prot · GT0950 · 2005-12-13 00:00:00 — Jag har valt att besvara dessa frågor i ett sammanhang. Frågorna om skydd för meddelare är mycket angelägna men också, som jag har sagt i samband med tidigare frågor i samma ämne, väldigt komplicerade. Det finns stora svårigheter i att överföra en offentligrättslig reglering till det privaträttsliga området. Det pågår inom ett kontinuerligt arbete med att stärka meddelarskyddet, men på grund av frågornas komplexitet och tidigare utredningars svårigheter med att hitta en helhetslösning sker arbetet etappvis. arbetar med att, som ett första steg, införa förbud för kommunala bolag att efterforska anställda som lämnar meddelanden för publicering och att vidta arbetsrättsliga sanktioner mot anställda som utnyttjat sin meddelarfrihet. Det finns också ett utredningsförslag om att införa handlingsoffentlighet och meddelarskydd i statliga bolag. Förslaget har emellertid mötts med kritiska synpunkter från många remissinstanser, och problemställningarna behöver beredas ytterligare. En tredje fråga är den som tar upp, och som jag besvarade på fråga av hans partikamrat . Justitiekanslern har i ett beslut konstaterat att det till följd av att de arbetsrättsliga förhållandena för kommunalt anställda numera regleras genom kollektivavtal och inte genom offentligrättsliga regler kan saknas möjlighet till straffrättsliga sanktioner mot kommunala företrädare som bryter mot det så kallade repressalieförbudet. De uppdagade bristerna bör även om sådana överträdelser inte är vanliga av principiella skäl tas på största allvar. Jag avser därför att se till att regleringen ses över. Arbetet med att förstärka meddelarskyddet fortsätter alltså. Det kan finnas skäl att på nytt se om det går att hitta en lösning som förstärker meddelarskyddet i offentligt finansierad verksamhet eller om ett förstärkt meddelarskydd ska omfatta alla anställda. 131 (): Tack för svaret. Det är tredje gången som vi har en interpellationsdebatt i de här frågorna, och tyvärr har det inte hänt särskilt mycket på . Det är samma diskussion: Man tycker att frågan är viktig men att den är komplicerad. Om det inte har hänt så mycket inom verkar det ändå som att det händer desto mer ute på svensk arbetsmarknad. Vi hade ett seminarium i med olika fackliga företrädare, och vi har också gjort en enkät till olika fackliga förbund och frågat om deras uppfattning: Hur ser det ut på arbetsmarknaden? Den allmänna bilden är att Per och inte är någon isolerad företeelse, någonting unikt, utan tvärtom mer en illustration av att det är ganska illa ställt när det gäller de här frågorna. Flera fackförbund är allvarligt oroade över att tystnaden breder ut sig. Det gäller både i offentlig och i privat verksamhet. Därför är det bra att lyfter upp just hur det ser ut i offentlig sektor, där man har ett grundlagsskydd men där det ändå inte alltid fungerar så att man lever upp till det. Det är också någonting som vi har lyft upp i interpellationsdebatter och i motioner. Det är, som sagt, komplicerade frågor. Men jobbar ofta med komplicerade frågor, som buggning, registrering av data och mobiltelefoni, där viktiga intressen ställs mot varandra. Visst går det att komma fram även i frågor som är komplicerade och där starka intressen vägs mot varandra. Det här är en sådan fråga där demokratin måste vara det överordnade. Om man bortser från själva teknikaliteterna måste man konstatera att det är anmärkningsvärt att vi har en demokrati som gör halt innan vi går in på en arbetsplats, antingen till en helt privat verksamhet eller till en entreprenadverksamhet. Det är inte rimligt. Självklart finns det mycket starka demokratiska skäl för att rätta till det här. Jag får lite dubbla signaler. Dels säger att det pågår en del arbete, dels avslutar han med att säga att det kan finnas skäl att se över det här. Men jag tror inte att man behöver fundera över att det finns skäl att se över det här, utan det ska rättas till. Det måste vara den absoluta utgångspunkten. Om man då börjar med