prot · GS09134 · 2005-06-07 00:00:00 — Vad som gör mig bekymrad är att hon uppenbarligen inte har fått rätt information av sina myndigheter om vilka människor som återförvisas och avvisas till Kosovo och . Låt mig ta ett exempel. En romsk familj, vars enda anknytning till är att de har bott i ett tältläger, har avvisats med hänvisning till det inre flyktalternativet. Barnen har egna upplevelser från kriget. Modern och en dotter är särskilt svårt traumatiserade. Modern är apatisk och flickan är på väg in i ett liknande tillstånd. I detta fall har fattat ett nytt beslut om avvisning till trots de nya uppgifterna om flickans tillstånd och trots att för länge sedan sagt nej till att utfärda resehandlingar familjen har alltså hamnat i ett rättsligt vakuum för en oviss framtid. Jag ställde ett par frågor om det här brevet till migrationsministern. Jag fick svaret att brevet är en del av en dialog. Det är självklart att ska ha en dialog med UNHCR, och det är självklart att ska ha en dialog med , men frågan är: Är det här en lämplig del av en sådan dialog? Ska den dialogen innehålla att man går in och överprövar det de säger deras bedömningar av hur det är i ett land? Är det sak att göra bättre bedömningar av den generella situationen i Kosovo än vad UNHCR gör, eller var det här brevet ett övertramp? Jag önskar ett svar på den frågan. Och är det så att ser på posttraumatiskt stressyndrom som en mindre allvarlig eller till och med non-serious disease, eller är det faktiskt en allvarlig sjukdom? Och slutligen vill jag fråga om argumentet om etnisk rensning, vilket är det som slår undan hela försvaret från migrationsministern när hon säger att frågan inte bara handlar om en grupp flyktingar, nämligen de som avvisas. Då hade ju frågan om etnisk rensning inte alls varit aktuell. Det här argumentet om etnisk rensning, står regeringen verkligen för det? Kan man verkligen säga att det är att understödja etnisk rensning att ge skydd åt hotade grupper? 159 Statsrådet (): Återigen, : Är det etnisk rensning för att vi ger skydd åt hotade grupper? Nej, självklart inte. Skydd åt människor som flyr undan förföljelse är så att säga grunden. Som jag redogjorde för har vi en sådan praxis när det gäller till exempel romer från Kosovo att då får man skydd därför att man behöver skydd. Problemet som vi ser är att det är väldigt många människor som kommer som alltså inte bedöms ha skyddsbehov efter en grundlig utredning av och . Vad vi har diskuterat med UNHCR är att UNHCR ger väldigt generella rekommendationer, och det står ibland emot våra individuella bedömningar. Här är det naturligtvis jätteviktigt att utifrån vårt perspektiv, våra erfarenheter, föder in det i den dialog som vi för med UNHCR. Det handlar inte alls om att överpröva UNHCR:s bedömningar, men det är också så att UNHCR inte heller ska överpröva de bedömningar som vi gör. Här måste det finnas en ständig dialog med UNHCR, som vi har på väldigt många olika områden. Vi har ständiga diskussioner när det gäller kvotuttagningar, hur vi ska se på människor som behöver skydd och så vidare. Det här är ett samspel mellan en internationell organisation och som land. När det gäller de exempel som tar upp är det klart att de gör mig också bekymrad. Naturligtvis måste det göras väldigt noggranna bedömningar. Som sagt: De som behöver skydd ska få skydd. De som bedöms inte vara i behov av skydd ska också få stöd i att återvända. Här måste vi hitta ett samarbete med både UNHCR och . Överläggningen var härmed avslutad. 