sou · GSB374d2 · 2005-01-01 00:00:00 — 1. den som uppsåtligen eller av oaktsamhet har anställt en utlän- ning trots att utlänningen inte har föreskrivet arbetstillstånd, 2. den som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte gör anmälan som föreskrivs i en författning som har utfärdats med stöd av denna lag. När omständigheterna är försvårande döms för brott enligt första stycket 1 till fängelse i högst . Att det skall betalas en särskild avgift vid brott enligt första stycket 1 framgår av 11–12 §§. 4 § Till böter döms den som i en anmälan eller ett ansöknings- ärende enligt denna lag eller enligt en författning som har utfärdats med stöd av denna lag medvetet lämnar oriktiga uppgifter eller medvetet låter bli att tala om något förhållande av betydelse. När omständigheterna är försvårande döms för brott enligt första stycket till fängelse . 5 § Till fängelse i högst för olovlig vistelse döms en utlänning som uppehåller sig i trots att utlänningen enligt ett verk- ställt beslut om utvisning enligt 6 kap. 7 § inte har haft rätt att åter- vända hit. Detta gäller dock inte om utlänningen har flytt hit av skäl som avses i 5 kap. 2 eller 3 §. När omständigheterna är mildrande döms för brott enligt första stycket till böter. I ringa fall skall åtal för brott enligt första stycket inte väckas annat än om det är motiverat från allmän synpunkt. 6 § Till fängelse i högst döms den som genom att dölja en utlänning eller genom någon annan åtgärd försöker hindra att ett beslut om avvisning eller utvisning verkställs, om detta görs i vinst- syfte. Detsamma gäller om gärningen riktar sig mot någon av de stater som har tillträtt eller anslutit sig till konventionen om tillämpning av av eller som har slutit avtal om samarbete enligt konventionen med konventions- staterna. När omständigheterna är mildrande döms för brott enligt första stycket till böter. 7 § Till fängelse eller, när omständigheterna är mildrande, till böter döms den som hjälper en utlänning att komma in i i strid med föreskrifter i denna lag eller i en författning som har utfärdats med stöd av lagen. Detsamma gäller, om gär- ningen har begåtts i vinstsyfte, om någon hjälper en utlänning att komma in i någon av de stater som har tillträtt eller anslutit sig till konventionen om tillämpning av av eller som har slutit avtal om samarbete enligt konventionen med konventionsstaterna. Är ett brott enligt första stycket att anse som grovt döms till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om gärningen 1.utförts mot ersättning, 2.avsett ett stort antal personer, eller 3.utförts under hänsynslösa former. För försök eller förberedelse till brott enligt denna paragraf döms till ansvar enligt 23 kap. . 8 § Till fängelse i högst döms den som i vinstsyfte plan- lägger och organiserar verksamhet som är inriktad på att främja att utlänningar reser till utan pass eller utan de tillstånd som krävs för inresa i . Om ett brott enligt första stycket är mindre allvarligt döms till böter eller fängelse . För medhjälp till brott enligt första stycket döms den som hjälper en utlänning att resa till utan pass eller utan de till- stånd som krävs för inresa i . Detta gäller om medhjälparen insåg eller hade skälig anledning att anta att resan anordnats i vinst- syfte genom verksamhet enligt första stycket. 9 § Ersättning till den som har begått brott enligt 6, 7 eller 8 § skall förklaras förverkad, om det inte är uppenbart oskäligt. Transportmedel som använts vid brott enligt 7 eller 8 § får för- verkas, om ägaren eller befälhavaren eller någon annan som var i ägarens ställe begått brottet eller medverkat till det och förverkan- det behövs för att förebygga brott eller det annars finns särskilda skäl till detta. Transportmedlet får dock inte förverkas om det är uppenbart oskäligt. 10 § Om ägaren till ett fartyg som kan förverkas enligt 9 § andra stycket inte är känd eller saknar känt hemvist i , får talan om förverkande föras mot befälhavaren på fartyget. 