sou · GSB3112d5 · 2005-01-01 00:00:00 — I etikprövningslagen, läkemedelslagen och transplantationslagen före- slår utredningen bestämmelser som skall göra det möjligt att genom- föra medicinsk forskning och klinisk läkemedelsprövning i akut- lägen, när den ordinarie ställföreträdaren till berörd person utan samtyckesförmåga inte finns tillgänglig för att lämna samtycke. Pro- blematiken är behandlad i avsnitt B 9.6. Det kan tänkas att det i ett sådant akutläge också är angeläget att ett vävnadsprov utan dröjs- mål tillförs en biobank för att forskningen (motsvarande) skall kunna drivas vidare med framgång. För att detta skall bli genomför- bart föreslås bestämmelser om särskild ställföreträdare i akutfall. Det sker här som i läkemedelslagen och transplantationslagen genom en hänvisning till reglerna i 22 § etikprövningslagen. För författ- ningskommentar hänvisas till detta lagrum. Följande kan tilläggas om bestämmelsernas innebörd när det gäller just sparande av väv- nadsprov i biobank. Ett vävnadsprov får givetvis bevaras i första hand tills den sär- skilda företrädaren har kunnat ta ställning. Om provgivaren, sedan samtycke har lämnats av den särskilde ställföreträdaren, blir kapabel att bedöma samtyckesfrågan eller om den som i vanliga fall är ställ- företrädare blir tillgänglig och den av dem det gäller inte vill godta att vävnadsprovet ingår i biobanken, skall provet genast förstöras (jfr 3 kap. 6 § biobankslagen om återkallelse av samtycke). Utvunna resul- tat i form av siffror och andra noterade observationer får emellertid användas. Alternativt kan proverna avidentifieras. I så fall kan pro- verna studeras fysiskt även i fortsättningen. Vävnadsprover från får enligt denna paragraf samlas in och bevaras i biobank endast med moderns samtycke. Det är emellertid f.n. oklart vad som gäller, om modern saknar förmåga att lämna sam- tycke. Ändringsförslaget innebär att det klargörs att frågan om samtycke är av så personlig art att någon annan än modern inte kan samtycka. Uteblir ett giltigt samtycke från moderns sida är det alltså liktydigt med ett nej. Samma innebörd har ett förslag till ändring i 11 § transplantationslagen om medgivande till att ta till vara vävnad från ett aborterat för användning för medicinska ändamål. Paragrafen upptar regler om information och samtycke när avsikten är att ändra användningen av vävnadsprover för annat ändamål än som omfattas av tidigare information och samtycke. Första stycket har ändrats så att det framgår att samtycke till ändringen skall läm- nas av den som vid ändringstillfället är behörig att lämna samtycke enligt de föregående reglerna i kapitlet. Det innebär att samtycke kan komma att krävas från en ställföreträdare för en beslutsinkom- petent person. Gäller det att ändra ändamålet till att avse viss forsk- ning eller klinisk prövning skall enligt tredje stycket en etikpröv- ningsnämnd bestämma vilka krav som skall gälla i fråga om bl.a. samtycke till att vävnadsproverna används för det nya ändamålet. Det får förutsättas att nämnden kan bestämma också i frågor om hur den beslutsoförmögne provgivaren skall företrädas. Lagrummet handlar om återkallelse av samtycke till användning av vävnadsprov. Lydelsen har ändrats så att det skall framgå att den som vid återkallelsetillfället skulle vara behörig att lämna ett samtycke enligt de föregående reglerna i kapitlet också är den som med rätts- verkan kan återkalla ett samtycke (jfr 5 §). Enligt paragrafen kan med provgivarens samtycke, som undantag från vad som annars gäller, vävnadsprover lämnas ut i tre angivna fall. Detta samtycke faller utanför regleringen om samtycke och infor- mation i 3 kap. Ändringar har föreslagits som innebär att samma regler om företrädare skall gälla som har föreslagits beträf- fande samtycke enligt 3 kap. 1 och 5 §§. Hänvisningen till 3 kap. av- ses omfatta även där upptagna regler om information och om rätt för provgivare att, även om han saknar förmåga till samtycke, motsätta sig åtgärden i fråga. 