sou · GSB330d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Folkhögskolan får ofta sökande med olika funktionshinder varav psykiska funktionsnedsättningar och dyslexi är vanligast; de grupperna utgjorde av alla deltagare med funktionshinder på de långa kurserna . Sammanlagt redovisade ett 90-tal skolor långa kurser där alla eller majoriteten av deltagarna har något funktionshinder. Dessa skolor hade till- sammans av det totala antalet deltagare med funktionshinder i långa kurser. av deltagarna med funktionshinder gick i långa kurser där alla i gruppen hade något funktionshinder. Ytterligare deltog i kurser där majoriteten av gruppen hade något funktionshinder. Många folkhögskolor hade satsat på att möta behoven hos deltagare med funktionshinder genom att koncentrera sig på särskilda grupper och erbjuda riktade kurser till den eller de grupper som valts ut. Hos studieförbunden går det att studera allt från trafikkunskap till porslinsmålning; ämnesförteckningen 2002 innehåller 144 olika ämnesrubriker. Inom 135 av dessa arrangerades specialkurser för personer med funktionshinder. , , var estetiska ämnen de populäraste ämnena för målgrupps- cirklarna för personer med funktionshinder. Sex av studieförbunden har handikapporganisationer bland sina medlems- och samarbetsorganisationer. ABF har 19 handikapp- organisationer som medlemmar och samarbetsavtal med ett tjugo- tal. SV har samarbetsavtal med tio och Studiefrämjandet, Bilda, och Sensus med ett fåtal. Cirklarna för den aktuella målgruppen riktar sig också till all- mänheten och till personer som bor på olika former av service- boenden eller deltar i exempelvis daglig verksamhet och liknande. arrangerade alla studieförbund målgruppscirklar för personer med funktionshinder. Omfattningen av verksamheten varierar mellan studieförbunden. Inom SV utgjorde cirklar för personer med funktionshinder av förbundets totala antal studietimmar. Inom ABF, FU, Folkbildningen och deltagare med funktionshinder NBV, Sensus och Bilda var andelen . Sammantaget stod SV och ABF för av studietimmarna och var de enda förbund som riktade sig till alla kategorier av funktionshinder. I tabell 8:1 redovisas studieförbundens målgruppsverksamhet med funktionshindrade deltagare 2002. Den mest omfattande verk- samheten är liksom för hela cirkelverksamheten det estetiska ämnesområdet, som har en tredjedel av cirklarna, dvs. något lägre än för hela cirkelverksamheten. En femtedel är studier i Samhälls- vetenskap, information, vilket motsvarar områdets andel av samt- liga studiecirklar. Dessa andelar är något lägre än för hela cirkel- verksamheten. Däremot är andelen cirklar inom Medicin, hälso- och sjukvård, , inte oväntat betydligt högre än för cirkel- verksamheten totalt. Studiecirklarna pågick i genomsnitt i , ca 10 tim- mar kortare än snittet för samtliga cirklar. Antalet deltagare per cirkel var något högre än för den totala verksamheten. Andelen kvinnor bland deltagarna var något större än bland samtliga cirkel- deltagare. Studiecirklar inom målgruppsverksamhet med funktionshindrade deltagare 2002 Matematik, naturvet. Medicin, hälso- o sjukv. Till detta kommer annan gruppverksamhet med 1 985 arrange- mang, 20 000 deltagare och . Drygt en tredjedel av arrangemangen fanns inom Samhällsvetenskap, information. Folkbildningen och deltagare med funktionshinder förklaring till detta kan vara att det för handikapporganisationernas studier inom denna ämnesgrupp är en fördel att begagna sig av de friare former som annan gruppverksamhet erbjuder. Tillgänglighet är en av de centrala frågorna för funktionshindrades deltagande i folkbildningen och gäller inte endast fysisk anpassning av lokaler utan också den sociala miljön. I undersökning 1994 av folkhögskolornas fysiska till- gänglighet var det 94 av de 110 skolor, som besvarade enkäten, som hade funktionshindrade deltagare. Gruppen förståndshandikappade var den vanligast medan gruppen döva och dövblinda var minst representerad. Dövblinda var det endast 24 