sou · GSB33d11 · 2005-01-01 00:00:00 — Multipel regressionsanalys har använts då den beroende variabeln är kontinuerlig, såsom förändring av vårdtyngd. Logistisk regressionsanalys har använts när det gäller dikotom beroende vari- abel - här deltagande i eftervård och fortsatt stöd. Cox regression har använts vid multivariat survival-analys, dvs. då tid till viss eventuell händelse analyserats – här händelserna död respektive återfall som krävt vård på TNE. Genomförande av LVM-vård och andra insatser omhändertagande respektive fastställd dom Av de 47 personerna som ingår i studien har 44 () inlednings- vis blivit omhändertagna enligt 13 § LVM. Och bör vi minnas att vi redan selekterat bort fler än ett omhänderta- gande för samma person, företrädesvis just de omedelbara omhän- dertagandena. Den verkliga andelen av LVM-omhändertagandena totalt är därmed något högre (95,). I är alltså omedel- bara omhändertaganden praktiskt taget alltid det sätt som LVM aktualiseras på - samma form som ursprungligen var tänkt som undantag i extrema fall. Detta är högre än vad som gäller för riket i sin helhet.7 Av dessa 44 har 25 senare fått fastställda domar enligt 4 § LVM. Tillsammans med de tre som togs in först efter fastställd dom har totalt 28 personer fått fastställd LVM-dom enligt 4 §. Övriga 19 fick endast omhändertagande och gick där- efter fria från fortsatt tvångsvård, huvudsakligen sedan socialtjäns- ten valt att inte driva ärendet vidare, men i tre fall pga. att Länsrät- ten upphävt omhändertagandet. 7 Av 1 041 LVM-intagningar 2002 skedde 817 enligt § 13, dvs. LVM-vårdens genomförande, utfall och effekt - en kontrollerad registerstudie i SOU 2004:3 I regeringens uppdrag till tas frågan upp vad det är som gör att så många personer endast blivit omhändertagna utan att senare få sin dom fastställd. Mot den bak- grunden är det intressant att undersöka vad som skiljer dessa grup- per. Såg de två gruppernas missbruksproblem och sociala situation olika ut på ett sätt som kan förklara att just dessa personers domar fastställdes? I flertalet av de undersökta faktorerna finns det inga klara skill- nader mellan grupperna. Kön och ålder, utbildning och arbetsmark- nadssituation samt familjesituation fördelar sig relativt lika. Ande- len med regelbunden sysselsättning är extremt låg i båda grupperna. Förekomst av drogbruk utöver alkohol är lika även om andelen amfetaminister tenderar vara något högre i gruppen som endast omhändertagits . Erfarenheter från kriminalvård och sjukhusvård såväl i stort som är desamma. Detsamma gäller andelen med psykiska problem samt antalet till- nyktringar och avgiftningar längre tillbaks i tiden, dvs. före det år som föregick LVM-intagningen. Men det finns också skillnader. Många av dessa uppfyller visser- ligen inte det stränga kravet på statistisk signifikans, men de visar dock på en del tendenser som alla går i samma riktning. De som fått fastställd dom tenderar att ha haft fler avgiftningar och till- nyktringar före omhändertagandet. Skillnaderna är ännu tydligare om man jämför de sammanlagda vårdtiderna för tillnykt- ring och avgiftning . De som fått fastställd dom har också i högre utsträckning vårdats för sitt missbruk tidi- gare. Det gäller både med tvång enligt LVM och frivilligt enligt Socialtjänstlagen (i det sistnämna fallet fyra gånger så ofta, men det kunde inte signifikansprövas på grund av för få observationer). Slutligen hade de som fick sin dom fastställd också sämre bostads- förhållanden. SOU 2004:3 LVM-vårdens genomförande, utfall och effekt - en kontrollerad registerstudie i Skillnader mellan LVM-intagna som fått sin dom fast- ställd enligt § 4 respektive endast § 13. Kön, andel kvinnor, % Ålder, m (sd) 43,4 (11,5) 41,9 13,3) Utbildning utöver grundskola, % (d) Har barn, % Sysselsättning (arbete eller arbetsmarknadsåtgärd), % Boende (eget kontrakt + övergångskontrakt), % Drogbruk utöver alkohol, % Därav bruk av heroin, % (c) Därav bruk av amfetamin, % (c) Därav bruk av