11 § Fysiska eller juridiska personer som har anställt utlänningar trots att dessa inte har arbetstillstånd skall betala en särskild avgift oavsett om ansvar krävs ut enligt 3 § eller inte. Avgiften tillfaller staten. För varje utlänning utgör avgiften hälften av det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gällde när överträdel- sen upphörde. Om överträdelsen har pågått än , utgör avgiften för varje utlänning i stället hela bas- beloppet. Avgiften får minskas eller efterskänkas om särskilda skäl talar för det. 12 § Allmän domstol prövar efter ansökan om särskild avgift skall tas ut enligt 11 § eller inte. Ansökan skall göras av allmän åklagare från det att överträdelsen upphörde. I fråga om sådan talan tillämpas bestämmelserna i om åtal för brott på vilket inte kan följa svårare straff än böter och bestämmelserna om kvarstad i brottmål. Avgift får inte tas ut när har gått efter det att överträdel- sen upphörde. 13 § Den särskilda avgiften skall betalas till från det att allmänna domstolens beslut vann laga kraft. En upplysning om detta skall tas in i beslutet. Om avgiften inte betalas , skall dröjsmålsavgift tas ut enligt lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift. Den obetalda avgiften och dröjs- målsavgift skall lämnas för indrivning. Regeringen får föreskriva att indrivning inte behöver begäras för ett ringa belopp. Bestämmelserna om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Avgiften får inte drivas in när har gått efter det att beslu- tet vann laga kraft. 1 § Regeringen får, utöver vad som förut har angetts i denna lag, meddela föreskrifter om 1. skyldighet att anmäla utlänningars vistelse eller anställning i , 2. sådana inskränkningar i utlänningars rätt att vara anställda i ett visst företag eller i företag av visst slag som är nödvändiga med hänsyn till rikets säkerhet. 2 § Regeringen får meddela föreskrifter om att sända hem utlän- ningar som inte är flyktingar och som har tagits om hand enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård eller lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Efter avtal med annat land om behandling av fripassagerare får regeringen föreskriva avvikelser från bestämmelserna i denna lag och meddela de föreskrifter i övrigt som behövs för tillämpningen av avtalet. Sådana föreskrifter får inte avse förfarandet i domstol. 3 § Regeringen får meddela föreskrifter som skall gälla i krig, vid krigsfara eller under sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller krigsfara som har befunnit sig i. Föreskrifterna får gälla utlänningars 1.inresa och vistelse i landet, 2.utresa ur landet, 3.rätt att ha anställning eller offentliga förtroendeuppdrag här i landet, 4.avlägsnande från landet, och 5.omhändertagande i anstalt eller förläggning. 4 § En föreskrift enligt 3 § 4 eller 5 som har meddelats i andra fall än då är i krig skall läggas fram för inom en månad från ikraftträdandet. Föreskriften upphör att gälla, om den inte läggs fram för riks- dagen i rätt tid eller om inte godkänner den från den dag då den lades fram. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Utlän- ningslagen (1989:529) skall upphöra att gälla. 2.Om det i en lag eller någon annan författning hänvisas till bestämmelser som har ersatts genom bestämmelser i denna lag, skall i stället de nya bestämmelserna tillämpas. 3.Mål eller ärenden som har kommit in till en domstol eller en annan myndighet innan denna lag har trätt i kraft men som ännu inte avgjorts handläggs enligt äldre föreskrifter, om inte annat föl- jer av punkt 4–6. 4.Ärenden som har kommit in till men inte avgjorts innan denna lag har trätt i kraft skall överlämnas till den migrationsdomstol som är behörig enligt 13 kap. 3 §. Till samma domstol överlämnas ärenden enligt 2 kap. 5 b § utlänningslagen (1989:529) för att handläggas som verkställighetsärenden enligt 9 kap. 17 § denna lag. 5.