sou · GSB398d2 · 2005-01-01 00:00:00 — av ledamöterna (), (), (), () och () Andra utredningar och förslag Under Carlbeck-kommitténs arbete har bl.a. och lagt förslag som ännu inte föranlett beslut. I vårt arbete i har vi inte tagit ställning till de förslag och reservationer som presenterats av andra utred- ningar eller i propositioner. Vi har inte upprepat de avvikande meningar som våra partier har presenterat gentemot sådana utred- ningar. Ett exempel är förslag att ändra benämningen "fristående skola" till "enskild skola". Ett annat för- slag är hur kompetenserna inom elevhälsan ska beskrivas i lagstift- ningen. Vår principiella inställning är att samma principer ska gälla i de olika skolformerna t.ex. när det gäller friskolor eller elevhälsan. Reservationer och särskilda yttranden av ledamöterna (), (), (), () Beträffande rätten till grundläggande vuxenutbildning och folkbildningens roll Folkbildningens roll för grundläggande vuxenutbildning Utredningen föreslår att vuxna med utvecklingsstörning får en lag- lig rätt till utbildning på grundläggande nivå. Detta bör förhopp- ningsvis innebära att antalet studerande på dagens grundsär- och träningsskolenivå ökar från dagens nivå ca 3 000 stu- derande till uppskattningsvis 6 000–7 000 studerande. Kommittén beskriver en utökning av antalet timmar i utbildningen för vuxna från dagens mycket låga nivå till c:a tio till . Kommittén liksom SUFO 2, Statens utvärdering av folkbild- ningen (SOU 2004:30) redovisar folkbildningens (studieförbund och folkhögskolor) omfattande verksamhet vuxna personer med utvecklingsstörning. De utvärderingar som presenteras i SUFO 2 visar god måluppfyllelse när det gäller att bereda möjligheter till studier och delaktighet för vuxna med funktionshinder. Särskilt viktiga inslag är betydelsen för individens självförtroende och del- aktighet i samhällslivet. Begreppet empowerment används som ett samlande namn i SUFO 2:s utvärderingar. SUFO 2 pekar även på vissa uppenbara brister när det gäller möjligheterna för personer med funktionshinder att ta del av utbildning och bildning. föreslog i sitt slutbetänkande dels att vuxna med utvecklingsstörning skulle få en lagstadgad rätt till grundläggande vuxenutbildning, dels att folkbildningens aktörer genom en tilldelning av utbildningsplatser via skulle ges en betydande roll inom framtidens vuxnas lärande. har i sin slutrapport till regeringen bl.a. lyft fram folkbildningen roll inom både Framtidens lärande och Folkbildningen i utbildningssamhället. Det finns således mycket goda förutsättningar för att studieför- bund och folkhögskolor på ett betydandes sätt får i uppdrag att förstärka utbildningen för vuxna med utvecklingsstörning. Därför anser vi att en betydande resurser för grundläggande vuxenutbildning i studieförbundens och folkhögskolornas regi tillförs anslaget till . Reservationer och särskilda yttranden av ledamoten () Beträffande grundläggande vuxenutbildning och rätten till assistans- och handikappersättning Rätten till assistans- och handikappersättning vid vuxenutbildning Studerande i vuxenutbildning för personer med utvecklingsstör- ning har inte tillgång till det vanliga studiesociala stödet. De stude- rande individerna har inte sällan svårigheter att få tillräckligt eko- nomiskt stöd för att kunna klara längre utbildningar. Särskilt de utbildningar som innebär boende på annan ort och långa resor blir ofta dyra. Även behovet av assistans är av stor betydelse. Lagen om assistansersättning ger under vissa givna förutsättningar personer med funktionshinder rätt att hos till assistans i det vardagliga livet. Rätten till assistans under utbildning på hem- orten eller på annan ort kan förbättras genom att lagstiftningen kompletteras på denna punkt. Grundläggande vuxenutbildning ska betraktas som en självklar del av det dagliga livet och därmed ingå i underlaget för assistansbesluten. Personer med funktionshinder kan även få handikappersättning om kostnader eller behovet av tillsyn är särskilt