24 § Svar på interpellation 2004/05:671 om utjämning för LSS-verksamheten 160 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att motverka de orimliga konsekvenser som beslutet att inte uppdatera basåret för de index som finns i utjämningssystemet för LSS kan få. Jag håller med om att LSS är en bra reform som inneburit ökad livskvalitet och större möjligheter att leva ett självständigt liv för många funktionshindrade. Kostnaderna för verksamheten enligt LSS har ända sedan reformen genomfördes ökat. har statens kostnader ökat med och kommunernas kostnader med . Min önskan är därför att vi kunde ägna mer tid åt att analysera vad detta beror på och mindre tid åt att träta om fördelningen av kostnader mellan olika nivåer inom den offentliga sektorn. Ett kännetecken för verksamheten är att antalet personer med insatser enligt LSS varierar kraftigt mellan olika kommuner, även om hänsyn tas till kommunstorlek. Det medför stora kostnadsskillnader mellan olika kommuner. Därför infördes ett utjämningssystem för LSS-kostnader som baseras på antalet verkställda beslut om insatser, på redovisade personalkostnader med mera och på andelen personer som är berättigade till insatser, alltså personkrets 13 enligt lagen, i varje kommun. Personalkostnadsindexet har stor betydelse i utjämningen eftersom kostnadsskillnaderna mellan enskilda individer som har samma insats är mycket stora. Eftersom detta index beräknas utifrån varje enskild kommuns redovisade personalkostnader i egen LSS-verksamhet och uppskattade personalkostnader i köpt verksamhet och således direkt påverkas av hur kommunen redovisar sina kostnader så talar det mot en årlig uppdatering av indexen. Låsta index visade sig dock ge ganska stora svängningar för en del kommuner i utjämningen , vilket tar upp i sin interpellation. Regeringen gav därför i uppdrag att föreslå metoder för att dämpa svängningarna i utjämningssystemet. Uppdraget redovisades till regeringen och bereds nu i . SCB har analyserat förändringar mellan åren och föreslår flera alternativa lösningar för hur och hur ofta personalkostnads- och koncentrationsindex bör uppdateras som möjligheterna för kommunerna att påverka utfallet delvis begränsas. Vi håller nu på att analysera de olika alternativ som SCB tagit fram. Jag är övertygad om att vi utjämning kommer att hitta en lösning som flertalet tycker är bra. 161 (): Tack så mycket för svaret. Jag ska lite kort kommentera de olika bitarna i det. Jag vill bara börja med att fundera på vem det är som på ett eller annat sätt försöker kommentera mitt ordval genom att sätta ordet orimliga inom citationstecken, men det är ju en bagatell i frågan. I första stycket tar statsrådet upp att vi inte ska träta om fördelningen av kostnader mellan olika nivåer utan i stället koncentrera oss på varför det ökar. Det är klart att det är en betydligt intressantare fråga. Men om vi pratar med dem som har budgetansvar ute i kommunerna ser de det som en akut fråga som måste ses över och åtgärdas. hoppas jag att det ska komma ett långsiktigt resultat som gör att det blir en tydligare fördelning så att de som har ansvaret för kostnader är de som beslutar om själva rättigheten. Det man kan se som en anledning till varför kostnaderna ökar på det här viset är att tills nu och är det väldigt många anhöriga som går in och tar ett stort ansvar. Det är fler och fler som inte fullt ut litar på att anhöriga ska sköta den här verksamheten. Det är de signaler som jag får hemifrån mig, att det är den största anledningen. I bedömningen är man snarare lite hårdare och tuffare. Det är snarare så att de som har haft rättigheter inte har fått del av verksamheten. Statsrådet kommenterar också att det varierar kraftigt mellan olika kommuner. Det jag har tagit med i min interpellation och ytterligare vill trycka på är att det också varierar kraftigt mellan åren. Det är därför som indexet får så stor betydelse. Jag hoppas att statsrådet kan tillrättalägga en bit i nästa del. Där går han in och talar om att man inte riktigt kan lita på kommunerna och att de kommer att försöka fuska sig till ersättningar och bidrag. Det tycker jag är att skriva dem på näsan någonting som de inte har gjort sig förtjänta av. Angående den sista delen skulle jag bara vilja säga att det är fantastiskt bra att regeringen har tagit till sig att man ser ute i kommunerna att det är ett bekymmer. Det är här som kärnan i interpellationen ligger. Jag är väldigt glad att man har tagit till sig det och gett i uppdrag att titta på de här bitarna. Det hade varit ännu mer spännande om det redan i svaret hade funnits redovisat lite grann kring vad det är för förslag som SCB har så att jag här hade kunnat få chansen att debattera dem mer i detalj tillsammans med statsrådet. Men jag hoppas att i svaret få veta lite mer ingående kring vad det är för förslag som SCB visar på som skulle kunna kompensera och se till att det inte slår så hårt mellan de olika kommunerna. 