sou · GSB351 · 2005-01-01 00:00:00 — Vem får vara med? En belysning av folkbildningens relation till icke deltagarna Utredningen om deltagande i folkbildning SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av för- valtningsavdelning. Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. Broschyren kan beställas hos: Fax: 08–405 42 95 Telefon: 08–405 47 29 /propositioner/sou/pdf/remiss.pdf beslutade regeringen att tillsätta en särskild utredare med uppgift att analysera frågan om folkbildningens inriktning, verksamhetsformer och organisation kan bedömas svara väl mot människors, och särskilt ungdomars, villkor i da- gens – och om möjligt – morgondagens samhälle. förordnades som särskild ut- redare. inledde sitt arbete som utredningssekreterare. Till vår hjälp har vi haft många och täta kontakter med fram- för allt samtliga studieförbund, ett antal folkhögskolor, forskare, för Ungdomsorganisationer, en rad ung- domsorganisationer, Handikapporganisationernas samarbetsor- gan, kommunföreträdare, och en rad före- ningar, kulturorganisationer och eldsjälar runt om i landet, som alla har bidragit med expertkunskaper av olika slag. De 1023 unga mellan 18–som besvarade vår statistiska undersökning har haft stor betydelse för vårt arbete och vi vill därför rikta ett särskilt tack till dem. Utredningen överlämnar nu betänkandet Vem får vara med? En belysning av folkbildningens relation till icke-deltagarna och har därmed slutfört sitt uppdrag. Uppdrag och arbetsmetod ........................................ Vad är uppdraget?.21 Var står vi nu?...23 Världen omkring oss ................................................ Vad tycker de unga?.29 Vem betalar och varför?...35 Vad är problemet?38 Hur är relationen till omvärlden?45 Vem får vara med?48 Kan alla vara med?53 Enkätundersökning om relationen till folkbildning ...... Vad tycker unga om studieförbunden?...59 Folkbildningens möjligheter att växa Går det att starta ett nytt studieförbund ?...69 Är samarbete en väg till framgång?..71 Vilka effekter ger utvecklingsbidraget?..77 Vilken roll spelar orden?..83 Folkhögskolan och omvärlden ................................... Var står folkhögskolan?...87 Vad tycker unga om folkhögskolan?..89 Framtiden – vision och verklighet.............................. Framtiden då?...95 Vad bör då göras?.98 Bilaga 1: Kommittédirektiv..103 Bilaga 2: Utredningens arbete och metod...109 Bilaga 3: Speglingar av folkbildningen.113 Bilaga 4: SCB - undersökningen..135 Bilaga 5: Enkät till ungdomsorganisationer153 Bilaga 6: Förordningen om statsbidrag till folkbildningen155 Folkbildningen är blind. En gång i tiden var dess strukturer revo- lutionerande och bidrog till att frigöra människor, men har de blivit till en stickig tvångströja. Ur Speglingar av folkbildningen, bilaga 3. Kapitlen i slutbetänkandet inleds med citat ur de texter om folk- bildningssverige som journalisten har gjort för utredningens räkning. Vi har sedan valt att koncentrera oss på fem områden som vi tror har särskild betydelse för studieför- bundens förmåga att nå nya grupper och använda sig av nya ar- betsformer. Vårt främsta fokus har ägnats åt studieförbunden, även om en del av de resonemang vi för är giltiga för både folk- högskola och studieförbund. Vi har valt att ägna ett särskilt kapi- tel, kapitel 9, enbart åt folkhögskolorna. Det avslutande kapitlet ägnar vi åt ett tankeexperiment. Vi presenterar tre framtidsscenarier som alla utspelar sig i samma ort, X-stad, och som alla innehåller ett visst mått av närvaro från studieförbundens sida. Dessa tre scenarier visar de vägval som vi bedömer att studie- förbunden står inför – om än i något schabloniserad form. I an- slutning till dessa tre bilder vi målar upp, presenterar vi också utredningens slutsatser och förslag. I kapitel 2 gör vi en inledande beskrivning av innehållet i betän- kandet och resonerar kring varför utredningen har valt att sär- skilt titta på de områden som pekas ut. Vi menar