stort. Kostnader som uppkommer med anledning av att en individ med funktions- hinder genomgår någon form av utbildning ska även ingår i bered- ningsunderlaget för beslut om handikappersättning. har inte haft uppdraget att föreslå föränd- ringar i olika ersättningssystem. Detta är emellertid frågor med ibland avgörande betydelse för om en individ får ta del av utbild- ningsutbudet. Därför bör regeringen enligt min mening uppmärk- samma dessa frågor genom ett särskilt uppdrag. Reservationer och särskilda yttranden av ledamoten () Jag delar kommitténs ambitioner om att i så stor utsträckning som möjligt jämställa regelverket för grundskola och gymnasieskola med grundsärskola och gymnasiesärskola. Beträffande betyg vill jag dock framför följande synpunkter: Min utgångspunkt är en betygsfri skola. Graderade betyg har en mycket styrande effekt på arbetssätt och arbetsformer i skolan. Förekomsten av betyg gör att intresset fokuseras på kunskap som är lätt att mäta och premierar i hög grad ytinlärning och inlärning av lösa faktabitar som inte sätts in i något sammanhang. Detta är ett förhållningssätt som hindrar en helhetssyn och som inte stimu- lerar eleverna till att kritiskt analysera och dra egna slutsatser av ett stoff. Jag menar att de förändrade direktiv som innebar att utredningen enbart skulle utreda ett alternativ innebärande att särskolan skall vara kvar som egen skolform inskränkte kommitténs arbete. Utan att ta ställning i skolformsfrågan menar jag att de uppdrag som gavs i det inledande direktivet hade gett goda och spännande möjlighe- ter att långsiktigt diskutera hur den framtida utbildningen för barn, unga och vuxna med utvecklingsstörning skulle utformas. Reservationer och särskilda yttranden av ledamoten () slutbetänkande utmynnar i flera bra förslag. Under utredningens gång har ett antal viktiga ståndpunkter och förslag, som liberalerna arbetat för, utarbe- tats. Som exempel kan nämnas värderings- och attitydfrågornas viktiga roll för särskolans framtida utveckling, ökad tyngdpunkt på kunskaper och individuella utvecklingsplaner, träningsskolans avskaffande, rätten att välja skola, föräldrarnas utökade rätt att bestämma, rätt till sfi för elever med utvecklingsstörning, lika rätt för alla vuxna – även de med utvecklingsstörning – att få utbildning på grundläggande nivå, utbildning för assistenter med mera. På några punkter har en avvikande mening gentemot ut- redningens majoritet och där har jag tillsammans med andra parti- företrädare anmält reservation. Dessutom vill jag peka på ytterligare några områden som folk- partiet liberalerna finner angelägna. I kommitténs ursprungliga direktiv var uppdraget att föreslå hur den framtida utbildningen bör utformas till exempel i fråga om mål, innehåll, organisation och personalens kompetens. Kommittén skulle då arbeta med två parallella alternativ, nämligen att särskolan och särvux kvarstår alternativt upphör som egna skolformer. liberalernas politik har varit att särskolan skall finnas kvar som egen skolform medan regeringen har ifråga- satt detta. Partiet har därför drivit en aktiv opinion för särskolans bevarande och utveckling. Det är därför med tillfredsställelse jag kan konstatera att reger- ingen redan inledningsvis backade från sitt alternativa uppdrag och därmed fastställde att särskolan skall finnas kvar som egen skolform. Särskolan ger en mycket bra utbildning för barn, ungdomar och vuxna med utvecklingstörning. Därför måste denna skolform vara kvar även . Reservationer och särskilda yttranden rapporter I särskola eller grundskola samt Kvalitet i särskolan framhåller dels att skolformen når mycket goda resultat för de elever som väljer särskolan dels att en majoritet av föräld- rarna är nöjda med det stöd och den kunskap deras barn får. Särskolan kan erbjuda lärare med specialkunskaper och erfaren- heter, vilket ger optimala möjligheter till kunskapsinhämtning utifrån varje elevs förutsättningar och behov. Det är också väl omvittnat att särskolan kan ge eleverna