bensodiazepiner, % (c) Finns i kriminalvårdsregistret, % Fängelsevistelse före LVM, % Finns i sjukvårdsregistret, % Sjukhus, antal dagar före LVM, m (sd) 7,3 (10,6) 4,7 (9,9) Psykiatriska problem, % 0,16 (a) Vård enl. 6 § SoL före LVM, % Antal avgiftningar före LVM, m (sd) 1,3 (1,9) 0,5 (0,8) 0,05 (b) Antal avgiftningar före LVM, m (sd) 0,8 (1,3) 0,4 (0,9) Antal tillnyktringar före LVM, m (sd) 4,6 (7,7) 2,0 (2,6) 0,10 (b) Antal tillnyktringar före LVM, m (sd) 2,5 (5,1) 1,7 (2,5) Antal vårdtimmar i tillnyktring före LVM, m sd) 6 (144) 25 (43) 0,09 (b) Antal vårddygn i avgiftning före LVM, m (sd) 7,0 (11,4) 1,3 (3,0) 0,02 (b) m = genomsnitt; (sd) = standardavvikelse; e.s. = ej signifikant; # = kan ej testas pga. att för många celler har för lågt förväntat värde; (a) Chi-två; (b) T-test för oberoende grupper; (c) Avser alla som brukar respektive drog, ej samma kategori som användes i matchningen (d) Uppgift saknas för tre personer Sammanfattningsvis tyder detta på att den aktuella missbrukssi- tuationen är betydligt allvarligare för de missbrukare som fått sin LVM-dom fastställd enligt 4 § jämfört med de som endast haft omhändertagande. Dessutom är fler av de LVM-dömda i en mycket utsatt situation pga. avsaknad av normalt boende. LVM-vårdens genomförande, utfall och effekt - en kontrollerad registerstudie i SOU 2004:3 Praktiskt taget alla har haft sin LVM-period förlagd till Frösö behandlingshem (FBH8). Fyra har genomfört hela eller större delen av sin LVM-period på andra LVM-institutioner – Renforsen, Räll- sögården och Hornö. Då flertalet vårdats på FBH kan några ord sägas om verksamheten där. FBH ligger i lokaler som tidigare hörde till ett stort mentalsjukhus och FBH hade tidigt bl.a. upp- giften att kunna vårda dem som misskötte sig på andra institutio- ner. Vid tiden för denna studie fanns två låsta avdelningar och en öppen enhet. Tio anställda som genomgick en utbildning för mig gjorde kortfattade grupparbeten som i PM beskrev de tre enheterna. Intagningsavdelningen är en av de låsta avdelningarna. Den har en tillnyktringsenhet och en avgiftningsenhet. Intagningsen- heten är inriktad på omvårdnad och medicinsk behandling, men där genomförs också DOK-intervjuer vilket upplevs som ett motiverande inslag. Kontaktpersonerna genomför också stöd- samtal med de intagna. Tiden på intagningsavdelningen upplevs som då klientens försvarsmekanismer och motstånd är lägre än annars. Den andra låsta avdelningen är en motivationsenhet där endast män vårdas. Verksamheten saknar dags- och veckoschema, men ett försök har påbörjats med frivilligt aktivitetsschema , med olika aktiviteter utanför huset. I huset finns möjligheter att sola, spela , pingis och sällskapsspel. Videofilm hyrs in och fast tid i bowling- hall finns en gång . Alla aktiviteter är frivilliga, men förutsätter att klienterna klivit upp till gemensamt morgon- möte kl. 9.00 och för yttre aktiviteter krävs att det inte bedöms föreligga någon avvikningsrisk. Personalen är organiserad i arbetsteam. Inga strukturerade motivationsmetoder nämns. Vid den öppna enheten vårdas både kvinnor och män. Verk- samheten beskrivs som miljöterapeutisk, vilket innebär att kli- enten skall vara behjälplig i de dagliga sysslorna på avdelningen (citat från PM). Personalen och klienterna är indelade i städ- grupp, köksgrupp och utegrupp och byter man grupp. Syftet är att stärka ADL-träning. Veckoschema upprät- tas då också enskilda samtal, tider hos tandläkare, 8 FBH har sedan studien gjordes bytt namn till Frösö LVM-hem. SOU 2004:3 LVM-vårdens genomförande, utfall och effekt - en kontrollerad registerstudie i frisör o.d. noteras. Veckoplaneringen skall skapa struktur i var- dagen. Deltagandet brukar vara mycket gott. Man framhåller nyttan man haft av handledning i kognitivt förhållningssätt. Det viktigaste motivationsverktyget är samtal antingen i plane- rade enskilda samtal eller i samband med aktiviteter. Frösö behandlingshem har en psykiater och även en klinisk psykolog. Den senare gör