sou · GSB364d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Den har gett parterna tillgång till ett forum där de jämförelsevis snabbt och enkelt och utan kostnad kunnat få till stånd en verkligt sakkunnig prövning i ett smidigt förfarande med hög rättssäkerhet. De något lättare formerna i mötet med allmänheten än vad som utmärker domstolarna har fått det att kännas mer naturligt och mindre allvarstyngt för enskilda att vända sig till nämnden. Till detta har nog också bidragit att parterna kunnat komma till tals hemmavid genom att nämndens förhandlingar förläggs till platser som passar parterna. Och enskilda parter, som inte missbrukat sin talerätt, har inte behövt riskera att få betala en vinnande motparts rättegångskostnader. har i stor utsträckning kunnat slita tvisterna utan materiell prövning av sakfrågan. Det är nämligen en viktig uppgift för nämnden enligt 11 § LSV att söka förlika parterna. Den sakliga kompetensen och den stora erfarenhet som nämnden efter hand vunnit av den här speciella typen av tvistemål har gjort nämnden mycket framgångsrik i sitt förlikningsarbete. Det är inte bara för enskilda parter värdefullt, ibland till och med en nödvändig förutsättning, att va-nämndsprocessen kan genom- föras utan de stora kostnader som annars brukar förknippas med rättegångar. Denna process framstår även ur samhällsekonomisk synvinkel som ett kostnadseffektivt tvistelösningsförfarande, inte enbart i förhållande till kvaliteten i rättsskipningen utan också i jämförelse med andra tänkbara alternativ. Vi anser att det mot den här bakgrunden inte finns anledning att överväga några större förändringar av lagen om . Som vi förstår utredningsdirektiven är det heller inte meningen. En del ändringar föranleds dock av våra övriga förslag. Vi har i vår utvärdering av lagen (1981:1354) om allmänna värmesystem kommit fram till att den lagen bör upphävas. Om vårt förslag om detta genomförs, faller uppgift enligt 1 § LSV att pröva mål om värmeförsörjning bort. Utvärderingen har visserligen också gett oss anledning peka på att det kan finnas skäl för ett gemensamt tvistelösningsorgan för flera sektorer inom området för värme, energi och va och att skulle kunna vara en lämplig utgångspunkt för överväg- anden om detta. Men vad en närmare utredning om behovet av ett sådant tvistelösningsorgan än kan leda fram till, så kan det knappast beaktas redan i det här sammanhanget. Tas målen om värmeförsörjning bort från prövningsområdet, bör en motsvarande anpassning göras av de i 2 § LSV uppställda kvalifikationskraven på ledamöterna. Och hänvisningen i 14 § till lagen om allmänna värmesystem bör utgå. Motsvarande följdändringar aktualiseras i beskrivningen av Va- nämndens uppgifter i 3 § instruktionen (1970:350) för Statens va- nämnd. finns en ordförande och en ersättare för ordföranden på heltid. Vi föreslår att regeringen utser två ordförande av vilka en skall vara chef för myndigheten. Det har ifrågasatts om inte skulle kunna vara beslutsför med ordföranden ensam i något större omfattning än vad som har ansetts följa av 6 § LSV. Den situation som närmast varit i åtanke är när tvisten uteslutande rör en ren rättsfråga utan att saken för den skull framstår som uppenbar eller att målet är av enkel beskaffenhet. Även vi anser att det bör finnas ett visst utrymme för ordförandebeslut i rena rättsfrågor. Det bidrar till förfarandets smidighet och kortar handläggningstiden. Handläggningen blir effektivare utan att avkall behöver göras på rättssäkerheten. Som vi förstår bestämmelsen i 6 § första stycket 3 LSV, att nämnden är beslutsför med ordföranden ensam när saken är uppenbar eller målet är av enkel beskaffenhet, så ryms där emellertid den beslutsrätt i rena rättsfrågor som ordföranden bör ha. Kriterierna uppenbar och enkel skall visserligen tillämpas restriktivt, men knappast så restriktivt att ordföranden förhindras att avgöra rättsfrågor med begränsad räckvidd som ensamdomare. Det kan exempelvis gälla en rättegångskostnadsfråga med juridiska komplikationer. En förutsättning är dock att avgörandet inte är av betydelse också för rättstillämpningen i andra mål. Beslut med praxisbildande effekt skall alltid fattas av fullsutten nämnd. Vi ser därför