Ärenden som har överlämnats till regeringen enligt 7 kap. 11 § andra stycket 1, 3 eller 4 utlänningslagen (1989:529) men ännu inte avgjorts innan denna lag har trätt i kraft skall överlämnas till den migrationsdomstol som är behörig enligt 13 kap. 3 § denna lag. 6.Ärenden som har överlämnats till regeringen enligt 7 kap. 11 § andra stycket 2 utlänningslagen (1989:529) men ännu inte avgjorts innan denna lag har trätt i kraft handläggs enligt äldre föreskrifter. UD 2003:02 Hearing om praxis gällande uppehållstillstånd av humanitära skäl Tid: 13.00–16.15 Plats: Skandiasalen, , Närvarande från inbjudna myndigheter etc.: , , (), , , () , (), , (), (Rädda barnen), , (Svenska Röda korset), (), , (Amnesty) (Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar), (), , , (FARR, Flyktinggruppernas och asylkommittéernas riksråd), (), (, ), (advokat), de (advokat), (Medborgarnas flyktingombudsman) Närvarande, av utlänningslagen: , , , och (se ovan), , , , , , , , , , , , , , , hälsar samtliga välkomna och överlämnar ordet till . , : Bilden av tillämpningen av humanitära skäl har påverkats genom förändringar av såväl praxis som lagstiftning. Det finns även andra förklaringar till att det görs gällande att praxis blivit mer restriktiv. Framför allt är fyra faktorer av intresse för att klargöra bilden. 1) Generösa tidsregler har upphävts. förekom regeringsbeslut för barnfamiljer för vilka vistelsetiden varierade från ett till från asylansökan. Permanent uppehållstillstånd beviljades i dessa fall på humanitära skäl. Dessa tidsregler upphävdes med hänvisning till svårigheten att göra en rimlig avvägning mellan motstridiga omständigheter samt att en tidsregel också lätt kan leda till orätt- visa och vad som uppfattas som irrationella beslut (Regeringens förordningsmotiv 1991:8). I ett särskilt vägledande beslut förkla- rade regeringen att vistelsetiden i ett asylärende inte skall ha sär- skilt vikt vid bedömningen av humanitära skäl. För att tillgodose de rättviseaspekter som uppkom genom detta beslut infördes en tidsförordning av övergångskaraktär. Utlänningar som före hade vistats i landet , eller barnfamilj med barn , minst tolv måna- der efter asylansökan fick beviljas permanent uppehållstillstånd av humanitära skäl om det inte förelåg särskilda skäl. Denna förord- ning upphörde givetvis att vara tillämplig successivt i takt med att inneliggande ärenden avgjordes. beslutade regeringen genom en ändring i utlänningsförordningen att permanent uppehållstillstånd skulle få beviljas barnfamiljer där något barn i familjen vid beslutstillfället hade gått minst tre terminer i svensk skola. Bestämmelsen upphäv- des . En ny tidsförordning infördes . Den hade samma upplägg som förordning men avsåg utlänningar som ansökt om asyl före . Regeringen hänvisade till sin tidigare tveksamhet avseende tidsrelaterade schablonregler men ansåg att det fanns skäl att besluta om en ny förordning. fanns många personer från Kosovo i vars ärenden hade vilat . Även denna förordning upphörde successivt att vara tillämplig i takt med att inneliggande ärenden avgjordes. infördes en tidsförordning som avsåg enbart med- borgare i forna republiken som före utgången av år 1998 vistats från det att ett lagakraftvunnet beslut fattas. Förordningen upphörde att gälla vid utgången av . Enligt en tidsförordning skulle personer från Kosovo beviljas tidsbegränsat uppehållstillstånd som längst fram till . Motivet för detta var humanitärt. Någon avvisning skulle inte ske . Förordningen upp- hörde att gälla med april månads utgång . Därefter har ofta ytterligare krav på amnesti förts fram. Senast besvarade en fråga från om amnesti för gömda barn. ansåg att detta inte var en bra lösning eftersom nya grupper byggs upp igen. hänvisade till den reglerade invandringen och att en pröv- ning får göras i det enskilda fallet med utgångspunkt från regel- systemet. FARR säger att vistelsetiden förskjutits från ett till . Så kan man kanske uttrycka det, men tidsförordningarna har av de olika regeringarna setts som undantag, amnestier för att rensa bordet. Det står helt klart att något fast tidsregel inte finns