sou · GSB31 · 2005-01-01 00:00:00 — Åklagarens beslut i fråga om besöksförbud skall prövas av tings- rätten, om den som har ålagts besöksförbud eller den som förbudet avses skydda begär det. Den som bryter mot ett besöksförbud döms för överträdelse av besöksförbud till böter eller fängelse i högst . I ringa fall skall inte dömas till ansvar. 3.6Åtgärder under det rättsliga förfarandet För att stärka målsägandens ställning under det rättsliga förfarandet tillkom lagen (1988:609) om målsägandebiträde. När förundersökning har inletts skall målsägandebiträde förordnas i mål om 1.brott enligt 6 kap. BrB, om det inte är uppenbart att måls- äganden saknar behov av sådant biträde, 2.brott enligt 3 eller 4 kap. BrB, på vilket fängelse kan följa, eller enligt 8 kap. 5 eller 6 § BrB eller försök, förberedelse eller stämp- ling till sådant brott, om det med hänsyn till målsägandens per- sonliga relation till den misstänkte eller andra omständigheter kan antas att målsäganden har behov av sådant biträde, 3.annat brott på vilket fängelse kan följa, om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och övriga omständig- heter kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av sådant biträde. Målsägandebiträdet skall ta till vara målsägandens intressen i målet samt lämna stöd och hjälp till målsäganden. Målsägandebiträdet skall också bistå målsäganden med att föra talan om enskilt anspråk i anledning av brottet, om detta inte görs av åklagaren. Målsägandebiträdet har rätt att närvara vid förhör med målsägan- den under förundersökningen (23 kap. 10 § RB). I 20 kap. 15 § RB föreskrivs att en målsägande som hörs med anledning av åklagarens talan får åtföljas av en lämplig person som personligt stöd under rättegången, en s.k. stödperson. Sådan stöd- person som rätten har kännedom om skall om möjligt underrättas om rättegången. En stödperson har också enligt 23 kap. 10 § RB rätt att närvara vid förhör med målsäganden under förundersökningen, om hans närvaro inte är till men för utredningen. Verksamhet med vittnesstöd finns numera vid ett stort antal dom- stolar. En bidragande orsak är att på rege- ringens uppdrag organiserar utbildningar för att sådant stöd skall finnas vid alla tings- och hovrätter . Verksamheten är ideell och bedrivs oftast av Brottsofferjourerna. Vittnesstödets uppgift är att hjälpa vittnen och målsägande att finnas till som medmänniska före och efter rättegången. Syftet är att öka tryggheten i de allmänna utrymmena i domstolen, som t.ex. väntsalen, samt att vid behov förklara hur en rättegång går till. Vittnesstöden får dock inte ta ställning i, eller ens diskutera, den konflikt som rättegången handlar om. Domstolen skall alltid kunna lämna information om vittnesstödsverksamhet finns eller inte, samt lämna eventuellt telefonnummer till den som samordnar vittnes- stödet. På Brottsoffermyndighetens hemsida finns aktuell informa- tion om vilka domstolar som har vittnesstöd och telefonnummer till respektive samordnare. Möjligheterna att hålla bevisupptagning utom huvudförhand- ling är begränsade och de som finns används mycket sällan. Förhör med ett vittne får enligt 36 kap. 19 § RB äga rum utom huvudförhandling 1.om det inte är möjligt för vittnet att infinna sig vid huvud- förhandlingen eller 2.om en inställelse vid huvudförhandlingen skulle medföra kost- nader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att förhöret hålls vid huvudförhandlingen. Den första punkten avser situationer då den som skall höras som vittne är varaktigt sjuk och han eller hon av den anledningen inte kan infinna sig till huvudförhandlingen. I de fall som avses i andra punkten skall rätten göra en avvägning mellan å ena sidan kostnaderna och olägenheterna av ett förhör direkt vid huvudförhandlingen och å andra sidan vikten av att ett sådant förhör kommer till stånd. Av intresse är då målets betydelse, vittnesberättelsens betydelse för målets utgång och om det är av betydelse för rättens bevisvärdering att