att det är omöj- ligt att diskutera om det finns hinder för människors deltagande i dagens folkbildning enbart genom att diskutera deltagande. I stället pekar vi ut tre viktiga områden som vi tror hämmar stu- dieförbundens förmåga att utvecklas och bedriva en verksamhet som når andra grupper och får fler att känna sig hemma. Det handlar om folkbildningens ekonomiska situation och orga- nisering, studieförbundens relationer till omvärld och deltagare och de regelmässiga svårigheter som vi ser att det nuvarande bi- dragssystemet innebär. Vi beskriver dessa faktorer närmare i kommande kapitel. Vi pekar också, ganska kortfattat, på en del karaktärsdrag vi menar att dagens folkbildning har; den eviga konkurrensen mellan studieförbunden och den misstänksamhet och brist på samarbete som det bidrar till, otydligheten om vad studieför- bunden står för och den unika kraft och möjlighet som finns i folkbildningens pedagogik och inte minst i dess många eldsjälar. Vi ger också en kort beskrivning av de värderingar och idé- strömningar som präglar en stor del av samhället , främst ur ett ungdomsperspektiv. Det handlar om att politiskt inflytande inte är entydigt med arbete i politiska partier och att ungas samhällsengagemang på inget sätt är mindre än tidigare, sna- rare tvärtom. Människor vill agera, inte reagera, och de vill känna sig delaktiga i det arbete som görs för att förändra världen och tillvaron. Dessa strömningar vore naturliga för studieförbund och folk- högskolor att plocka upp. Folkhögskolorna har till viss del lyckats med detta, medan de flesta studieförbund inte har klarat av denna utmaning. Kapitel 3 är en kort beskrivning av det system som råder för för- delningen av statsbidrag till studieförbunden, och de konsekven- ser detta system får. Vi pekar på den svåra balansgång som finns mellan att studieförbunden å ena sidan ska agera fritt och själv- ständigt från staten och koncentrera sig på den verksamhet de känner bäst, och å andra sidan statens önskemål om satsningar på prioriterade målgrupper och att studieförbunden ska ha ett över- gripande ansvar för att nå också andra än sina medlemmar. Vi menar att ansvaret för att denna balansgång kan genomföras handlar lika mycket om att staten formulerar tydliga krav och ger en tydlig roll, som att studieförbunden vågar se längre än till sin egen direkta ekonomiska situation. Vi tar också upp de konkreta problem som finns med det för- delningssystem som råder , där jakten på timmar och därmed kronor tenderar att överskugga diskussionen om kvalitet och innehåll. Något som innebär att det blir svårare att locka nya grupper att delta i verksamheten. En översyn av bidragssystemet är alltså nödvändig om studie- förbunden ska kunna ägna sig åt något annat än att bara överleva ekonomiskt för stunden. I kapitel 4 diskuterar vi studieförbundens relation till omvärlden. Vi pekar på kommunernas allt ljummare intresse av att stödja folkbildningsverksamheter och vikten av att studieförbunden blir tydligare i sin kommunikation med stat och kommun. Stu- dieförbunden måste bli bättre på att gentemot politiker och tjänstemän visa vilken roll de spelar och vilken betydelse de har för medborgare i kommuner och landsting. Det handlar också om att tydligt analysera vilka grupper man vill nå och varför. Fundera över var man når dem, hur man når dem, vad man vill åstadkomma och vad man kan erbjuda. Det är ett arbete som kräver ett långsiktigt engagemang. Studieförbunden måste också bli betydligt bättre på att visa potentiella deltagare vad de erbjuder och varför deras verk- samhet är intressant. Studieförbundens osynlighet i många grupper är ett stort problem. Det handlar också om att bryta den homogena struktur som råder inom folkbildningens beslutande organ. Fler unga måste få vara med och fatta beslut om budgetfrågor, prioriteringar, verk- samhetsplaneringar och målgrupper. Andelen unga i styrelser och andra beslutande organ är försvinnande liten, och menar