skolor som då hade möjlighet att ta emot. Ett problem var att inte hela skolorna hade samma nivå av tillgänglighet. Fritidsanläggningar var i allmänhet tillgängliga i mindre grad än övriga lokaler. I undersökning (2000) uppgav nio av tio folkhög- skolor att de hade deltagare med funktionshinder. För vissa grupper av funktionshindrade som döva, dövblinda, allergiker och utveckl- ingsstörda var dock inte mer än hälften eller färre av skolorna tillgängliga. Hälften av skolorna såg brister i den fysiska tillgäng- ligheten. I SUFO 2:s undersökning tillfrågades handikapporga- nisationer hur man upplevde tillgänglighet till folkbildning. av de organisationer som svarade var ganska eller mycket nöjda med tillgängligheten i folkbildningens lokaler. Någon större skillnad fanns inte mellan studiecirkelverksamheten och folkhög- skolorna. Beträffande färdtjänsten var missnöjda med hur den fungerade. Forskarna menar, att det är självklart att personer med funktionshinder bör ha tillgång till en transportservice som snarare är liktydig med vanliga biltransporter än med kollektivtrafiken. De ska inte vara hänvisade till att åstadkomma personliga arrangemang för att kunna säkerställa sitt folkbildningsengagemang och del- tagande i studiecirklar. Folkbildningen och deltagare med funktionshinder Problemen gällde samverkan med andra delar av samhället. Funk- tionshindrade som deltog i studieförbundens verksamhet mötte ofta stora svårigheter som berodde av brister i den kommunala om- sorgen. Färdtjänsten fungerade dåligt, något som gjorde att resor till studiecirklar ofta tog alltför . Deltagare som hade behov av personlig assistans för sitt deltagande fick svårigheter när den inte fanns tillgänglig i samband med studierna. Ett annat konkret problem, som främst drabbar deltagare i studie- cirklar, gällde tolkinsatser för döva och dövblinda; dels tillgången på tolkar, dels synen på tolkning som vardagstolkning eller utbild- ningstolkning. Om tolkning i studiecirklar ses som vardagstolkning bekostas den av medan utbildningstolkning ska bekos- tas av utbildningsanordnaren. För studieförbunden kan detta inne- bära en alltför hög kostnad. På folkhögskolorna finns motsvarande problem. Personlig assis- tans var i många fall en förutsättning för studier på folkhögskola. Skolorna har vissa möjligheter att med ekonomiskt stöd från Sisus bidra till att möta behov av assistans som inte faller inom ramen för andras, primärt kommunens, ansvar. De studerandes behov av assistans måste lösas i samråd med hemkommunen, något som ofta ställer skolorna inför kravet att medverka för att få en lösning till stånd. I undersökning (2000) hade flertalet av intervju- personerna haft svårigheter i sin tidigare skolgång. De hade känt frustration inför studier och upplevt sig maktlösa i förhållande till utbildning. De hade ändå, tack vare stöd från andra, beslutat sig för att börja studera på folkhögskola. Tiden på folkhögskolan upp- levdes som positiv och de såg valet att söka dit som en positiv händelse. såg detta som att de intervjuade genom studierna på folkhögskolan fått eller skaffat sig ett medvetande med större självförtroende och tilltro till sin egen förmåga. Upplevelsen av folkhögskolan var positiv och man hade känt sig delaktig i skolans liv. Däremot fanns inga uttryck för att man för- sökt eller ens önskat påverka arbetet på skolan. Man var nöjd med folkhögskolan inte minst utifrån tidigare negativa erfarenheter av Folkbildningen och deltagare med funktionshinder tolkade den låga viljan till inflytande som ett uttryck för att man var nöjd och inte som att man tvivlade på sin förmåga att påverka. drog slutsatsen att folkhögskolan verkar fungera som stärkande för de funktionshindrade deltagare som intervjuats. De hade utvecklats som personer, fått bättre självförtroende och en mer positiv syn på utbildning. Bilden blir ändå tvetydig när deras bedömning tas med. De intervjuade hade fått bättre förutsättningar genom att de utvecklat självförtroende och själv- känsla, men