnad förmyndare, god man eller förvaltare inte utan överförmyn- darens samtycke får säga upp eller överlåta avtal om hyresrätt till en bostadslägenhet. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt C 2.3. Samtycke till en åtgärd med en bostadslägenhet som innehas med hyresrätt bör lämnas endast om åtgärden är lämplig med hänsyn till egendomens natur samt den enskildes behov och samlade tillgångar (tredje stycket). Några mer precisa riktlinjer för när samtycke till att en hyresrätt, som den enskilde använder för permanentboende, av- vecklas kan inte ges. Faktorer som exempelvis möjligheterna till och behovet av sjukvård, omvårdnad och service är av stor vikt. Av betydelse är givetvis också vilka åtgärder som planeras för den enskilde i övrigt. Inte sällan har den enskilde redan beviljats och tagit i anspråk bistånd i form av särskilt boende och i praktiken bytt bostad när avvecklingen aktualiseras. Utsikterna till att den enskilde flyttar tillbaka får då vägas in. Man får också hålla i åtanke att det endast mer sällan torde vara ekonomiskt försvarligt att upprätthålla dubbla boenden för den enskildes egen räkning när någon återflyttning inte framstår som realistisk inom överskådlig tid. Vad som sagts ställs naturligtvis i ett annat ljus, om exempelvis en make har ett fortsatt behov av bostaden (jfr 12 kap. 34 § jordabalken om överlåtelse av hyresrätt till närstående som varaktigt sammanbor med hyresgästen). – För underåriga med förordnad förmyndare bör naturligtvis den enskildes ålder beaktas (se 13 kap. 10 § tredje stycket). En hjälpbehövande vuxen under godmanskap som har besluts- förmåga kan naturligtvis avstyra eventuella initiativ från en god man om uppbrott från bostaden (se förslaget till 11 kap. 7 §). Att han samtycker hindrar inte att överförmyndarens godkännande krävs till en uppsägning som skall göras av den gode mannen. Godkännandet lär då normalt lämnas. En uppsägning eller överlåtelse av en hyresrätt i vilken den en- skilde bor får anses vara en förvaltningsåtgärd av större vikt. Skyldig- het finns därmed för överförmyndaren att inhämta yttranden från den enskildes make eller sambo och närmaste släktingar (16 kap. 9 §). Frågor om var den enskilde skall bo skall generellt anses höra till den enskildes personliga angelägenheter (jfr författningskommenta- ren till 11 kap. 2 §). Uppsägning av en hyresrätt får dock anses ha ekonomisk betydelse för den enskilde, varför behörighet i ekono- miska angelägenheter får anses vara en förutsättning för att en god man skall vara behörig. 14 kap. 13 § Paragrafen behandlar en förordnad ställföreträdares möjlighet att ingå rättshandlingar som innebär att huvudmannen sätts i skuld, se avsnitt A 3.6.5.6. Ändringarna i paragrafen motsvarar dem som genomförts i 13 kap. 12 § FB, se författningskommentaren till denna paragraf. 14 kap. 14 § I paragrafens första stycke har kravet på att överförmyndaren skall samtycka till att en god man tillåter att hans huvudman driver rörelse avskaffats. En person som har sin rättsliga handlingsförmåga i behåll får utan samtycke från en god man eller överförmyndaren fatta beslut i såväl ekonomiska som personliga angelägenheter som angår honom. Det gör härvid inte någon skillnad om de ekonomiska angelägenheterna avser en av den enskilde driven rörelse. Det krav på samtycke som ställs upp i 14 kap. 14 § första stycket första meningen FB bör därför avskaffas, se avsnitt C 2.2. Observera att en god man som i eget namn avser driva huvud- mannens rörelse alltjämt måste ha samtycke till detta från överför- myndaren. 14 kap. 15 § I paragrafens första stycke har införts en ny bestämmelse som innebär att överförmyndaren får besluta att en förordnad ställföreträdares årsräkning skall avse en annan tolvmånadersperiod än kalenderåret som är den normala redovisningsperioden. Syftet med bestämmelsen är att överförmyndaren skall kunna sprida ut sitt arbete med att granska årsräkningar över och därmed undvika anhopningar vid tiden kring , se avsnitt B 13.7. Paragrafens tredje stycke innehåller en bestämmelse som för när- varande finns i 12 kap. 1 § andra stycket . 