olika vittnen förhörs vid samma förhandlingstillfälle.3 Bestäm- melsen i 36 kap. 19 § RB är enligt 37 kap. 3 § RB tillämplig också vid förhör med målsägande och tilltalad. Även medtilltalade och med dem jämställda synes kunna höras utom huvudförhandling.4 I 23 kap. 13 § RB finns en särskild regel som berättigar en under- sökningsledare att påkalla vittnesförhör med en person redan under förundersökningen. Så får ske, om någon vid förhör vägrar att yttra sig angående omständighet som är av vikt för utredningen och han eller hon, om åtal väcks, är skyldig att vittna i målet. Detsamma gäller om det annars är av synnerlig vikt för utredningen att någon 3Se Fitger, s. 36:45 f 4Se Fitger, s. 37:11 som är skyldig att vittna i målet redan under förundersökningen hörs som vittne. Härmed avses att bevispersonen är ostadig i sin utsaga eller lämnar uppenbart oriktiga eller ofullständiga uppgifter eller att något synnerligen viktigt faktum anses böra på ett mera av- görande sätt fastslås.5 Förhör får inte äga rum innan förundersök- ningen fortskridit så långt att någon skäligen kan misstänkas för brottet. Om förhöret gäller i tillämpliga delar vad som föreskrivs om bevisupptagning utom huvudförhandling. Den misstänkte skall ges tillfälle att närvara vid förhöret. 3.6.5Förhör i parts eller åhörares utevaro Om det finns anledning anta att ett vittne av rädsla eller annan orsak inte fritt berättar sanningen på grund av en parts eller någon åhörares närvaro, får rätten enligt 36 kap. 18 § RB förordna att parten eller åhöraren inte får vara närvarande vid förhöret. Det- samma gäller om part eller åhörare hindrar vittnet i hans berättelse genom att falla honom i talet eller på annat sätt. Vittnesberättelse som lämnats i parts frånvaro skall återges i behövlig omfattning när parten åter är närvarande. Parten skall beredas tillfälle att ställa frågor till vittnet. Bestämmelsen är tillämplig också vid målsägandeförhör, se 37 kap. 3 § RB. Enligt lagen (1981:1064) om säkerhetskontroll i domstol kan två olika typer av säkerhetskontroller genomföras, allmän och särskild. Allmän säkerhetskontroll får genomföras, om det finns anledning att befara att det i en domstols lokaler kan komma att förövas brott som innebär en allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom. Särskild säkerhetskontroll får genomföras, om det till följd av särskilda omständigheter finns risk för att det i samband med en domstolsförhandling kan komma att förövas brott av nyssnämnda typ. Allmän säkerhetskontroll beslutas enligt huvudregeln av dom- stolens chef. Särskild säkerhetskontroll beslutas av rätten eller, om förhandlingen ännu inte har inletts, av den som skall vara ordförande 5 Se Fitger, s. 23:50 Innan säkerhetskontroll beslutas skall samråd ske med polismyndigheten och, i fråga om särskild säkerhetskontroll i brottmål, med åklagaren. Ett beslut om allmän säkerhetskontroll skall avse och, vid behov, innehålla uppgift om vilka lokaler som beslutet avser. Ett beslut om särskild säkerhetskontroll skall avse en viss förhandling. Allmän säkerhetskontroll omfattar besökare till domstolens lokaler. Särskild säkerhetskontroll omfattar åhörare och dem som har kallats att närvara vid förhandlingen. Säkerhetskontroll genomförs, efter närmare anvisningar av polis- myndigheten, av polisman. Vid allmän säkerhetskontroll får dock polismyndigheten besluta att kontrollen skall genomföras av ord- ningsvakt under ledning av polisman. Vid särskild säkerhetskontroll får polismyndigheten besluta att polisman som genomför kontrollen skall biträdas av ordningsvakt. Vid säkerhetskontroll skall vapen och andra föremål som är ägnade att komma till användning vid brott eftersökas. För detta ändamål får kroppsvisitation utföras. Väskor och andra föremål som medförs till eller påträffas i domstolens lokaler får undersökas. Vid allmän säkerhetskontroll skall kroppsvisitation och under- sökning av väskor och andra föremål ske genom användande av metalldetektor