sou · GSB3122 · 2005-01-01 00:00:00 — Det ansågs därför, i likhet med vad flera remissinstanser hade uttalat, att rapporteringsskyldigheten borde begränsas till de fall då den planerade vården enligt vårdplanen inte kommit till stånd. Reaktioner på brott – en bakgrund och presentation av gällande rätt En ny frihetsberövande påföljd för unga lagöverträdare Det anfördes att det förekommer att ungdomar begår så allvarliga brott att samhället måste kunna reagera kraftfullt genom ett frihetsberövande. För att kriminalpolitiken skall kunna fullgöra sin huvuduppgift att motverka brott, ansåg man att det inom påföljds- systemet måste finnas möjlighet att välja en påföljd som i rimlig utsträckning avskräcker från brott, tydligt markerar grundläggande gränser och dessutom motsvarar de krav samhället ställer på rättvisa inom straffrättskipningen. Mot bakgrund härav fann man att frihetsberövande påföljder inte helt kunde undvaras trots att det är fråga om mycket unga människor. Man var av uppfattningen att det var otillfredsställande att den enda form av frihetsberövande som påföljdssystemet kunde erbjuda var fängelse. Det ansågs därför angeläget att, såsom föreslagits i promemorian, tillskapa en alternativ form av frihetsberövande för de yngsta lagöverträdarna. Denna uppfattning hade också fått brett stöd av remissinstanserna. Man ställde sig således bakom förslaget i departements- promemorian att skapa en ny frihetsberövande påföljd för unga lagöverträdare och att låta SiS ta hand om dessa inom sin organisation. Det var möjligheten att anordna verkställigheten så att den unges kriminalitet kunde angripas så effektivt som möjligt som var ett av huvudsyftena med förslaget. Det betonades också att avsikten med den nu aktuella reformen inte var att ändra gällande praxis avseende möjligheterna att frihetsberöva ungdomar i ålderskategorin 15–. Regeringens benämning på den nya frihetsberövande påföljden blev sluten ungdomsvård. 2.4Det nuvarande påföljdssystemet i korthet Nedan följer en kortfattad redogörelse för det rådande påföljds- systemet. En mer ingående redovisning för gällande rätt, särskilt för de påföljder som främst är avsedda för unga lagöverträdare och åtalsinstitutet, lämnas i senare kapitel, liksom rättsväsendets handläggning av brott som begås av unga. Reaktioner på brott – en bakgrund och presentation av gällande rätt 2.4.2De unga som begår brott Straffmyndighetsåldern i är . Eventuella ingripanden vid brott mot den som inte uppnått denna ålder är i princip en exklusiv uppgift för . Polisen är emellertid, även beträffande ungdomar i åldrarna , skyldig att ingripa för att motverka och förhindra brott. Vidare finns det möjligheter att under vissa begränsade förutsättningar utreda brott som begåtts av barn . Brott som begåtts av barn kan också under vissa förutsättningar blir föremål för domstolsprövning. Möjligheten till sådan prövning utnyttjas dock ytterst sällan. I de få fall så sker är det inte heller fråga om ett åtal för brott. I stället för åklagaren, efter framställning av socialnämnd, länsstyrelse eller vårdnadshavare, en s.k. bevistalan. 2.4.3Påföljder som tillämpas på såväl unga som vuxna Böter kan dömas ut i olika former, nämligen dagsböter, penning- böter eller normerade böter. I relation till övriga påföljder i systemet är böter den lindrigaste påföljden. Om det inte finns en viss bötesform föreskriven för brottet skall bötesstraffet som huvudregel dömas ut som dagsböter. Antalet, som är avhängigt av brottets straffvärde, kan bestämmas till lägst 30 och högst 150. Är det fråga om ett gemensamt straff för flera brott får antalet dock uppgå till högst 200. Den tilltalades ekonomiska situation bestämmer dagsbotens storlek. Dagsbotens belopp får jämkas om det finns särskilda skäl till detta. Unga lagöverträdare kan med tillämpning av 29 kap. 7 § brotts- balken (BrB) dömas till böter för ett brott även om böter inte ingår i straffskalan för det brottet. Fängelse är lagens strängaste påföljd och döms ut eller