just den verksamhet som rör entreprenad, som alltså drivs av offentliga medel, finns det starka skäl både utifrån en demokratisk aspekt och utifrån de anställdas perspektiv, men det finns också ett samhällsintresse. Verksamheter som drivs med offentliga skattepengar ska självklart kännetecknas av stor öppenhet, kontrollmöjligheter, och de anställda måste kunna påtala brister och missförhållanden till exempel till medier. Om man tar just den delen menar till exempel , men även andra som kan de här frågorna inom den fackliga världen, att där borde man kunna komma fram. Var ligger knuten i just den delen? Offentliga medel i en sådan verksamhet borde man direkt kunna föra med sig. I samma stund som man lägger ut någonting på entreprenad skriver man in att då ska samma yttrandefrihet gälla som i övrig offentlig verksamhet, både yttrandefrihet och meddelarskydd. Var ligger problematiken? 132 (): Jag ber att få tacka för svaret. När man läser Justitiekanslerns beslut kan man konstatera att det är en minst sagt lätt förvånad justitiekansler som har författat det. Uppenbarligen levde justitiekanslern i missuppfattningen att det var så att det hade begåtts ett brott som det gick att åtala för. Sedan visade det sig att det inte var så. Vi var många andra som blev överraskade, för man hade uppfattat att det grundlagsfästa skyddet, meddelarfriheten, som kommunalt anställda har och repressalieförbud fortfarande gällde. Vi kan här se en utveckling av de grundlagsfästa rättigheter som kommunalt anställda har som inte är någonting jag har önskat eller tycker är bra. Det är precis som här har sagt, att man kan vittna om att det på både privata och offentliga arbetsplatser har blivit tystare. Självfallet är det ett problem när det uppenbaras att förbudet mot repressalier inte är så pass starkt som vi hade anledning att tro. Därför hoppas jag att justitieministern ska kunna vara något mer tydlig med vad justitieministern avser att göra när det gäller att se till att anställda inom kommuner och landsting får samma skydd mot repressalier som statligt anställda har. Jag tror att vi alla är överens om att det borde vara så. tar upp frågan om kommunala bolag eller verksamheter där man har lagt ut offentligt finansierad verksamhet på entreprenad och bolag där kommunerna finns med som minoritetsägare men där man på något sätt gör något som kommuner eller landsting normalt sett har tagit på sig att göra. Också där är det viktigt att meddelarfrihet och skydd för dem som meddelar till medierna finns, även om det inte är en traditionell förvaltningsmodell som verksamheten bedrivs i. Svaret på detta är uppenbart: Allmänheten behöver få den information som kan komma från anställda som märker att någonting är fel, att någonting håller på att gå snett. Vi vet att många av de så kallade kommunala skandaler som har uppenbarats inte har skett inom de traditionella kommunala förvaltningarna utan inom kommunala bolag och den sfären. De kommunala bolagen ger uppenbarligen en annan möjlighet än den traditionella förvaltningsformen att hitta på saker som är mindre bra. Då är det viktigt att man där har samma meddelarfrihet som om man hade varit traditionellt anställd inom eller ännu hellre att man har samma rättigheter som om man hade varit statligt anställd eller i statligt reglerad tjänst. 133 Justitieminister (): Det är riktigt att vi har diskuterat det här tidigare. Jag kan försäkra att vi har gjort det mycket på också. Det är inte alldeles lätt att veta exakt. Många andra gånger kan det vara lättare att fatta beslut än i de här sakerna, för det är en avvägning. Det man tror ska vara så bra kan visa sig vara kontraproduktivt. Jag ska nämna några problem. 1.Skyddet för meddelarfriheten är en del av offentlighetsprincipen med de regler för handlings offentlighet och sekretess som gäller för statlig och verksamhet. Det är inte givet att det är lämpligt att föra över en del av ett offentligrättsligt regelsystem till privat verksamhet. 