deras bedömning i termer av arbete och/ eller vidare studier var förknippad med en känsla av oro och osäker- het. frågade folkhögskolorna om de gjorde insatser för att stimulera funktionshindrade deltagare till vidare studier. av folkhögskolorna sade sig göra sådana insatser. var det fråga om studievägledning eller insatser i samarbete med . Många skolor samarbetade också med handikapprörelsen, dock i mindre omfattning i detta sammanhang än vad de gjorde i rekryteringen av nya deltagare. Stödinsatserna kan också gälla möjligheten att få arbete efter avslutade studier. summerade att folkhögskolan jämfört med andra institutioner hade ett väl utvecklat arbete för och med funktions- hindrade. Den sociala situationen är en viktig del i deltagares upplevelse av folkhögskolan. I studie Det här borde alla få pröva! (2003:112), som bygger på livsberättelser av tidigare studerande på folkhögskola, berördes också frågan om funktionshindrades del- tagande. Ett par av de intervjuade levde själva med olika former av funktionshinder. Deras och andras berättelser tyder på att det framför allt är den sociala situationen på skolan som tillsammans med lärarnas stöd och det långsamma studietempot är viktigt för denna grupp av studerande. En deltagare som tidigare haft problem med skolan kände sig trygg på folkhögskolan därför att hon där fick möta människor med liknande erfarenheter. Umgänget med kamraterna på skolan och det stöd hon fick var det som gav henne styrka att möta svårig- heterna. På grundval av denna och andra berättelser drog Paldanius slutsatsen att, vad han kallar den sköra och bräckliga gruppen går stärkt igenom folkhögskolan. Han menade att det terapeutiska i sammanhanget, det som stärker, är tryggheten i det intensiva umgänget, en slutsats som starkt understryker internatets bety- Folkbildningen och deltagare med funktionshinder Avgörande är säkert hela skolans förmåga att skapa läkande och stärkande miljöer. I vår undersökning om folkbildning och funktionshinder gjordes en kartläggning av hur handikapporganisationerna inom såg på sina relationer till folkhögskolor och studieförbund. Texten i detta avsnitt bygger på resultaten från den studien. Organisationerna arbetar dels med inåtriktad verksamhet som syf- tar till att stärka medlemmarnas gruppidentitet, dels med mobili- serande verksamhet i syfte att förändra medlemmarnas situation. I princip samtliga handikapporganisationer ansåg att studieverk- samhet otvetydigt hjälper till att utveckla kunskaper om hur man kan förbättra förhållandena för personer med funktionshinder. Enighet rådde också om att studieverksamhet är viktig för att utveckla samhörighetskänslan bland medlemmarna. Studieverksamheten har också mobiliserande effekter. Tre fjärde- delar av organisationerna ansåg att cirklar och kurser är viktiga för att personer med funktionshinder ska bemötas bättre i samhället och för att deras möjligheter att engagera sig som deltagande med- borgare ska förbättras. Om samhällets attityder till personer med funktionshinder förändras, innebär detta med största sannolikhet en förbättring av gruppens möjligheter att bli delaktiga, säger forskarna. Detta kan i sin tur leda till att personer med funktions- hinder blir förberedda för olika former av politiskt arbete och där- för också vill och får möjlighet att tillföra någonting till de sam- manhang som de demokratiskt kan verka i. Ungefär tre fjärdedelar av handikapporganisationerna hade ord- nat cirklar och kurser . En stor del av studie- verksamheten hade arrangerats tillsammans med folkbildningen. Samarbetat med studieförbunden hade av organisationer gjort. hade samarbetat med länets folkhögskolor. Folkbildningen och deltagare med funktionshinder Därutöver hade en tredjedel haft kurser i egen regi och arrangerat studieverksamhet tillsammans med andra utbildnings- anordnare. handikapporganisationer var förhållandevis nöjda med folk- bildningens pedagogik och studiematerial. Av dem som besvarat enkäten var nöja med