utökade möjligheter till social gemenskap, vilket kan vara svårt för många av dessa elever att få inom grund- och gymnasieskolor. Jag vill påpeka vikten av att de barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning som väljer att få sin undervisning inom grundskola skall få göra detta. Det finns grundskolor som har hög kompetens att ge särskoleelever individuella förutsättningar. Därför är det viktigt att kommittén nu föreslår att föräldrar och elever själva skall få välja skolform. Det är också angeläget att de elever med utvecklingsstörning som väljer som sin skolform erbjuds de olika resurser som är nödvändiga för deras individuella kunskapsinhämtande och sociala utveckling. Här får inte resursfördelningen bli styrande så att det fria valet av skolform sätts ur spel. Detta möjliggörs bäst genom införande av en nationell skolpeng. Alla elever har inte behov av samma utbildning i en och samma skolform. Men alla elever har rätt att få individuellt anpassad utbildning i för dem lämpligast skolform. Då först får alla elever lika möjligheter. liberalerna har varit pådrivande när det gäller att ge ele- ver med flerhandikapp möjlighet att gå i samma skolor som alla andra. Vi anser dock att för vissa barn, ungdomar och vuxna med utvecklingstörning kan det även finnas behov av specialskolor. De statliga specialskolorna, som trots stora protester blev nedlagda, kunde erbjuda elever med multihandikapp en speciell kunskaps- miljö som de flesta skolor inte klarar av. Jag beklagar att det inte ingick i uppdrag att lyfta fram denna möjlig- het. Regeringen kan inte också i fortsättningen gömma sig bakom integrationsargument när de försämrar villkoren för dessa elever. Reservationer och särskilda yttranden I slutbetänkandet konstateras att det finns stora skillnader i genom- snittliga elevkostnader i särskolan och att det är angeläget att en bred diskussion om resurser och resursfördelning i skolan kommer till stånd på såväl nationell som nivå. Jag delar den uppfattningen men kan konstatera att utredningen inte tillräckligt genomlyst de ekonomiska konsekvenserna av de nu framlagda för- slagen. Finansieringsfrågorna är centrala för att kommunerna skall kunna klara de framtida uppdragen som slutbetänkandet föreslår inom hela utbildningsområdet för personer med utvecklingsstör- ning. Det är med tillfredställelse jag kan konstatera att slutbetänkandet i ett särskilt kapitel betonar vikten av utökad kompetens och utbild- ning för all personal som arbetar med barn, ungdomar och vuxna med utvecklingstörning. Fler utbildade speciallärare utgör givetvis grunden för god kvali- tet i undervisningen av alla elever. liberalerna vill därför framhålla vikten av att en speciallärarutbildning startas som kan komplettera specialpedagogutbildningen genom att vara mer inriktad på att arbeta direkt med elever i behov av särskilt stöd. Det är också mycket angeläget att skolledarna genom utbildningar stärks i sin specialpedagogiska uppgift att leda och utveckla sär- skolan och att assistenter får lämplig utbildning för sitt uppdrag. Reservationer och särskilda yttranden av ledamöterna () och () Nationell skolpeng ger möjligheter Kommittén konstaterar under kapitlet Resurser och resursfördelning att skolornas resursfördelningsmodeller blir styrande för föräldrar- nas/elevernas reella möjlighet till fria val av skolform. Detta anser vi mycket otillfredsställande. För att kunna ge en likvärdig utbildning över hela landet och inom olika skolformer vill vi införa en nationell skolpeng, vilket innebär att staten betalar pengar till den skola som eleven – oavsett förutsättningar och behov – går på och oberoende av skolform och huvudman. Skolpengen ska variera utifrån elevernas förutsättningar och behov. Därmed möjliggörs friheten att välja skola också för elever med utvecklingstörning. har nämligen i sin rapport om kva- litet i särskolan konstaterat att valfriheten är särskilt begränsad för särskolans elever. Ett viktigt skäl för införande av nationell