man allvar med talet om att fler unga ska vara välkomna måste man också låta dem ta plats i andra roller än som deltagare. Studieförbunden måste bli mer öppna och lyhörda för att människor med behov av extra stöd eller hjälp ska kunna delta på lika villkor som alla andra. Det borde vara ett obligatoriskt inslag i respektive cirkelledarutbildning vad det innebär att ha ett funk- tionshinder och hur studieförbunden bättre kan möta dessa del- tagare. Enkätundersökning om relationen till folkbildning Den SCB-undersökning som har genomförts på utredningens uppdrag med 1 023 unga deltagare mellan 18–presenteras utförligt i kapitel 5. Den röda tråden i svaren i undersökningen handlar om studie- förbundens osynlighet och den okunskap många har om studie- förbunden och deras verksamhet. Men allt är inte nattsvart. Svaren i SCB-undersökningen andas också stor nyfikenhet på studieförbundens verksamhet. Slutsat- sen är att många unga mer än gärna skulle delta i studieförbun- dens verksamhet – om de bara visste att den fanns. Det bådar gott . Folkbildningens möjligheter att växa I kapitel 6 ställer vi frågan om det går att starta ett nytt studie- förbund med dagens regelverk. Under arbetets gång har vi gång på gång mött argumentet att kriterierna för att bilda ett nytt stu- dieförbund är för hårda. Det har inte varit utredningens uppgift att se över detta, men bara det faktum att kritiken kommer från så många håll tvingar oss ändå att uppmärksamma frågan. Reg- lerna har ändrats, men vi menar att det krävs en översyn av om det nya regelverket är väl avvägt eller ej. Denna översyn bör rimligtvis göras i nära samarbete med organisationer både inom och utom studieförbundens absoluta närhet. Utredningen tar också upp samarbete som en möjlig väg för att ge studieförbunden bättre styrka framöver. Studieförbunden behöver bli bättre på att samarbeta med varandra och dra för- delar av de gemensamma grundvärderingar de har. Till exempel skulle de lokalt kunna samlas under ett gemensamt tak, bokstav- ligt eller bildligt, ute i kommunerna. Det skulle dels ge admini- strativa besparingar, dels öka möjligheterna för studieförbunden att bli mer synliga för kommuninvånarna. Vi tar i kapitel 7 upp de erfarenheter kring utvecklingsbidraget som vi har fått presenterat för oss av studieförbunden. Anslaget är delvis till för att studieförbunden ska våga satsa på nya ar- betsformer, nya målgrupper och verksamheter. Vår slutsats är att det inte finns någon anledning att öron- märka en del av statsanslaget för utvecklingsverksamhet. Det borde ligga i studieförbundens eget intresse att satsa på fram- tidsfrågor och våga tänka nytt och utveckla sin verksamhet och sina arbetsmetoder. Det handlar om överlevnad från deras sida, och de studieförbund som inte prioriterar dessa frågor kommer inte att kunna utvecklas i takt med omvärldens krav. I stället för öronmärkta pengar är det viktigare att förändra det fördelningssystem för statsbidrag som finns. Dagens bi- dragssystem är hämmande för studieförbundens möjligheter och motivation att tänka och göra nytt. I kapitel 8 tar vi upp betydelsen av orden i folkbildningsvärlden. Vi pekar på att otydligheten kring vad folkbildning är ibland skrämmer bort människor i onödan. Folkbildningen måste ta tillbaka makten över orden och bli bättre på att fylla dem med ett innehåll som berör och når människor. och folkhögskolor måste bli tydligare i sitt sätt att kommunicera med omgivningen. Eftersom vi i så hög grad koncentrerat oss på studieförbunden i de tidigare kapitlen samlar vi våra resonemang kring folkhög- skolan i kapitel 9. Vi pekar på det oroande i att folkhögskolan i allt högre grad samlar människor som av olika anledningar inte har kunnat skapa sig en naturlig plats i den vanliga skolan. Det ställer allt högre krav på personalen, krav som de inte alltid har tid, möjlighet eller kunskap att möta. Här krävs det stora satsningar på vidareutbildning och mer stöd till pedagogerna inom