och inte heller har avsetts. I så fall hade det varit mycket enkelt att i en förordning slå fast detta. vägledande beslut och gällde barnfamiljer från Kosovo resp. Bosnien- . fanns inga tidsrelaterade scha- blonregler. I besluten vägdes bl.a. in vistelsetidens längd och barns anknytning till svenska förhållanden. Detta till skillnad från tids- förordningarna, som enbart relaterar till vistelsetiden. I tidsförord- ningarna får vistelsetiden avgörande betydelse. I merparten av de fall som beviljades permanent uppehållstillstånd av humanitära skäl av hade barnfamiljen vis- tats i och barnen i familjen var eller äldre. Detta innebär emellertid inte att varje ärende med dessa fak- torer beviljas permanent uppehållstillstånd utan alla andra omstän- digheter som finns i ärendet vägs in, t.ex. vandelsbrister, illegal vistelse, bristande anknytning till svenska förhållanden. Å andra sidan är inte tidsaspekten avgörande om det finns andra omstän- digheter som talar för att permanent uppehållstillstånd skall beviljas av humanitära skäl. Påståendet att har bestämt att gömd tid inte räknas är inte korrekt. har i ett vägledande beslut slagit fast att i fall där barn oförskyllt kom- mer i kläm för att föräldrarna håller sig undan permanent uppe- hållstillstånd kan beviljas av humanitära skäl (UN 15-92). Å andra sidan har både regering och riksdag framhållit att illegal vistelse är något som man i princip inte bör acceptera i tillståndsärenden (reg. 78-97 och prop. 2000/01:43 s. 58 samt prop. 1996/97:25 s. 253, ang. barn): En illegal vistelsetid bör i princip inte heller i fortsättningen få till- godoräknas. Ett bifall måste i så fall förutsätta att risken bedöms vara synnerligen betydande för självdestruktiva handlingar av utomordent- ligt allvarlig natur från barnets sida, eller för att barnet allvarligt skadas i sin psykosociala utveckling, om det med tvång skickas tillbaka till hemlandet eller fortsatt lever under pressade förhållanden till följd av att det av föräldrarna hålls undan myndigheterna. 2) Betydelsefulla regeringsbeslut som påverkar den allmänna bilden av humanitära skäl. 23-94 – fysisk och psykisk ohälsa. Regeringen hävdade att tidigare riktlinjer skulle gälla. Permanent uppehållstillstånd beviljas endast i undantagsfall, vid livshotande sjukdom där vård inte kan beredas i hemlandet eller vid handikapp av syn- nerligen allvarlig art. I beslutet utvecklar regeringen närmare vilka förutsättningar som bör gälla. Preciseringarna är mycket begränsande och kan uppfattas som en ytterligare skärpning. Det är inte möjligt att ställa upp en generell regel för hur allvarlig en sjukdom måste vara för att tillstånd skall beviljas. Det är mycket svårt att göra jämförelser mellan olika sjukdomar och handikapp. De huma- nitära aspekterna måste vägas mot de ekonomiska åtaganden som kan bli en direkt eller indirekt följd av att tillstånd beviljas. Särskilt måste beaktas de åtaganden utöver det enskilda fallet som kan bli följden av att tillstånd beviljas. kan på många områden erbjuda en medi- cinsk vård på en högre nivå än många andra länder. är våra vårdresurser begränsade. Vi har inte möjlighet att i någon större utsträckning ta emot människor som söker sig hit från andra länder i huvudsakligt syfte att få en bättre vård här än i hemlandet. I princip bör krävas att vården eller behandlingen kan leda till en förbättring av tillståndet eller att behandlingen är livsnödvändig. Vidare måste beak- tas om det föreligger någon möjlighet till vård i hemlandet. Enbart den omständigheten att vården i håller en högre kvalitetsnivå kan inte utgöra grund för tillstånd. Inte heller bör uppgivna ekonomiska svårigheter att få vård i hemlandet leda till att tillstånd beviljas. Det kan i vissa fall finnas skäl att göra en något mer generös bedömning. Det kan gälla barn när sjukdomen eller handikappet på ett livsavgö- rande sätt skulle påverka barnets utveckling vid ett återsändande. Det kan också gälla personer som har utvecklat sjukdomen eller