14 kap. 18 § Paragrafens fjärde stycke föreslås omfatta även den situation som beskrivs i förslaget till 11 kap. 17 § fjärde stycket FB, nämligen fallet att den ordinarie gode mannen eller förvaltaren på grund av sjuk- dom eller annan orsak inte kan utöva ställföreträdarskapet och över- förmyndaren därför förordnar en god man i den förstnämndes ställe att ha hand om den enskildes ekonomiska angelägenheter. Den särskilt förordnade gode mannens uppdrag upphör i samband med att den ordinarie ställföreträdaren åter kan träda i tjänst. På samma sätt som är fallet med en god man enligt 11 kap. 16 § FB bör skyldigheten för en särskilt förordnad god man enligt 11 kap. 17 § fjärde stycket FB att redogöra för sitt uppdrag kunna begränsas till de åtgärder som den särskilt förordnade gode mannen har vidtagit. I övrigt skall redogörelse för förvaltningen lämnas av förmyndaren, den ordinarie gode mannen eller förvaltaren även för den tid det särskilda godmanskapet har varat. 14 kap. 21 § Paragrafen behandlar överförmyndarens möjligheter att vidta åtgär- der för att trygga förvaltningen av egendom som tillhör någon som har förordnad förmyndare, god man eller förvaltare. Punkten 1 i paragrafens första stycke motsvaras av 13 kap. 19 § första stycket punkten 2 . De föreslagna punkterna 3 och 4 är identiska med 13 kap. 19 § första stycket punkterna 4 och 5 , se författningskommentaren till detta lagrum. Nu- varande punkten 3 som behandlar överförmyndarens möjlighet att uppmana en utbetalare att göra utbetalningen till bank eller kredit- marknadsföretag blir i stället punkten 5. I paragrafens andra stycke har bestämmelsen om att en förordnad ställföreträdare vid beslut enligt första stycket punkten 2 kan välja mellan att träffa avtal om förvaring av värdepappren eller låta regi- strera en spärr hos den centrale värdepappersförvararen utgått. Be- slut enligt paragrafens första stycke punkten 2 tar nämligen numera sikte endast på värdepapper i fysisk form. Existerar ett värdepapper eller fondandel i elektronisk form, kan överförmyndaren enligt vad som föreskrivs i första stycket punkten 3 själv låta överförmyndar- spärra VP-kontot eller fondkontot, se även här kommentaren till 13 kap. 19 § . 15 kap. 6 § I paragrafens andra stycke har införts en möjlighet för förmyndare, gode män och förvaltare att för sin huvudmans räkning godkänna ett testamente trots att godkännandet kan anses innefatta ett avstående från arv. För att en ställföreträdare skall få göra det krävs dock att det finns särskilda skäl och att överförmyndaren samtycker till god- kännandet. Som närmare utvecklas i avsnitt C 2.1 får en ställföreträdare nor- malt inte avstå från arv på sin huvudmans vägnar. Det bör observeras att när det i talas om avstående från arv och testamente avses samtliga sådana avståenden, också sådana som inte uppfyller de skatterättsliga kraven på ett sådant avstående, se avsnitt A 3.6.6.4 och kommentaren till 16 kap. 11 § . Ett godkännande av ett testamente som har upprättats av en beslutsförmögen person och som uppfyller samtliga formkrav kan inte anses innefatta att avstående av arv. Om däremot testamentet är behäftat med formfel eller om testator var beslutsoförmögen vid upprättandet, kan testamentet angripas genom en klandertalan som, om den bifalls, kan leda till att de legala arvingarna i stället får dela på den avlidnes kvarlåtenskap. Genom att godkänna ett testamente som kan antas vara ogiltigt ger emellertid arvingen upp sin möjlighet att väcka klandertalan, och härigenom får han anses ha avstått från det arv som annars kanske hade tillkommit honom. En ställföreträdare som för sin huvudmans räkning delges ett testamente som verkar vara ogiltigt bör normalt överväga att klandra det. Som framgått kan detta i slutänden innebära att huvudman- nen får ta del av det arv som annars hade tillfallit testamentstagaren. I vissa situationer kan det emellertid vara mycket svårt att avgöra huruvida ett testamente är ogiltigt och det framstår som högst ovisst om det är möjligt att nå framgång med talan om av testa- mentet. Under sådana förhållanden kan en ställföreträdare som har beslutat sig för att inte klandra testamentet vilja godkänna detta. I andra fall kan det tänkas att ställföreträdaren anser sig kunna nå framgång med en klandertalan, men med hänsyn