5 Författningar på trafikområdet 5.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1972:435) om överlastavgift Paragrafen anger vem som ansvarar för en påförd överlastavgift. Be- roende på omständigheterna kan detta vara ägaren, innehavaren eller brukaren av fordonet. Till följd av utredningens förslag i avsnitt A 3.6.5.5 att förmynda- ren skall svara för de fordonsrelaterade kostnader som ett barn drab- bas av på grund av att det äger eller innehar ett fordon, har para- grafen fått ett nytt tredje stycke i vilket det föreskrivs att om en underårig person är ägare eller innehavare av ett fordon som befinns vara överlastat skall förmyndaren ansvara för överlastavgiften. Från denna bestämmelse görs dock undantag för situationen då den under- årige har körkort för fordonet i fråga eller, om det rör sig om ett över- lastat släpfordon, körkort för ett fordon som kan dra släpfordonet. Överlastavgift utgår enligt 5 § lagen om överlastavgift för varje färd med avgiftspliktig överlast. Den nya utformningen av 7 § lagen om överlastavgift tar sikte endast på avgifter som har påförts efter lagens ikraftträdande. Har avgiften påförts före lagens ikraftträdande tilläm- pas sålunda 7 § i dess äldre lydelse. 5.2Förslaget till lag om ändring i trafikskadelagen (1975:1410) I paragrafen anges vem som ansvarar för att ett fordon har trafik- försäkring. Försäkringsplikten fullgörs sålunda av fordonets ägare eller, om det rör sig om ett fordon som är föremål för kreditköp med förbehåll om återtaganderätt eller ett fordon som innehas med nyttjanderätt om , innehavaren. Till följd av utredningens förslag i avsnitt A 3.6.5.5 att förmyn- daren skall svara för de fordonsrelaterade kostnader som ett barn drabbas av på grund av att det äger eller innehar ett fordon, har para- grafen utökats med en bestämmelse som innebär att förmyndaren skall svara för att det finns trafikförsäkring för ett fordon som ägs eller innehas av en underårig person. Undantag görs dock för situa- tionen då den underårige har körkort för fordonet i fråga eller, om fordonet är ett släpfordon, körkort för ett fordon som kan dra släp- fordonet. Den nya utformningen av 2 § tar sikte endast på avgift för trafikför- säkring som avser tiden efter lagens ikraftträdande. En förmyndare som vid lagens ikraftträdande blir skyldig att hålla den omyndiges motorfordon trafikförsäkrat ansvarar således endast för den del av trafikförsäkringsavgiften som hänför sig till tiden efter ikraftträdan- det. 5.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1982:129) om flyttning av fordon i vissa fall I paragrafen anges vem som skall anses som ägare till ett fordon res- pektive ett övergivet fordon. Till följd av utredningens förslag i avsnitt A 3.6.5.5 att förmyn- daren skall svara för de fordonsrelaterade kostnader som ett barn drabbas av på grund av att det äger eller innehar ett fordon, har para- grafen utökats med en bestämmelse som innebär att förmyndaren blir ansvarig för en kostnad hänförlig till att ett fordon eller fordons- vrak har flyttats. Undantag från förmyndarens betalningsansvar görs dock för situationen då den underårige har körkort för fordonet i fråga eller, om fordonet är ett släpfordon, körkort för ett fordon som kan dra släpfordonet. Hänför sig en fråga om vem som skall anses som ägare av ett fordon till en tidpunkt före lagens ikraftträdande tillämpas 1 § i dess äldre lydelse. 