handikap- pet efter inresan i , t.ex. på grund av en här i inträffad olyckshändelse. Beslutet har återgetts i prop. 1996/97:25 och har accepte- rat förslaget att inte ändra på regler och praxis avseende humanitära skäl (s. 116). Det framhålls också att myndigheternas utrymme för bedöm- ningarna styrs av den praxis som regeringen lagt fast (s. 229). Regeringsbeslut betr. – politisk-humanitära skäl. Regeringens tidigare beslut som inne- bar att s.k. minoritetsbosnier skulle kunna återvända till hem- orten eller senaste vistelseort endast under vissa bestämda för- utsättningar ersattes med ett beslut som innebär att intern- flyktalternativet kan tillämpas fullt ut, dvs. att personer från hänvisas till att bosätta sig i annan ort i . De politisk-humanitära överväganden som tidigare beslut grundats på övergavs. förekommer det knappast några bifall. 3) Inskränkningar har skett i anhöriginvandringen. Efter lagänd- ringen har ytterligare ett rekvisit tillkommit till den aktuella bestämmelsen. Bedömningen kan därigenom sägas ha blivit strängare och bifallen färre. Statistik som påvisar detta saknas, men det går att tolka lagändringen som att möjligheten till uppehållstill- stånd har inskränkts. Två lagändringar som gäller anknytningsregler men som har en direkt humanitär dimension, vilket påverkar den allmänna bilden av de beslut som fattas med stöd av lagen. Ändringar bl.a. beträffande föräldrar som vill ansluta till i bosatta vuxna barn. Före denna tid- punkt kunde föräldrar i många fall räkna med att få permanent uppehållstillstånd oberoende av när barnen bosatt sig i . Efter lagändringen understryks kravet på beroen- deförhållande och att ansökningen har gjorts i nära anslutning till att barnet bosatte sig i . I praktiken har möjligheten för äldre föräldrar att ansluta sig till barnen i stängts. Detsamma gäller s.k. sistalänk-fall. Detta är i första hand en humanitär fråga. finns förslag om en uppmjukning av reg- lerna. Ändring av reglerna om undantag från kravet på att uppehållstillstånd skall vara ordnat före inresan i familje- anknytningsfall. Före lagändringen fanns en regel som innebar att om det var uppenbart att ansökningen skulle ha beviljats om den gjorts före inresan, behövde sökanden inte återvända till hemlandet. Efter lagändringen krävs för undantag att det är fråga om en stark anknytning och att det skäligen inte kan krä- vas att sökanden återvänder till hemlandet. Utöver själva anknytningsfrågan skall numera också göras en skälighets- bedömning beträffande återresan. Eftersom det tidigare uppenbarhetsrekvisitet och det nuvarande rekvisitet om stark anknytning i princip är likvärdiga leder den nya lagstiftningen i vissa fall till avslag när det tidigare skulle varit bifall. Även detta är en humanitär fråga som kanske inte har uppmärk- sammats så mycket men som tillsammans med övriga ändringar bidrar till bilden. 4) Antalet humanitära fall har ökat kraftigt. Fler personer ansöker om asyl och fler svårt traumatiserade personer kommer till . Trots att fler får stanna finns det också fler fall med starka huma- nitära skäl som inte är tillräckliga i utlänningslagstiftningens mening. Sammanfattningsvis är lagstiftarens intentioner beträffande humanitära skäl uppfyllda av beslutande myndigheter. har beslutat att nivån skall vara hög för humanitära skäl och myn- digheterna har att rätta sig efter detta, vilket också sker. En viss skärpning av bifallsmöjligheten har dock förekommit , t.ex. Bosnienbeslutet. har anhöriginvandringen inskränkts genom lagändringar, vilket också innebär en skärpning. Det har dock inte förts in några nya omständig- heter som skulle kunna sägas gå i riktning mot en mildare praxis. : Den syn på praxis och förarbeten som har redovisat är riktig. Myndigheterna har följt och följer de intentioner som givits av lagstiftaren. Det har skett en faktisk skärpning av de humanitära skälen , dock inte beroende på att myndigheterna har använt en strängare tillämpning . har dock verklig- heten i omvärlden