prot · GS09135 · 2005-06-08 00:00:00 — Staten föregår alltså med gott exempel. Personalrörligheten i staten är , och rörligheten är högst bland personer för att sedan avta med stigande ålder, och det gäller för både kvinnor och män. Jag får kanske avvakta nästa inlägg. Jag instämmer gärna i och talar mig varm för möjligheten för äldre att vara kvar på arbetsmarknaden. Vi kommer med ett förslag till lagstiftning när det gäller diskrimineringsförbud mot äldre. Men det är en bit kvar än beroende på den utredningsprocess som pågår. 114 (): Min andra fråga gällde de regelverk som finns inom de områden som statsrådet ansvarar för. Här är det lite bekymmer. I sjukförsäkringen finns det ett ålderskriterium. I vägledning för aktivitets- och sjukersättning finns det ett särskilt avsnitt som kallas för Ålderskriteriet. Man tillämpar då lite andra kriterier och man betalar också ut lite mindre stöd till personer . Det allvarliga är att vi inte ger äldre stöd så att de kan komma tillbaka till arbetslivet. Det är väldigt lätt att man så att säga blir avförd. En annan bekymmersam punkt är frågan om att kunna utbilda sig för att utveckla sig. Studiestödet har justerats lite grann, men äldres möjligheter till vidareutbildning är också något som jag tycker att man kan fundera över. Som äldre får man inte alls samma hjälp av arbetsförmedlingen för att få ett nytt arbete eller utbildning. Det här befäster att äldres erfarenheter och kunskaper inte värdesätts. I har man haft ett projekt för att få fler äldre i arbete. Det visade sig att hade fått ett arbete efter så som i det här projektet. Det går alltså att få tillbaka flera i arbete. Vi måste även se på personer . Det ligger ett symbolvärde i att inte befästa attityderna att det är dyrt med äldre och att deras kunskaper och erfarenheter inte skulle vara värda så förfärligt mycket. Vi moderater har föreslagit att om man arbetar skulle arbetsgivaren kunna betala lägre socialavgifter. På det viset skulle arbetsgivarna uppmuntras att anställa äldre. Med tanke på detta vill jag upprepa min första fråga som gällde vilka åtgärder statsrådet har vidtagit eller ämnar vidta för att regelverket vid sjukersättning och arbetsmarknadsåtgärder ska gälla lika för alla oavsett ålder. Hur kan man uppmuntra till arbete även efter ? 115 Statsrådet (): Jag är säker på att vet vad hon pratar om. Men jag menar att regelverken är lika. Jag kan inte prestera bättre nu än att helt enkelt be att få återkomma i något annat sammanhang. Jag vill inte säga att det är du som inte vet vad du pratar om, men jag vet min själ inte vad jag ska svara. Det här måste jag få titta en gång till på. De statliga anställningarna, som jag trodde att interpellationen handlade om, är en sak. Men i övrigt vill jag tränga in i frågan för att förstå vad det är för regelverk som avser. Min uppfattning är att det inte finns några skillnader. Men låt mig få återkomma i något annat sammanhang. 116 (): Det svaret tackar jag verkligen för. Jag tror att det kanske inte alltid står i reglerna. Men ålderskriteriet vid förtidspensionering finns med. Länsarbetsnämndernas sätt att arbeta kan ge till resultat att man befäster dessa attityder. Det ligger inom ministerns ansvarsområde att följa upp vad reglernas tillämpning får för resultat. Jag vill gärna peka på Stockholmserfarenheten. Det finns möjligheter att arbeta för att fler äldre ska komma tillbaka till arbetsmarknaden. Jag tackar för den delen av svaret och hoppas att ministern tittar på dessa erfarenheter och tar dem på allvar så att man kan vända den ganska tunga skuta som det innebär att ändra väldigt befästa attityder på arbetsmarknaden. 117 Statsrådet (): blir det bara till att utbyta vänligheter. Men jag tar till mig detta. är mycket engagerad i det här, och jag har en mycket stor respekt för det. För min del klarnade det lite när det handlade om effekterna av hur reglerna tillämpas. Det förstår jag. Det kan man verkligen titta på. Men vi kan väl börja om den här debatten vid något annat tillfälle så ska jag vara bättre påläst. Överläggningen var härmed avslutad. 