5.4Förslaget till lag om ändring i fordonsskattelagen (1988:327) I paragrafen anges vem som är skyldig att betala fordonsskatt. Till följd av utredningens förslag i avsnitt A 3.6.5.5 att förmyndaren skall svara för de kostnader som ett barn drabbas av på grund av att det äger eller innehar ett fordon, har paragrafen utökats med en bestäm- melse som innebär att förmyndaren blir betalningsskyldig för den fordonsskatt som barnet annars skulle ha drabbats av. Undantag från förmyndarens betalningsansvar görs dock för situationen då den underårige har körkort för fordonet i fråga eller, om fordonet är ett släpfordon, ett fordon som kan dra släpfordonet. Fordonsskatt betalas enligt 11 § fordonsskattelagen för skatteår eller skatteperiod. Enligt lagens 51 § skall skatten betalas under månaden före ingången av skatteåret eller skatteperioden eller, om fordonet har blivit skattepliktigt efter ingången av uppbördsmånaden, senast efter skattepliktens inträde. Den nya utformningen av 10 § fordonsskattelagen tar sikte endast på skatt som har förfallit till betalning efter lagens ikraftträdande. Har skatten förfallit till betal- ning tillämpas 10 § i dess äldre lydelse. 5.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga fordon I paragrafen anges vem som är skyldig att betala vägavgift för vissa tunga fordon. Till följd av utredningens förslag att förmyndaren skall svara för de fordonsrelaterade kostnader som ett barn drabbas av på grund av att det äger eller innehar ett fordon, har paragrafen utökats med en bestämmelse som innebär att förmyndaren blir be- talningsskyldig för den avgift som den underårige annars skulle ha drabbats av. Undantag från förmyndarens betalningsansvar görs dock för situationen då den underårige har körkort för fordonet i fråga eller, om fordonet är ett släpfordon, körkort för ett fordon som kan dra släpfordonet. I 13 § lagen om vägavgift för vissa tunga fordon anges när vägavgiften skall betalas. Den nya utformningen av lagens 7 § skall tillämpas en- dast på vägavgifter som förfaller till betalning efter lagens ikraft- trädande. Har vägavgiften förfallit till betalning skall 7 § tillämpas i dess äldre lydelse. 5.6Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:558) om vägtrafikregister Paragrafen har tillförts ett andra stycke genom vilket förmyndaren anses som ägare när det är fråga om ett fordon som ett barn äger eller innehar på grund av kreditköp med förbehåll om återtaganderätt eller på grund av nyttjanderätt för en bestämd tid om . Bestämmelsen tar endast sikte på de fall då barnet saknar förar- behörighet för fordonet i fråga. Rör det sig om ett släpfordon tilläm- pas paragrafen endast om barnet saknar förarbehörighet för ett for- don som kan dra släpfordonet. Regleringen i det nya stycket syftar till att förhindra att föräldrar registrerar fordon på sina barn och därmed undgår ansvaret för de kostnader som är förknippade med ett fordonsinnehav. Denna pro- blematik behandlas närmare under avsnitt A 3.6.5.5. Regleringen i 4 § lagen om vägtrafikregister har betydelse för bl.a. bedömningen av vem som skall ansvara för felparkeringsavgifter och kontrollavgifter vid olovlig parkering eftersom de lagar som behand- lar dessa avgifter hänvisar till lagen om vägtrafikregister. Den nya utformningen av 4 § lagen om vägtrafikregister skall härvid tilläm- pas endast på situationer som har uppkommit efter lagens ikraft- trädande. Är det t.ex. fråga om vem som skall ansvara för en felpar- keringsavgift hänförlig till en oriktig parkering som ägt rum före lagens ikraftträdande skall således nämnda lagrum tillämpas i dess äldre lydelse. 6Författningar på det finans- rättsliga området 6.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument 3 kap. 5 § Paragrafen är ny och föreskriver att ett värdepappersinstitut är skyl- digt att anteckna överförmyndarens beslut att med stöd av 13 kap. 19 § första stycket 5 eller 14 kap. 21 § första stycket 4 föräldrabal- ken spärra en depå med finansiella instrument. Bestämmelsen mot- svarar regleringen i 4 kap. 17 § 7 lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument. Observera att skyldigheten att göra beslutet om spärren känt inom värdepappersinstitutet inte innebär att samtliga anställda inom t.ex. en bank skall ha tillgång till denna information, utan endast den del av personalen som på ett eller annat sätt har att hantera depån. 6.