eller liknande anordning eller, om det finns särskilda skäl, på annat sätt. Den som inte underkastar sig allmän säkerhetskontroll skall vägras tillträde till domstolens lokaler. Den som inte underkastar sig sär- skild säkerhetskontroll skall vägras tillträde till förhandlingen. Domstolens beslut om säkerhetskontroll får inte överklagas. beslutade 51 domstolar om särskild säkerhetskontroll. beslutade 10 domstolar om allmän säkerhetskontroll vid 44 tillfällen.6 Enligt lagen (1999:613) om försöksverksamhet med videokonferens i rättegång får några utvalda allmänna domstolar vid handläggningen av mål och ärenden i vissa situationer använda videokonferens.7 7Det finns en motsvarande lag för förvaltningsdomstolarna, se lagen (2001:25) om försöks- verksamhet med videokonferens i allmän förvaltningsdomstol Bakgrunden är att domstolarna skall få tillgång till ett mera flexi- belt system vid handläggningen av sina mål och ärenden. Närvaro i rättssalen är dock fortfarande huvudregel. För part, t.ex. en målsägande som för talan, gäller enligt 2 § att han eller hon får delta i ett sammanträde inför rätten genom video- konferens bl.a. om det är lämpligt med hänsyn till ändamålet med partens inställelse och övriga omständigheter. Detta gäller dock inte för en tilltalad i tingsrätt, om det finns anledning att döma till någon annan påföljd än böter, fängelse , villkorlig dom eller skyddstillsyn eller sådana påföljder i förening. En målsägandes möjlighet att delta i en förhandling genom video- konferens i fall då målsäganden enbart skall höras i målet liksom möjligheten att höra vittnen på detta sätt regleras i 5 §. Enligt denna bestämmelse får bevisning tas upp genom videokonferens bl.a. om det är lämpligt med hänsyn till bevisningens art och övriga omstän- digheter. Utgångspunkten vid bevisupptagning bör enligt propositionen vara att videokonferens skall kunna användas i alla de fall då det är möjligt att använda telefon. Eftersom videokonferenstekniken i åtskilliga situationer måste anses vara överlägsen telefonen bör dock utrymmet för att använda denna teknik vara större än i de fall endast telefon står till buds. Om möjlighet finns att använda videokonferens, bör därför detta som regel vara att föredra framför telefon.8 I förarbetena till bestämmelsen om bevisupptagning diskuteras användningen av videoteknik i fråga om vittnen och målsägande som känner sig hotade. Mot bakgrund bl.a. av vad Europeiska unionens råd uttalat i en resolution om hur skyddet för vittnen skall förbätt- ras9 sägs att det inte finns några hinder mot att använda video- konferens, om en målsägande eller ett vittne på grund av rädsla eller fruktan för sin säkerhet inte anser sig kunna inställa sig i rättssalen. Möjligheten skall emellertid användas med viss återhållsamhet, och det får inte ske på bekostnad av den tilltalades rättssäkerhet.10 Lagen om försöksverksamhet med videokonferens i rättegång har fått förlängd giltighetstid till . 1998/99:65 s. 23 9Europeiska unionens råd har utfärdat en resolution om skydd för vittnen inom ramen för kampen mot den organiserade internationella brottsligheten (95/C 327/04). I resolutionen uppmanas medlemsstaterna att tillförsäkra vittnen lämpligt skydd. Av resolutionen framgår bl.a. att en tänkbar skyddsåtgärd är att skapa möjligheter för vitt- nen att få vittna på annan ort genom användande av audiovisuell teknik 1998/99:65 s. 24 DV har på uppdrag av regeringen utvärderat försöksverksamheten.11 Av utvärderingen framgår att – deltog 169 personer vid förhandlingar genom video- konferens. Den övervägande delen av förhandlingarna var huvudför- handlingar i brottmål. I princip samtliga kategorier av aktörer som förekommer i brottmål deltog genom videokonferens. De flesta som deltog genom videokonferens infann sig vid en annan domstol, men deltagande har även skett från åklagarkammare samt från annan lokal vid den domstol där förhandlingen ägt rum. Försöksdomstolarna ombads av DV att besvara bl.a. varför