20 § Svar på interpellation 2004/05:636 om effektiva Amsutbildningar 118 Statsrådet (): har frågat mig om jag avser att verka för att Ams och länsarbetsnämnderna ska söka samarbete för att utveckla nätkurser och om jag har för avsikt att i instruktion och förordningar bidra till en förbättring av relationerna mellan Ams system och invandrarbefolkningens arbetsgrupper och organisationer. Jag är helt ense med om att kvaliteten på arbetsmarknadsutbildningen är avgörande för ett bra resultat. Det är också positivt att flera möjligheter har öppnats för ett flexibelt lärande, och jag utgår från att Ams utnyttjar de utbildningsformer som finns och som passar för den uppgift som de har, nämligen att erbjuda effektiva utbildningar med kvalitet för att matcha arbetslösa mot lediga arbeten. Den andra frågan handlar om invandrares svårigheter att komma in i arbetslivet och vikten av ökade kontakter mellan arbetsförmedlingen och invandrarbefolkningen för att integrationen ska förbättras i arbetslivet. Ett sätt menar skulle kunna vara att anlita företag och organisationer med personer från andra kulturer som leverantörer av arbetsmarknadsutbildning. Jag delar uppfattningen att samverkan med andra aktörer är viktig. När det gäller upphandling av kurser har arbetsförmedlingen emellertid att följa det regelverk som finns för offentlig upphandling. Det är däremot ingenting som hindrar att invandrarorganisationer lämnar anbud på de upphandlingar som länsarbetsnämnderna alltid annonserar ut. 119 (): Tack, arbetslivsministern. Vi kommer att behöva betydligt större arbetskraft, det är en refräng som upprepas allt oftare. Till och med finansministern har gått ut med mycket intressanta påståenden av detta slag. Det upprepas också väldigt ofta att den demografiska situationen kommer att kräva en intensiv rekrytering av människor i alla möjliga yrken. Det är därför som jag försökte titta på Amsutbildningar. Jag fick en intressant katalog över utbildningar. De var så många att de knäckte en skrivare, men det löste sig i alla fall. Man kan använda sig av en annan skrivare om en inte fungerar. Det intressanta var att det var oerhört få av dem som använde sig av de nya möjligheterna. Det fanns inga kontakter med de elektroniska utbildningar som har utvecklats . Kontakten mellan Amssystemet, högskolor och universitet täckte en mycket liten yta. Det var i ett fall och i ett annat fall. Jag tycker att detta bör diskuteras. Vi vet att 40-talisterna snart försvinner, och vi vet att några hundratusen arbetsplatser då kommer att behöva besättas. Då måste människor som kanske inte har fått den plats som de önskat sig och utbildat sig för få en möjlighet att hålla sin kunskap färsk och redo att användas. Jag tycker att det är fantastiskt att staten har satsat på Nätuniversitetet och på . Men jag har inte sett detta speglas i den enorma katalog över utbildningar som kom från Ams. Jag förstår inte varför. Det bästa skulle egentligen vara att varje människa som råkar ut för arbetslöshet vet att hon kan gå till ett centrum för flexibelt lärande, till ett lärandecentrum, sätta sig framför en dator, friska upp sina kunskaper och träna så att hon inte förlorar sin kvalifikation. Detta gäller väldigt många yrken. Den möjligheten finns inte. Det verkar som om det stora fartyget fortfarande går enligt gamla beprövade rutinmönster. Jag undrar också om den definition av bristyrken som vi oftast stöter på när vi diskuterar arbetsmarknadsåtgärder och utbildningar stämmer med den bild som vi så ofta hör talas om, nämligen den brist på arbetskraft som alla talar om ska komma och som kommer att vålla en kris i vårt samhälle. 