på livstid. Fängelse får inte understiga eller i normalfallet överstiga . Om den tilltalade har begått flera brott eller återfallit i grov brottslighet kan dock det tids- bestämda straffet överstiga . Reaktioner på brott – en bakgrund och presentation av gällande rätt Det krävs synnerliga skäl för att döma den som är till fängelse (se även avsnitt 2.4.4). För lagöverträdare i åldern 18–krävs att det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars finns särskilda skäl för att döma honom till fängelse. Livstids fängelse får inte följa på brott som begåtts av person som inte fyllt . Fängelsestraffet skall verkställas i en kriminalvårdsanstalt. Normalt friges den dömde efter att han har avtjänat två tredjedelar av strafftiden. Efter den villkorliga frigivningen följer en prövotid . Kortare fängelsestraff på upp kan i stället i vissa fall verkställas genom elektronisk övervakning, s.k. fotboja. En tilltalad kan dömas till villkorlig dom för ett brott för vilket påföljden inte bedöms kunna stanna vid böter. Villkorlig dom är en lindrigare påföljd än fängelse. Den villkorliga domen kan förenas med högst 200 dagsböter, oavsett om det för brottet är föreskrivet böter eller inte. En villkorlig dom kan också förenas med en föreskrift om samhällstjänst på lägst 40 och högst , om den tilltalade samtycker till det. I sådana fall skall rätten ange hur långt fängelsestraff som skulle ha dömts ut om fängelse i stället hade valts som påföljd. Den som döms till villkorlig dom är underkastad en prövotid . Skyddstillsyn får ådömas för brott för vilket påföljden inte bedöms kunna stanna vid böter. Skyddstillsyn är liksom villkorlig dom en lindrigare påföljd än fängelse. Även skyddstillsyn kan förenas dels med högst 200 dagsböter, dels med en föreskrift om samhällstjänst i lägst 40 och högst , om den tilltalade samtycker till det. Vid föreskrift om samhällstjänst skall rätten i domslutet ange hur långt fängelsestraff som skulle ha dömts ut om fängelse i stället hade valts som påföljd. En dom på skyddstillsyn kan även förenas med s.k. kontraktsvård. Också i detta fall krävs att den tilltalade samtycker och domstolen anger i normalfallet ett alternativt fängelsestraff. Domstolen kan även förena skyddstillsyn med andra Reaktioner på brott – en bakgrund och presentation av gällande rätt föreskrifter om bland annat missbruksvård och psykiatrisk vård. Skyddstillsyn får vidare förenas med fängelse i lägst och högst . Rätten får i dessa senare fall inte döma till böter eller meddela föreskrift om samhällstjänst. Till skillnad mot vad som är fallet vid villkorlig dom är skyddstillsyn förenad med övervakning under normalt . Skyddstillsyn fortgår under en prövotid . Överlämnande till särskild vård Överlämnande till särskild vård förekommer i olika former. De påföljder som endast kan tillämpas på unga lagöverträdare – överlämnande till vård inom och sluten ungdomsvård – redovisas i korthet nedan och mer utförligt i kap. 8 respektive kap. 14. Om den som har begått brott kan bli föremål för vård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) får domstolen överlämna åt att föranstalta om behövlig vård. Vården bedrivs i särskilda s.k. LVM-hem. Är den tilltalade redan intagen vid ett sådant hem överlämnar rätten i stället åt den som förestår hemmet att föranstalta om sådan vård. Om det i straffskalan för brottet ingår strängare straff än fängelse får överlämnande ske endast om det föreligger särskilda skäl. Om den som har begått ett brott, för vilket påföljden inte bedöms kunna stanna vid böter, lider av en allvarlig psykisk störning, får rätten överlämna honom till rättspsykiatrisk vård, om det med hänsyn till hans psykiska tillstånd och personliga förhållanden i övrigt är påkallat att han är intagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård, som är förenad med frihetsberövande eller annat tvång. Om brottet har begåtts under påverkan av en allvarlig psykisk störning får rätten besluta om särskild utskrivningsprövning, om det