frågan om användning av videokonferens initierats. De fick fyra alternativ att välja mellan. I vissa fall markerade domstolarna fler än ett alter- nativ. I de 115 rapporter som skickades in uppgavs följande orsaker till videokonferensen: Part/förhörsperson hade annars haft svårigheter att inställa sig (31). Part/förhörsperson har känt oro/rädsla (14). Rätten har beslutat använda videoteknik av effektivitetsskäl (52). Annan orsak/orsaker (30). DV anser att det finns många fördelar med att använda videotekniken. Dels kan förhandlingarna bli effektivare, dels ökar tillgängligheten till domstolarna. DV anser därför att verksamheten bör permanentas och videokonferenstekniken successivt införas i samtliga allmänna domstolar. I 17 kap. 10 § BrB finns en straffbestämmelse som ger målsägande och vittnen ett särskilt skydd mot våld eller hot om våld. Där före- skrivs att den som med våld eller hot om våld angriper någon för att denne gjort anmälan, fört talan, avlagt vittnesmål eller annars vid förhör avgett utsaga hos en domstol eller annan myndighet eller 11 Se Slutrapport – Försöksverksamhet med videokonferens i allmän domstol, 2002:5 för att hindra någon från en sådan åtgärd, döms för övergrepp i rättssak. Detsamma gäller, om man med någon annan gärning, som medför lidande, skada eller olägenhet, eller med hot om en sådan gärning angriper någon för att denne avlagt vittnesmål eller annars avgett utsaga vid förhör hos en myndighet eller för att hindra honom från att avge en sådan utsaga. Straffet för övergrepp i rättssak var tidigare böter eller fängelse i högst . För grovt brott var straffet fängelse lägst ett och högst . skärptes straffet för övergrepp i rättssak.12 Vid normalgraden är straffskalan numera fängelse i högst . brott straffas med böter eller fängelse . Är brottet grovt, döms till fängelse, lägst två och högst . Straffskalorna för övergrepp i rättssak stämmer därmed överens med straffskalorna för mened. 3.7.2Våld och hot mot tjänsteman I 17 kap. 1 § BrB stadgas om brotten våld och hot mot tjänsteman. Där föreskrivs att den som med våld eller hot om våld förgriper sig på någon i hans myndighetsutövning eller för att tvinga honom till eller hindra honom från åtgärd däri eller hämnas för sådan åtgärd döms för våld eller hot mot tjänsteman till fängelse i högst . Är brottet ringa, döms till böter eller fängelse . Bestämmelsen är också tillämplig, om någon förgriper sig mot den som har utövat myndighet för vad denne däri gjort eller underlåtit. I 29 kap. 5 § första stycket BrB finns straffmätningsbestämmelser som kan bli tillämpliga i den situationen att en hotad person själv är kriminell. Här föreskrivs att rätten vid straffmätningen utöver brottets straffvärde i skälig omfattning skall beakta olika uppräknade omständigheter som verkar i mildrande riktning. Dessa brukar kallas billighetshänsyn. Två av dem är intressanta i detta sammanhang, punkterna 3 och 8. Enligt tredje punkten kan beaktas att den tilltalade frivilligt an- gett sig. Det händer att en avhoppare från en kriminell organisation 12 Se prop. 2001/02:59, bet 2001/02:JuU12, rskr. 2001/02:164, SFS 2002:117 på eget initiativ tar kontakt med polisen för att få skydd mot sina förföljare och erkänner egen brottslighet. Bestämmelsen i punkten 3 kan då bli tillämplig. Det är själva angivelsen som är det väsentliga och inte att någon underlättar polisens arbete sedan han väl blivit upptäckt eller erkänner sedan han väl är misstänkt. Tredje punkten avser endast angivelse av egna brott. Något s.k. kronvittnessystem, dvs. möjlighet för en person som vittnar mot medbrottslingar att själv få strafflindring som motprestation, finns inte i svensk rätt. Frågan har diskuterats, men övervägande skäl har ansetts tala mot ett sådant system. I den mån den typen av omständig- heter helt undantagsvis skulle kunna anses motivera ett lägre straff, får detta ske med stöd av punkten åtta i samma stycke.13 Denna punkt är allmänt hållen och gör det möjligt att