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse 1 kap. 8 a § Paragrafen har tillförts ett andra stycke i vilket det erinras om fond- bolags och värdepappersinstituts skyldighet att på begäran lämna uppgifter till överförmyndaren som denne behöver i sin tillsynsverk- samhet, se förslaget till 16 kap. 10 a § och avsnitt A 3.6.3.4. Författningar på det finansrättsliga området 6.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument 4 kap. 17 § 7 Ändringen är föranledd av justeringarna i 13 kap. 19 § respektive 14 kap. 21 § , se avsnitt A 3.6.1. 8 kap. 2 a § Paragrafen har tillförts ett andra stycke i vilket det erinras om fond- bolags och värdepappersinstituts skyldighet att på begäran lämna uppgifter till överförmyndaren som denne behöver i sin tillsynsverk- samhet, se förslaget till 16 kap. 10 a § och avsnitt A 3.6.3.4. 6.4Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:46) om investeringsfonder 2 kap. 20 § Paragrafen har tillförts ett andra stycke i vilket det erinras om fond- bolags och värdepappersinstituts skyldighet att på begäran lämna uppgifter till överförmyndaren som denne behöver i sin tillsynsverk- samhet, se förslaget till 16 kap. 10 a § och avsnitt A 3.6.3.4. 4 kap. 11 § Paragrafen har tillförts ett nytt tredje stycke i vilket det föreskrivs att om lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument inte är tillämplig på andelarna i en värdepappersfond, skall den som för registret anteckna inskränkningar enligt 13 kap. 19 § eller 14 kap. 21 § . Regleringen i fråga motsvarar alltså 4 kap. 17 § 7 lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument. 6.5Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse 1 kap. 11 § Paragrafen har tillförts ett andra stycke i vilket det erinras om fond- bolags och värdepappersinstituts skyldighet att på begäran lämna uppgifter till överförmyndaren som denne behöver i sin tillsynsverk- samhet, se förslaget till 16 kap. 10 a § och avsnitt A 3.6.3.4. 9 kap. 5 § Bestämmelserna i nuvarande 9 kap. 5 § lagen om bank- och finansie- ringsrörelse har med vissa justeringar överförts från numera upp- hävda 2 kap. 23 § bankrörelselagen. Regleringen i den nuvarande paragrafens första stycke har förts över till 9 kap. 3 a § , se kommentaren till detta lagrum och avsnitt A 3.6.2.1. I den nuvarande paragrafens andra och tredje stycken föreskrivs en skyldighet för en bank att anteckna inskränkningar enligt 13 kap. 8 och 19 §§ och 14 kap. 21 § . I den nuvarande para- grafens andra stycke ges överförmyndaren dessutom rätt att begära ut vissa uppgifter om en banks mellanhavanden med omyndiga per- soner och med personer som har god man eller förvaltare. Föreskriften om skyldighet för banker att anteckna inskränkningar i förfoganderätten över insatta medel behålls i 9 kap. 5 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. I stället för att återge innehållet i de bestämmelser i som behandlar dessa inskränkningar bör endast en hänvisning till dessa paragrafer göras. Observera att skyldigheten att anteckna inskränkningar i förfoganderätten över in- satta medel också gäller medel som har satts in hos ett kreditmark- nadsföretag. Möjligheten för en överförmyndare att för tillsynsändamål begära information från en bank eller ett kreditmarknadsföretag kommer att regleras i 16 kap. 10 a § , och med hän- syn härtill finns det inte behov av att detta regleras i lagen om bank- och finansieringsrörelse, se kommentaren till 16 kap. 10 a § föräldra- balken samt avsnitt A 3.6.2.1 och A 3.6.3.4. Med hänsyn härtill utgår motsvarande bestämmelse i nuvarande 9 kap. 5 § andra stycket. Under förutsättning att det ryms inom ställföreträdaruppdraget, har Författningar på det finansrättsliga området förmyndare, gode män och förvaltare redan i kraft av sitt förord- nande rätt att få del av uppgifter från en bank eller ett kreditmark- nadsföretag beträffande huvudmannens ekonomiska mellanhavanden med kreditinstitutet i fråga, se även författningskommentaren till 14 kap. 4 a § sekretesslagen (1980:100). Någon regel motsvarande 16 kap. 10 a § behövs därför inte för att ställföreträ- daren skall få ta del av bankens uppgifter. Eftersom insättningsbevis och motböcker numera torde vara säll- synt förekommande, är det tillräckligt att det i paragrafen föreskrivs att inskränkningar i förfoganderätten skall antecknas på sätt som gör dem kända inom banken eller kreditmarknadsföretaget. Observera att skyldigheten att göra inskränkningarna kända inte innebär att samtliga anställda hos t.ex. en bank skall ha tillgång till denna infor- mation, utan endast den del av personalen som på ett eller annat sätt har att hantera insatta medel. Mot bakgrund av vad som sagts ovan utgår andra och tredje styckena i den nuvarande paragrafen. 