sou · GSB383d2 · 2005-01-01 00:00:00 — av besluten avsåg bidrag till hörselhjälpmedel. RFV kopplar den stora andelen ansökningar om bidrag till hörselhjälp- medel till att många landsting bara beviljade analoga hörapparater medan de flesta sökande önskade digitala hörapparater som är dyrare. aktualiserar, i sin rapport om den framtida inriktningen och omfattningen av institutets verksamhet, frågan om ett samordnat system för provning och upphandling av arbets- hjälpmedel. Institutet jämför med den samordning som finns för hjälpmedel inom hälso- och sjukvården (Analysrapporten – förslag till verksamhetsinriktning och resursramar för –2005). Den särskilda utredaren skall se över det nuvarande systemet för arbetshjälpmedel. Översynen skall avse ansvarsfördelningen och samordningen mellan berörda huvudmän vad gäller ansvaret för t.ex. -information, utprovning, tillhandahållande, träning och upp- följning samt underhåll och reparationer av arbetshjälpmedel, -utveckling och provning av nya arbetshjälpmedel, samt Möjligheterna att underlätta för personer med funktionshinder att komma in och stanna kvar på arbetsmarknaden skall vara utgångs- punkten för översynen. Utredaren skall även kartlägga upphandlingen av och ägarförhål- landena för sådana hjälpmedel och anpassningar som den funk- tionshindrade och/eller arbetsgivaren beviljas bidrag till att köpa eller hyra. Utredaren skall lämna de förslag till författningsändringar och andra åtgärder som översynen kan ge anledning till. Om utredaren föreslår författningsändringar skall fullständiga förslag till sådana läggas fram. Konsekvenserna för jämställdheten mellan kvinnor och män skall beaktas. Utredaren skall i denna del av sitt uppdrag även samråda med arbetsmarknadens parter och handikapporganisationer samt med den utredning om de arbetsmarknadspolitiska programmen, anställning med lönebidrag och skyddad anställning hos offentlig arbetsgivare som regeringen avser att tillsätta. Den särskilda utredaren skall enligt de ursprungliga direktiven slutföra sitt arbete . Med ändring av denna tidpunkt skall utredaren slutredovisa sitt arbete . Tilläggsdirektiv till Utredningen om vissa hjälpmedel för personer med funktionshinder samt om vissa insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (S 2001:06) Beslut vid regeringssammanträde . Förlängd tid för uppdraget Med stöd av regeringens bemyndigande har chefen för tillkallat en särskild utredare med uppdrag att se över situationen på hjälpmedelsområdet samt att göra förtydliganden när det gäller vissa insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS (dir. 2001:81). Den särskilda utredaren skall även se över systemet för arbetshjälpmedel (dir. 2002:20). Utredningen skall enligt direk- tiven redovisa sina uppdrag . Utredningstiden förlängs, vilket innebär att utredningen skall redovisa sina uppdrag . Tilläggsdirektiv till Utredningen om vissa hjälpmedel för personer med funktionshinder samt om vissa insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (S 2001:06) Beslut vid regeringssammanträde . Förlängd tid för uppdraget Med stöd av regeringens bemyndigande har chefen för tillkallat en särskild utredare med uppdrag att se över situationen på hjälpmedelsområdet samt att göra förtydliganden när det gäller vissa insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS (dir. 2001:81). Den särskilda utredaren skall även se över systemet för arbetshjälpmedel (dir. 2002:20). Utredningen skall enligt direk- tiven (2003:111) redovisa sina uppdrag . Utredningstiden förlängs, vilket innebär att utredningen skall redovisa sina uppdrag . Sammansättning av hjälpmedels- gruppen , departementssekreterare, ; fr.o.m. . , departementssekreterare, ; fr.o.m. t.o.m. . , departementssekreterare, Utbildningsdepar- tementet; fr.o.m. . , departementssekreterare, ; fr.o.m. . , departementssekreterare, ; fr.o.m. . , departementssekreterare, ; fr.o.m. . , verksamhetschef, ; fr.o.m. . , avdelningsdirektör, ; fr.o.m. . , lärare, ; fr.o.m. . , avdelningschef, ; fr.o.m. . , utredare, ; fr.o.m. den 