till följd av den psykiska störningen finns risk att han återfaller i brottslighet av allvarligt slag. Domstolen får i samband med överlämnande till rättspsykiatrisk vård döma även till annan påföljd, dock inte fängelse eller överlämnande till annan särskild vård, om det med hänsyn till den tilltalades tidigare brottslighet eller av andra särskilda skäl är påkallat. Reaktioner på brott – en bakgrund och presentation av gällande rätt Andra följder av brott I 20 kap. (RB) finns regler om åtalsunderlåtelse. Åklagaren får i vissa fall underlåta att väcka åtal under förutsättning att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts. Det finns vidare i LUL särskilda bestämmelser om åtalsunderlåtelse för unga lagöverträdare, som begått brott innan de har fyllt . Reglerna om åtalsunderlåtelse är viktiga undantag från principen om s.k. absolut åtalsplikt som är lagfäst i 20 kap. 6 § RB. Åtalsunderlåtelse behandlas utförligt i kap. 7. Rätten har även en möjlighet att meddela påföljdseftergift om det med hänsyn till omständigheter hänförliga till den tilltalade är uppenbart oskäligt att han döms till påföljd. Enligt lagen (1994:419) om brottsofferfond skall den som i dom eller strafföreläggande döms för ett eller flera brott, om fängelse ingår i straffskalan för något av brotten, även åläggas att betala en avgift på (brottsofferavgift). Förutom påföljd kan brott även medföra t.ex. förverkande av egendom och skyldighet att betala skadestånd. 2.4.4Särskilda påföljder för unga m.m. Överlämnande till vård inom och ungdomstjänst Påföljden överlämnande till vård inom regleras i 31 kap. 1 § BrB. Vård inom kan bestå antingen av vård som meddelas med stöd av SoL eller vård som ges med stöd av LVU. För att kunna döma någon som begått brott till överlämnande till vård inom krävs dels att den tilltalade är (vid tiden för domen), dels att den unge kan bli föremål för vård eller annan åtgärd inom enligt en för den tilltalade av socialnämnden uppgjord vårdplan. Framgår det av denna att den tilltalade skall bli föremål för vård eller annan åtgärd med stöd av SoL, skall rätten när den bestämmer påföljden till överlämnande till vård inom , meddela föreskrift om att den unge skall genomgå sådan vård eller åtgärd. Ett överlämnande till vård inom kan enligt 31 kap. 1 § tredje stycket BrB kombineras med böter. Dagsböterna kan bestämmas till högst 200 och detta gäller oavsett om böter stadgas för brottet eller inte. Överlämnandepåföljden kan vidare, om det behövs med hänsyn till brottslighetens straffvärde eller art eller den Reaktioner på brott – en bakgrund och presentation av gällande rätt tilltalades tidigare brottslighet, förenas med en föreskrift om ungdomstjänst i lägst 20 och högst . Ungdomstjänsten utgör således en tilläggssanktion till överlämnande till vård inom . Detta innebär att ungdomstjänst kan komma i fråga endast i kombination med överlämnandepåföljden. En föreskrift om ungdomstjänst förutsätter samtycke från den unge. Det är inte möjligt att förena ett överlämnande till vård inom med både böter och ungdomstjänst. Genom reform infördes en ny frihetsberövande påföljd, sluten ungdomsvård, för brott som någon begått innan han fyllt . Syftet med den nya påföljden var att tillskapa en alternativ form av frihetsberövande som gör det möjligt att hålla de yngsta lagöverträdarna utanför kriminalvårdsanstalterna. Bestämmelsen om påföljden sluten ungdomsvård infördes i en ny paragraf (1 a §) i 31 kap. och innebär att om domstolen finner att någon som begått brott innan han fyllt bör dömas till fängelse, så skall den i stället bestämma påföljden till sluten ungdomsvård . Domstolen skall dock inte bestämma påföljden till sluten ungdomsvård om det, med hänsyn till den tilltalades ålder vid lagföringen eller annan omständighet, finns särskilda skäl mot detta. Vid valet mellan fängelse och sluten ungdomsvård skall den unges behov av vård inte tillmätas någon betydelse. Om domstolen finner att påföljden skall bestämmas till sluten ungdomsvård