120 Statsrådet (): Om undrar över varför universitet och högskolekurser inte är representerade i arbetsmarknadsutbildningen på det sätt som hon skulle vilja måste jag säga att det inte är arbetsmarknadsutbildningen som ska tillhandahålla den typen av utbildning, utan det är den reguljära utbildningspolitikens uppgift och utbildningsväsendets i övrigt. Arbetsmarknadsutbildningen ska vara avpassad för konjunkturella svängningar och motsvara den efterfrågan på arbetskraft som finns regionalt och lokalt. Det är inte uteslutet att det också kan vara högskoleutbildning i arbetsmarknadsutbildning, men det är inte arbetsmarknadspolitikens primära uppgift. Jag håller med om att samverkan med andra aktörer är nödvändig. Där kan jag bara upprepa det jag sade i interpellationssvaret, nämligen att det absolut inte finns någonting som hindrar att intresseorganisationer eller invandrarorganisationer som anser sig ha kompetens och något att ge i de här sammanhangen lämnar anbud och presenterar sina idéer. Dessutom är det också möjligt för den typen av organisationer och sammanslutningar att, kanske inom ramen för socialfondsmedel, vara med och utveckla människor i arbetslivet. 121 (): Tack, arbetslivsministern. På ett sätt är vi överens, men bara på ett sätt, och det är att man behöver använda de möjligheter till samverkan som finns för att utveckla nya givande arbetsmarknadsutbildningar. När det gäller högskola och universitet vill jag säga att vi har en stigande arbetslöshet bland alla akademiker. Min välkända refräng handlade om utländska akademiker, och där har tyvärr väldigt lite hänt. står vi dessutom inför en situation där en människa som tar sin doktorsgrad i biokemi dagen efter faller i arbetslöshet. Enligt min uppfattning är det en katastrof, men inte för individen utan för utveckling. Den kunskap som kommer in i utbildningssystemet måste också gå ut i arbetslivet utan större hinder. Detta händer inte . De här människorna måste ha en möjlighet att hålla sin kunskap levande. Det var därför jag talade om och Nätuniversitetet. Äntligen finns de praktiska möjligheterna på plats. Då borde det också finnas en möjlighet att innehållet i verksamheten där stämmer med konjunkturens svängningar. Just nu får inte akademiker jobb. Jag var på en magisterpromotion på . Det var inte första gången jag var på en sådan fest, men det var första gången som festen hade en mycket bitter ton. Både professorer och nyblivna magistrar skojade om den arbetslöshet som väntade dem. Det tyckte jag var hårresande. Jag återgår nu till mina stackars invandrarorganisationer och den eviga refrängen. Visst vet jag att man kan jobba med EU-pengar på området. Problemet är bara att invandrarorganisationerna systematiskt har trängts bort från denna verksamhet. Jag ska be arbetslivsministern att titta på hur det ser ut. med ESF-medel var det av projekten som var initierade och ledda av invandrarorganisationer. Jag kan ställa dokumentationen till arbetslivsministerns förfogande. finns det nästan inga. Det var inte meningen med ESF-medlen att de skulle förstärka världens starkaste offentliga sektor. Meningen med de här pengarna var empowerment, makt till dem som inte har makt just , och detta har inte förverkligats. Jag kan bara beklaga det. Jag tror inte att det beror på rasism eller illvilja. Det är bara det att den offentliga sektorn bara tror på den offentliga sektorn, och jag vet vad jag talar om. Jag har jobbat med sådana projekt, och det har hänt mycket ofta att jag, i min egenskap av svartskalle som jobbar med arbetslösa, inte ens har fått svar på de brev som jag har skickat. 122 Statsrådet (): Avslutningsvis: Jag ska med intresse ta del av det underlag och de erfarenheter som har när det gäller invandrarorganisationernas möjligheter att bidra med kunskap och erfarenheter i utbildningsprocessen och i kontakterna med Ams. Låt oss utveckla det gärna för mig! 123 (): Tack, arbetslivsministern! Jag återkommer med dokumentation! Överläggningen var härmed avslutad. 