15 fe- bruari 2002. Per , avdelningschef, ; fr.o.m. . , ombudsman vid Polioskadade (RTP), Handikappförbundens samarbetsorgan; fr.o.m. . , förbundssekreterare, ; fr.o.m. . , förbundsordförande vid (), Handikappförbundens samarbetsorgan; fr.o.m. . , sakkunnig, PRO; fr.o.m. . , utredare, ; fr.o.m. den 15 fe- bruari 2002. , byrådirektör, ; fr.o.m. t.o.m. . , Kanslichef vid , Ungdomar och Vuxna (FUB), Handi- kappförbundens samarbetsorgan; från . , avdelningsdirektör, fr.o.m. . Referensgruppen för handikapp- och pensionärsorganisationer Förbundet och Skrivsvårigheter, FMLS , Ungdomar och Vuxna , hörselskadade och språkstörda barn och Ungdomar, RBU Exempel på avgifter för hjälpmedel i några landsting Besöksavgift vid utprovning: Ingen avgift för personer med ning eller vid terminalvård skor stövl; vuxen skor stövl; barn Besöksavgift vid utprovning: Datorer och motsv. 300 (200 ett öra) Cyklar; vuxna 3 hjul Cyklar; barn 3 hjul Cykel par/tandem/arm Äganderätt övergår till brukaren Arbetsbord; barn vuxen Äganderätt övergår till brukaren Äganderätt övergår till brukaren Äganderätt övergår till brukaren Äganderätt övergår till brukaren Äganderätt övergår till brukaren Hjälpmedlen i tabellen fr.o.m. ortopediska skor betraktas inte som hjälpmedel utan benämns som anpassade produkter. Besöksavgift i hörselvård och hos arbetsterapeut: Brukaren betalar kostnad > Brukeren betalat kostnad > Högst /år* Högst /år* Högst /år* Högst /år* Bullerskydd/öronp. Avgiftsfria grupper** Avgiftsfria grupper** Avgiftsfria grupper** Brukaren betalar kostnad > Cykel; 3 hjul barn Cykel; 3 hjul vuxen Brukaren betalarkostnad > , *Behandlingshjälpmedel: ingen brukare betalar mer än /år sammanlagt för be- handlingshjälpmedel. **Ej avgift vid följande diagnoser. Polio och sena effekter av polio, diabetes, sjukdomar i nervsystemet förutom sjukdomar i nervrötter och mononeuropatier, reumatoid artrit, barnreumatism, RA-liknande tillstånd, reumatiska systemsjukdomar, sponartrit, Bechterew, psoriasisartrit, missbildningar, resttillstånd efter fraktur, postoperativ behandling samt grav fotdeformitet, eller för patienter inneliggande vid vårdinrättningar. Avgifterna på mjuka och hårda ortoser är beslutade att gälla men tillämpningen är fördröjd på grund av tekniska problem. Ekonomiska effekter för landstingen av LSS- och hjälpmedelsutredningens förslag i den del som gäller hjälp- medelsavgifter I förslaget till betänkandetext har bl.a. redovisats hur landstingens avgifter för hjälpmedel ser ut . Sammanfattningsvis kan kon- stateras att avgifterna varierar ganska mycket mellan landstingen både när det gäller nivå och konstruktion, vilket gör att den enskil- des kostnader för en viss typ av hjälpmedel kan vara mycket olika beroende på vilket landsting man tillhör och vilket hjälpmedel det gäller. Man kan knappast påstå att avgifterna för hjälpmedel gene- rellt sett är höga för brukarna eftersom många landsting har få och/eller låga avgifter från vilka vissa grupper också kan vara un- dantagna. Man kan inte heller påstå att landstingens intäkter från hjälpmedelsavgifter har någon stor betydelse för deras totala eko- nomi, vilket i och för sig inte hindrar att avgifterna kan ses som en viktig intäkt. De kan också ha betydelse som styrmedel. Utredarens förslag när det gäller avgifter för hjälpmedel kan sammanfattas enligt följande: avskaffande av alla nuvarande avgifter för tillhandahållande av hjälpmedel möjlighet att ta ut generell besöksavgift för förskrivning, utprov- ning, anpassning etc. besöksavgiften ska ingå i högkostnadsskyddet för sjukvård förslagen ska finansieras genom höjning av beloppsgränsen i högkostnadsskyddet. För att göra en bedömning av förslagens direkta, ekonomiska kon- sekvenser för landstingen och vilken höjning av beloppsgränsen som är nödvändig behöver följande beräknas/uppskattas: uteblivna avgiftsintäkter för tillhandahållande nya