folkhögskolan. Vi redovisar också svaren om folkhögskolans verksamhet från SCB-undersökningen. Den visar att samtliga av dem som anger att de har haft kontakt med folkhögskolan verkar nöjda. Många efterlyser även här mer kunskap om vad folkhögskolan står för och kan erbjuda. Det finns en rad önskemål om vad som skulle krävas för att intresset för folkhögskolan skulle öka hos dem som har besvarat undersökningen; allt ifrån en specialkurs i musikhistoria och framåt till möjligheter för fler att få bidrag för att studera på folkhögskola. Andra påpekar att statusen på utbildningen, rättvist eller ej, är alltför låg på arbetsmarknaden. Vi pekar också på att de samarbeten som finns mellan hög- skolor och universitet med exempelvis förberedande college-kur- ser är framgångsrika, och kanske kan vara ett sätt att öka statu- sen på folkhögskolans verksamhet. Framtiden – vision och verklighet Det avslutande kapitlet, kapitel 10, ägnar vi åt ett tankeexperi- ment. Vi presenterar tre framtidsscenarier som alla utspelar sig i samma ort, X-köping, och som alla innehåller ett visst mått av närvaro från studieförbundens sida. Dessa tre nedslag i verklig- heten visar de vägval som vi bedömer att studieförbunden står inför – om än i schabloniserad form. I anslutning till dessa tre bilder vi målar upp, presenterar vi också utredningens slutsatser och förslag. Förslagen är alla skrivna utifrån perspektivet att det faktiskt är möjligt att göra folkbildningen angelägen och till- gänglig för många fler än dagens deltagare. Människor måste först och främst ges kunskap om studieförbundens och folkhög- skolornas existens och utbud. Dessutom är det nödvändigt att såväl organisations- som arbetsformer utvecklas för att passa de behov som de nya deltagarna har. och folkhögskolor kan helt säkert bli viktiga delar av livet för allt fler om man inom verksamheten bara har mod och självförtroende att tänka nytt. Idén med folkbildning är visserligen gammal, men på inget sätt omodern. Det är bara folkbildningens former som alltför ofta stelnat. 1 Uppdrag och arbetsmetod Att kontakten med ett studieförbund innebär pappersarbete är möjligen ett marginellt bekymmer i det etablerade föreningslivet. Men för nya föreningar, ofta med ungdomlig prägel, blir det ett praktiskt problem, som leder till en fråga: Är det värt besväret att ta plats i det traditionella studieförbundssy- stemet, eller ska vi stå utanför? Ur Speglingar av folkbildningen, bilaga 3. Vad är uppdraget? Uppdraget som utredningen ställdes inför var att analysera frå- gan om folkbildningens inriktning, verksamhetsformer och organisation kan bedömas svara väl mot människors villkor i dagens – och om möjligt – morgondagens samhälle. Utredningen skulle också undersöka vilka erfarenheter ungdomsorganisatio- nerna har av samarbete med studieförbunden. Det var också vik- tigt att belysa vilka grupper som inte deltar i de former av folk- bildning som finns och om det finns särskilda skäl för det. Ut- redningen skulle också pröva i vilken utsträckning det finns öns- kemål som folkbildningen skulle kunna tillgodose. Fokus skulle ligga på ungdomars perspektiv. Utredningstiden har varit kort, lite drygt . Av tidsskäl har vi därför tittat mer på studieförbunden och deras verksamhet än på folkhögskolorna. Dels beror det på att folk- högskolorna har så diversifierad verksamhet och är betydligt fler till antalet än vad studieförbunden är, vilket gör de senare något enklare att få ett helhetsgrepp kring. Dels handlar det om att folkhögskolornas verksamhet och förutsättningar skiljer sig så mycket åt från studieförbundens att det inte är helt lätt att dra paralleller dem emellan vad gäller icke-deltagande. Vår bedöm- ning är också att den statliga utvärdering som har ge- nomförts, Folkbildning i brytningstid – en utvärdering av studie- förbund och folkhögskolor, (SOU 2004:30) framöver kallad SUFO 2, har en tillfredsställande genomgång av folkhögskolorna och deras verksamhet. Vi