21 § Svar på interpellation 2004/05:657 om diskriminering i arbetslivet på grund av ålder 124 Statsrådet (): har frågat mig vad jag avser att göra för att en lagstiftning om diskriminering i arbetslivet på grund av ålder ska komma till stånd . Jag välkomnar en debatt om äldre kvinnors och mäns situation i arbetslivet och anser att de äldres ställning i arbetslivet bör stärkas. Det finns flera skäl till detta. Ett skäl är att det är ett mänskligt och ekonomiskt slöseri att inte ta till vara människors vilja och förmåga att arbeta. behöver fler i arbete, och de som vill och orkar arbeta ska kunna göra det. Ett annat skäl är att EG-rätten kräver åtgärder mot diskriminering på grund av ålder. Frågan om äldre kvinnor och män i arbetslivet är kopplad till hur vi värnar arbetskraften i stort. Regeringen arbetar för ett hållbart arbetsliv bland annat genom en aktiv arbetsmarknadspolitik och genom att främja ett förebyggande arbetsmiljöarbete. Ett antal åtgärder har från regeringens sida vidtagits på området, och ytterligare åtgärder kommer att vidtas framöver. Jag syftar då inte bara på det som tar upp i sin interpellation, nämligen diskrimineringslagstiftning. Även åtgärder som gäller till exempel pensionssystemet, särskilt anställningsstöd och större möjligheter till studiestöd för äldre har redan vidtagits eller planeras. Härutöver finns bestämmelserna i anställningsskyddslagen med bland annat turordningsreglerna principen om sist in först ut och rätten till anställningsskydd . Detta är regler som i praktiken är gynnsamma för äldre arbetstagare. Frågan om äldre kvinnor och män i arbetslivet är också en fråga om vilken attityd till äldre arbetskraft som finns i samhället. Den parlamentariska , som nämner, har bland annat regeringens uppdrag att överväga lagstiftning för att motverka diskriminering av äldre kvinnor och män, främst i arbetslivet. En central punkt i kommitténs arbete är att se till att de svenska reglerna uppfyller EG-rättens krav, särskilt det EG-direktiv som i allmänhet benämns som arbetslivsdirektivet. Kommitténs förslag ska överlämnas . Avslutningsvis vill jag framhålla att jag delar uppfattning att äldre kvinnors och mäns kunskaper och erfarenheter måste tas till vara och att det är viktigt med åtgärder mot diskriminering av äldre i arbetslivet. 125 (): Jag vill tacka statsrådet för svaret på min interpellation, ett svar där statsrådet välkomnar debatt. Men, fru talman, själv skulle jag också välkomna handling. Statsrådet redovisar ett antal åtgärder som har vidtagits och nämner pensionssystemet, rätten att stanna kvar i anställning till och en del annat. Det är väl bra i sig, fru talman, men är det tillräckligt? I grunden krävs förstås en tillväxtpolitik. Det krävs fler företagare och fler i företag till skillnad från . Men även med dagens politik går det inte att blunda för det tydliga språk som verkligheten talar, fru talman. Andelen sysselsatta sjunker snabbt från sådär . Då är någonstans verksamma i yrkeslivet. När man tittar siffror för 60-åringarna ser man att andelen verksamma hade sjunkit till . Går vi till 64-åringarna så var det av dem som var yrkesverksamma. Här skiljer det det vet vi också, fru talman mellan kvinnor och män. Redan tidigare får vi höra rapporter om att människor, kanske redan så unga som personer , upplever att de har problem med att byta arbete, vidareutbilda sig och göra karriär. Pratar vi sedan om 50-plus, fru talman, ett begrepp som blev verklighet , så talar vi om människor som vittnar tydligt om svårigheter att återinträda, något som naturligtvis syns i förtidspensionering, hos a-kassorna och i den del som jag hörde statsrådet tala om tidigare här i en annan interpellationsdebatt. För att våra gemensamma resurser ska växa måste fler stanna kvar i arbetslivet om det tror jag att vi är överens. Men måste vi då inte åtgärda åldersdiskriminering i arbetslivet? Jo, har enats om ett sådant direktiv. Vi har bundit oss att implementera det . Vi har det också i vår regeringsform, ska jag säga, så det borde ha skett alldeles oavsett EU. Och vad har då regeringen gjort? Jo, man har tillsatt en utredning. Kommittén om utvidgat skydd 2000 ledde till en proposition 2002/03 där man konstaterade att