till omständigheterna ändå vill låta testators vilja råda genom att godkänna testamentet. Så kan t.ex. vara fallet om den avlidne genom ett i och för sig ogiltigt testamente har uteslutit en bror med vilken han aldrig har haft någon kontakt från arv till förmån för sina systersöner som han har haft desto större kontakt med. En god man för den från arv uteslutne brodern kan i en sådan situation välja att godkänna testamentet trots att det är behäftat med fel. Godkännandet kan under sådana förhål- landen också användas som en del i en förlikning mellan arvingar och testamentstagare. Vad som sagts är tillämpligt också på situationen då ett i och för sig giltigt testamente inkräktar på en huvudmans laglott. I situationer av den typ som nämnts kan det sålunda finnas särskilda skäl för en ställföreträdare att godkänna ett testamente trots att godkännandet kan anses innefatta ett avstående från arv. Vid sin prövning har ställföreträdaren också anledning att beakta arvingens aktuella eller förmodade inställning i frågan, jfr 12 kap. 3 § FB. Om en ställföreträdare anser att det finns särskilda skäl att god- känna ett ogiltigt testamente eller ett testamente som inkräktar på huvudmannens laglott, måste han begära överförmyndarens sam- tycke. Överförmyndaren skall härvid göra en sammanvägning av samtliga omständigheter i ärendet och försäkra sig om att det är rimligt ur den enskildes perspektiv att testamentet godkänns. När det gäller testamenten som inkräktar på huvudmannens laglott bör överförmyndaren inte utan starka skäl lämna samtycke till att testa- mentet godkänns. Även om det genom den föreslagna regleringen öppnas en möjlighet för överförmyndaren att samtycka till att ett ogiltigt testamente eller ett testamente som inkräktar på huvud- mannens laglott godkänns, bör detta ske med restriktivitet. Som framgått ovan under avsnitt C 2.1 får en ställföreträdare (med ensambehörighet) anses behörig att för huvudmannens räk- ning ta emot delgivning av ett testamente. I och med delgivningen börjar en sexmånadersfrist att löpa, varefter arvingens rätt att klandra eller påkalla laglottsjämkning är förlorad, se 7 kap. 4 § andra stycket och 14 kap. 5 § ÄB. Om ställföreträdaren förhåller sig passiv , kan huvudmannen därefter inte klandra testa- mentet trots att testamentet var ogiltigt. Han kan inte heller påkalla jämkning av testamentet med avseende på eventuell laglott. Huvud- mannen kan dock väcka skadeståndstalan mot ställföreträdaren med stöd av 12 kap. 14 § FB för den förlust han lidit till följd av ställföre- trädarens försumlighet. En ställföreträdare behöver inte begära överförmyndarens sam- tycke, om det testamente som han godkänner är helt i sin ordning. Som antytts ovan kan det emellertid i vissa fall vara svårt att avgöra huruvida testamentet är giltigt. I sådana situationer bör ställföreträ- daren inte godkänna testamentet utan att ha inhämtat överförmyndarens samtycke. Ett godkännande utan överförmyndar- samtycke av ett testamente som visar sig vara ogiltigt kan nämligen inte göras gällande mot huvudmannen. Eftersom ställföreträdaren under alla förhållanden är behörig att ta emot delgivning av testa- mentet i fråga löper dock klanderfristen. Även om godkännandet inte kan göras gällande mot huvudmannen, torde han således förlora sin rätt att väcka talan . Härefter är han hänvisad till att väcka skadeståndstalan mot ställföreträdaren. I det föregående har intresset när det gäller avstående genom en god man varit inriktat på fallet med en beslutsoförmögen huvud- man. Har denne i stället kvar sin beslutsförmåga är han oförhindrad att på egen hand avstå från ett arv, i samband med godkännande av testamente eller annars. Med hänsyn till detta torde det bli en säll- synthet att den gode mannen överväger att avstå från arv för den enskildes räkning men med dennes samtycke; skulle så vara fallet är emellertid restriktionerna enligt 15 kap. 6 § FB alltjämt tillämpliga. Det kan tänkas att fråga uppkommer huruvida ett godkännande av eller avstående från testamente är ogiltigt, t.ex. på grund av tvång, vilseledande eller psykisk sjukdom. I ett rättsfall , NJA 1992 s. 820, som handlar om avstående från testamente, har uttalat bl.a. följande: