prot · GS09122 · 2005-05-18 00:00:00 — 381,5 miljarder är en stor satsning på vägar och järnvägar. Vi vill heller inte försämra för sjuka och andra som är beroende av offentligt stöd genom att i stället bygga mer vägar och järnvägar. Jag tycker inte att den beskrivning som ger av det rödgröna samarbetet är riktig. Vi har i det sammanhanget hittat en hygglig avvägning mellan miljömål, trafiksäkerhet och framkomlighet. När det gäller och inflytande tillmäter han oss nog en lite för stor roll. Det är faktiskt så att även Socialdemokraterna har ett visst miljömedvetande, och att inte vara klar över det tycker jag är att underkänna dem. 117 () replik: Jag vill ta upp det som handlar om trefältsvägar. Den utredning som nämns i betänkandet och som hänvisar till beträffande vad som händer med miljön om man utökar en trefältsväg till en fyrfältsväg bygger på att hastigheten i trafiken ökar och att man därmed släpper ut mer avgaser även om trafiken på fyrfältsvägen, där man inte behöver ligga i kö, flyter jämnt. Då förutsätts att hastigheten i regel är på en trefältsväg och på en fyrfältsväg. På E 22 i , som jag nämnde som exempel, är det trots att det bara finns tre filer att köra på. De flesta försöker hålla den hastigheten, men sedan kör man ifatt långtradare, bilister som inte känner för att köra så fort eller vilket jag själv råkat ut för traktorer och andra arbetsfordon. har dessa inte något val utan måste köra på en väg där det bara finns en fil i den ena riktningen. På så sätt bromsar de alltså upp all trafik. Jag hävdar att den utredning som är gjord måste förbättras och kompletteras med flera olika exempel på vägar i inte bara titta på en enda vägsträcka. Givetvis är ingen av oss i allianspartierna emot att man mittseparerar vägar tvärtom men vi vill ha fyrfältsvägar där det är befogat. 118 () replik: Nej, ni är inte emot det, men antar jag att ni precis som vi har någon sorts budgetmässig begränsning. Om vi konsekvent bygger fyrfält i stället för 2 + 1 får vi en kortare vägsträcka där vi kan förhindra att dödsolyckor inträffar. I det rödgröna samarbetet har vi varit överens om att liv är lika mycket värda att räddas oavsett var i landet man bor. Då är det också vår uppgift att på alla ställen där det är lämpligt bygga 2 + 1-vägar med mittvajer. Det ska man göra där det förekommit allvarliga olyckor. Det är huvudmotivet för 2 + 1. Av det du beskriver låter det som om det olämpliga med 2 + 1-vägen, i just det sammanhanget, är att man har 110 på vägen i stället för 90, för om det förekommer traktorer på vägen blir hastighetsskillnaderna orimliga och då ökar risken för olyckor. Men jag skulle vilja komma tillbaka till att detta borde utvärderas mer. Jag var i går på där man har för avsikt att utlysa forskningspengar för undersökning av miljöeffekter av trafiken. Jag argumenterade för att det vore rimligt att samarbetade med och eventuellt också med för att få fram åtgärder som har positiv effekt både på miljön och på trafiksäkerheten. Det finns ju många. Första gången jag träffade på hastighetskameror var i där man kom fram till att hastighetskameror var den mest kostnadseffektiva åtgärden för att minska klimatpåverkan. Det finns många åtgärder man kan vidta där man i stället för att ta ett trafikpolitiskt mål kan ta två, och sedan hittar man en lösning som leder framåt i båda fallen. Problemet i det här sammanhanget är att har en del pengar medan satsar 300 miljoner på utveckling av personbilar och noll kronor på miljöanpassning av transporter. Den som vill göra en sådan undersökning kan alltså inte gå till för de har inga pengar till att genomföra den. 119 () replik: Om man ska spetsa till det hela lite grann kan man säga att de mest kostnadseffektiva och trafiksäkerhetsfrämjande åtgärderna är att förbjuda all biltrafik. Då blir det inga olyckor och inga utsläpp. Det tror jag dock inte att någon i kammaren vill, inte ens . Vi måste också tänka på varför vi har vägar. Det är för att vi vill att det ska gå fortare att färdas än det gjorde när man åkte häst och vagn. har vi vägar, och människor är beroende av bilar. Det som då händer när man sätter upp mitträcken där det finns mycket trafik är att tillgängligheten minskar. Man stryper åt flödet. Människor blir stressade, och det händer olyckor. Jag kan hålla med om att det är väldigt bra med en mittseparering på grund av att man undviker mötesolyckor. Men då ska det vara på vägar där det inte är så mycket trafik och inte på vägar som har 12 000, 13 000, 14 000 fordon som man har i som jag har talat om . Anklagelsen om att vi i allianspartierna inte skulle bry oss om trafiksäkerheten i detta fall är helt fel. Likaså är tanken att vi inte bryr oss om miljöeffekterna fel. Vi har i alla fyra partier jobbat med program för att skapa ett långsiktigt hållbart vägtransportsystem. sade tidigare att man hade gjort en hygglig avvägning i budgeten. Vi har inte hur mycket pengar som helst i de borgerliga partierna. Men vi kan göra ett bättre jobb än vad ni har gjort tillsammans med Socialdemokraterna. Ett sätt är att omfördela pengar från järnvägen till vägsektorn. Det tänker vi göra om vi får makten. 