skolpeng är att i många kommuner har skolorna blivit föremål för omfattande besparings- poster i den kommunala budgeten. Detta problem är lika tydligt inom särskolan som övriga skolväsendet. Även om utbildningskva- litet inte enbart handlar om ekonomiska förutsättningar så är resursfördelning inom särskolan en mycket viktig grund för goda utbildningsmöjligheter för personer med utvecklingsstörning. Därför är vårt förslag om nationell skolpeng särskilt betydelse- fullt för barn ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning. Reservationer och särskilda yttranden av ledamöterna () och () Det finns risk för förvirring när elever i vissa fall har rätt till både ett Åtgärdsprogram och en Individuell utvecklingsplan – två olika dokument med en hårfin skillnad dem emellan. Risken är att de tar ut varandra dvs. trots att bägge dokumenten i vissa fall ska upprättas, görs bara det ena på bekostnad av det andra. I utredningen finns inte tydlig beskrivning om vad som är vad – skillnader, likheter i innehåll, syfte osv. Om Individuella Utveck- lingsplaner ska införas behöver personalen få kunskap om bägge dokumentens funktion så att implementeringen går snabbt och inte orsakar onödig förvirring. Reservationer och särskilda yttranden föreslår en rad förändringar som bland annat syftar till att höja kvalitén, öka samverkan med motsvarande skol- former och ge större valfrihet för barn unga och vuxna med utvecklingsstörning. Förslag till förändringar som är lovvärda men som i sin förläng- ning kommer att innebära en kostnadsökning för kommunerna. Bland de förslag till förändringar som bedöms kosta betydligt mer än återfinns: En ökning av antalet timmar i träningsskolan och rätt till ett elfte skolår för alla elever i obligatoriska särskolan, valfrihet för gymnasiesärskolans elever att välja utbildning i annan kommun än hemkommunen vuxna med utvecklingsstörning får rätt till utbildning på grund- läggande nivå, individuella utvecklingsplaner för elever i obligatoriska sär- skolan, rätt för obligatoriska särskolans elever att bli mottagna i annan kommuns skola om särskilda skäl föreligger – i dessa fall kan också kostnad uppstå för stödinsatser enl. lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) insatserna kan avse boende, assistans, ledsagning m.fl. insatser, individuella utvecklingsplaner för elever i gymnasiesärskola, individuella studieplaner för vuxna med utvecklingsstörning, ökade kostnader för insatser enl. lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) för de elever som väljer utbild- ning i annan kommuns gymnasiesärskola. övergång från kursbetyg till ämnesbetyg för gymnasiesärsko- lans elever, försöksverksamhet med frisök för alla elever i gymnasiesär- skolan. De ekonomiska konsekvenserna är visserligen svårbedömda men detta hindrar inte att finansieringsprincipen ska tillämpas. Betän- kandet innehåller flera förslag som innebär att nu frivilliga åtagan- den föreslås bli lagreglerade. Reservationer och särskilda yttranden kommunerna kompenseras för nya eller utökade åtaganden. Samt- liga förändringar som innebär kostnadsökningar bör ingå i en kommande kostnadsuppföljning. Översyn av utbildningen för barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning En parlamentariskt sammansatt kommitté skall se över utbild- ningen för barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning. Utgångspunkterna för detta arbete skall vara att utbildningen skall hålla en hög kvalitet och att kontakterna och samverkan mellan ele- ver med och utan utvecklingsstörning skall öka. Kommitténs övergripande uppdrag är att föreslå hur den fram- tida utbildningen bör utformas t.ex. i fråga om mål, innehåll, orga- nisation och personalens kompetens. Kommittén skall arbeta med två parallella alternativ, nämligen att särskolan och särvux kvarstår alternativt upphör som egna skolformer. Kommittén skall utifrån pedagogiska, sociala och ekonomiska aspekter analysera för- och nackdelar med den föreslagna utform- ningen inom