skall den bestämma vilken tid den unge skall vara frihetsberövad. Domstolen får bestämma tiden till lägst och högst och domstolen skall därvid beakta att den som döms till sluten ungdomsvård inte blir föremål för villkorlig frigivning. Det faktiska frihetsberövandet bör enligt förarbetena inte bli längre än om den unge hade dömts till fängelse. Om domstolen finner att straffvärdet för den aktuella brottslig- heten är så högt att tiden för frihetsberövandet inte ryms inom den maximala strafftiden är påföljden inte tillämplig. Reaktioner på brott – en bakgrund och presentation av gällande rätt Särskilda regler för unga lagöverträdare vid påföljdsval och straff- mätning m.m. I BrB finns särskilda regler om förutsättningarna för att döma unga lagöverträdare till fängelse. Enligt 30 kap. 5 § första stycket krävs det synnerliga skäl för att döma någon som vid brottstillfället är till fängelse. Vidare hänvisas där till 31 kap. 1 a §, varav framgår att rätten i första hand skall bestämma påföljden till sluten ungdomsvård i stället för fängelse. Av 30 kap. 5 § andra stycket framgår att domstolen får döma till fängelse för brott som någon har begått i åldern 18–endast om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars finns särskilda skäl. I 29 kap. 7 § andra stycket finns dessutom ett förbud mot att döma till fängelse på livstid för brott som någon har begått innan han fyllt . I 29 kap. 3 § 3 stadgas att det som förmildrande omständighet vid bedömningen av straffvärdet av brottsligheten särskilt skall beaktas om den tilltalades handlande stått i samband med hans uppenbart bristande utveckling, erfarenhet eller omdömesförmåga. Detta stadgande kompletteras av 29 kap. 7 § första stycket, som föreskriver att om någon har begått brott innan han har fyllt skall hans ungdom beaktas särskilt vid straffmätningen, varvid rätten får döma till lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet. När det gäller böter stadgas i 25 kap. 2 § andra stycket att dagsbotens belopp får jämkas om det finns särskilda skäl. Vidare kan nämnas att enligt 23 § LUL får den som inte har fyllt häktas endast om det finns synnerliga skäl. För unga lagöverträdare gäller i vissa avseenden särskilda handläggningsregler i brottmål. Dessa återfinns i LUL, som innehåller bestämmelser om handläggning hos polis, åklagare och domstol av mål och ärenden om brott där den misstänkte inte har fyllt . I den mån det inte finns någon särreglering gäller regler och andra bestämmelser. 3.1Utvärdering av den senaste påföljdsreformen för unga gav regeringen uppdrag åt BRÅ, och SiS att i olika delar följa upp och utvärdera den påföljdsreform för unga lagöverträdare som trätt i kraft . Myndigheterna redovisade sitt uppdrag i ett flertal rapporter, nämligen Vad händer med unga lagöverträdare? (BRÅ- rapport 2002:19), Sluten ungdomsvård – en uppföljning, Sju ungdomar om sin rättegång (2002:18) och Åklag- ares, domares och syn på påföljdssystemet för unga. Myndigheterna enades om en gemensam sammanfattning av resultaten från respektive myndighets fristående undersökningar, analyser och slutsatser. Denna sammanfattning presenterades i rapporten lagöverträdare. Regeringen beslutade att överlämna de aktuella rapporterna till utredningen. När det gäller överlämnande till vård inom skulle belysas huruvida syftet med reformen – att ge de straffrättsliga principerna om förutsebarhet, proportionalitet och konsekvens större utrymme – hade uppnåtts. Därvid skulle såväl kravet på rättvisa och proportionella påföljder som intresset av bästa vård för den unge beaktas. Myndigheterna skulle vid sin utvärdering bl.a. studera utformningen av och innehållet i socialnämndens yttranden respektive vårdplaner, utreda hur och i vilken utsträckning social- nämndens planerade insatser beaktas av domstolen vid påföljdsvalet i förhållande till brottets straffvärde, art och den unges tidigare brottslighet samt i vilken utsträckning och under vilka förhållanden påföljden förenas med böter respektive