beakta också andra omständigheter än sådana som räknats upp tidigare. Föreligger en omständighet som anges i 29 kap. 5 § första stycket BrB, får rätten, om särskilda skäl påkallar det, döma till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet (29 kap. 5 § andra stycket BrB). Är det uppenbart oskäligt att döma till påföljd, skall rätten i stället meddela påföljdseftergift (29 kap. 6 § BrB). Av 30 kap. 4 § BrB framgår vidare att rätten även vid påföljdsvalet skall beakta sådana omständigheter som avses i 29 kap. 5 § BrB. I rättsfallet RH 2003:23 tillämpades 29 kap. 5 § första stycket 8 p. P.R. var åtalad för övergrepp i rättssak. bedömde brottet som grovt och bestämde påföljden till fängelse. Hovrätten för delade uppfattningen att brottet var grovt men gjorde en annan bedömning i påföljdsfrågan. Ett av skälen till detta var att P.R. förmåtts utföra gärningen på grund av sin beroendeställning till två andra inblandade personer. I denna del tillämpades strafflindringsregeln i 23 kap. 5 § BrB. Ett annat skäl till strafflindringen var risken för repressalier. Hovrätten uttalade följande: Det har framkommit att P.R. för sin medverkan under utredningen i detta mål riskerar repressalier och på grund härav kan tvingas till identitetsbyte. Risken för repressalier har också lett till att han varit tvungen att avyttra sina företag och lämna sin anställning vid . Det ligger i sakens natur att han också måste byta bostad. Dessa omständigheter bör, med stöd av 29 kap. 5 § 8 , beaktas vid straffmätningen för hans del. 13 Se prop. 1987/88:120 s. 92 Sammanfattningsvis fann hovrätten att P.R. borde dömas till ett avsevärt lindringare straff än vad som är stadgat för brottet. På- följden bestämdes till sex månaders fängelse. 3.8Frågor rörande verkställighet av påföljder Liksom när det gäller häktade personer kan fängelsedömdas kon- takter med omvärlden inskränkas. För att förhindra att brott begås under verkställigheten av ett fängelsestraff finns i KvaL regler som möjliggör granskning av brev och andra försändelser till eller från en intagen (se 26 §). Likaså kan en intagen förvägras telefonsamtal med en person utanför anstalten, om samtalet är ägnat att skada den andra personen (se 30 §). 3.8.2Underrättelse till målsäganden om permission m.m. I 35 § KvaL finns en bestämmelse om underrättelse till måls- äganden i vissa fall. Om en intagen avtjänar straff för ett brott som har riktat sig mot någons liv, hälsa, frihet eller frid, skall måls- äganden tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad t.ex. om den intagne får permission, vistas utanför anstalt eller friges. Med stöd av denna regel kan alltså en bevisperson som varit utsatt för hot och förföljelse få information om gärningsmannens verkställighet. En begärd underrättelse behöver inte lämnas angående en planerad vistelse utanför anstalten när en underrättelse på grund av beslutad bevakning eller andra förhållanden framstår som uppenbart obehöv- lig. Underrättelse till målsäganden angående frigivning skall lämnas i lämplig tid före frigivningen och i andra fall . Underrättelsen skall utformas på ett sätt som är lämpligt med hän- syn till omständigheterna i det enskilda fallet. Motsvarande regler om underrättelse till målsäganden finns i 28 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård och 21 § lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård. En person som utsatts för hot och våld har rätt till skadestånd av förövaren enligt reglerna i SkL. Den som uppsåtligen eller av vårds- löshet vållar personskada eller sakskada skall enligt 2 kap. 1 § SkL ersätta skadan. En målsägande som utsatts för våldsbrott har också i princip rätt till s.k. kränkningsersättning. Sådan ersättning skall enligt 2 kap. 3 § SkL utges av den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära. Skadestånd till den som har tillfogats personskada omfattar bl.a. ersättning för fysiskt och psykiskt lidande av övergående natur (sveda och värk) eller av bestående