2.Det har också framförts att en förstärkt meddelarfrihet kan skada samarbetet och lojalitetskänslan inom företag och leda till en ökad slutenhet. En av de principiella invändningarna mot ett införande av meddelarrätt mellan enskilda är alltså att det kan leda till ett ökat hemlighetsmakeri och därför motverka sitt syfte. 3.En annan tung invändning är att en sådan reglering skulle strida mot den grundläggande principen att avtal, till exempel om tystnadsplikt, ska hållas. Det är ändå en grundbult inom privata företag. 4.Det finns också risk för att företagens konkurrensförmåga försvagas som en följd av bristande tilltro till deras möjligheter att upprätthålla avtal om sekretess, inte minst i förhållande till utländska samarbetspartner. Man bör också överväga konsekvensen av att ensamt tar ytterligare steg bort från vad som gäller i andra europeiska länder. 5.En sådan meddelarrätt måste också, liksom när det gäller det offentliga, innehålla ett flertal undantag för vissa typer av företagshemligheter, för uppgifter om enskildas personliga förhållanden och privata ekonomiska förhållanden. Vilka företag som kan behöva vilka undantag är en svår uppgift att fastställa. Ett sådant system blir komplicerat och svårt att överblicka. Jag har nämnt några problem. är det rätt att det också finns klara fördelar. Det är de här sakerna som gör det så komplicerat. Hellre att det tar och vi kommer fram till rätt saker än att vi bara gör saker för att visa att det nu görs saker. 134 (): Som vi har konstaterat här, och som vi väl är överens om, är situationen på arbetsmarknaden sådan att många människor känner det här inpå bara skinnet. Vi har många som vittnar om att det är ett stort problem. Inte minst från fackligt håll är trycket mycket stort på regeringen att agera. Självklart kommer också många fackförbund att noga lyssna till vad säger i den här interpellationsdebatten, också med hänvisning till att i en frågestund för inte så länge sedan öppnade tydligt och klart och sade att det nog är mycket troligt att man behöver se över hela lagstiftningen. De frågeställningar som räknas upp känner jag också igen från tidigare interpellationsdebatter. Då vill jag återigen ta upp det som jag sade i mitt första inlägg. Jag är övertygad om att när det till exempel gäller problematiken med att registrera data- och mobiltrafik så kan man räkna upp lika många komplicerade frågeställningar där. Men där har regeringen gått fram. Så på något sätt måste regeringen välja att prioritera detta, och också välja sida när det handlar om privat verksamhet, om man tar den delen. är tystnadsplikt och lojalitet det överordnade målet. Det går före demokratiska rättigheter som yttrandefrihet och meddelarfrihet. Vi menar att det bör man ändra på. Grundprincipen bör ju vara de demokratiska rättigheterna. Sedan kan man reglera via undantag. Precis som hade jag också önskat, och många med mig, att vi kunde få ett mer tydligt svar från regeringens sida. Kan vi få någon vink om när detta kan tänkas bli klart? Handlar det , handlar det eller handlar det ? Någon tidpunkt tror jag att de fackliga organisationerna vill ha. Det handlar faktiskt också om att regeringen måste visa trovärdighet i de här mycket viktiga frågorna. 135 (): Jag vill fortsätta med repressalieförbudet och hur det nu inte fungerar för anställda inom kommun och landsting. Jag tror att det för många fram till dess att domen i tingsrätten och Justitiekanslerns yttrande kom var förhållandevis okänt att repressalieförbudet inte kan appliceras på kommunala chefer som på olika sätt utsätter sina anställda för repressalier när de utnyttjar grundlagsfästa fri- och rättigheter. Som varit inne på här, och som jag också har varit inne på, märker vi att vi har en tystare arbetsmarknad. Vi märker hur vi på olika sätt, även inom offentlig förvaltning, både och statlig, vid olika tillfällen kan se hur man är intresserad av att ta reda på eller tysta befattningshavare som man på något sätt uppfattar har läckt information. Ofta är det dessutom väldigt bra att