har haft stor nytta och hjälp av de gedigna forskningsrap- porter och delbetänkanden som SUFO 2 har presenterat. De har bidragit med nyttiga faktaunderlag och har besparat oss en stor del av det arbetet. I stället har vi kunnat tillåta oss att koncent- rera oss på möten, samtal och diskussioner med de många män- niskor vi har mött i olika delar av folkbildningsvärlden. Det har givit oss en unik möjlighet att belysa de strömningar och stäm- ningar som finns inom dagens folkbildning. Vi vill därför betona att detta betänkande ska ses som ett komplement till SUFO 2, men att vårt perspektiv har varit icke-deltagarens. Vi har valt en rad olika vägar för att ta oss an uppgiften. Det är inte helt enkelt att hitta en grupp som inte deltar i en verksam- het. Eftersom vi inte har funnit någon forskning eller några un- dersökningar speciellt inriktade på dem som inte deltar i folk- bildningen, och då tidsramen inte har tillåtit oss att initiera något eget forskningsarbete, valde vi att tillsammans med , , genomföra en enkätundersökning som främst ställt frågor kring icke-deltagande. Våra diskussioner kring arbetsformer och målgrupper har givit oss många olika bilder av dagens folkbildning. Vi har prioriterat möten med människor som på ett eller annat sätt befinner sig i eller runt omkring folkbildningsvärlden, eller människor som har en önskan om att få bli en del av folkbildningen. Vi har också valt att låta journalisten göra korta nedslag i folkbildningsvärlden. Han möter i sina reportage eldsjälar och forskare, deltagare och anordnare, akademiker och utomstående betraktare. Genom hans texter vill vi förmedla en levande, tillgänglig och kompletterande bild av dagens folkbild- ning och hur dess olika skepnader uppfattas av människor runt om i . Vår bedömning efter dessa är att våra samtal med företrädare för politik, förvaltning, ungdomsorganisationer och verksamhet har varit viktiga för att belysa frågan kring icke- deltagande. Vi hoppas att de diskussioner vi har fört i sig har bidragit till att kasta mer ljus över frågeställningen kring icke- deltagarnas situation och öka medvetandet hos de människor vi har mött. Förhoppningsvis har dessa samtal hjälpt till att så ett frö för framtida egna initiativ och förändringar inom studieför- bunden. Vår ambition har varit att detta betänkande ska kunna använ- das som underlag för fortsatta diskussioner och samtal hos fram- för allt studieförbund och folkhögskolor. Var står vi nu? Resonemangen under de följande rubrikerna är en sammanställ- ning av de slutsatser vi har dragit under uppdragets gång och en samlad beskrivning av de erfarenheter, kunskaper, synpunkter, idéer och visioner som de människor vi mött har bidragit med. Människor som på ett eller annat sätt brinner för folkbildning, demokrati och delaktighet. Vår tanke från början var att i detta betänkande även inkludera en lista på riktigt goda exempel, tänkta som tips och inspiration för andra folkbildare. Men under arbetets gång har denna lista på goda exempel bli- vit allt längre. Vi har upptäckt en mängd spännande projekt inom alla studieförbund, stora som små initiativ, i såväl storstad som på landsbygd, och det är därför helt omöjligt för oss att nämna dem alla. Trots de dystra ekonomiska tider som råder finns det alltså många ljusa framgångssagor ute i landet. Och precis som i så många andra ideellt grundade organisatio- ner har vi inom folkbildningen mött en rad eldsjälar, människor som brinner för folkbildningens grundtankar och pedagogik. De är folkbildningens kanske viktigaste tillgång. Deras erfarenhet och glöd måste tas tillvara, och engagemanget behövs om folk- bildningstanken ska växa. Detta engagemang och intresset av andras erfarenheter är något verkligen borde ta fasta på. Varför inte publicera en tipslista med jämna mellanrum för att fånga upp er- farenheter, tips och idéer från det myller av verksamheter som pågår i studieförbund och folkhögskolor runt om i landet? Vi har mött