art (lyte eller annat stadigvarande men), sjukvårdskostnad och inkomstförlust. Skadestånd med anledning av kränkning bestäms efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art och varaktighet. Därvid skall särskilt beaktas bl.a. om handlingen varit ägnad att framkalla allvarlig rädsla för liv eller hälsa. Vi har i vårt delbetänkande lämnat föreslag om utökade möjlig- heter att få skadestånd i samband med hot och våld mellan när- stående.14 Förslaget innebär att det i SkL införs en bestämmelse om skyldighet för gärningsmannen att ersätta målsägandens kostnader för åtgärder som behövs för att skydda sig mot ny brottslighet från samme gärningsman. Skyddsåtgärder som avses är t.ex. flyttning, byte av lås och ändring av telefonabonnemang. I brottsskadelagen (1978:413) finns regler om ersättning av stats- medel för skada till följd av brott (brottsskadeersättning). Enligt 2 § brottsskadelagen betalas brottsskadeersättning för per- sonskada. I fall då någon har allvarligt kränkt någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet eller frid betalas brottsskadeersättning också för den skada som kränkningen innebär. Brottsskadeersättningen bestäms i princip enligt reglerna i SkL. Vid bestämmande av ersättningen avräknas skadestånd som har 14 Se Nationell handlingsplan mot våld i nära relationer (SOU 2002:71) s. 104 f. betalts eller bör kunna bli betalt till den skadelidande på grund av skadan. Ärenden om brottsskadeersättning prövas av Brottsoffermyndig- heten. Uppgifter som registreras i folkbokföringen är som huvudregel offentliga. I vissa situationer kan dock en person vållas obehag om uppgifter om honom eller henne sprids. En förföljare kan t.ex. med hjälp av en adressuppgift från folkbokföringen spåra upp en viss person för att uttala hotelser eller utöva våld. Även andra uppgifter som finns registrerade i folkbokföringen kan användas som ett led i ett förföljande. För att uppgifterna i folkbokföringen inte skall missbrukas finns tre olika typer av åtgärder som syftar till att skydda hotade personer. Det första steget på en trappa av skyddsåtgärder är marke- ring för särskild sekretessprövning (s.k. spärrmarkering). Därefter följer kvarskrivning och fingerade personuppgifter. Dessa åtgärder beskrivs nedan. Avslutningsvis ges en kort översikt över gällande sekretessbestäm- melser inom några områden som kan beröras av ett ärende om skydd av en hotad person. Enligt 7 kap. 15 § sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess i verk- samhet som avser folkbokföringen eller annan liknande registrering av befolkningen.15 Sekretess gäller för uppgift om enskilds person- liga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. I vissa fall kan man på förhand misstänka att en uppgift kommer att efterfrågas för att användas på ett sätt som kan vara till men för den enskilde, t.ex. att en adressuppgift kommer att användas som ett led i en förföljelse. har då möjlighet att föra in en 15 Med uttrycket annan liknande registrering av befolkningen avses t.ex. det ADB-baserade centrala statliga person- och adressregistret s.k. sekretessmarkering eller spärrmarkering i folkbokföringsdata- basen. Markeringen anger att särskild försiktighet bör iakttas vid bedömningen av om uppgifterna om personen i fråga bör lämnas ut eftersom uppgifterna kan omfattas av sekretess. Sekretessmarke- ringen är alltså avsedd att ge myndigheten en varningssignal inför uppgifter som normalt lämnas ut utan särskild sekretessprövning. För att markeringen skall få avsedd effekt bör den omfatta samtliga medlemmar i den förföljdes hushåll. Sekretessmarkering har använts inom folkbokföringen . har också utarbetat särskilda rutiner för systemet med sekretessmarkeringar. Förfarandet med sekretess- markering är inte närmare lagreglerat men motsvarar det som gäller för den hemligstämpel som enligt 15 kap. 3 § sekretesslagen (1980:100) kan åsättas en allmän handling. JO har också accepterat förfarandet med spärrmarkering.16