informationen kommer ut, eftersom, det tror jag också vi är överens om, de allra flesta anställda inom såväl kommun, stat som landsting utnyttjar sin meddelarfrihet på ett mycket ansvarsfullt sätt. Det är oftast rätt allvarliga saker som kommer till allmänhetens och mediernas kännedom när man utnyttjar meddelarfriheten. Jag tror att det är viktigt, för att vi även i fortsättningen inom kommuner och landsting ska kunna ha anställda som vågar tala ut och träda fram när det uppstår missförhållanden, att det blir en tydlighet när det gäller att det inte får förekomma några repressalier och att man har ett lika starkt lagfäst skydd som man skulle ha haft om man var statligt anställd. Jag hoppas att justitieministern kan bli mer konkret vad det gäller just den frågan. Kommer man att vidta några åtgärder i närtid för att se till att man återställer skyddet för de kommunal- och landstingsanställda i den här frågan? 136 Justitieminister (): Jag ska först erinra om att alla har yttrande- och meddelarfrihet. Det ges ändå ett grundläggande skydd genom anonymitetsskyddsreglerna. Men som jag också har sagt, och som har sagts i tidigare diskussioner, ska sanktionsmöjligheterna för brott mot repressalieförbudet i verksamhet säkerställas. Sedan finns det olika vägar att gå när de här diskussionerna ändå leder fram till någonting. Det kan handla om att lägga in det i ett större arbete, där det finns andra frågor. diskuterar vi den här saken. Det finns andra saker som gäller meddelarfriheten. Det finns också en stående beredning på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området som naturligtvis kan ges det här arbetet. Men eftersom jag själv inte kan ange någon exakt tidpunkt vore det oseriöst att börja spekulera om de sakerna och föranleda debatter om debatten. När det gäller sådana här viktiga frågor tycker jag att det vore olyckligt. Jag vill ändå försäkra interpellanten om att detta är saker som vi verkligen diskuterar. Jag diskuterar gärna de sakerna också vid sidan om den diskussion som vi nu har här i . Det finns en stark gemensam uppfattning att det gäller att stärka meddelarskyddet, som man hittar rätt balans. Det gäller att inte vidta några åtgärder som skulle kunna få motsatta effekter mot det som man önskar. 137 (): Visst vore det bra om man inom ramen för samarbetet kunde komma fram med den här frågan. Jag kan på stående fot verkligen lova att är berett att konstruktivt delta i ett sådant arbete, för det här är en mycket viktig fråga som vi har fört fram väldigt konsekvent. Jag tror också att det finns mycket hjälp att ta från fackligt håll. Där finns det mycket tankar om hur man skulle kunna gå vidare. Kanske är de utredningsförslag som ligger inte användbara. Det kanske behövs ett omtag. Det är inte alls omöjligt. I så fall bör det komma. Att vi ska ha ytterligare en interpellationsdebatt där ingenting har hänt vill nog ingen i den här kammaren vara med om. Regeringen får på något sätt bestämma väg antingen går man fram med de underlag man har, gärna tillsammans med oss i , eller också tar man nya tag och gör så som jag förstår att funderade kring under frågestunden, nämligen ser över hela lagstiftningsområdet. 138 (): Givetvis har alla offentliganställda meddelarfrihet. Justitieministern och jag är nog överens om att detta urholkas för de kommunal- och landstingsanställda när det går att utöva repressalier mot den som utnyttjar denna frihet utan att man på något sätt kan ställas till straffansvar för det. Det är skillnad mot statlig tjänst. Jag är däremot nöjd med att justitieministern arbetar med de här frågorna. Jag tror att det är viktigt att man går fram snabbt när det gäller detta. har man öppnat upp och det torde stå klart för de flesta som känner till detta att det inte finns något effektivt repressalieförbud för dem som är anställda inom kommun och landsting om man vill ge repressalier mot anställda på samma sätt som för personer i statlig tjänst. Jag tror att det är angeläget att man är tydlig från kammaren och från när det gäller vad man vill i den här frågan. Överläggningen var härmed avslutad. 