studieförbundens och med folkhögskolornas pedagogiska kompetens. När det gäller studiematerial var nöjda med studieförbundens och med folkhögskolornas material. Detta är ett för- hållandevis gott betyg, menar forskarna, men man bör ha i åtanke att den verksamhet som åsyftas endast är de cirklar och kurser som arrangerats för handikapporganisationernas medlemmar. Tillgäng- ligheten till information är i en mening minst lika viktig som tillgängligheten till lokaler. Ett visst samband verkade finnas mellan organisationsstorlek och arrangemangsform. Av organisationer med mer än 1 000 medlem- mar är det en större andel, än av de övriga, som arrangerat studie- verksamhet tillsammans med folkhögskolor och andra utbildnings- anordnare. Svaren visade att ju fler medlemmar organisationerna har, desto vanligare var det att de haft kurser i egen regi. Samarbetet med studieförbunden verkade vara oberoende av hur många medlemmar organisationen hade, vilket kan bero på att studiecirklar inte kräver så omfattande förberedelser eller admi- nistration. Sannolikt påverkades samarbetet med studieförbunden av att av organisationerna var medlemmar i eller har samarbetsavtal med något av förbunden. Medlemskap i studie- förbund var vanligt både bland små och stora organisationer och inom alla handikappkategorier. Inom gruppen synskadade och psykiskt funktionshindrade hade alla organisationer som besvarat frågorna haft arrangemang i samarbete med studieförbund och det var också mycket vanligt bland dem som företrädde rörelsehind- rade och intellektuellt funktionshindrade. Folkbildningen och deltagare med funktionshinder Alla organisationsgrupper hade en etablerad kontakt med studie- förbunden. Samarbetet med folkhögskolor var inte lika vanligt förekommande. Inte en enda av de organisationer som företräder personer med intellektuella och psykiska funktionshinder hade haft något samarbete med folkhögskolor. En förhållandevis stor andel av organisationerna som företrädde döva och hörselskadade hade haft samarrangemang med folkhögskolor, vilket kanske till en del beror på att dövrörelsen driver en egen folkhögskola. 8.5.2Integration eller särlösningar? Begreppen integrering och integration används ofta något onyan- serat. I grunden finns tanken att människor skall komma närmare varandra och att det inte handlar om ensidiga aktiviteter riktade till den som skall integreras i ett sammanhang. Frågan om hur integra- tionen ter sig inom folkbildningen har vårt projekt i försökt att belysa. Folkbildningens syfte är att stärka demokratin, utjämna utbildnings- klyftor och ge människor med funktionshinder förutsättningar att delta i samhällslivet och att själva påverka sin livssituation. Det finns klara beröringspunkter mellan detta och tankarna kring empowerment. I begreppet empowerment ligger tyngdpunkten på de processer genom vilka människor får eller skaffar sig egenmakt, makt att vilja, kunna och våga påverka sina liv. En människas bild av sig själv som ett aktivt subjekt kan stärkas och individen gå från att se sig som beroende till att vara och uppfatta sig som oberoende (, 2000). Ett mål för folkbildningsvärlden är att varje studieförbund och folkhögskola skall kunna erbjuda alla deltagare lika möjligheter till studier, konstaterar forskarna i vår rapport. Även om strävan måste vara att kunna erbjuda kurser där deltagare med olika förutsättningar kan delta, kan integration till varje pris vara mer Folkbildningen och deltagare med funktionshinder exkluderande än särlösningar, om förutsättningarna att delta är alltför ojämlika. Det är nödvändigt att vara öppen för att förstå icke önskvärda effekter av särskilt riktade kurser. Utan medvetna strategier för hur en kurs kan leda till ökad delaktighet, skulle den kunna förstärka känslan av utanförskap i förhållande till andra människor. Detta får inte innebära att det bara är kurser, som vänder sig till personer med funktionshinder, som är tillgängliga för målgruppen. Vems är ansvaret för verksamheten? Studiecirklar, som