utredningen inte hade haft i uppdrag att lämna förslag i just den här delen därför att man hade tillsatt en diskrimineringskommitté som skulle vara färdig . Det skulle ju då, fru talman, ha funnits god tid att hinna remissarbeta och bereda frågorna för att kunna implementera till 2006. Men se, det kom ingenting heller, för den kommittén har fått förlängd tid i två omgångar dock icke för att uppmärksamma just åldersdiskriminering, fru talman, utan helt andra frågor. Vi har sett ett delbetänkande, ett viktigt, som handlar om könsdiskriminering. Vi har sett hur lagstiftningen har förändrats i propositionen när det gäller etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och funktionshinder inom en rad områden, men vi har inte sett åldersdiskriminering. Så när, fru talman, tänker statsrådet och regeringen presentera handling i den frågan? 126 Statsrådet (): Vi kommer att ta emot kommitténs förslag . När vi har gjort det ska vi ta ställning till hur vi ska gå vidare med de förslag som den utredningen lägger fram, med sikte på att vi ska kunna implementera den lagstiftningen inom stipulerad tid. 127 (): Då ska jag tolka det som att statsrådet här har givit ett tydligt besked om att den utredning som kommer att presenteras kommer att innehålla tydliga förslag till lagstiftningsåtgärder när det gäller åldersdiskrimineringsfrågor. Det framgår inte, fru talman, när man läser direktiven att det är just de frågorna, utan de tillhör övrigtposterna i direktiven. Direktiven för den första punkten, som rimligen borde ha tagits med eftersom det ju var en grundbult, gavs och borde alltså ha kunnat planeras in inom den ram som ursprungligen angavs för utredningen och varit klar . Men se, det kom ingenting då, och frågan är: Vad gjorde regeringen? Vad har statsrådet gjort för att säkerställa att den här delen verkligen leder till resultat? Det vi har kunnat se är att vi har infört och implementerat diskrimineringslagstiftande åtgärder på en rad områden för andra diskrimineringsgrunder, men inte ålder. För ålder ska man pröva i vad mån det behövs. Det är mer den typen. Det senaste tilläggsdirektivet, fru talman, från , tror jag, talade om att man skulle fundera på om det skulle krävas motsvarande främjandeinsatser också inom andra diskrimineringsgrunder än de som var utpekade, och då var inte ålder en fråga som fanns med. Det man kan känna en viss oro för, fru talman, är att vi kommer att få ännu en utredning som kommer att redovisa, precis som den första utredningen gjorde 2002, att frågan om ålder inte har tagits med. Då finns det definitivt ingen tid att kunna vara klar med en lagstiftning, att vi här till kammaren ska kunna få ett underlag som kan innefatta och säkerställa att diskriminering på grund av ålder inte får förekomma i arbetslivet eller på andra områden för den delen som vi har markerat i en rad andra sammanhang för andra diskrimineringsgrunder än ålder. Frågan kvarstår: Kommer regeringen med säkerhet att kunna lägga ett förslag senast mot diskriminering på grund av ålder? Är detta ett löfte uttalat från statsrådet? 128 Statsrådet (): Det kommer inget annat besked till än det jag gav, nämligen att vi kommer att ta emot kommitténs förslag . Regeringens avsikt är att kunna implementera direktivförslaget inom stipulerad tid. Det är mitt svar här . 129 (): Då vågar jag inte vara så optimistisk som jag först trodde att jag skulle ha anledning att vara till följd av statsrådets förra besked. Han vidhåller, fru talman, att man ska ta emot utredningen med syfte att implementera. Men frågan är: Kommer utredningen att innehålla ett svar på de frågor som vi har förbundit oss att ta hand om? har det inte funnits något tydligt krav. Man har pekat på förturer från regeringen, fru talman, men det har inte rört åldersdiskriminering. Man har givit nya tilläggsdirektiv, men där har man inte pekat ut ålder. Åldersdiskrimineringsfrågorna har inte tagits upp här med den kraft som jag tycker att det finns anledning att göra, inte minst med tanke på det som Senior 2005 kom fram till och de många signaler som finns som visar att många äldre kvinnor och män är diskriminerade i arbetslivet. Många slutar och får inte en chans att göra en insats på äldre dar, trots att vi så väl vet att vi behöver den arbetsinsatsen för att vi ska kunna få vår gemensamma kaka att växa och för att människor ska kunna få göra en insats som så väl behövs för oss alla. Jag tackar för svaret än en gång, men jag beklagar att det inte fanns mer kraft bakom regeringens vilja i den här frågan. Överläggningen var härmed avslutad. 