prot · GS0971 · 2005-02-08 00:00:00 — Kanske vi, som en del kyrkliga människor och kyrkliga grupper vill, mer ska fästa vikt vid asylskäl i stället för humanitära skäl. 132 (): Som vanligt blandar migrationsministern ihop begreppen för dåtid, nutid och framtid. Dåtid handlar om varför barn far illa, nutid om vad man ska göra åt de barn som far illa , och framtid handlar om hur man ska undvika att barn kommer att fara illa. Ministern tar upp de barn som är sjuka men också de asylsökande barnen i sitt interpellationssvar. För att förhindra att barn blir sjuka har migrationsministern tillsatt en samordnare som ska utreda varför barn blir sjuka. Det är bra. Men, fru talman, det viktigaste nu är de barn som ligger svårt apatiska och vars sjukdomsstadium har gått över gränsen till en rent fysisk sjukdom som är livshotande. De är inte hjälpta av någon rapport om varför de är sjuka. Jag upplever det cyniskt när ministern säger att barnens lidande berör henne oerhört starkt och att hon ser det som en av sina viktigaste uppgifter att hjälpa de här barnen. Men gör något då! Jag har medverkat för att hitta en lösning för just de allra svårast sjuka barnen genom det förslag till utskottsinitiativ som jag och representanter för fyra andra partier har lagt fram , men som ministerns och Per partier har skjutit . De här barnen kan inte vänta. Deras sjukdom är livshotande, därför brådskar det. Hjälp de här barnen och ge dem den vård de behöver, som ministern lovar i sitt interpellationssvar. Både de barn som det i första hand gäller här och andra barn som mår dåligt behöver känna trygghet för att kunna tillgodogöra sig vården. Men för att känna trygghet måste de och deras föräldrar få uppehållstillstånd. I det förslag som vi har lagt fram säger vi inte att barnen per automatik ska få uppehållstillstånd. Vi säger att en oberoende expertgrupp ska avgöra om barnen lider av det som på medicinskt språk kallas depressiv devitalisering. Varje barn ska behandlas individuellt. Expertis säger att detta tillstånd inte kan simuleras. kommer vi till dåtid. Där har jag lite samma uppfattning som Per . Man kan fråga sig varför så många barn som har flytt hit med sina familjer mår så dåligt, till och med så dåligt att de förlorar livsgnistan. Det kanske beror på att dessa barn har varit med om mycket traumatiska upplevelser som de inte har fått berätta om eller fått hjälp att bearbeta. Dessa barn kanske har helt egna asylskäl. I en debatt sade ministern att ska vi ha barnkompetens på alla enheter som utreder barn. Varför finns det inte redan? Kan det hänga samman med att ständigt byter personal, vilket ministern har framhållit i en annan debatt? Varför gör inte ministern någonting åt personalomsättningen på ? Varför inför vi en ny instans och processordning, förhoppningsvis ? Jo, därför att man upplever asylprocessen som rättsosäker. skulle ha lagts ned för länge sedan. Och mycket kritik har också framförts mot . har asylsökande fått sina skäl utredda i en rättsosäker asylprocess. Det är inte konstigt att människor, särskilt barn, far illa i asylprocessen. Kan ministern tänka sig att åtminstone göra det allra nödvändigaste för de barn som lider av en livshotande sjukdom och snabbt medverka till att de kan få uppehållstillstånd så att vård för att komma tillbaka till livet kan påbörjas? Eller ska fler barn offras i vår inhumana flyktingpolitik? 133 (): Jag måste säga att jag under den här dagen har haft lite blandade känslor efter vårt utskottssammanträde , när vi diskuterade de här frågorna i socialförsäkringsutskottet apropå det förslag till utskottsinitiativ som utskottet hade på bordet. Det är ett slags blandning av sorg och frustration över den politiska oförmågan att hantera den här typen av frågor, en oförmåga som på något sätt har tagit sig uttryck i att vi sätter form före sak. Jag vill inte för ifrågasätta de krav som vi måste ha i allt vårt arbete här på en noggrann beredning och genomlysning av de frågor vi tar ställning till. Men jag tror också att vi av och till måste tillåta oss att gripa in och låta oss påverkas av det skeende som vi ser runtomkring oss. I det här fallet är det ett påtagligt skeende i vårt samhälle som berör oerhört många människor. Mer än hundra barn, kanske 130 barn i vårt eget land, i vårt välfärdssamhälle , ligger på sin säng, stirrar in i väggen, har en medicinskt säkerställd diagnos på sitt tillstånd, och vi har ett slags oförmåga att gripa in i det här. Jag ska inte dra paralleller till andra katastrofer som vi har konfronterats med, men det är inte alldeles enkelt att tänka bort dem ändå. har vi stora krav på oss att gripa in, och ibland präglas vårt hanterande av en oförmåga. Asylprocessen är med all rätt ifrågasatt av många i vårt samhälle , inte minst av många av oss här. Men det jag har uppfattat , när debatten har stått stark kring barnen, är att om det är någonting som människor runtomkring oss är berörda av och där i varje fall jag har upplevt en i princip entydig uppslutning är det den här frågan. Varför gör ni ingenting för de här barnen? Ser ni inte vad som händer? Varför gör det politiska systemet ingenting? Och det politiska systemet, tycker jag, i det här fallet har brustit. Det är väldigt bra att regeringen utreder och tittar på orsakerna till att de här barnen har det som de har det. Jag har också lyssnat på . Jag har stor respekt för det arbete hon gör. Jag tycker att det är bra att det arbetet pågår. Det är bra att vi tittar på orsakerna, funderar på vad vi kan göra på lång sikt. De här ytliga iakttagelserna som vi nu har konfronterats med, att det här bara händer i , att det har hänt , att det drabbar barn från vissa grupper, att det drabbar det äldsta barnet och så vidare, kanske är intressanta i sig, vad vet jag. Möjligen är det lite väl snabba slutsatser. Det finns faktiskt andra bilder också, från andra håll i världen, som möjligen ger ett något annat perspektiv på det här. Låt oss lugna oss med de tvärsäkra slutsatserna och framför allt, låt oss bedriva det här utredningsarbetet seriöst och på allvar. Men är de här barnen och deras familjer i en akut situation. Då har vi i utskottet prövat att gripa in, att visa det politiska systemets kraft och förmåga att gripa in i en akut situation. Jag känner sorg och frustration över att vi har gått i väggen med detta och mötts av sådana invändningar som jag har väldigt svårt att ta till mig. Min talartid medger inte att jag utvecklar det just . Jag ber att få komma tillbaka i ett inlägg till. 134 (): Jag satt på mitt rum och hade tänkt avstå från den här debatten. Jag tycker att det är lite sent, och jag har en förkylning i kroppen. Men när jag satt där fick jag ett telefonsamtal hemifrån mitt eget län. Det var en kvinna, en lärare, som inte hade hört att jag var på radion tillsammans med , men som ville ställa en del frågor till mig. Hon visste inte ens riktigt säkert att jag jobbade med de här frågorna i . , vad ska vi göra? Det var en familj från som varit i mellan två och . De hade en flicka och en pojke i familjen. Sonen var ganska apatisk redan när de kom till . Men han tillfrisknade, och det hade gått riktigt bra för honom. Han hade lärt sig svenska och lyckats oerhört bra i skolan. Så får de besked om avslag. Han går in i sig själv igen, förmår inte att fortsätta med utbildningen utan ligger nu hemma. De vågar inte lämna honom eftersom han gjort självmordsförsök. Mamman arbetar också i skolan, och en äldre syster till grabben klarar sig bra. Vad ska vi göra? Jag berättade att vi just nu behandlar frågan, och att vi har lagt fram ett utskottsinitiativ . Om inte förr så blir det motioner framöver. Vi hoppas verkligen att frågan kommer att komma upp snabbare än så. Även om ministern hänvisar till vad en kategori läkare har sagt har vi också lyssnat på andra. Vi har ordnat frukostmöten med experter av olika slag. De har visat på att det skulle vara till fördel för familjen om de visste att de skulle få stanna. Då har de lättare att gå in i ett