162 Statsrådet (): Jag ska börja där slutar. Sedan jag blev statsråd har frågan om LSS varit uppe väldigt mycket på olika sätt. Jag har bland annat haft ett otal interpellationer här i kammaren om det. Frågan väcks ganska mycket när jag är ute i landet och besöker olika kommuner. Jag säger som jag gör i svaret att vi ska diskutera sakfrågan. kanske inte har tillhört dem, men bland annat kommuner och landsting har ofta framfört att man tycker att staten ska ta kostnadsansvaret. Då är man liksom av med bekymret. Möjligtvis kanske man är det på kommunnivå kortsiktigt men även det skulle i och för sig drabba kommuner , eftersom om det skulle bli en stor kostnad den också naturligtvis skulle drabba möjligheten att ge statsbidrag på annat sätt. Det är ju så det fungerar. Det finns bara de pengar som finns, och de måste fördelas. Jag har startat en diskussion just med det är enklare att säga det, då vet alla vad man menar. Vi försöker att sätta oss ned och titta hur vi kan förbättra systemet så att det blir bättre kommuner emellan men också hur man kan dämpa kostnadsutvecklingen som har varit väldigt stark. När reformen infördes en gång var bedömningen att den skulle kosta drygt 3 miljarder. Vi är en bit över 20 miljarder. bedömning av hur det ser ut har jag inte så mycket att invända emot. Kommunerna säger också att man har domar som går i en riktning som gör att mycket är att verkställa. Det egna utrymmet att göra bedömningar är starkt begränsat. Det är möjligt att man skulle behöva titta på det, naturligtvis utan att intentionerna i själva lagen försvinner. Man ska ha klart för sig att det är en väldigt bra lagstiftning som ger ett helt annat liv till många människor än vad de hade tidigare och framför allt en avlastning av anhöriga som har varit väldigt hårt indragna i en process där de har hjälpt nära anhörig dygnet runt, kanske året runt också. Det här är en lättnad på många sätt. Det blir väl oftast en bättre kvalitet också. Det problem som vi har sett är det indexbasår som fastställs. Hela införseln av utjämningssystemet berodde på att det såg så olika ut i kommunerna. Historien är att många hade fler som hade behov av tradition att landstingen oftast hade den vården. Det var det som låg i botten. Man måste ha något slags rättvis utjämning så att det inte drabbar kommunen med de invånare som är där just nu därför att det finns en historia varför många som har behov av vården bor i kommunen . Det gör att det behövdes ett utjämningssystem. Man kan diskutera om man medvetet fuskar. Kommunerna säger att det beror på hur man bokför de här kostnaderna, var man lägger in dem på för konton, om man lägger dem under social- och omsorgslagen 6 § eller någon annanstans. Det har en väldig betydelse för vilket utfall du har. Om man har ett utjämningssystem ska man inte beroende på hur man bokför eller hanterar det kunna påverka utfallet och på så sätt rucka på själva systemet. Parametrarna i ett utjämningssystem ska vara så neutrala att den som berörs av systemet inte kan påverka det själv. Vilka ord man än använder finns det med indexåret möjlighet att påverka utfallet. Vi har fall nere i där det till och med finns polisanmälan. Man tror att man medvetet har gått in och ändrat i systemet. Det är naturligtvis inte bra, men vi får väl se vad man säger när man är färdig. 