vänder sig till ungdomar och vuxna med intellektuella handikapp, organiseras ofta som en del av kommu- ners eller landstings verksamhet. Det är inte självklart att den typen av insatser skall ses som en del av folkbildningen, säger forskarna. Det finns skäl som talar för en sådan ordning, t.ex. studieförbundens ackumulerade erfarenheter av att arbeta med personer med funktions- hinder på olika områden, att gruppen utvecklingsstörda tillförs resurser över folkbildningsanslaget, som de knappast annars skulle komma ifråga för, eller att studiecirkelformatet är hanterligt i relation till omfattning, innehåll och rekrytering. Forskarna för fram skäl som talar mot att folkbildningen ska ansvara för den här typen av målgruppsrelaterade aktiviteter. Det finns risk för att de särskilda aktiviteterna bedrivs som traditionell sysselsättning eller social verksamhet utan reflekterat empowerment- perspektiv. Forskarna har konstaterat, att det ibland hos ansvariga för olika gruppverksamheter finns en tendens till att arrangera aktiviteter för utvecklingsstörda tillsammans med något studie- förbund, utan att det finns reflektioner kring verksamhetens roll ur ett empowermentperspektiv. Det är rimligt att det finns en hög medvetenhet om detta uttryckt i termer av hinder och möjligheter i integrationsprocessen. Vissa verksamheter är kanske mera lämpade att bedrivas i andra sammanhang än inom folkbildningen. Det gäller speciellt den typ av utbildning och träning, som är särskilt riktad mot den enskildes förmåga och där gruppdeltagande ibland snarare är hindrande än underlättande. Gränsdragningen mellan folkbildning och rehabili- tering blir ibland diffus. Den grundläggande habiliteringen och rehabiliteringen bör rimligen tillhandahållas och bekostas inom ramen för just habilitering och rehabilitering, sägs det i rapporten. Folkbildningen och deltagare med funktionshinder Det är mycket vanligt att studiecirklar, men också folkhögskole- kurser, utgår från handikapporganisationernas verksamheter. En sådan folkbildningsverksamhet kan, trots att den är inriktat mot en särskild målgrupp, knappast beskrivas som att den motverkar integration, menar forskarna, eftersom dess målsättning är att ge personer med funktionshinder möjlighet till fullt och jämlikt del- tagande på viktiga samhällsarenor. Ett för folkhögskolorna närliggande problemområde är förhållan- det mellan utbildning och rehabilitering. Kan en viss verksamhet anses vara en folkbildningsuppgift eller ska den ses som ett led i rehabiliteringsarbete? har i Riktlinjer för anord- narskap (2002) pekat på vikten av att hålla isär vad som är folk- högskoleutbildning och vad som är vård eller rehabilitering och som ska finansieras av annan. Avgörande för bedömningen måste vara studieinnehållet för den enskilde. Frågan om avgränsning är nära relaterad till etiken i folkbild- ningsarbetet och förutsätter en dialog om gränsdragningar och etiska vägval. Det är folkbildningens uppgift att bygga verksam- heten. Den enskilda skolan måste ha ansvaret för att, mot bakgrund av samhällets syn på bidragen och skolans egna mål och syften, avgöra var gränsen mellan folkbildning och rehabilitering går. Gränsdragning mellan utbildning och rehabilitering inom ramen för pågående verksamhet är en annan tvistefråga. Folkhögskolan kan inte använda statsbidrag för insatser som avser rehabilitering. Anpassningskurserna är enligt många att anse som sådan verksam- het och det ekonomiska ansvaret för sådana bör därför ligga på landstingen. Folkhögskolornas riktade kurser startas ofta inom områden där det kan vara svårt att hitta andra alternativ till utbildning. Riktade kurser har många fördelar som gör det möjligt att anpassa situationen och utveckla pedagogik, metodik och struktur efter specifika behov. För deltagare, som i den riktade kursen ser sin Folkbildningen och deltagare med funktionshinder enda möjlighet till studier och behöver kursen som språngbräda till nästa steg i livet, verkar modellen närmast