omfattande utredning då sådan beställts från . Resursen räcker dock inte till för mer än ett mindre antal av de intagna. SiS indikationer på framgångsrikt motivationsarbete LVM-institutionerna har uppdraget att motivera den enskilde till fortsatt vård i frivilliga former. Om detta lyckas så har LVM-insti- tutionen möjlighet att ge den enskilde s.k. § 27-placering för att också inleda denna vård. Om personen då återfaller i missbruk kan placeringen avbrytas och personen ifråga återkallas till LVM-insti- tutionen. Det är därefter möjligt att pröva igen med ny § 27-pla- cering. Institutionen har också möjlighet att skriva ut individen helt från LVM före de sex månadernas utgång om vårdens syfte har uppnåtts. De indikationer som SiS har på att LVM-institutionens motivationsarbete har varit framgångsrikt är därmed 1) en lyckad § 27-placering, dvs. en som ej lett till återkallande samt 2) tidigare utskrivning pga. av att vårdens syfte är uppnått. Av samtliga 28 med fastställd LVM-dom hade 17 personer () fått någon § 27-placering. Åtta av dessa hade fått fler än en sådan placering, och som högst hade två personer fått fyra § 27-pla- ceringar. Ett antal placeringar hade med andra ord slutat i återkal- lande. hade 13 personer () klarat av att få en lyckad § 27-placering, dvs. en som de inte återkallats ifrån. Ytterligare två personer i vårt material hade skrivits ut i förväg pga. att vårdens syfte hade uppnåtts. För dessa sammanlagt 15 personer finns det därmed någon indikation på att LVM-institutionerna ansett att de fört motivationsarbetet till framgång. LVM-vårdens genomförande, utfall och effekt - en kontrollerad registerstudie i SOU 2004:3 Avvikningar under LVM-tiden innebär i allmänhet också återfall i missbruk. Dessa och återfall under § 27-placering är alltså negativa och riskabla vårdhändelser. Fjorton, dvs. hälften av de 28 med fast- ställd dom, hade sådana negativa vårdhändelser. I den gruppen blev motiverade (enligt ovanstående indikation) jämfört i den övriga gruppen. Det finns alltså ett klart samband att de som återfaller i mindre utsträckning tycks bli motiverade att fortsätta ta emot vård, men sambandet är inte fullständigt. Även de som åter- faller har vissa möjligheter att vända under den fortsatta vårdtiden. När lagen infördes betydde en § 27-placering i allmänhet att perso- nen vårdades på ett frivilligt behandlingshem eller i ett familjehem som socialförvaltningen förordnat. har allmänt strävat efter en övergång till öppenvård, delvis av ekono- miska skäl. I vårt material med totalt 17 personer som fått någon § 27-placering hade endast tre placerats i behandlingshem, varav två hade klarat sig utan återkallelse. Alla de övriga 14 hade placerats i det egna hemmet. Detsamma gäller dem som skrivits ut före LVM- tidens utgång. Det finns inget åliggande för LVM-institutionen att kontrollera att den planerade frivilliga vården verkligen kommer till stånd. Det ansvaret åvilar . Det finns inte ens någon lagstadgad rätt för LVM-institutionen att begära uppgift från om detta. För att undersöka de fortsatta insatserna får vi därför gå till socialtjänstakterna. Det visade sig då att av de 27 LVM-patien- ter som fått sina domar fastslagna, och som var i livet, fortsatte fem () direkt i frivillig vård, jämfört med fem av 19 () som endast var omhändertagna. Bland de med fastställd dom jämfördes de som bedömts motiverade med övriga. Det fanns i det fallet ingen skillnad mellan de som bedömts som motiverade, dvs. fått lyckad § 27 eller tidigare utskrivning (), och de övriga (). Motiverad på LVM-hemmet är tydligen ingen indikation på att man verkligen fortsätter i frivillig vård. Eftervården är där- med lika fördelad bland dessa tre grupper – oberoende av fastställd dom och oberoende av motivationsinsatserna. SOU 2004:3 LVM-vårdens genomförande, utfall och effekt - en kontrollerad registerstudie i Endast 10 av samtliga 46 överlevande LVM-intagna () har alltså övergått i någon slags frivillig eftervård9. Vårdtiderna för