föreskrift om ungdoms- tjänst samt i det sammanhanget kartlägga i vad mån kommunerna har en ungdomstjänstverksamhet, följa upp vilka insatser som vidtagits från sida beträffande den unge efter domen på överlämnande samt därvid redovisa vilka överväganden som ligger till grund för beslut om olika insatser samt utreda hur rutinerna för uppföljningen av vad som sker med den unge efter ett överlämnande fungerar, däribland socialnämndens och åklagarens agerande när avsedda åtgärder beträffande den unge av olika skäl inte kommer till stånd. Utvärderingen beträffande påföljden sluten ungdomsvård inom ramen för det straffrättsliga systemet skulle särskilt belysa huruvida påföljden har ersatt fängelse för ungdomar i ålderskategorin 15–, utreda skälen till att fler unga döms till sluten ungdomsvård än som tidigare dömdes till fängelse i ålderskategorin 15–samt därvid särskilt undersöka förhållandet mellan användandet av åtgär- der enligt SoL och LVU å ena sidan respektive sluten ungdomsvård å den andra samt utreda i vilken omfattning och på vilka grunder de som dömts till sluten ungdomsvård varit föremål för häktning eller omhändertagande för tvångsvård i anledning av brottet. Vad gäller verkställigheten av sluten ungdomsvård ingick i upp- draget att särskilt redovisa och analysera hur vården för de dömda till sluten ungdomsvård har utformats och i vilken utsträckning behov av samverkan med andra huvudmän kunnat tillgodoses utifrån de särskilda vårdbehov vissa ungdomar har, att redovisa och analysera hur utslussningen av de dömda i slutet av verkställigheten har utformats samt att belysa vilka åtgärder från samhällets sida som har vidtagits beträffande de dömda till sluten ungdomsvård efter avslutad verkställighet. Här nedan följer en kortare redogörelse för utvärderingen och dess resultat beträffande främst påföljden överlämnande till vård inom . Utvärderingen och dess resultat såvitt avser sluten ungdomsvård redovisas i kap. 14. 3.1.3BRÅ:s rapport Vad händer med unga lagöverträdare? Om överlämnande till vård inom socialtjänsten1 Regeringens uppdrag att utvärdera reform såvitt avser påföljden överlämnande till vård inom lades på BRÅ och . Efter samråd mellan myndigheterna beslutades att BRÅ skulle ta hand om uppdraget. ställde sig bakom BRÅ:s rapport. BRÅ presenterade resultaten av utvärderingen huvudsakligen i rapporten Vad händer med unga lagöverträdare? – Om överlämn- ande till vård inom , men kompletterande resultat finns även i rapporten , domares och syn på påföljdssystemet för unga. Inom ramen för utvärderingen gjordes även en intervjustudie där sju ungdomar intervjuades efter sin rättegång. Ungdomarna berättade om hur de hade upplevt rättegången och hur de hade uppfattat påföljden. Intervjuerna presenterades i BRÅ:s rapport ungdomar om sin rättegång. Denna rapport behandlar vi i avsnitt 6.5 och 6.6.2. De frågor som BRÅ ställde i utvärderingen av reformen var i huvudsak följande: Vilken kvalitet håller yttranden i ungdomsmål? Vilken vård föreslår och vilken realiseras? I vilka fall sker återrapportering och undanröjande? Påverkar förslag påföljdsvalet? När förenas påföljden med böter respektive ungdomstjänst? Kan kommunerna verkställa påföljden ungdomstjänst och vad består den i så fall av? Inom ramen för utvärderingen gjordes tre urval vid insamlingen av tingsrättsdomar. Det första avsåg domar där påföljden blev överlämnande till vård inom (199 domar). De två andra urvalen avsåg 50 domar rörande rån och 50 domar rörande fordonstillgrepp, oavsett påföljd. Fem enkätstudier gjordes, tre till och en vardera till domare och åklagare. Repre- sentanter för i 34 kommuner intervjuades, liksom tolv åklagare. Även registerdata över dömda användes. Sammanfattning av resultaten av utvärderingen Hälften av landets kommuner hade rutiner för ungdoms- tjänst För att kartlägga i vilken utsträckning kommunerna hade en uppbyggd ungdomstjänstverksamhet ställde BRÅ i den enkät, som skickades till i landets alla kommuner och kommundelar, frågan