22 § Svar på interpellation 2004/05:670 om sjukskrivningar och förtidspensioneringar 130 Statsrådet (): har ställt fem frågor till mig. Vad avser jag att göra för att de som har arbetsförmåga inte ska fastna i passiviserande sjukskrivning? Vad avser jag att göra åt att beslut om förtidspensionering i så stor utsträckning beror på den lokala arbetsmarknaden? Vad avser jag att göra för att bedömningen av arbetsförmåga vid sjukskrivning ska bli tidigare och hålla högre kvalitet? Vad avser jag att göra för att sjukskrivna ska få sitt rehabiliteringsbehov prövat tidigare? Vad avser jag att göra för att hindra att arbetstagare med hög risk för sjukfrånvaro väljs bort av arbetsgivare? Jag vill börja med att framhålla att regeringen vidtagit ett flertal åtgärder för att förbättra rehabiliteringen av sjukskrivna och undvika onödigt långa sjukfall och förtidspensionering. Snabba insatser i början av ett sjukfall är ett framgångsrikt angreppssätt för att underlätta återgång till arbete. Regeringen har också verkat för tidiga insatser vid sjukskrivning. En sådan är avstämningsmötet. På mötet som ska ske tidigt träffas den sjukskrivne, dennes läkare, arbetsgivare och . Den huvudsakliga uppgiften är att ta fram en plan för återgång till arbete för den sjukskrivne. har också bedrivit ett omfattande förnyelsearbete vilket lett till ett flertal nya metoder för att bedöma vilket rehabiliteringsbehov den enskilde har. Dessa metoder har implementerats i hela landet. Metoderna tar bland annat sikte på en tidig bedömning av hög kvalitet. Ett lågt så kallat inflöde till sjukförsäkringen är emellertid det bästa skyddet även mot långa sjukfall. Det vill säga färre som behöver bli sjukskrivna ger också färre långa sjukfall . Antalet personer som behöver bli sjukskrivna är , vilket säkert känner till, nere på en låg nivå. Orsakerna till det låga så kallade inflödet är flera. En viktig faktor som kan lyftas upp är införandet av arbetsgivares medfinansiering av sjukpenningen. Det stimulerar både det förebyggande arbetsmiljöarbetet på arbetsplatserna och tidiga insatser vid sjukskrivning i form av exempelvis rehabilitering. Det är viktigt att alla människor har möjlighet att komma in på arbetsmarknaden. I samband med införandet av ekonomiska drivkrafter för minskad sjukfrånvaro beslutades om ett högriskskydd för vissa arbetstagare. Detta högriskskydd ska minska risken för selektion på arbetsmarknaden. Jag avser att följa tillämpningen av medfinansieringen och utvecklingen för olika riskgrupper på arbetsmarknaden. Om det visar sig finnas behov av ytterligare åtgärder är regeringen beredd att vidta sådana. Den nya myndigheten ger vidare förutsättningar för en ökad likformighet i handläggningen av sjukskrivningsärenden. Därigenom förbättras rättsäkerheten för den enskilde. När det gäller sjukersättning ska denna ersättning utbetalas enligt gällande regler på samma sätt i hela landet. 131 BO (): Jag tackar för svaret. Det är relativt allmänt hållet. De frågor som jag har tagit upp tangerar frågor som jag har diskuterat tidigare. Det beror förstås på att det som vi diskuterar fortsätter att vara ett av största problem. I det svar som jag nu har fått förefaller statsrådet väldigt nöjd. Det gör mig närmast orolig om det ansvariga statsrådet tycker att allting verkar fungera väl i en situation där sjukskrivningar och förtidspensioner tillsammans ligger på en mycket hög nivå.