dessa 10 var korta, (sd = 53). Till dessa 10 kan vi lägga sju som visserligen inte gått i eftervård, men som fått andra insatser efter LVM i form av kontaktperson, sysselsättnings- verksamhet, insatser enligt LSS etc. Men resterande 29 av de 46 () har inte haft några som helst fortsatta insatser direkt efter LVM. Socialtjänstakterna antyder inte heller att de skulle ha erbju- dits sådana vård- eller stödinsatser. Bland de 29 finns visserligen 7 som har haft nya vårdinsatser vilka inletts senare under , men dessa insatser har alltså inte följt direkt på LVM-vården utan har istället motiverats av att personen snabbt har återfallit i destruktivt missbruk. Det kan därför inte ses som eftervård till LVM-perioden, utan snarare som nya insatser som krävts kanske just för att eftervård saknats. Jämförelse med insatser för kontrollgrupp I kontrollgruppen har 8 av 33 () fått frivillig vård under mot- svarande period. Två personer for till familjehem, en till behand- lingshem och fem började i öppenvårdsprogram . Det är därmed samma andel som fått frivillig vård bland kon- trollerna som de som fått eftervård bland de LVM-vårdade. Kon- trollgruppen har dock i snitt fått nästan dubbelt så långa vårdinsat- ser jämfört med LVM-gruppen (genomsnitt antal dagar, m = 157 [sd = 126]). Vilka LVM-vårdade tar emot fortsatt vård och stöd? I en multivariat modell undersöktes vilka variabler som predicerar deltagande i direkta vård- och stödinsatser efter LVM. En mängd variabler prövades: ålder, kön, samboende, barn, utbildning, syssel- sättning, boende, drogmissbruk, kriminalitet, psykiska problem, tidigare LVM, vårdtyngd året före, fastställt LVM, negativa vård- händelser, indikation på motiverad under LVM, kommun (Öster- sund/övriga). Den senare lades till för att vårdutbudet är större i 9 Av dessa åkte fyra på behandlingshem (varav två till tolvstegsbehandling, en till psykiatriskt vårdhem och en till annat behandlingshem för missbruk); två for till familjehem, medan fyra började i öppenvårdsprogram (två i lösningsfokuserad, en i tolvstegsorienterad och en i kognitiv terapi). LVM-vårdens genomförande, utfall och effekt - en kontrollerad registerstudie i SOU 2004:3 I en stegvis reducerande process (Stepwise Backward) togs 12 variabler som inte bidrog till förklaringen bort. Den opti- mala modellen är klart signifikant, förklarar av variansen och kan rätt predicera av fallen. Den visas i tabell 5. Oddskvoten kan förstås som chansen att händelsen (dvs. delta- gande i eftervård och stöd direkt efter LVM) inträffar då den för- klarande variabeln ökar ett steg, vilket vid dikotom variabel är det- samma som förändring från nej till ja. Prediktion av deltagande i vård/stödinsatser direkt efter LVM (logistisk regression). Modellens p = 0,001. Nagelkerke R2 = 0,49. N = 45. Boende (eget el. -2,63 0,01) Modellen ger förslag på möjliga förklarande faktorer som kan pre- dicera deltagande i fortsatt vård/stöd. Vi finner, ordnat efter graden av säkerhet (lågt p-värde): Att ha en egen lägenhet eller socialt övergångskontrakt. Det ökar oddset mer än 9 gånger för att personen skall delta i fortsatt vård. Man skulle kunna tänka sig att bostadslöshet tvärtom skulle öka oddset för deltagande, eftersom man då kan få boen- deproblemen lösta . Men tvärtom tycks boende här öka förutsättningen för att gå vidare i fortsatt vård. Att inte vara samboende. Att ha en sambo minskar oddset nära 14 gånger för deltagande (1/0,072 = 13,89). Man kan tänka sig att den som har en sambo i högre utsträckning försöker få sitt stöd genom den primära relationen. Dessutom kan vistelse på behandlingshem upplevas som en påfrestning för relationen. Att ha psykiska problem. Det ökar oddset för deltagande nära 14 gånger. Detta kan ha att göra med att större ansträngningar görs för att de med psykiska problem skall få fortsatt hjälp jämfört med andra. Att missbruka droger vid sidan om alkohol. Denna faktor är inte lika klar då den endast tangerar signifikans. SOU 2004:3 LVM-vårdens