avgiftsintäkter brutto för den generella besöksavgiften ökade avgiftsintäkter netto, med hänsyn tagen till högkostnads- skyddet hur stor höjning som krävs av högkostnadsbeloppet för att finan- siera förslagen I denna PM redovisas tillvägagångssättet för och resultatet av be- räkningarna. Ett antal enskilda landsting har lämnat viktiga bidrag till underlaget för beräkningarna. har också bidragit, bl.a. när det gäller statistiken, hjälp med urvalet av lands- ting för djupstudier samt med synpunkter på beräkningsmetoderna. Det är viktigt att framhålla att denna PM endast behandlar effekterna av de förslag som gäller avgifter och inte effekterna av övriga förslag som utredningen presenterar. Därtill bör betonas att PM inriktas på de direkta, ekonomiska konsekvenserna när det gäller landstingens avgiftsintäkter, medan de sammantagna ekono- miska konsekvenserna av avgiftsförslagen naturligtvis också är be- roende av andra effekter som förslagen kan få, t.ex. förändringar i efterfrågan eller ändrade principer för bedömning av vilka hjälpme- del som tillhandahålls. Därvid spelar självfallet också in hur man tolkar hur den föreslagna rätten till behovsbedömning påverkar vad landstingen måste tillhandahålla och när. Dessa mer indirekta effekter kan inte beräknas utan endast bedömas översiktligt, vilket enligt uppgift görs i utredningens betänkande. 2 Några viktiga bakgrundsfakta Det är svårt att få fram uppgifter som på ett tydligt sätt beskriver landstingens hjälpmedelsverksamhet och dess omfattning, kostna- der och intäkter. Ett viktigt skäl till detta är att verksamheten orga- niseras olika i de olika landstingen. I vissa fall ligger den mer sam- lad centralt och i andra fall är den mer eller mindre integrerad i övriga vården. Detta, i kombination med olika system för redovis- ning och registrering m.m., gör att det är svårt att få fram jämför- bara uppgifter om hjälpmedel. Det går naturligtvis också tillbaka på att landstingen har olika krav och behov när det gäller uppföljning och styrning av verksamheten. Andra skillnader är vilken policy man har för hjälpmedel, t.ex. vilka kriterier man har för tillhandahållande av hjälpmedel och vilken filosofi man har för vad som tillhandahålls av respektive får köpas av den enskilda individen. I en del landsting har man t.ex. begränsat avgifterna men blivit mer restrik- tiva i vad som tillhandahålls, medan man i andra landsting kan ha höga avgifter på vissa hjälpmedel men generösa undantag från avgifterna och ett bredare utbud av vilka hjälpmedel som till- handahålls. Vilken linje man väljer påverkar både de totala avgifts- intäkterna och kostnaderna för den enskilde, och det finns inga enkla samband. Ytterligare en skillnad gäller vilka besök inom hjälpmedelsverk- samheten som är avgiftsbelagda och som också omfattas av lands- tingets högkostnadsskydd för sjukvård. Många besök som är kopplade till hjälpmedel är avgiftsbelagda och omfattas också av högkostnadsskyddet. I några landsting finns ett särskilt högkost- nadsskydd för just hjälpmedel. En allmän synpunkt som bör framföras när det gäller statistiken om hjälpmedel är att det kunde finnas skäl att överväga någon form av standard för vilken information om hjälpmedelsverksamheten som skulle vara nyttig och ändamålsenlig att ha från alla. Den skulle kunna tjäna både som jämförelseunderlag för alla landsting och även för andra, gemensamma ändamål. Det kan konstateras att befintlig statistik om hjälpmedelsverksam- hetens omfattning och ekonomi inte ger något bra underlag för att göra den typ av beräkningar som här krävs. Några exempel kan nämnas. De totala kostnaderna för hjälpmedelsverksamheten uppgår enligt statistik till , och variationen mellan landstingen ligger per invånare. En del av skillnaderna i kostnader kan sannolikt förklaras med att fördelningen av ansvaret för hjälpmedel mellan och kommunerna i ett län kan se olika ut, beroende vilka överens- kommelser man träffat. Skillnaderna torde emellertid också