163 (): Vi kom inte in på vad det är för förslag som har lagt fram. Jag kanske får höra det i nästa inlägg, förhoppningsvis, eller också kommer det de . När det gäller var det ekonomiska ansvaret ska ligga för vi i diskussionen att vi tycker att det är de som beslutar om rättigheter eller olika åtgärder som också ska ansvara för finansieringen. Där har vi lite olika uppfattningar, men det är ju inget som vi kommer att lösa i den här interpellationsdebatten. Men när vi ser att den nya reformen, när vi har sjösatt den, blir så mycket större och så mycket mer omfattande än vad man trodde när man en gång beslutade om den skulle det av en annan orsak än den som förespråkar finnas anledning att åtminstone för en övergångsperiod se till att den finns i statlig regi. Och det är för att stabilisera det hela, för att få klara riktlinjer och veta vad det är som gäller, också se vilka kostnader det handlar om. innebär det att vi sätter små kommuner speciellt på pottkanten. Det här har jag debatterat med dig tidigare. För en kommun av storlek handlar det om plus 20 miljoner eller minus lika mycket. Det handlar om 1:50 i kommunalskatt som det kan skilja på beroende på vilket basår som regeringen beslutar om. Så det är stora konsekvenser, speciellt för de små kommunerna. Det är därför som jag återigen har lyft upp frågan om basåret. Statsrådet tar upp att det ska vara en rättvis utjämning. Jag kan inte förstå på vilket sätt ett ändrat basår skulle motverka en rättvis utjämning. Det som gör skillnaden för till exempel kommun, eller någon annan kommun som är starkt berörd av det här beslutet handlar inte om vilken verksamhet man har. Det handlar enbart om matematik när det gäller hur många miljoner man får i stöd till de olika kommunerna. Det måste ju finnas en poäng i att ha basåret så nära verksamheten som möjligt för att det inte ska slå så hårt som det jag beskrivit. Det man hade som en förutsättning när man gick in i det här och sjösatte systemet var att det var en stabil verksamhet och att det inte rörde sig så mycket, men det har ju förändrats. Man kan se väldigt tydligt ute i kommunerna att det är stora fluktuationer mellan år när det gäller hur många man har boende i verksamheten, hur stort hjälpbehov de har och hur stora rättigheter de har. Jag kan känna att om det nu finns de som fuskar finns det väl andra system så att vi kan komma till rätta med det. Att dra alla över en kam och göra alla skyldiga blir lite olyckligt. Det är fel ingång i arbetet. Kommunerna i har ett stort ansvar, och de tar ett stort ansvar i de här frågorna. Flera kommuner hemma är otroligt duktiga på den här verksamheten. De har bra verksamhet. De har kvalificerad verksamhet med bra personal. Problemet är att deras mått och steg motarbetas när de inte får ekonomiska resurser att följa med i detta. Jag tycker att det är positivt att statsrådet kom fram till att man har gett i uppdrag att komma med olika förslag som skulle kunna vara alternativ till att förändra basåret. Jag hoppas att fokus i nästa replik blir på vad det är för förslag man har tagit fram som skulle kunna kompensera basåret. 164 Statsrådet (): Som jag sade i mitt förra inlägg var tanken bakom basåret, när det inleddes, densamma som med det stora skatteutjämningssystemet när det gäller fördelning mellan kommuner i landet, det vill säga statsbidragssystemet. Där har ju principen varit att de kriterier som ingår inte är påverkningsbara av den enskilda kommunen, eller kommuner över huvud taget. Det handlar om sådana kriterier som man inte kan hävda kan påverkas. De avspeglar fakta och hur det ser ut i kommunerna. Grundtanken var att man skulle finna detta även när det gällde LSS. Man gjorde inte det på samma sätt eftersom kostnaden kan bokföras på olika sätt. Det ligger i gränslandet mellan olika lagstiftningar. Tittar man på enskilda kommuner kan man se att man har hanterat sin bokföring på väldigt olika sätt när det gäller var man har fört kostnaderna. Det är naturligtvis inte tillfredsställande. Man behöver inte använda ord som fusk. Det handlar om att man har ett system som inte är optimalt när det gäller att redovisa kostnader där de hör