genomförande, utfall och effekt - en kontrollerad registerstudie i drogmissbrukare skall delta är mellan 6 och 7 gånger större än att rena alkoholister skall delta. Om drogmissbrukare är mer hågade för fortsatt vård än alkoholister vet vi inte. Dessa faktorer behöver inte enbart handla om vilka som kan moti- veras till fortsatt hjälp. Det kan lika gärna vara fråga om att social- tjänsten prioriterar ensamstående drogmissbrukare med psykiska problem till olika insatser i högre utsträckning än samboende alko- holister utan psykiska problem. Bostadsfaktorn bryter mönstret. Den negativa faktorn att sakna bostad är relaterad till mindre efter- vård. Det kan ha att göra med att mycket av den vård som erbjuds när det gäller missbruk är öppenvård. Boendeinsats för hemlösa i form av kategoriboende sker ofta utan fortsatta insatser för att hantera missbruket i sig. Det finns en föreställning – visserligen felaktig – att boendeinsatsen isolerat skulle hjälpa även mot miss- bruket (2002). Lika intressant är vilka faktorer som inte predicerar deltagande. Vårdbehovet mätt med vårdtyngd under föregående år ökade inte deltagandet. Inte heller motivation under LVM så som den visades i institutionens hantering, eller negativa vårdhändelser. Fram till hade åtta personer i LVM-gruppen och två bland kontrollerna avlidit. För samtliga avlidna kunde vi genom dödscertifikat klassificera dödsorsakerna. Direkt missbruksrelate- rade orsaker är akut levercirrhos, somnat kraftigt berusad utomhus och dött av nedkylning, förgiftning som enligt certifikatet sanno- likt skett i berusningssyfte samt skallskada till följd av fall under kraftig fylla. Samtliga misstänkta självmord har skett våldsamt: hängning, lagt sig framför tåg, hoppat (?) Två fall var misstänkta mord i samband med missbruk och en dog av hjärtin- farkt. Tre var och övriga var när de avled. LVM-vårdens genomförande, utfall och effekt - en kontrollerad registerstudie i SOU 2004:3 Andel döda och antal dödsorsaker i LVM-grupp och kontroller. Total andel döda, % Dödsorsak, antal: Direkt relaterad till missbruk Suicid, eller misstänkt suicid Andel döda från utskrivning, % Andelen döda i LVM-gruppen är alltså nära så hög som i kontrollgruppen, men skillnaderna ryms trots detta inom vad som kan vara slumpvis fördelning. Dödsfallen har inträffat olika efter den aktuella LVM-perioden. Ser vi till antalet döda på relativt kort sikt – från utskrivning – så var det drygt så många döda i LVM- gruppen, vilket skulle tala för sämre överlevnad i LVM-gruppen. Överlevnad studeras bättre med Kaplan-Meier-kurvor, som visar andelen överlevande . Figur 1 visar överlevnaden upp till . Efterhand som observationen upphör censureras individen från kurvan, vilket innebär att andelen beräknas på kvarvarande observationer. LVM-gruppen låg något under kontroller. Skillnaderna visar en tendens (p = 0,12) men uppnår inte statistisk säkerhet. SOU 2004:3 LVM-vårdens genomförande, utfall och effekt - en kontrollerad registerstudie i Jämförelse mellan LVM-grupp och kontroller vad gäller överlevnad under 2–(n =47 + 33). Man kan också undersöka vilka bakgrundskaraktäristika som predi- cerar kortare överlevnad i en multivariat modell. Den multivariata motsvarigheten till Kaplan-Meier-kurvorna för tid till första till- nyktring är Cox regression. Den analysmetod som använts kallas Backward Stepwise och innebär att de faktorer som inte ökar modellens samlade förklaringsförmåga stegvis plockas bort till dess att den optimala modellen framträder. De bakgrundsfaktorer som prövats är ålder, kön, LVM, drogmissbruk (utom alkohol), psykiat- riska problem, kriminell bakgrund, sakna arbete/sysselsättning, sakna bostad (egen eller övergångskontrakt/ej sådan), leva ensam samt vårdtyngd . Modellen reducerades stegvis genom att insignifikanta faktorer togs bort. I den optimala modellen, som inte nådde full signifikans (p = 0,075), återstod endast kön och ålder. Män och äldre dör tidigare även i denna grupp, precis som fallet är bland