21 § Svar på interpellation 2005/06:107 om kritik av Ams och aktivitetsgarantin 139 Statsrådet (): har i sin interpellation ställt fyra frågor till mig med anledning av om aktivitetsgarantin. är kritisk mot regeringens arbetsmarknadspolitik och han använder för att underbygga kritiken. Men är inte en utvärdering av aktivitetsgarantin. Revisionsfrågorna handlar om hur uppföljning och utvärdering av aktivitetsgarantin görs. På dessa punkter riktar relevant kritik mot regeringen och Ams. Förändringar kommer att göras med anledning av rapporten. Aktivitetsgarantin beskrivs bäst som ett regelverk som säkerställer rättigheter och skyldigheter för dem som varit arbetslösa . De flesta deltagarna deltar i ett annat arbetsmarknadspolitiskt program som man är inskriven i aktivitetsgarantin. Information om alla arbetsmarknadspolitiska program finns, men en sammanhållen information om aktivitetsgarantin saknas. Regeringen kommer i regleringsbrevet för att ge Ams i uppdrag att sammanställa information i enlighet med rekommendationer. Ams redovisar i sin rapportserie kostnader, inklusive kringkostnader, för alla arbetsmarknadspolitiska program samt vilken andel av programmen som tas i anspråk av personer som deltar i aktivitetsgarantin. Med hjälp av dessa uppgifter kan den som så önskar räkna fram att aktivitetsgarantin kostar 2004; det mesta avser försörjning för deltagare genom aktivitetsstöd. Dessa beräkningar är gjorda även i . Ams har frihet att besluta om lämplig form för den information som regeringen begär. Troligen kommer en stor del av informationen att inkluderas i årsrapporten för de arbetsmarknadspolitiska programmen. Denna rapport utkommer . gav regeringen för arbetsmarknadspolitisk forskning vid i uppdrag att utvärdera aktivitetsgarantin. Slutrapport från uppdraget kom . Rapporten påtalar att det finns en grupp som trots omfattande insatser inom aktivitetsgarantin inte får fast förankring på arbetsmarknaden. Man bedömer dock inte problemet som alarmerande. Av dem som lämnat aktivitetsgarantin var åter inskrivna vid arbetsförmedlingen men en tredjedel av dem arbetade, till exempel i visstidsanställningar. Förutom denna information har Ams startat ett projekt med syfte att bättre kartlägga aktivitetsgarantin. En rapport kommer att publiceras . Regeringen håller sig alltså väl informerad om det som kallar rundgång. Jag vill avsluta med att påminna om vad denna rundgång egentligen handlar om för enskilda människor. Kraven i arbetslivet är höga. En grupp människor har av olika skäl svårt att möta dessa krav. Dessa människor kommer då, några under hela arbetslivet, att av och till vara beroende av arbetsmarknadspolitiska insatser. rör det sig om kompetenshöjande insatser eller subventionerade anställningar. Även denna grupp människor har ett bidrag att ge till samhällsekonomin genom att stanna kvar i arbetskraften. Ett arbetsliv för alla genom aktiv arbetsmarknadspolitik är ett bättre alternativ för både individ och samhälle än att passivt acceptera att dessa människor lämnar arbetskraften. 140 (): Tack för svaret. Inledningsvis vill jag säga att begreppet rundgång inte är något som jag slängde mig med. Det är ett begrepp som återfinns i sammanfattning. Jag tycker inte att svaret var så bra om man ställer det mot den kritik som har framfört. Jag ska försöka få ett mer preciserat svar. klagar på att någon löpande uppföljning och utvärdering av aktivitetsgarantin inte görs av Ams. Min fråga till ministern är om upplysningen att det i regleringsbrevet 2006 ska sammanställas information är svaret på detta. Kommer det där att finnas löpande uppföljning och utvärdering av aktivitetsgarantin? Begreppet sammanställa information, som används i interpellationssvaret är i obestämd form. Jag vet inte om det i regleringsbrevet kommer att begäras att all information ska redovisas eller om det är någon annan mer begränsad del av den nödvändiga informationen. Vad