hemma. På så sätt får man inte något rättvist system. Därför valde man . Man visste inte i förväg hur det skulle hanteras utifrån vad det var. Därför sade man att basåret skulle vara fast. Det fanns väl också en tanke om att skillnaderna inte skulle vara så stora mellan åren. Jag är den förste att erkänna och jag har noterat att det är väldiga skillnader mellan åren. Det är ett av grundproblemen. I en liten kommun kanske en vårdtagare flyttar eller på annat sätt inte längre finns med. Det påverkar kostnaderna väldigt mycket. Om någon flyttar in eller om någon drabbas av en svår olycka kan det bli en väldig kostnadsbelastning på en liten kommun, om man behöver dygnetrunthjälp, vilket tyvärr kan bli fallet om man råkar ut för en svår olycka. Därför är det väldigt viktigt att vi har en annan grund. Jag kan inte gå in på detaljer när det gäller SCB. Det handlar om att vi söker en punkt i ett basår som bättre väger upp de skillnader som är mellan så att man har en utjämning som bättre avspeglar den situation som råder i kommunen, och inte något som ligger . Däri ligger nyckeln. Det är inte krångligare än så när det gäller hur man kan hantera basåret. Det gäller också det jag sade inledningsvis om hur det kan påverkas och hur man kan använda det så att man har kostnaden närmare så att man får ett rättvisare utfall för de förändringar som sker i kommunen. Jag tror att och jag är överens om att det är just det man söker. Tanken bakom reformen var att man skulle kunna göra de här avvägningarna och göra de rätta insatserna. Kommunerna var den bästa basen att hantera det. Kommunerna är närmast de människor som behöver vården och insatserna och kan därför göra de bästa bedömningarna. Jag tror fortfarande att staten skulle vara en sämre nivå att hantera det här på än vad kommunerna är. Jag tror att det blir bra när vi hittar en utjämning och en nyckel så att vi kan väga upp kostnaderna. Då får vi ett system. Det är inte så enkelt som att staten bara skulle kunna gå in och betala och att man har systemet som det är. Då har vi ett helt nytt system som man måste hantera med andra beslutsgångar, och andra måste göra bedömningarna. Då kommer vi längre från den enskilda människan. Jag tror att vi då får ett mycket sämre system. Vi ska vara rädda om det vi har, men vi ska se till att vi får en bättre och rättvisare grund så att man väger in de faktiska kostnaderna för det enskilda året. 165 (): Jag tycker att jag får ett positivt besked. Precis som jag sade i mina första kommentarer kring svaret känns det som om statsrådet verkligen har tagit till sig de problem som man ser i kommunerna. Vare sig det är en stor eller liten kommun spelar det stor roll. Jag hänger inte upp mig på att det måste vara just basåret. Det viktigaste är ju att det blir ett bra system som är hållbart och blir rättvist och på ett bra sätt speglar den verksamhet som finns i kommunerna. Det som har varit den största orättvisan med ett tidigt satt basår är att det inte har avspeglat den verksamhet man har haft. Nyansera basårets konsekvenser så att de bättre avspeglar verksamheten, är ungefär sammanfattningen. Jag tar med mig det hem till mina kommunalråd och partikamrater. Jag tror att de, liksom jag, kommer att följa detta med spänning. Jag hoppas att det finns ett bra beslut som gör att man i kommunerna vet vad man har att hantera , eftersom det har så stora konsekvenser för varje enskild kommuns budget i de här delarna. 166 Statsrådet (): Det finns inte minsta anledning för mig att förhala det här. Jag tror att och jag är lika angelägna om att vi får ett system som bättre väger upp de faktiska förhållandena ute i kommunerna. Jag har träffat många i den här frågan, och jag har haft uppvaktningar. Mellan enskilda år kan en del få oförskämt för mycket pengar. De brukar inte klaga. Så fungerar ju systemet. Men det är faktiskt någon som har hört av sig i det fallet också och sagt: Det här är inte rätt. Man har då tittat på utjämningssystemen inom länen i stället för att väga de yttre. Det är synd att man måste gå den vägen. Därför har vi tagit frågan på allra största allvar. Vi ska se till att vi får ett system som är bättre. Det jobbar vi för. Överläggningen var härmed avslutad. 