optimal, menar forskarna. Att arbeta med riktade kurser är ett område med många tänkbara fallgropar, som det gäller att undvika. Avgörande för var folk- högskolan hamnar i sina ambitioner att erbjuda undervisning, som är anpassad för deltagare med särskilda behov, är att det finns till- räckligt med kunskap. Ett varierat utbud av kurser för deltagare med funktionshinder ökar möjligheten för den enskilde deltagaren att hitta ett passande alternativ för sin utbildning. Forskarna kunde urskilja ett antal huvudstråk när det gällde hur deltagarna själva formulerade sina mål med studierna. Det kunde vara att få gymnasiekompetens för att gå vidare till högre studier eller att vilja ha gymnasiekompetens för att därefter söka arbete. Några ville ha ett arbete de trivs med efter skolan, alternativt jag drömmer om att bli. Några hade fått självförtroende nog att tänka sig att gå vidare till en annan kurs på folkhögskolan. Några beskrev tydligt att de gick en kurs ur perspektivet självförverk- ligande/personlig utveckling. Den riktade verksamhet inom studieförbunden, som forskarna kom i kontakt med, var inte studie- och yrkesförberedande utan utgjorde snarare fritidssysselsättning eller rehabilitering för del- tagarna. Enligt statistik var det populäraste ämnet Sång och musik i grupp, som hade flest cirklar, studietimmar och deltagare för personer med funktionshinder. I övrigt var cirklar inom Hälso- och sjukvård, Matlagning och Information, kommu- nikation vanliga. Kan sådana cirklar ses som medel för att personer med funk- tionshinder blir mer integrerade och delaktiga i samhället? Frågan låter sig inte enkelt besvaras, säger forskarna, men materialet tyder på att det finns både ambitioner till integration och särlösningar där dessa ofta ses som delar i en strategi för att stärka deltagarna och öka deras möjlighet till delaktighet i samhället. Aktivitetsinriktade cirklar kan vara ett led i ökad integrering, eftersom de ger del- tagarna en möjlighet att ta del av samhällets utbud av kultur m.m. Genom att bli en del av en grupp kan deltagarna åka till platser och göra saker som de på grund av sitt funktionshinder inte kan göra på egen hand. Folkbildningen och deltagare med funktionshinder Forskarna anser att sådana cirklar fyller en viktig social funktion eftersom medlemmarna får möjlighet att komma ut och träffa folk. Detta är också en form av integrering eftersom deltagarna får ett socialt sammanhang och eventuell social isolering bryts. I vissa fall utgör målgruppscirklarna sociala och kulturella verksamheter på serviceboenden, i andra fall är det specialanpassade folkbildnings- cirklar, som arrangeras i . Som redskap för sin analys av fallstudien i använder forskar- gruppen begreppet empowerment. Begreppet rymmer sådana pro- cesser som gör det möjligt för människor att aktivt verka för att äga sina egna liv. Denna utveckling har inom forskningen beskri- vits med hjälp av stegen i vad som kallats en psykologisk empower- mentprocess. Processen kan beskrivas i fem steg: (1) upplevd maktlöshet, där människan ser sig själv som beroende, (2) medvetandegörande som gör att man blir medveten om sin situation och ser sig själv i ett vidare perspektiv, (3) stöd ges från andra, (4) stöd som minskar den sociala isoleringen och visar på nya möjligheter, (5) delaktighet i samhället på ett nytt sätt med möjlighet och förmåga att tillföra något i de sammanhang man verkar. Det första steget i processen, upplevd maktlöshet, handlar om brist på makt över sitt eget liv på grund av social marginalisering. Upplevd maktlöshet hänger också samman med en insikt om att makt är möjlig. Folkbildningens möjligheter att stödja processen kommer främst in det andra skedet, medvetandegörandet. Medvetandegörandet handlar om att genom utbyte av erfarenheter och kunskaper med andra tillvinna sig insikter om möjligheten att gemensamt förändra och förbättra sina livsvillkor. I en sådan process, menar forskarna, kan främst folkhögskolorna spela en roll för funktionshindrade.