inte något påtagligt behov av att ändra besluts- förhetsreglerna på denna punkt. I 10 § LSV utgår lagen från att normalt skall hålla förhandling i målen. Det måste vara uppenbart att förhandling inte behövs för att frågan skall få avgöras med ledning av i målet ingiven utredning. I praxis har förhandlingskravet dock inte kommit att tillämpas så strängt som ordalydelsen i bestämmelsen närmast skulle ha kunnat ge anledning till. Stor hänsyn har tagits till parternas uppfattning om nödvändigheten av att hålla förhandling. Sedan parterna beretts tillfälle att utveckla sin talan vid en muntlig förberedelse, har oftast varken parterna eller nämnden ansett ytterligare förhandling vara nödvändig för sakens prövning. Enligt vår mening bör förhandlingskravet anpassas till hur det nu har tillämpats i praxis. Skrivningen bör därför i stället vara att nämnden skall hålla förhandling om det behövs för frågans avgörande. Om sökanden uteblir från en sådan förhandling eller från ett sammanträde för en muntlig förberedelse – som ju ofta är avsedd att i viss mån ersätta en förhandling – bör målet avskrivas. Motparten bör vid vite kunna föreläggas att inställa sig vid förhandlingen och förberedelsen. Det är som vi förut konstaterat av stor betydelse för prövnings- systemets goda funktion att inte en enskild fastighetsägare, som inte för en helt oberättigad talan, skall behöva riskera att få betala motpartens rättegångskostnader. Regeln om rätt till kostnadsersättning bara när det finns särskilda skäl för det, utgår från att det normalt är huvudmannen som svarar för utredningen i va-målen. Det är huvudmannen som har utredningskapaciteten och som av bland annat den anledningen också har ålagts bevisbördan för flertalet för utgången i målet relevanta omständigheter. Det förekommer emellertid också att fastighetsägaren är bevisskyldig för viktiga sådana omständigheter. Och kan han naturligtvis inte räkna med att huvudmannen skall reda ut dem. Detta gäller exempelvis vilken skada fastighetsägaren drabbats av i ett översvämningsfall och hur skadeståndet skall beräknas. Det är inte alltid så lätt för fastighets- ägaren att bevisa detta. I och för sig har det i praxis ansetts kunna vara särskilda skäl för kostnadsersättning om fastighetsägaren, till skillnad från det normala i va-mål, fått bära en tung utrednings- börda. Men det har ändå varit i undantagsfall. Vi anser att en fastighetsägare som vunnit målet mer generellt borde vara berättigad till kostnadsersättning, framför allt för utredning som det ankommit på honom att föra in i målet, men också för annan utredning som han förebringat och som varit skäligen påkallad för att ta tillvara hans rätt. Vi föreslår därför att 14 § LSV kompletteras med följande bestämmelse: Om huvudmannen tappar mål som avses i 51 § andra stycket lagen om allmänna vattentjänster skall han ersätta motparten för kostnad vid nämnden som varit skäligen påkallad för tillvaratagande av dennes rätt. Med skäligen påkallad avser vi att begränsa ersättningen till att bara gälla sådan utredning som verkligen varit motiverad för sakens prövning. I den här meningen kan en utredning anses omotiverad även om den inte varit så till den grad onödig att den inte ens enligt reglerna i skulle ha varit ersättningsgill. Vårt förslag förutsätter vissa ändringar i instruktionen (1970:350) för . Förutom hänvisningar till den nya lagen om allmänna vattentjänster i stället för va-lagen och de ändringar som föranleds av att lagen om allmänna värmesystem föreslås bli upp- hävd är det dock enbart myndighetschefens uppgifter som direkt påverkas av vårt förslag. Detta då vi föreslagit att två ordförande skall förordnas och en av dem skall vara chef för nämnden. Något behov av ändringar i övrigt i instruktionen har vi inte funnit. Utredningen om en översyn av verksförordningen har (SOU 2004:23) föreslagit att verksförordningen skall ersättas av en ny förordning som skall vara direkt tillämplig på förvaltningsmyndigheter under regeringen. Ett genomförande av den utredningens förslag måste föregås av en genomgång inom av samtliga myndigheters instruktioner. Det förefaller därför inte lämpligt att vi nu föreslår några mer genomgripande ändringar i instruktionen för .