i hög grad påverkas av organisationen och under vilka verksamheter som de olika kostnaderna finns redovisade. Det bör rent allmänt påpekas att siffran framstår som ganska låg, med tanke på att bara inköpskostnaderna för de största hjälpmedelsgrupperna uppgår till närmare hälften av den angivna totalkostnaden, enligt siffror från . De nuvarande intäkterna av patientavgifter för hjälpmedel upp- går enligt statistik till totalt 88 miljoner kro- nor för samtliga landsting . Variationerna mellan landstingen, uttryckt som kronor per invånare, ligger , och ca en tredjedel av landstingen redovisar inga sådana intäkter av patientavgifter över huvud taget. Sannolikt beror också detta på de nämnda skillnaderna i organisation, redovisning m.m. På liknande sätt finns stora variationer mellan landstingen i an- talet redovisade besök hos olika personalkategorier inom handikapp- och hjälpmedelsverksamheten. Antalet besök varierar enligt statistiken mellan 1 och 222 per 1000 invånare. Sex landsting redovisar inga sådana besök över huvud taget, vilket kan bero på att de inte tar ut någon avgift, att besöken redovisas i klump på annat ställe, t.ex. under primärvården eller att de inte registreras. Utredningen har, som nämnts tidigare, fått hjälp med visst kom- pletterande underlag från ett antal enskilda landsting för att få en bättre grund för beräkningar. är det dock inte möjligt att få någon hög precision i beräkningarna. Det som presenteras i det följande är mer att betrakta som översiktliga bedömningar uti- från det underlag som varit möjligt att få fram. Beräkningarna görs på totalnivå för samtliga landsting. De verk- liga effekterna kan emellertid bli väldigt olika beroende på hur det ser ut i det enskilda i utgångsläget – effekten kan bli relativt stor eller väldigt obetydlig. Detta kan egentligen bara bedömas av respektive landsting självt. Utgångspunkten för beräkningarna är allt annat lika, dvs. beräk- ningarna avser endast de förslag som utredningen lägger och tar inte hänsyn till förändringar av annat slag. För en slutlig bedöm- ning måste man självfallet också ta hänsyn till eventuella andra för- ändringar, t.ex. när det gäller avgiftsnivåer eller högkostnadsskyddet, som kan tänkas bli aktuella framöver. 4.1Beräkning av intäktsbortfall till följd av slopade tillhandahållandeavgifter: Resonemangen här bygger på uppgifter från skrift Verksamhet och ekonomi 2002 (tabell E 47) samt på upp- gifter som hämtats in från några enskilda landsting. Att statistiken används beror på att den ännu inte är färdig. I statistiken redovisar 12 landsting intäkter från patient- avgifter i handikapp- och hjälpmedelsverksamhet med sammanlagt . I dessa patientavgifter kan sannolikt ingå såväl besöksavgifter som avgifter för tillhandahållande. Närmare upp- gifter har hämtats in från sex landsting; både sådana som redovisat avgiftsintäkter i statistiken och sådana som inte gjort det. Av det inhämtade materialet framgår att för de landsting som har lämnat statistik till , stämmer inte den lämnade upp- giften. Från de landsting som inte lämnat statistik till har vissa uppgifter nu erhållits. Skälet till dessa misstäm- ningar är troligen att landstingen har olika redovisningsprinciper, och därför inte kan ta fram riktiga uppgifter till Landstings- förbundets statistik utan att göra visst manuellt arbete, vilket man fått göra för att ta fram uppgifterna till utredningen. Det in- hämtade materialet indikerar att de verkliga avgiftsintäkterna ligger högre än de som redovisas i statistiken. Bland de nio landsting som redovisar patientavgiftsintäkter i statistiken, och där vi inte hämtat in nya uppgifter, är den genom- snittliga intäkten per 1 000 invånare. Om vi förenklat antar att denna nivå gäller även för de landsting som inte redovisat någon uppgift över huvud taget, och justerar uppgifterna för de landsting där vi hämtat in uppgifter, kan de totala patient- avgiftsintäkterna beräknas ligga på . En stor del av dessa intäkter kan antas vara tillhandahållandeav- gifter, vilka landstingen skulle tappa med utredningens förslag. 