7.1Förslaget till lag om ändring i Ett tillägg har gjorts i första stycket med innebörd att god man skall förordnas av rätten i de fall som nämns i paragrafen nämligen i vissa fall när talan riktas mot bortavarande part respektive part som inte kan nås för delgivning och det inte heller kan klarläggas var den par- ten uppehåller sig. Bestämmelsen fanns tidigare i 11 kap. 3 a § FB. I andra stycket har bl.a. en paragrafhänvisning ändrats. 7.2Förslaget till lag om ändring i I andra stycket har en paragrafhänvisning ändrats. I övrigt har vissa språkliga ändringar gjorts. En paragrafhänvisning har ändrats i första stycket. Vidare har en språklig ändring gjorts. En paragrafhänvisning i andra stycket har ändrats. I femte stycket har en paragrafhänvisning ändrats. Paragrafen behandlar parts- och processbehörighet. I allmänmotive- ringen har bestämmelsen utförligt diskuterats i avsnitt B 11.2.3 (se även B 11.6). I andra stycket har, utöver vissa språkliga ändringar, angetts att en vuxen person mot vilken det riktas anspråk på grund av skade- görande handling alltid har rätt att föra sin egen talan. Med vuxen avses en person som har fyllt . Denna rätt får alltså utövas vid sidan om den som en ställföreträ- dare har och trots att den enskilde kan sägas sakna vanlig besluts- förmåga. De ställföreträdare som kommer i fråga för en vuxen person utan processbehörighet anges i ett nytt tredje stycke. Det handlar å ena sidan om god man eller förvaltare enligt , å andra sidan om framtidsfullmäktig. Bestämmelser om den sistnämnda kategorin finns i 1 kap. lagen om framtidsfullmakter m.m. och om behörighet i vissa fall för anhöriga (LFA); det har dock ansetts onödigt att tynga lagtexten med en uttrycklig hänvisning till LFA. En begränsning följer av att en tolkning alltid måste göras av för- ordnandets räckvidd. I fjärde stycket, som är nytt, förtydligas att det också finns ytter- ligare en möjlighet för en god man att föra den enskildes talan. Vad som där anges är av vikt när en part i och för sig kan anses råda över det som tvisten gäller eller kan ingå den rättshandling som är aktuell. En god man för en person med förmåga att själva ingå giltiga rätts- och processhandlingar är dock beroende av den enskildes samtycke, vilket följer av regler i 11 kap. 7 § . En särskild erinran härom har tagits in i paragrafen. Att den enskilde i sådana fall har rätt att utnyttja sin egen processbehörighet och, vid konflikt med den gode mannens rättegångshandlingar, har möjlighet att utöva sin rätt till självbestämmande är en konsekvens av föräldrabalksreglerna. finns inte något som hindrar att den enskilde lämnar ett mer generellt samtycke till sin gode mans rättshandlingar i en process. I paragrafens tredje stycke har en paragrafhänvisning ändrats. I övrigt har vissa språkliga förändringar gjorts. Allmänmotiveringen till paragrafen återfinns i avsnitt B 11.4. Innebörden av bestämmelserna i det nya första stycket är att en fullmäktigs rättegångshandlingar upphör att ha verkan sedan full- maktsgivaren själv har råkat ut för av allvarliga brister i sin besluts- förmåga. Orsaken till detta förhållande kan vara att fullmaktsgivaren drabbats av psykisk störning, sjukdom, skada eller något liknande (jfr förslaget till 11 kap. 2 § ). Förhållandet måste dock vara varaktigt och dessutom sådant att det i huvudsak försätter honom eller henne ur skick att hantera de angelägenheter som rättegången avser. Se