om de hade rutiner för ungdomstjänst. Ungefär hälften av de svarande uppgav att de hade rutiner för ungdomstjänst. BRÅ poängterade att enkätsvaren tydligt hade belyst att man inom i många kommuner inte riktigt hade förstått skillnaden mellan överlämnandepåföljden och tilläggssanktionen ungdomstjänst. Snedfördelning i påföljdsvalet? I syfte att undersöka förekomsten av och orsakerna till eventuella könsskillnader eller eventuell social eller etnisk snedfördelning i påföljdsvalet i allmänhet och i användningen av överlämnande- påföljden i synnerhet gjordes regressionsanalyser på ett register- material bestående av ca 9 000 unga i åldern som dömdes 2000. Analyserna visade att det inte är sociala faktorer eller etnisk bakgrund som styr valet av påföljd, utan att det i stället är brottets grovhet, tidigare brottslighet, ålder vid brottet och antalet brott i domen som avgjorde hur ingripande påföljden blev. Dock visade analyserna att flickor tenderar att dömas till mindre ingripande påföljder än pojkar. Vad gäller användandet av överlämnandepåföljden visade en logistisk regressionsanalys ett liknande resultat. Denna analys visade dock att kön inte tycktes inverka på sannolikheten att dömas till ett överlämnande. I stället hade den dömande tingsrättens andel ungdomsmål en viss inverkan. Ju färre ungdomsmål den dömande tingsrätten avkunnade dom 2000, desto större var sannolikheten att den skulle döma till ett överlämnande. Många av de dömda 15 till 17-åringarna återfaller i brott Överlämnande till vård inom är en individuellt anpassad påföljd. Insatsernas syfte är att förebygga att den unge begår nya brott. Det finns inga uppgifter som redovisar återfalls- frekvensen för olika påföljder/insatser för ungdomar med likartad brottskarriär. Av statistiken framgår endast att av dem som dömdes till överlämnande till vård inom hade dömts i domstol igen före utgången av . Av de ungdomar som dömdes till ett överlämnande i förening med tilläggspåföljd hade återfallit . Innehåll och kvalitet i yttranden när påföljden blivit överlämnande till vård För att studera utformningen av, och innehållet i, socialnämndens yttranden och vårdplaner användes urvalet av 199 tingsrättsdomar , där påföljden blev vård inom social- tjänsten. Utvärderingens syfte var inte att studera hur effektiva vårdinsatser var, utan i vad mån reformen uppfyllts. Resultatet av utvärderingen var att få yttranden innehåller alla de uppgifter lagstiftaren tänkt sig. BRÅ fann att ett problem som uppstår när man ska kategorisera vårdinsatser är avsaknaden av en gemensam terminologi. Samtalskontakt med var den vanligast före- kommande föreslagna insatsen. I nära en tredjedel av yttrandena föreslogs sådan i någon form. I av de yttranden där man föreslog samtalskontakt innehöll yttrandet både uppgifter om hur ofta och hur länge samtalskontakten skulle pågå. Vid en förfrågan till i ett trettiotal kommuner, om hur en samtalskontakt kunde vara utformad hos dem, visade det sig att den vanligen var mycket individanpassad. När det gäller tidsaspekten kunde den variera stort, alltifrån ungefär tio träffar eller regelbundna samtal , till att det helt berodde på individens behov och förutsättningar. Åtta kommuner uppgav att de inte brukar föreslå enbart samtalskontakt, utan samtalen ingick ofta som ett moment i programverksamhet som man drev. Ytterligare fyra kommuner (samtliga från storstadssatsningens områden) uppgav att det var sällsynt att de endast föreslog samtal, och då bara för mycket lindriga brott. Vanligare var att de använde sig av kontaktperson eller något konsekvensprogram. I en dryg femtedel av de studerade yttrandena föreslog social- tjänsten en kontaktperson som insats. I många av dessa yttranden förklarades snarare syftet med kontaktpersonen än hur ofta och hur länge kontakten skulle pågå. Vanligt var att angav att kontaktpersonen skulle ge den dömde hjälp till en mer strukturerad fritid, ge den dömde stöd och social närvaro samt en mer positiv vuxenkontakt.