tillfriskningstillstånd. Vid det senaste frukostmötet fick vi också kunskap om i vilket skick en hel del av de familjer är som har skickats hem. Då skäms jag som svensk att vi skickar hem familjer med barn som egentligen är i behov av läkarvård utan att veta om de kan få den behandling de behöver i det land dit vi skickar dem, utan att veta om de har ett hem att komma till. Någon ska till och med ha sovit under bar himmel och sedan bott i ett garage om påståendet är sant. Är det human flyktingpolitik? Det är alltför ofta som människor kommer fram till oss och pratar om detta precis som sade. Det här är en bekymmersam fråga som oerhört många människor har engagerat sig i. De skäms över att vi hanterar frågorna på det sätt vi gör i . Det krävs en förändring, och den behöver ske snart. Det är mycket i hela asylprocessen som behöver förändras. Den måste gå snabbare . Vi har lyft fram som viktigt att också ställa högre krav på dessa familjer. Det ska inte vara så mycket av omhändertagandementalitet. Det ska ställas krav på att försöka lära sig svenska språket och att delta i någon form av arbetspraktik. Det tror vi skulle vara bra mycket bättre. Jag vill ställa en fråga till migrationsministern. Varför lyssnar inte migrationsministern på de läkare som menar att det bästa för barnen och ungdomarna skulle vara att de fick uppehållstillstånd? 135 (): Jag vill kommentera det sista påpekandet från . Det är fascinerande att höra det vi ofta är överens om, nämligen att vi ska ställa krav på människor när de kommer hit att snabbt delta i arbetet och snabbt integreras. Det är viktigt. Men den grupp vi nu pratar om är människor som redan innan de kommer till är svårt sjuka. Barnen är redan när de kommer hit svårt traumatiserade och sjuka. Vi har alla i utskottet fått en beskrivning av vilka familjer det handlar om. Det, om något, gör frågan om den linje vi annars har diskuterat om att snabbt introduceras på arbetsmarknaden lite mer komplex. Låt mig ändå kommentera en sak som gör mig bekymrad. uttryckte att hon tyckte att det var cyniskt att höra migrationsministern. Jag måste säga att jag tycker att det är cyniskt att höra hur man försöker göra partipolitik av en så avancerad och komplex fråga som denna. Man gör politiska utspel och kräver snabba politiska lösningar, där man i princip hävdar att alla barn med en viss typ av diagnos nu ska få permanent uppehållstillstånd. Det är avancerat och ibland något cyniskt, inte minst i ett läge där professionen själv faktiskt inte vet. Om det är något jag har lärt mig under mina år i är det att vi bör ha en oerhörd respekt för professionen. Jag vet inte om är läkarutbildad. Jag är det inte. Jag är inte heller psykiater. Men , som har redovisat för utskottet, har lång erfarenhet av att arbeta med barn i traumasituationer, så också andra som vi har kallat och lyssnat på vid olika seminarier. Ingen av dem har gett oss rådet att fatta beslut om kollektiv amnesti eller kollektiva uppehållstillstånd. Ingen av oss har heller sagt att det är det som kan vara den enskilda förklaringen. Det är viktigt att vi fattade vårt beslut i utskottet att kalla expertisen till oss för att få den senaste informationen. Jag har ingen annan uppfattning än att det är det som måste vara vägledande för oss. Om expertisen ger oss rådet att bevilja uppehållstillstånd tycker jag att vi ska följa det. Men det är det rådet vi ännu inte har fått. Fem partier röstade emot det förslag som vi lade fram om att bordlägga frågan och i stället ha tid och rådrum att lyssna på expertisen inom bara någon vecka. Jag vill också passa på att ställa en fråga om den oberoende expertgrupp som ska klara ut vilka barn som ska omfattas av detta. Så här skriver de fem partierna: En oberoende expertgrupp på området bestående av barnläkare, barnpsykiatrer och barnpsykologer utsedda av i samråd med oberoende organisationer som exempelvis och Röda Korset ska ha det yttersta ansvaret när det gäller att bedöma vilka barn som lider av depressiv devitalisering. Om