också förslaget till ändring i 22 § avtalslagen och 1 kap. LFA. Det faktum att fullmakten är verkningslös endast när den en- skilde inte själv äger vidta rättegångshandlingen innebär att fullmak- ter i princip har fortsatt giltighet när rättegången rör anspråk mot den enskilde på grund av skadegörande handling – den enskilde har i en sådan rättegång alltid rätt att själv föra sin talan, oavsett om vederbörande har kapacitet att utnyttja denna rätt eller inte (se 11 kap. 1 § andra stycket). I stycket anges också att detsamma, dvs. att fullmakten förlorar sin verkan, också skall gälla när en part genom förvaltarskap förlorar rådigheten över det som tvisten rör (jfr nuvarande första stycket). Avsikten är alltså inte att någon bedömning skall behöva göras av den enskildes faktiska förmåga att råda över den angelägenhet som rättegången gäller, utan endast av förvaltarskapets omfattning. Till följd av att fullmaktsgivarens förlust av beslutsförmågan och anordnande av förvaltarskap för honom således skall innebära att fullmakten förlorar sin verkan har en ändring gjorts i andra stycket (nuvarande första stycket). Därigenom klargörs att stycket endast har betydelse för fall då parten dör eller försätts i konkurs. Innehållet i nuvarande andra stycket har flyttats till tredje stycket. I övrigt har vissa språkliga ändringar gjorts. I allmänmotiveringen har frågor om rätten att ange brott eller föra talan på grund av brott eller skadegörande handling behandlats i av- snitt B 11.2.3. Kretsen av ställföreträdare som har rätt att ange brott mot en vuxen eller föra talan om ansvar för brottet bör, enligt vad som an- ges i allmänmotiveringen, utökas. Såväl en god man som en framtids- fullmäktig bör ha sådan rätt när den enskildes egendom utsatts för brott, förutsatt att det kan anses ingå i deras uppdrag att bevaka den enskildes rätt rörande egendomen. Detta framgår nu av första stycket, där förvaltare är omnämnd. Även när det är den enskildes person som står i fokus för brottet bör han kunna företrädas av ställföreträdare. Förvaltare är dock för framtiden bara aktuell som ställföreträdare när det gäller represen- tantskap i ekonomiska angelägenheter. Därför bör endast god man och framtidsfullmäktig med uppdrag i personliga angelägenheter kunna agera för den enskildes räkning i sådana frågor. Inte sällan kan ett brott rikta sig mot såväl den enskildes egen- dom som hans person, t.ex. rån. I den polisiära hantering som före- går väckande av åtal, men också i den efterföljande rättegången, lär det i vissa fall uppstå fråga om vem eller vilka som äger representera den enskilde när denne har olika ställföreträdare i ekonomiska och i personliga angelägenheter. De handläggningsmässiga konsekvenser- na av detta problem får dock inte överdrivas. Den rättsliga kvalifice- ringen av brottet i samband med angivandet ankommer naturligtvis på de rättsvårdande myndigheterna, men en ställföreträdare med behörighet endast i endera kategorin bör givetvis inte vara förhind- rad att ange ett sådant brott så länge det har i vart fall någon anknyt- ning till hans uppdrag. Det bör endast i sällsynta fall bli aktuellt att frånkänna en sådan ställföreträdare rätt att också t.ex. föra talan i en angelägenhet som på detta sätt spiller över i frågor som han i sig inte har något förordnande för (eller som täcks av någon annan ställ- företrädares behörighet). Att den enskilde i vissa fall kan komma att representeras av mer än en ställföreträdare med olika förordnanden, teoretiskt sett i det ovan nämnda exemplet men även t.ex. när han har utsatts för olika brott med skiftande skyddsobjekt, får accepteras. En god man kan till skillnad från en framtidsfullmäktig och en förvaltare tillåtas representera en enskild hjälpbehövande även utan att denne p.g.a. sjukdom etc. saknar förmåga att själv göra sin rätt gällande. För att en god mans rättshandlingar under sådana omstän- digheter skall tillmätas betydelse fordras att han agerar med den en- skildes samtycke.