respektive alternativ samt göra en samlad bedömning och ta ställning för ett av alternativen. Kommittén skall lämna för- fattningsförslag beträffande båda alternativen. Särskolans och särvux framväxt Undervisningen för barn och ungdomar med utvecklingsstörning startade som filantropisk verksamhet. Med lag om undervisning och vård av sinnesslöa fick barn med utvecklingsstörning som bedömdes vara "bildbart sinnesslöa" rätt till skolgång. började man tala om normalisering och integrering. Det var i denna anda som omsorgslag antogs. Begreppet obildbar försvann då ur bestämmelserna. Först genom denna lag fick alla barn och ungdomar, oavsett funktionshinder, rätt till utbildning. påbörjades en försöksverksamhet med utbildning för vuxna med utvecklingsstörning. inrättades särvux som egen skolform. När nuvarande skollag (1985:1100) antogs överfördes särskolan från omsorgslagen till skollagen. har särskolan och sär- vux successivt också överförts från landstingen till kommunerna, en process som var helt genomförd 1996. Utbildning för barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstör- ning Dagens utbildning av barn och ungdomar med utvecklingsstörning sker i huvudsak i särskolan. Särskolan och särvux vänder sig även till elever som har fått ett betydande och bestående begåvningsmäs- sigt funktionshinder på grund av hjärnskada, föranledd av yttre våld eller kroppslig sjukdom samt elever med autism eller autism- liknande tillstånd. I direktivet används begreppen "elever med utvecklingsstörning" och "barn, ungdomar och vuxna med utveck- lingsstörning" även för dessa elever. Särskolan som skolform omfattar den obligatoriska särskolan och gymnasiesärskolan. Utbildningen i särskolan syftar till att ge barn och ungdomar med utvecklingsstörning en till varje elevs för- utsättningar anpassad utbildning som så långt möjligt motsvarar den som ges i och gymnasieskolan. I den obligatoriska särskolan går elever som bedöms inte kunna nå kunskapsmål därför att de är utvecklingsstörda. Den obligatoriska särskolan är uppdelad på grundsärskolan och träningsskolan. Träningsskolan är avsedd för elever som inte kan gå i grundsärskolan. Enligt statistik från (Barnom- sorg, skola och vuxenutbildning i siffror 2001 del 2, rapport 198) deltog /01 omkring 13 500 elever i undervisningen i den obligatoriska särskolan, varav ca 9 400 i grundsärskolan och drygt 4 000 i träningsskolan. av inskrivna elever i grundsärskolan var individ- eller gruppintegrerade i . pågår en försöksverksamhet som innebär att skol- pliktiga barn inte tas emot i särskolan utan föräldrars medgivande. Detta innebär att barn med utvecklingsstörning har rätt att gå i en grundskola och följa mål och kursplaner. Försöks- verksamheten gäller t.o.m. . Gymnasiesärskolan bygger på den obligatoriska särskolan och vänder sig till ungdomar som inte kan gå i gymnasieskolan därför att de är utvecklingsstörda. Gymnasiesärskolan skall utifrån varje elevs förutsättningar fördjupa och utveckla elevernas kunskaper som en förberedelse för ett meningsfullt vuxenliv i arbete, boende och fritid (Läroplanen för de frivilliga skolformerna, Lpf 94, SKOLFS 1994:2). I gymnasiesärskolan anordnas nationella, specialutformade och individuella program, vilka alla är fyraåriga. Det finns åtta natio- nella program. Inom det individuella programmet får eleverna antingen yrkesträning eller verksamhetsträning. avgör om en elev skall gå på ett nationellt, specialutformat eller individuellt program. Ungdomar med utvecklingsstörning har även möjlighet att få undervisning på ett individuellt program i gymnasieskolan, om de bedöms ha förutsättningar för detta. Enligt statistik deltog drygt 5 100 elever i gymnasie- särskolan /01. Av dessa gick knappt 2 220 på individu- ella program, varav 1 300 i yrkesträning och ca 850 i verksamhets- träning. Övriga elever gick på ett nationellt eller specialutformat program. Av samtliga elever i gymnasiesärskolan är individ- eller gruppintegrerade i gymnasieskolan. Särvux vänder sig