4.2Beräkning av intäktsförstärkning till följd av utökade besöksavgifter Resonemangen här bygger på uppgifter från Verksamhet och ekonomi 2002 (tabell V 39) och vissa uppgifter som hämtats in från några enskilda landsting. Det totala antalet redovisade besök i handikapp- och hjälp- medelsverksamhet 2002 uppgår enligt statistiken till 540 000, vilket bygger på uppgifter från 15 landsting (inkl , och Va ). Övriga landsting har inte lämnat någon uppgift, san- nolikt för att man inte särredovisar dessa besök i sin egen statistik eller för att man helt enkelt inte registrerar dem. För de landsting som lämnat mer detaljerade uppgifter till utredningen har det visat sig svårt att utan en stor arbetsinsats stämma av uppgifterna om antalet besök i handikapp- och hjälpmedelsverksamhet eller verk- samhet anknuten till hjälpmedel mot uppgifterna i statistiken. Om vi förenklat antar att de landsting som redovisat uppgift om antalet besök ändå är representativa (=73 besök per 1000 invånare), kan det totala antalet sådana besök för samtliga landsting uppskattas till ca 650 000. De redovisade besöken finns i viss utsträckning uppdelade på olika personalkategorier. av besöken avser audionomer, avser arbetsterapeuter och den största gruppen, , avser övriga personalkategorier. Eftersom inte alla gjort denna uppdel- ning är det dock svårt att dra några slutsatser av siffrorna i denna del. Siffrorna ger också anledning till fortsatt analys eftersom t.ex. arbetsterapeuter, som enligt statistiken står för en ganska liten an- del av besöken, i stor utsträckning svarar för träning och anpass- ning av hjälpmedel. En del av det totala antalet hjälpmedelsbesök, som enligt ovan kan uppskattas till 650 000, är avgiftsbelagda, men det finns skillnader i detta hänseende mellan landstingen. Enligt en sammanställning som utredningen gjort av hjälpmedelsavgifter är det en dryg tredjedel av landstingen som uppger att de tar ut av- gifter för samtliga besök, hälften av landstingen uppger att de tar ut avgifter för vissa besök och övriga landsting har få besöksavgifter, alt. saknas uppgift. Utifrån samtal med några landsting synes det framför allt vara besöken för utprovning och anpassning som i relativt liten ut- sträckning är avgiftsbelagda , men man har svårt att precisera vilka volymer det handlar om bl.a. på grund av att dessa besök inte alltid registreras systematiskt. Om andelen ej avgiftsbelagda besök förenklat antas uppgå till någonstans mellan respektive , skulle detta utgöra en potential för nya avgiftsintäkter på omkring 10 respektive 20 miljo- ner kronor brutto, om den beräknas utifrån den nu vanligaste avgiften för sjukvårdande behandling . En större höjning ger självfallet en motsvarande större effekt. Några enstaka lands- ting tar ut utprovningsavgifter som ligger högre än av- giften för sjukvårdande behandling. Om förslaget också får till följd att man identifierar och avgiftsbelägger nya besökstyper så ökar avgiftsintäkterna ytterligare. Det är dock svårt att uppskatta voly- merna. Av betydelse i detta sammanhang är också hur stor den verkliga effekten av dessa avgiftshöjningar skulle bli, om avgifterna skulle komma att omfattas av högkostnadsskyddet för sjukvård. 4.3Effekter av att lägga in hjälpmedelsavgifterna i högkostnadsskyddet () har fått i uppdrag att, för utred- ningens räkning, ta fram vissa data om personer som haft hjälp- medel: deras utgifter för hjälpmedel, frikortsfrekvens osv. Upp- gifterna har tagits fram utifrån SCB:s årliga urvalsundersökning om Hushållens ekonomi (HEK), och avser . Motsvarande upp- gifter har också tagits fram för den totala befolkningen. Uppgifterna är uppräknade till riksnivå. Utifrån detta underlag har följande kunnat konstateras. Totalt omkring 382 000 individer, motsvarande av befolk- ningen, angav att de till följd av funktionshinder haft hjälpmedel från kommun eller