120 () replik: Det var nästan det jag misstänkte att ni skulle omfördela från järnväg till väg. Hur går det då med miljöeffekterna? Vi har en klimatutveckling som vi kan se i sektorsredovisning har att göra med att vägtrafiken ökar i volym. Den går till på fossila drivmedel. Varje bilresa som lämpligen kan bytas ut mot en tågresa är en stor vinst både miljömässigt och trafiksäkerhetsmässigt. Det är ett av huvudmotiven för den avvägning mellan väg och järnvägar som vi har gjort inom det rödgröna samarbetet. Jag vill återkomma till din ursprungliga fråga om de mötesseparerade vägarna. De utvärderingar jag har sett, till exempel i som fick den första vägen, visar att människor var negativa och skeptiska innan mittvajern kom upp. Efteråt var det väldigt få som ville avvara den. Väldigt många är nöjda med detta. Men det finns en könsskillnad där. De som är missnöjda är nästan enbart män. Man vet att de generellt sett vill hålla en högre hastighet än vad kvinnorna vill. Man får hitta något slags avvägning mellan jämställdhetsmål, trafiksäkerhetsmål, miljömål och statsfinanser. Att man sätter upp 2 + 1 med mittvajer gör att man kan ta bort många fler av de farliga vägsträckorna i jämfört med om man har en fyrfältsväg. Där hade man lagt ned 8 miljarder . Det är dyrt att bygga motorväg. är den kanske extra dyr, men det är ingen hanterlig väg att lösa trafikproblemen på framgent. Mittvajer sätter man bara upp där man vet att man har haft olyckor innan. Då måste man ha de trafikvolymerna. Man kan inte sätta upp en mittvajer på en smal väg med liten trafik. Det fungerar inte rent praktiskt. Jag tänker praktiskt. Det tror jag faktiskt att gör också. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 7 §.) 6 § politik för humanitärt bistånd Föredrogs utrikesutskottets betänkande 2004/05:UU11 politik för humanitärt bistånd (skr. 2004/05:52). 121 (): När skrivelsen angående humanitärt bistånd kom från regeringen hade tsunamikatastrofen ännu inte inträffat. Jag tror att vi alla var lika omedvetna om hur sårbara vi är. Vi har påmints om vilken förgänglig värld vi lever i. Det har också tagit sig uttryck i en enormt stark vilja att hjälpa från olika håll. Det gäller både ekonomisk finansiering och olika mer konkreta hjälpinsatser från olika stater och också stora delar av det civila samhället. Väldigt stora krav har också ställts på svenskt humanitärt bistånd . Det kommer att fortsätta att vara så. Vi ser fortfarande enorma humanitära hjälpbehov av många olika slag. Det allra viktigaste i humanitärt bistånd är förstås att verka för att allt stöd verkligen når fram till slutdestination och till de användningsområden som det är menat. Steg två är sedan att starta återuppbyggnadsarbetet. I en hel del av de områden som är drabbade och behöver humanitärt bistånd finns fortfarande ingen fungerande infrastruktur över huvud taget. Vi måste därför starta med att bygga upp en ny möjlighet för fattiga att skapa försörjning och fungerande vardagsekonomi, ett fungerande vardagsliv helt enkelt. Den här delen med mer långsiktigt arbete ska egentligen inte gå under benämningen katastrofbistånd. Men det är fortfarande viktigt att givarna måste vara beredda att stödja betydligt mer långsiktigt än bara i den första akuta fasen. Här kommer vi till en viktig punkt. De delar som vi behöver förbättra gäller framför allt samordningen av biståndet i katastrofsituationer och hur vi effektiviserar detta. Vi måste också mycket tydligare föra fram var gränsen går mellan katastrofbistånd och mer långsiktigt bistånd. är det också viktigt att se till att biståndet stärker och inte försvagar människans rätt när krisen lindras . De delarna måste gå hand i hand och överlappa varandra på så bra sätt som möjligt så att inget mellanrum uppstår i biståndet. Det som behövs är en smidig övergång för att långsiktigt verka för fattigdomsutrotning. I de fall där biståndet har formen av ett relativt långsiktigt sådant är det viktigt att värna mänskliga rättigheter, demokrati och korruptionsbekämpning. Dessutom behöver biståndet stärkas när det gäller arbetet med att lyfta fram och fokusera på kvinnor och föräldralösa barn, helt