detta ska vara en ny typ av hanteringsordning för vissa grupper, varför är det bara dessa barn som ska ha detta? Varför inte andra grupper, som i så fall bör ha en extra noggrann bedömning om man inte litar på den bedömning man i övrigt gör? Låt mig sedan avslutningsvis säga något om själva sakfrågan. Jag tror att alla vi är oerhört bekymrade över det som har uppstått, men är åtminstone min uppfattning att vi inte får hamna i ett läge där vi på politisk väg tar för snabba beslut som får långtgående konsekvenser för andra barn som finns i . Det är min oro. Jag vågar vädra den här i talarstol. Det är viktigt att vi har det modet när vi i utskott hanterar sakfrågan. I själva processfrågan är vi alla överens om att vi faktiskt ska avskaffa den prövning vi har , lägga ned och få en ny instans- och processordning. Låt inte amnestifrågan bli argumentet för att lösa olika politiska bekymmer inför en ny instans- och processordning. Då gör man hela flyktingpolitiken i en otjänst. Jag är glad över att vi i utskottets majoritet hade modet att säga att vi ska lyssna på människor som arbetar med barnen, låt oss lyssna på professionen. Därefter är jag och alla andra i utskottet beredda att ta ställning i sakfrågan. 136 Statsrådet (): Återigen vill jag gärna instämma i den oro som flera har gett uttryck för. Det är också många rop på snabba och enkla lösningar. Det är oerhört viktigt att vi tar reda på orsakerna till att barn i nästan bara i utvecklar dessa symtom. Man ska inte agera i blindo och utan att riktigt veta om det förvärrar vad man gör eller förbättrar. frågar varför jag inte lyssnar på läkare. Jo, det gör jag. Jag har talat med många läkare och barnpsykologer. Jag har besökt ett antal barnpsykiatriska kliniker. kommer jag att besöka . Jag har också begärt in ett antal akter från och kunna titta på ett helt ärende för att få en uppfattning om barnens bakgrund, asylutredningen och så vidare. Den bild som förmedlas till mig av alla de läkare och psykologer som jag har träffat är för det första att det , enligt expertisen, inte finns någon vedertagen diagnos för syndromet. Man talar om funktionsbortfall. Men det kan se väldigt olika ut för olika barn. Helt klart har vissa barn några funktionsbortfall medan andra har mera övergripande eller genomgripande funktionsbortfall. Det är inte en grupp vi talar om utan det finns en hel skala av olika grader av symtom. För det andra kan vi konstatera att det här har med asylprocessen att göra. Barn mår dåligt i asylprocessen. Det är helt riktigt. ser vi att sambanden och orsakerna sannolikt är oerhört komplexa. Därför är det viktigt att vi också tar reda på orsakerna. Vi ser att det finns tecken på att det sätts en oerhörd press på barn i asylprocessen. Barnet blir nyckeln till föräldrarnas intensiva önskan om att få ett uppehållstillstånd i . Vi ser också att det finns föräldrar som inte fullt ut stöder sina barn i tillfrisknandet. Läkare och psykologer säger till mig att nästan oavsett vilken vård som sätts in för barnen påverkas barnen oerhört mycket av föräldrarnas attityd till hela asylprocessen och föräldrarnas attityd till ett eventuellt avvisande. Jag ska berätta om ett fall som jag läste om. Det handlade om en flicka som inte hade ätit och druckit , och det var väldigt svårt att kommunicera med henne. Det visade sig under resan att föräldrarnas inställning till att återvända till hemlandet förändrades. Man ställde in sig på det, och man började planera för ett återvändande. Under mellanlandningen ringde man släktingar och vänner som skulle ta emot. Detta fick en omedelbar effekt på barnet, som låg i flygplanet. Det står i verkställighetsrapporten att barnet, som alltså inte hade ätit och druckit tidigare, hade stor aptit på mat och dryck. Sedan visade det sig att hon satt upp. Jag menar att det är mycket komplexa samband. Det är väldigt viktigt att vi innan vi slår fast olika saker också måste ta reda på vad det handlar om. 137 Förste vice talman (): Om det är något