landsting. De som t.ex. haft hjälpmedel tillfälligt ingår således inte. I åldersgruppen 75–var det som hade hjälpmedel t.f.a. funktionshinder, och i åldersgruppen var motsvarande andel . Av de som haft hjälpmedel t.f.a. funktionshinder hade gjort minst ett läkarbesök . Motsvarande siffra för samtliga i befolkningen är . Av de som haft hjälpmedel t.f.a. funktionshinder hade gjort minst ett besök hos sjukgymnast . Motsvarande siffra för samtliga är . Av hjälpmedelstagarna hade ca 181 000 individer eller frikort för sjukvård. Motsvarande siffra för totalbefolkningen är . Av de 181 000 hade frikort eller mer. Av de som haft hjälpmedel t.f.a. funktionshinder uppgav (knappt 340 000 personer) att de inte haft någon utgift för dessa. (ca 31 000 personer) hade utgifter , medan (knappt 11 000 personer) hade utgifter överstigande . Av de hjälpmedelstagare som angav att de haft utgifter för hjälp- medel var det eller omkring 24 000 personer som hade frikort för sjukvård, varav en fjärdedel hade utgifter överstigande . Några försiktiga slutsatser: Personer som haft hjälpmedel till följd av funktionshinder är en grupp med hög vårdkonsumtion, vilket bl.a. illustreras av att när- mare hälften har ett frikort för sjukvård. Detta innebär, något förenklat, att nya avgifter eller avgiftshöj- ningar på hjälpmedelsområdet endast ger intäkter som motsvarar högst hälften av avgiftshöjningen, eftersom resten i stället blir en ökad kostnad för högkostnadsskyddet. Sannolikt blir intäkterna ännu något lägre, eftersom den föreslagna förändringen kan innebära att något fler personer kvalificerar sig för frikort. 4.4Dagens högkostnadsskydd och effekter av en ändrad beloppsgräns Det finns ingen sammanställd statistik för hela landet när det gäller högkostnadsskyddet för sjukvård. Det finns viss statistik i en del landsting, men den är inte alltid jämförbar och ligger inte på sådan detaljnivå att den går att använda till några mer sofistikerade beräkningar. För att ändå få någon grund för beräkningar har vissa uppgifter om högkostnadsskyddet för sjukvård hämtats in från 7 landsting. Viss reservation måste lämnas för att uppgifternas kvalitet kan variera något. Utifrån dessa uppgifter har emellertid följande kunnat konstateras när det gäller volymer och kostnader 2002 för högkostnadsskyddet: Antal frikort per 1 000 invånare i hela befolkningen varierar mellan 101 och 215. Antal besök per frikort varierar mellan 6,0 och 18,9. Kostnaden per frikort varierar . Kostnaden per frikortsbesök varierar . Frikortskostnaden per 1 000 inv. Därutöver kan, ur det HEK-material avseende 2002 som tagits fram av SCB, bl.a. utläsas att det totala antalet frikortsinnehavare uppgår till drygt 1,1 miljoner eller av befolkningen. Konsekvenser av ett ändrat högkostnadsbelopp Om beloppsgränsen för frikort skulle höjas, skulle det ta för en patient att uppnå frikortsgränsen. Det skulle bl.a. resultera i en minskad kostnad för landstingen, dels eftersom antalet frikort minskar och dels eftersom kostnaden per frikort i övrigt minskar med höjningen av beloppsgränsen, allt annat lika. För att exakt beräkna sådana effekter skulle krävas mycket de- taljerad information på individnivå om antalet besök, typ av besök, kostnader, innehavstider etc. Eftersom sådan information inte går att få fram får beräkningarna göras betydligt mer summariskt enligt vad som beskrivs i det följande. Av de sju landsting som lämnat något statistiskt underlag om fri- kort är det landsting som dels har den mest kompletta statistiken, dels ligger i mitten när det gäller de olika värden som redovisas ovan. Vi har därför, efter deras godkännande, valt att an- vända värden i de följande beräkningarna. I det tidiga- re nämnda underlag som SCB tagit fram ur sin HEK-undersökning kan också hämtas uppgifter som möjliggör en avstämning av vissa siffror på riksnivå. Antalet utfärdade frikort per 1 000 invånare i hela befolkningen ligger i på 126 och i övriga sex landsting mellan 98 och 215.