andra. Sammanfattningsvis kan vi säga att vi har en mycket hög dödlig- het, som är direkt relaterad till missbruk, våld och självmord. Denna dödlighet är högre i LVM-gruppen, men tvångsomhänder- tagandet bidrar inte till att förklara dödsfallen då andra faktorer inkluderas i analysen. LVM-vårdens genomförande, utfall och effekt - en kontrollerad registerstudie i SOU 2004:3 Tid till första tillnyktring eller avgiftning efter LVM-perioden Av de 34 LVM-omhändertagna som tidigare nyttjat TNE (dvs. sedan bortfallsgruppen exkluderats) återkom 24 personer efter LVM-perioden till TNE för ny tillnyktring eller avgift- ning, och en återföll och hann avlida innan han återkom till TNE. De övriga 9 personerna behövde inte ny tillnyktring så länge vår observation sträckte sig. Ytterligare två personer klarade sig innan de behövde en ny vistelse på TNE. För dessa elva per- soner () finns alltså en stark indikation på förbättrad situation, även om vi inte kan påstå att alla dessa varit helt missbruksfria. På samma sätt som överlevnad ovan mättes i observerad tid till eventuellt dödsfall har tiden som personerna klarat sig utan ny till- nyktring eller avgiftning10 använts som mått på förbättring. Tiden har då räknats från det att utskrivning eller lyckad § 27-placering gjordes fram till tidpunkt för första TNE-vistelse11. Observations- tiderna var för LVM-gruppen, dvs. och 7 månader (sd = 409). För kontrollgruppen var den (sd = 365), dvs. och närmare 10 månader. Först jämförs tid till första tillnyktring mellan 34 i LVM-gruppen och 33 i kontrollgruppen. Nio i LVM-gruppen (26,) och nio av kontrollerna (37,) har, efter LVM-perioden eller motsvarande, inte återfallit i missbruk som fordrat hjälp vid TNE12. Dessa före- faller alltså ha en klart förbättrad situation och det finns ingen klar skillnad mellan de LVM-dömda och kontrollerna härvidlag. För de övriga har tiden fram till tillnyktring varierat kraftigt. Nedan visas (figur 2) Kaplan-Meier-kurvor, där x-axeln liksom tidigare beskriver observationstid medan y-axeln här beskriver andel av personerna som ännu inte behövt vård på TNE. Som synes följer kurvorna varandra mycket väl. I båda grupperna kommer återfallen snabbt för relativt stora grupper. Men börjar kurvorna plana ut, vilket tyder på att de 10Fortsättningsvis skrivs tillnyktring, men inkluderar då även avgiftningarna. 11Därtill läggs tidpunkten för ett missbruksrelaterat dödsfall som inträffade utan ny vård på TNE. De som har dött och de som flyttat från länet kan endast studeras fram till dödsdatum respektive flyttdatum. Övriga har studerats till . 12Bland dem som återfallit finns en LVM-person som visserligen aldrig återkom till TNE, men som dog under återfall. SOU 2004:3 LVM-vårdens genomförande, utfall och effekt - en kontrollerad registerstudie i som klarat sig så länge har god chans att klara sig i fortsättningen också. Kontrollerna klarar sig något längre men skillnaderna når inte statistisk signifikans (Breslows statistika: p = 0,10). I det följande skall vi undersöka LVM-gruppen närmare. Jämförelse mellan LVM-grupp och kontroller vad gäller tid till första tillnyktring (n = 34 +33). Andel utan ny tillnyktring Dagar sedan utskrivning/motsvarande De omhändertagna och de med fastställd dom Hur går det för 22 personer som fått sin dom fastställd i länsrätt jämfört med 12 som endast blivit omhändertagna? Den förra gruppen har, som vi sett, betydligt svårare missbruk, och de stannar upp inom tvångsvård i någon form, medan den andra gruppen har relativt sett lindrigare missbruk och vårdas i allmänhet endast akut . I figur 3 visas att vissa i båda grupperna återfaller lika snabbt allra , men av de som fått fastställd LVM-dom fortsätter fler att återfalla månaderna efteråt. Prövningen har gjorts med Breslows statistika, som beaktar observationernas antal . Skillnader mellan kurvorna når inte riktigt signifikans (p = 0,11). Talar detta i sig för att en kortare vårdtid är önskvärd? Det kan inte besvaras med denna jämförelse.