förändrats vilket i sin tur påverkat humanitära skäl fallen. Det har skett en viss praxisförändring på så sätt att vissa sökande som tidigare klassificerats som flyktingar eller skyddsbehövande i övrigt gradvis har överförts till humanitära skäl prövningen. Andra förändringar är att skärpningar av anhö- riginvandringen i har ökat tillströmningen av dessa fall till . Schengenreglerna har inneburit en viss uppmjukning av reglerna. Många personer som tidigare avvisades direkt vid gränsen och återsändes t.ex. till kan nu i stället ansöka om asyl i . Inom södra regionen förekommer mellan 7 000 och 8 000 asyl- ärenden . Av dessa leder till avslag, varav 30–bedöms som uppenbart ogrundade ansökningar. Ett stort problem i hantering är att övervinna ett kommunalt motstånd för att få fram lägenheter för boendet. På transitenheter förekommer också ett större antal sökande som lider av sjukdomar, däribland handikappade och psy- kiskt sjuka. Det är önskvärt att hanteringen av invandringen delas upp i flera kanaler i stället för att som administreras i ett sam- manhang. Det är troligt att en öppning av arbetskraftsinvandringen skulle avlasta asylsystemet i stort. De tidigare gällande tidsamnestierna ledde till djupa orättvisor och är därför olämpliga att använda. För irakier råder ett generellt stopp i beslutsfattandet, med undantag för vissa enstaka fall där omständigheterna är så klara att bifallsbeslut skall meddelas. Sammanfattningsvis har lagstiftarens intentioner beträffande humanitära skäl följts. De humanitära skälen har emellertid blivit mer synliggjorda . , : Angående de tidigare gällande tidsamnestierna måste särskilt framhållas risken för att barnen hamnar i kläm och blir lidande under väntan på att familjen skall få en tillräckligt stark anknytning för att uppnå humanitära skäl. Ett bekymmer med portalparagrafen om barnets bästa är att den inte är kopplad till de enskilda tillståndsgrunderna. Många luras genom nuvarande lagutformning att tro att barnets bästa enligt dagens lagstiftning påverkar asylprövningen och frågan om skyddsbehov i övrigt. Det kan förefalla som om utrymmet för beaktande av barnets bästa är större än vad det är i realiteten. Svå- righeten med att tillämpa portalbestämmelsen är att den inte är separat kopplad till tillståndsgrunderna. I fall då det konstaterats t.ex. att hushållsgemenskap inte förelegat blir det avslag på den grunden och man kommer egentligen aldrig in i prövningen av bar- nets bästa. Däremot har bestämmelsen haft en stor betydelse för handläggningen och synen på prövningen inom . För ensamkommande barn har det satts upp en tidsgräns som anger att ansökningarna skall prövas . Dessa ärenden har prioritet vid handläggningen men tremånadersfristen kan inte uppfyllas utan att ge avkall på utredningskravet. Utred- ningar från utlandsmyndigheter tar alltid så att tremåna- dersfristen överskrids. Reglerna om humanitära skäl gäller formellt även för ansök- ningar från utlandet. I verkligheten förekommer det inte att någon ansöker om uppehållstillstånd av humanitära skäl eller att en sådan ansökan beviljas utan att sökanden först har tagit sig till . Här finns ett behov av översyn. Det har också gjorts försök att skilja ut de individuella humanitära skälen från förhållandena i vissa länder, dvs. de politisk-humanitära skälen. Dessa är endast perifert införda i gällande rätt. Ansökningarna prövas på ett sådant sätt att man kan fylla ut lag- stiftningen eller praxis med bifallsgrunder då lagstiftningen skulle leda till ett helt oönskat resultat. Så har också skett t.ex. efter till- fälliga brister i regleringen ang. adoptivbarn 1997. Däremot är det inte känt att man i något fall har fyllt ut prövningen på motsvarande sätt med avslagsgrunder. : håller vanligtvis tremåna- dersfristen som anges i regleringsbrevet avseende beslut i ärenden om ensamkommande barn. Angående barnets bästa får detta stor inverkan för prövningen av humanitära skäl och gör att ribban sätts lägre i sådana ärenden.