25 § Svar på interpellation 2004/05:628 om kamp mot totalitära tendenser 167 Statsrådet (): har frågat mig dels om jag avser att etablera ett kontinuerligt samarbete med aktiva grupper engagerade i kampen mot antisemitism i vårt samhälle framför allt då när det gäller den kamp som måste föras för att rädda barn och ungdomar från den mörka totalitära förförelsen dels om jag avser att agera för att organisationer i en större omfattning än tidigare ska få praktiska förutsättningar för att gå vidare i denna kamp. Jag vill inledningsvis betona att en av regeringens allra viktigaste uppgifter är att motverka och förebygga den intolerans som antisemitism är ett uttryck för. Ingen människa får utsättas för hat, förakt eller hot bara för att han eller hon tillhör en viss etnisk eller religiös grupp. Oavsett vilken grupp som står i fokus för rasismen och främlingsfientligheten handlar det om allvarliga kränkningar som står i konflikt med principen om alla människors lika värde, det vill säga grundbulten i arbetet för de mänskliga rättigheterna. Arbetet för att motverka och förebygga rasism, främlingsfientlighet och diskriminering sker, och måste ske, genom en rad olika insatser på skilda nivåer inom olika delar av samhället. I detta arbete är frivilligorganisationers insatser av en stor betydelse. Staten lämnar därför ekonomiskt stöd till sådana verksamheter, till exempel lokala antidiskrimineringsbyråer och . Mycket av det generella arbetet mot rasism, främlingsfientlighet och diskriminering är också tillämpligt på företeelser som antisemitism. En viktig grund för detta arbete är en effektiv lagstiftning. Kampen mot brott med rasistiska och främlingsfientliga motiv är ett högt prioriterat område inom rättsväsendet. Det arbete som utförs av Ombudsmannen mot etnisk diskriminering och utgör också viktiga inslag i arbetet att förebygga och motverka antisemitism. För att förhindra att intolerans får fäste hos yngre människor har skolan en mycket viktig roll genom sitt arbete med grundläggande värderingar och attitydfrågor. Detta ansvar betonas också starkt i skolans kursplaner. Genom tillsyns- och utvärderingsarbete sker även en kontinuerlig kritisk granskning av hur skolorna arbetar med värdegrundsfrågor och elevers attityder. Utgångspunkten är en värdegrund som vilar på grundläggande demokratiska värderingar och de mänskliga rättigheterna. Jag vill också i detta sammanhang hänvisa till den lagrådsremiss om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever i skolan med mera som regeringen beslutat om. Avsikten är att lagen ska träda i kraft . för levande historia bedrivs ett aktivt arbete för att sprida kunskap om Förintelsen och andra allvarliga brott mot mänskligheten. genomförs även en vetenskaplig djupstudie om antisemitism för att få en klarare bild av orsakerna. Det fortsatta arbetet måste alltså bygga på de erfarenheter och upplevelser som bara sådana människor kan ha som själva utsatts för intolerans. Det är min bestämda uppfattning att det bara är utifrån deras berättelser som vi alla i samhället kan förstå allvaret i den smärta och skada som antisemitism, rasism och främlingsfientlighet kan förorsaka. Dialogen med grupper som judar och muslimer är därför ett väsentligt inslag i det fortsatta arbetet. Inom ramen för regeringens råd för kontakt med trossamfunden sker diskussioner kontinuerligt om frågor av övergripande gemensamt intresse för både staten och trossamfunden. Den judiska minoriteten, som är en erkänd nationell minoritet, har dessutom regelbundna samrådsmöten med företrädare för regeringen inom ramen för minoritetspolitiken. Min ambition är att utvidga och utveckla dialogen med grupper som riskerar att utsättas för rasism, främlingsfientlighet och intolerans.