till vuxna med utvecklingsstörning som önskar komplettera sin utbildning. Enligt Lpf 94 skall särvux - med elever- nas tidigare utbildning och erfarenheter som utgångspunkt samt utifrån varje elevs förutsättningar - fördjupa och utveckla elevernas kunskaper som grund för deltagande i samhällsliv och yrkesliv. Utbildningen inom särvux, som bedrivs i form av fristående kur- ser, syftar till att ge kunskaper motsvarande de som ungdomar kan få i den obligatoriska särskolan och på nationella och specialutfor- made program i gymnasiesärskolan. /01 hade särvux drygt 4 300 elever enligt Skol- verkets statistik. I delbetänkande Vuxenutbildning för alla (SOU 1993:39) beräknas målgruppen för särvux uppgå till ca 45 000 personer. I genomsnitt fick varje elev i särvux undervisning motsvarande . I proposi- tionen Vuxnas lärande och utvecklingen av vuxenutbildningen (prop. 2000/01:72) föreslås en utbyggnad av särvux verksamhet i syfte att öka undervisningstiden och förbättra den enskildes möjligheter att nå målen. I budgetpropositionen (prop. 2001/02:1) har medel avsatts för detta ändamål. Majoriteten av särskolor och särvux bedrivs i regi. Där- utöver finns det omkring 30 fristående särskolor med knappt 600 elever. driver särskola i 10 kommuner och omfattar knappt 200 elever. respektive i anordnar enligt avtal med staten riksrekryterande utbildning för ungdomar med utvecklingsstörning. Dessa ungdo- mar kan på grund av svåra beteendestörningar inte bo och utbildas inom hemkommunernas reguljära verksamhet. För döva eller hörselskadade barn respektive ungdomar med utvecklingsstörning finns en nationell tvåspråkig (teckenspråk och svenska) specialskola respektive gymnasiesärskola. Vidare kan från och med /02 skriva in elever på grundsärskolenivå i de regionala specialskolorna och sär- skolans kursplaner och övriga måldokument tillämpas då för denna elevgrupp. Utvecklingen mot en skola för alla Ideologin om en skola för alla, i den meningen att man inte skall särskilja elever med olika funktionshinder från andra elever, utvecklades framför allt då man började tala om normalisering och integrering. En skola för alla har utvecklats till att bli ett av de centrala politiska målen för svensk skola. Strävan mot en skola för alla har inneburit att möjligheterna till ökad samverkan mellan särskolan respektive särvux och övriga skolformer utretts vid ett flertal tillfällen. Den s.k. omsorgsutred- ningen (Omsorgen om vissa handikappade SOU 1981:26) resulterade i att särskolan överfördes från omsorgslagen till skollagen i syfte att skapa ett närmande till det allmänna skolväsendet. utreddes frågan om huvudmannaskap för särskolan och särvux (Särskolan - en primärkommunal skola SOU 1991:30). Som tidigare nämnts överfördes huvudmannaskapet från landstingen till kommunerna. I propositionen om ändrat huvudmannaskap 1991/92:94) framfördes att "kommunaliseringen" bör inne- bära att utbytet mellan skolformerna ökar och att de därigenom berikar varandra. Frågan om det ändamålsenliga i att ha särskilda skolformer för elever med utvecklingsstörning har också väckts , bl.a. i nämnda utredningar. genomfördes en omfat- tande utredning om funktionshindrade i skolan (FUNKIS - funk- tionshindrade elever i skolan SOU 1998:66). Den s.k. Funkiskom- mittén konstaterade att en långsiktig vision om en skola för alla borde innebära en skola där barn och ungdomar inte skiljs åt genom olika skolformer. Inom ramen för en grundskola och en gymnasieskola skulle i stället möjligheter ges att helt eller delvis följa alternativa kursplaner. Även internationellt sett går utvecklingen mot en skola för alla. Viktiga internationella överenskommelser är i detta sammanhang FN:s konvention om barnets rättigheter, för människor med funktionshinder, den så kallade Salamancadeklara- tionen samt Dakaröverenskommelsen om utbildning för alla. Salamancadeklarationen uppmanar regeringar och FN, särskilt , att främja integrerad undervisning och att inkludera specialpedagogik i all lärarutbildning.