kommer det att stå i regleringsbrevet i fråga om den första punkten av kritik som har? Den andra kritiska punkten som har beträffande uppföljning är det mått de har haft och som kallas resultatmått. konstaterar att det inte mäter mot det syfte som aktivitetsgarantin har. Oberoende av vilket resultat man kommer fram till vet vi alltså inte om syftet med åtgärden har uppnåtts eller inte. Det mäter alltså inte det som bör mätas. Den tredje kritiken är att säger att regeringen i den ursprungliga propositionen aviserade att den skulle ge Ams i uppdrag att utfärda föreskrifter. har inte regeringen gett Ams något uppdrag att utfärda föreskrifter. Samma sak gäller i fråga om att Ams ska redovisa kostnaderna. Min fråga är om regeringen kommer att ge ett sådant uppdrag till Ams, alltså det som ursprungligen aviserades i propositionen. Den fjärde punkten är att det har gjorts två externa utvärderingar, som ministern också hänvisar till i sitt interpellationssvar. De landar båda, enligt , i slutsatsen att det är låg måluppfyllelse. Man undrar hur man ska få en bättre måluppfyllelse. Jo, bland annat genom bättre uppföljning och kontroll av måluppfyllelsen. Vad har ministern för kommentar till den låga måluppfyllelsen och de krav på förbättrad uppföljning som ligger i detta konstaterande från de externa utvärderarna? 141 Statsrådet (): På fråga 1, vilken information regeringen tänker begära av Ams, är det korta svaret: all. Vi har inte tänkt selektera någonting. Den information som behövs för att kunna se och kritiskt granska hur aktivitetsgarantin fungerar ska Ams sammanställa på ett sådant sätt att det blir möjligt att göra just detta. Det måste bli bättre det måste bli bra, helt enkelt. Sedan är jag inte säker på att jag hann med i svängarna i alla de frågor som räknade upp. När det gäller måluppfyllelsen är dock också detta föremål för regleringsbrevet, som ännu inte är färdigt. Vi håller just på med att utarbeta våra regleringsbrev. Det är ju med regleringsbrevet, som är ett regeringsbeslut, som vi styr myndigheten. Det som jag vet utifrån Växjörapporten när det gäller måluppfyllelsen, och som också vet, är att av de fyra syften aktivitetsgarantin har är det måluppfyllelse i två. Två är, som man uttrycker sig i rapporten, oklara. Jag är mycket medveten om att det för en åtgärd av aktivitetsgarantins slag är svårt att ha väldigt höga krav på måluppfyllelse. Det är också svårt att uppfylla alla mål. Jag vill återkomma till det jag sade när det gäller den grupp av arbetslösa som det handlar om. Det är människor som sammanlagt har varit arbetslösa men som går ut och in på arbetsmarknaden. Många av de människorna kommer också att göra det. Jag välkomnar att vi har anordningar som gör det möjligt för enskilda individer med svag förankring på arbetsmarknaden, människor som har svårt att få fasta jobb och varaktiga anställningar, att ändå kunna vara med och bidra med det man kan. Det är viktigt att säga det som en motvikt till nödvändigheten av att också ha effektiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder. 142 (): Jag välkomnar det beskedet. Som jag tolkar det kommer i detta regleringsbrev, som ju blir väldigt viktigt mot bakgrund av kritik och Växjöutvärderingen, denna kritik att tas upp och behandlas. Såvitt jag förstod ministern avser regeringen att ta till sig kritiken och låta den återspeglas i regleringsbrevet, och det tycker jag är bra. Jag är nöjd med ett sådant besked. I detta konstaterande ligger i så fall också att det mått man haft på Ams som kallas för resultatmått, vilket ju inte är en särskilt upplysande beteckning i sig enligt egentligen inte mäter det syfte som aktivitetsgarantin är tänkt att uppfylla. Man får alltså gallra bort det eller ändra det så att man får ett mått som faktiskt mäter gentemot det syfte som är uppställt. Sedan vill jag bara ha ett klargörande. En punkt i kritik är ju att regeringen i en ursprunglig proposition skulle utfärda föreskrifter, vilket man sedan av något skäl inte har gjort.