frs · GS121661 · 2005-05-25 00:00:00 — Svar på fråga 2004/05:1661 om fungerande infrastruktur har frågat om jag är beredd att införa infrastrukturobligationer för att snabbare kunna sätta i gång viktiga infrastruktursatsningar. De medel som obligationerna genererar ska öronmärkas för finansiering av infrastrukturobjekt med vidare möjlighet att koppla ett sådant sparande till särskilt utpekade projekt. Obligationerna ska kunna köpas av såväl privatpersoner som företag. En fungerande infrastruktur utgör, som påpekar, en viktig grund för tillväxt och sysselsättning. Det är också ett område som regeringen satsar stora resurser på. Det är dock svårt att se att det framförda förslaget på något meningsfullt sätt kan bidra till att resurserna för infrastruktursatsningar utökas. Förslaget stöter dessutom på problem i förhållande till de regler och villkor som gäller för såväl statsbudgeten som statens upplåning. är den myndighet som har ansvaret för statens upplåning med uppgift att bland annat löpande finansiera lånebehov alternativt placera överskottslikviditet. Inom ramen för regeringens riktlinjer för statsskuldsförvaltningen och det övergripande målet för skuldförvaltningen @ att långsiktigt minimera kostnaden för skulden som risken i förvaltningen beaktas @ har stor frihet att välja de upplåningsinstrument som är mest lämpade för att täcka uppkomna saldon på statsbudgeten. En hörnsten i kontorets upplåningsstrategi är att koncentrera upplåningen till ett antal benchmarkslån i syfte att nå en så hög likviditet och en så låg finansieringsrisk som möjligt. Risken med obligationer avsedda för särskilda ändamål är att man inte uppnår en tillräckligt kritisk volym i upplåningen. En sådan fragmentering av statens upplåning riskerar att leda till att likviditetspremier byggs in i lånestockarna och till sämre lånevillkor för staten. Därmed riskerar den här typen av finansiering även att strida mot målet för statens upplåning och mot det uppdrag som har. Därtill saknas det både regler och finansadministrativt stöd för att generellt hantera öronmärkta pengar inom ramen för statsbudgeten. Principen i hanteringen av statens medel är att statens utgifter finansieras samlat av de inkomster staten skaffar sig, utan att inkomster öronmärks för särskilda ändamål. Därmed skulle också sambandet mellan ett sparande i infrastrukturobligationer och de satsningar på infrastruktur som görs bli svagt eller rent av fiktivt. Det bör också påpekas att det är som beslutar om de utgifter staten tar på sig och vilka satsningar, till exempel inom infrastrukturens område, som görs. har därefter att tillse att pengar lånas upp till bästa möjliga finansieringsvillkor med hänsyn till målet för statsskuldspolitiken och de regler som i övrigt gäller. Finansieringen av statens utgifter är på så sätt frikopplad från de lånebehov som skapas av beslut. Att införa ytterligare ett låneinstrument, som föreslås av frågeställaren, innebär därmed inte att mer resurser skapas för avsett ändamål. För statens investeringar i vägar och järnvägar sker finansiering i första hand med direkta anslag från statsbudgeten. I några fall har dock högt prioriterade och angelägna projekt finansierats med lån i . Även då investeringarna formellt finansieras med lån så behöver detta dock inte innebära att behöver låna medel, eftersom statsbudgeten i övrigt kan gå med överskott. Utöver anslags- och lånefinansiering har endast ett fåtal projekt genomförts med hjälp av alternativa finansieringsformer. Fortsatta överväganden om alternativ finansiering kommer att göras där så kan bedömas lämpligt. Något sådant övervägande föreligger inte med anledning av det framförda förslaget. Slutligen vill jag även nämna att privatsparare och företag kan ta del av statens förmånliga upplåningsvillkor genom sparformen Statspapper för alla. Genom sparformen deltar gemene man på samma villkor som institutionella investerare vid emissioner av statspapper. Emitterad volym i sparformen var 2004.