många folkbildare som har uttryckt en önskan om att få lära sig mer om vad andra studieförbund och folkhögskolor gör och se hur de bedriver sin verksamhet. Behovet av att utbyta erfarenheter och höra och läsa om lyckade – men även miss- lyckade – satsningar, verkar vara stort. Och det är viktigt att komma ihåg att ett framtidsarbete där alla känner sig välkomna handlar om många olika saker. Det han- dlar om att nå nya grupper, bedriva verksamhet i nya former och Uppdrag och arbetsmetod SOU 2004:51 våga lämna det etablerade. Det finns inget enkelt recept på framgång utan varje studieförbund och folkhögskola behöver hitta sin väg, efter sina förutsättningar. Det viktiga är bara att ambitionen finns; alla måste få känna sig välkomna och alla ska ha möjlighet att delta. I takt med att studieförbunden har blivit självständiga organi- sationer, där kopplingen inte alltid är så självklar till de med- lemsorganisationer som är dess bas, så har naturligtvis också in- tresset och behovet av att vända sig till andra än medlemsorgani- sationernas medlemmar ökat. Människor blir intressanta som individer snarare än kollektiv. Och det är också då som utslät- ningen av studieförbundens värdegrund blir mest tydlig. Detta är ett stort problem om man ska nå unga, samhällsengagerade del- tagare. I den senaste Folkbildningspropositionen (1997/98:115) be- skriver regeringen sina farhågor för denna utveckling. Vi tycker tyvärr inte att situationen på det här området har förändrats till det bättre sedan den senaste propositionen lämnades till riksda- gen. De statsbidragsberättigande folkhögskolor och studieförbund som har folkrörelser som huvudmän har inte bara ett sam- hällsuppdrag som består i att vända sig till en bred allmänhet med sina bildnings- och utbildningserbjudanden. Jämsides med detta förväntas dessa [..] även bedriva verksamheter som syftar till att utveckla, förnya och befästa rörelsernas egna värderingar och idéer, t ex genom olika aktiviteter för att inskola, vidare- och fortbilda medlemmar och förtroendevalda. Proposition (1997/98:115) I framtidsskrift Folkbildningens framsyn – Framtidens folkbildning, roll och uppgifter (2004) upprepas dis- kussionen om folkbildningens särart. Särarten anges ofta som argument för ett fortsatt starkt sam- hällsstöd. Men i när studieförbunden ger sig ut på den öppna marknaden och bedriver uppdragsutbildningar som vilket annat privat utbildningsalternativ som helst, och människor som inte har detaljkunskap inte kan se skillnaden mellan respektive studieförbund – om de ens är medvetna om att de existerar – så klingar diskussionen om särart ihålig. SUFO 2 gjorde ett försök att reda ut begreppen, men inte heller de kunde presentera en tydlig bild. Det finns en stor kraft i folkbildningstanken. Det finns ett stort värde i att ha arenor där människor kan samlas, växa genom samtal och utveckling, lära sig nya saker och utvecklas efter sina egna behov och önskemål. Detta borde vara lika viktigt som . Verktygen och sätten att nå ut har förändrats, men grundtank- en och pedagogiken är fortfarande hållbara och det som får så många människor att brinna för dessa idéer. Det är detta som folkbildningsvärlden borde förmedla; kraften, glöden och styrkan som finns i folkbildningens grundidé och alla de pedago- ger och eldsjälar som befolkar denna värld. grumlas detta allt för ofta av diskussioner om resurser, jakten på timmar, kampen för ekonomisk överlevnad, misstänksamhet och avund mellan studieförbunden – alla förändringar till det bättre för en part inom systemet går ju ut på att någon annan får mindre resurser – och en kortsiktig satsning på projekt och målgrupper som pekas ut av någon annan än studieförbunden själva eller dess deltagare. Utredningens uppdrag var att försöka se om det finns hinder för människors deltagande i folkbildningen och om dagens folk- bildning svarar upp till de krav unga har. Vi kan inte ge ett svar på detta genom att enbart se på deltagande.