som jag inte tycker om är det att tro att vi inte alla har god vilja i den här frågan. Det är inget fel att ha ett stort hjärta, men det gäller att se till att vi klarar den här processen på ett bra sätt. Jag skäms också för att vi har en process som gör att människor blir sjuka, kommer i psykisk sjukdom eller på gränsen till självmord. Jag tror att en del av de förändringar som är på väg kommer att förbättra situationen. Men det jag är lite rädd för, efter den debatt vi haft här , är att om vi gör ett antal beviljanden av permanenta uppehållstillstånd kan vi inte vara säkra på att vi inte skapar ännu mer lidande genom att några hundra nya kommer att lägga sig som mer eller mindre apatiska. Det vi har sett av den mycket frikostiga, relativt andra länder, möjligheten att få stanna av humanitära skäl är inte uppmuntrande. Vi har närmast uppmuntrat eller drivit människor till psykisk ohälsa för att vilja stanna här i . Det är mycket naturligt och framför allt mycket förståeligt i deras agerande. Jag är bekymrad över den process vi har, för den slår sönder människor. Jag säger inte att det finns någon lätt och enkel lösning. Om jag ska säga något till om dagens sammanträde är det att jag tror att jag har en enhällig riksdagsgrupp bakom mig i en sak, och det är att vi ska ha en seriös behandling. Det har vi inte när utskottet får initiativet och ska ta ställning. Vi ska bereda det och ta in den främsta expertisen. Vi ser allvarligt på det här. Vi vill inte ha 200 nya apatiska barn. Vi ska försöka hitta en lösning som är så human och så bra som möjligt både för berörda personer och för svensk riksdag. Jag tror inte att det bara är att säga en trollformel, som depressiv devitalisering. Jag har en hustru som är psykiatriker och läkare, och hon sysslar delvis med den här typen av frågor. Så enkel och så svartvit är inte den bedömningen. Den är mycket svår. Därmed hamnar detta som en delbedömning i en form av rättsbedömning, som innefattar andra och mycket starka skäl. Mitt partis uppfattning är i ganska stor utsträckning att vi måste få en väsentligt snabbare asylprocess, av humanitära skäl, att vi måste få tydligare skäl för varför man får stanna eller inte och att processen ska vara mer förutsägbar. måste vi försöka se till att vi kommer till skott i och även i utskottet , till någon form av slutsats, där vi tar hänsyn till den främsta vetenskapen, det främsta kunnandet, att vi tänker med både hjärta och hjärna och därmed försöker komma fram och göra det på ett bra sätt. För mig är det väldigt påtagligt när professor i konstaterar att asylprocessen förefaller orsaka barnens tillstånd och att vi producerar psykiska sjukdomar som vi sedan inte kan göra något åt. Psykologen har skrivit i rapporten som gett upp att barns tillstånd är så starkt förknippade med själva asylprocessen att psykiatrins vanliga botemedel inte hjälper. Det är helheten av processen som måste förändras, ju förr, dess bättre. 138 (): Jag tycker att det känns väldigt viktigt att vi får någonting gjort . Det ska självfallet vara så säkert som möjligt. Men det har tagit att lösa den här problematiken. Det jag är orolig för är att det är fler barn som dör medan vi håller på att ta fram rapporter om varför de är sjuka. Det har talats mycket om asylprocessen och att den är rättsosäker. Det finns många exempel, som jag sade. har fått mycket kritik. Man följer inte upp vad som händer med asylsökande som återvänder. Man har stor personalomsättning. Man följer inte alla riktlinjer man har, och så vidare. Jag har försökt skaffa mig kunskap . Jag har lyssnat på , på och på , och det finns olika uppfattningar hos och bland olika experter. Därför tror jag att det är bra om man tillsätter en expertgrupp som kan avgöra om de här barnen är allvarligt sjuka, vilket man påstår att de är. Jag vill säga till att det här inte är partipolitik. Det här är någonting som jag känner med hjärtat, och det skulle jag göra oavsett vilket parti jag tillhörde. Jag mår dåligt, och jag skäms, som flera andra också har sagt. När jag träffar mina barnbarn känner jag mig så otroligt tacksam för att de har både föräldrar och farföräldrar. Jag kan inte låta bli att göra vissa jämförelser. 139 (): Debatten tenderar att vidgas till asylprocessen i sin helhet och till en diskussion om eventuell amnesti eller nollställningsbeslut inför övergång till en ny instans- och processordning. Låt oss ta den debatten i ett annat sammanhang och fokusera på vad det handlar om. Det handlar om ett hundratal barn i vårt eget land, i , som svävar i uppenbar livsfara. Vad gör det politiska systemet i denna konkreta situation? Det är det frågan handlar om. Vi ska naturligtvis ta reda på orsakerna. Vi ska naturligtvis inte fatta kollektiva gruppbeslut. Jag vill säga till och andra här att det seriösa förslag som har lagts till utskottet inte handlar om något kollektivt beslut. Det handlar om en individuell bedömning av varje enskilt ärende på sakliga, medicinska och tillförlitliga grunder. Jag är absolut inte för kollektiva beslut och har inte föreslagit det . Jag vill vara noga med att påpeka det. Vi beskylls för att bedriva partipolitik. Jag trodde i och för sig att det var det vi höll på med i det här huset, men jag förstår att det uttalas i en negativ mening här. Fem partier har seriöst och noggrant, med stöd av expertunderlag, arbetat fram ett gemensamt förslag. Vi har inte mörkat det på något sätt, utan vi har arbetat öppet, skrivit artiklar i tidningar och så vidare. Vi lägger fram det för utskottet som vårt förslag . Två partier motsätter sig att vi tar det här initiativet och vill inte göra det. Min enkla fråga är: Vem bedriver partipolitik? Är det de fem partierna eller de två andra? 140 (): Migrationsministern missuppfattade mig. Jag talade om att lyssna på de läkare som är positiva. Jag förstår mer än väl att har lyssnat på åtskilliga läkare och psykologer. Jag hoppas att förstår det. Det finns också de vi har i alla fall lyssnat på dem som är positiva till att man skulle få uppehållstillstånd. Det råder inget tvivel om att de här barnen har oerhört traumatiska upplevelser med sig i bagaget när de kommer hit. Av de 16 barn som fanns på ett behandlingshem här i hade nio sett sin mamma bli våldtagen. En del av barnen har sett någon nära anhörig mördas framför ögonen på dem. Människor har kommit och slagit sönder deras hem. De har varit med om fruktansvärda upplevelser. Med det i bagaget förstår jag mer än väl hur det är när de kommer till ett främmande land och inte heller där får känna sig behövda någonstans eller efterfrågade. tyckte inte om att jag talade om viss sysselsättning. Om familjen får ett bra mottagande när den kommer hit, får möjlighet att lära sig svenska språket och möjligheter att arbeta tror jag att det påverkar även barnen i familjen så att man skulle må bättre som familj. Man känner att man har framtidstro, framtidshopp och ser möjligheter i detta. Jag är väldigt noga med att understryka att det absolut inte handlar om amnesti. Vi har skrivit det tydligt i den debattartikel vi skrivit men också i det utskottsinitiativ vi hade med oss till utskottet. Det handlar om att man ska bedöma varje barn. Det var inte vi som skulle göra det, utan det var experter som skulle göra det, som vi har stort förtroende för. Dessutom har vi lyssnat på de experter som visar på att det går att göra en bedömning när människor har hamnat i det här tillståndet. Jag hoppas verkligen att vi får se ett resultat i den här frågan. 141 (): Jag delar uppfattning. Det är oerhört viktigt att människor snabbt kommer in i ett arbete och lär sig svenska. Men ibland betonar vi det så ofta att vi kanske tenderar att glömma bort det kanske inte gör, men alla vi andra att det också är familjer som kommer hit som är svårt traumatiserade. Det är inte så enkelt att föra en migrationspolitik att sätta människor i arbete. Sedan vill jag vända mig till . Alla mår dåligt. Det är klart att vi mår dåligt av denna situation. Det är fruktansvärt.