enligt principer. De är ofta väldigt utsatta för sexuellt våld. Det är inte något vi kan acceptera över huvud taget. Alla människor har rätten till sin egen kropp och att själv bestämma över den. Vidare behöver vi trycka mer på äganderätt för kvinnor och för föräldralösa barn. Som det ser ut i många länder har kvinnor inte någon egendom över huvud taget. Föräldralösa barn förlorar rätten till sitt hem just därför att de inte har möjligheten att äga själva. Det vilar också på samma grund som . Det borde egentligen vara ganska neutralt och inte betraktas som att vi är några imperialister från norra . I skrivelsen nämns det väldigt lite om korruption. Endast på slutet nämns high transparency, och det är alldeles för lite. Jag saknar den kraft mot korruption som vi moderater efterlyser. Det ska vara nolltolerans mot korruption, inget annat. En annan akut viktig fråga är att vara tydligare med att barns skolgång så snabbt som möjligt i nödsituationen ska komma i gång igen, just därför att normalisering ger stabilitet för barnen. Vi behöver också mer satsning på katastrofförebyggande insatser. Vi behöver göra mer för att kunna förebygga naturkatastrofer, både stora och små. Många små naturkatastrofer är ganska enkla att förebygga med billiga medel och kunskap. Det talar man väldigt lite om. I skrivelsen tas också upp att vi ska stödja lokala organisationer och anställa lokal arbetskraft. Jag hade gärna sett mer betoning på respekten för ett lands regering och myndighet i samband med detta. Det är ändå landet i sig som har huvudansvaret. Det får vi inte kringgå eller undergräva genom att bara stötta lokalt. Det viktiga är att sköta båda delarna, så länge inte landet är totalkorrupt. Det är viktigt att det här dokumentet nu finns. Det har tidigare inte existerat något liknande som grund för vad Sida ska göra när det gäller humanitärt bistånd. I och med detta har risken funnits att starka tjänstemän på UD har kunnat ändra lite som de vill. Tyvärr har regeringen gjort det svårare för Sida att omfördela anslagen inom området, vilket är oklokt i sådana här situationer. När det är akutläge behöver myndigheten kunna vara snabb, effektiv och självständig. När alla anslag är detaljreglerade försvåras arbetet att kunna stötta frivilligorganisationerna på bästa sätt. Det finns ingen flexibilitet inom budgeten. Därför har vi moderater, folkpartister och kristdemokrater också lagt fram en reservation, som jag därmed yrkar bifall till. Det är reservation nr 2. Vårt förslag innebär att Sida i stället ska få ökad flexibilitet för att vara maximalt effektivt vid katastroflägen. Hur uppnår vi bäst ökad samordning i verkligheten, framför allt i områden som också är konfliktdrabbade, redan innan en naturkatastrof inträffar? Hur kan vi medverka till att man inte blundar eller glömmer vissa katastrofer? Jag tänker på och . Det finns fler exempel. På vilket sätt bidrar vi bäst för att världen ska se alla de missöden som finns? Återigen samma exempel. Det finns många glömda katastrofer. Även har en begränsad budget när det gäller katastrofbistånd. Vad är det som avgör hur mycket vi beslutar att ge vid ett visst tillfälle, och hur prioriterar vi bäst? Allt det här är essentiella frågor som vi behöver diskutera ytterligare och arbeta vidare med inom katastrofbiståndet. Det är intressant eftersom Sida just överlämnar en särskild skrivelse till regeringen om svenskt bistånd till tsunamidrabbade områden. Många av frågorna tas upp där. Ett av de största hoten som framkommer i artikeln är just bristen på samordning. Man varnar för att bristen skapar ny fattigdom genom ett ohållbart tryck på naturresurser. När det gäller samordning är jag övertygad om att diskussionen om utlokalisering av tjänster på Sida till inte bidrar till en ökad samordning. Från början handlade det om 20 ytterligare tjänster som skulle lokaliseras till . Efter arbete föreslog man ytterligare 30 befintliga tjänster som skulle flyttas till . Allt det här hänger samman med att P 18 lades ned på . som P 18-domen kom visste man att det nu skulle komma något annat, till exempel Sida. Det senaste förslaget var alltså 20 tjänster plus 30 plus ytterligare 30. Sida motsatte sig detta. Man tyckte att 20 plus 30 var vad man kunde klara av för att fortfarande bedriva effektivt bistånd. Men regeringen tryckte på med ytterligare 30. Till slut kom förslag från departementet att man skulle få hålla sig till 20 plus 30 tjänster. Generaldirektören fick klarsignal att tala om detta för sin personal . kommer besked om ytterligare 30 tjänster. Detta är ren skandalös regionalpolitik. Dels kör man över sin egen generaldirektör, som då inte får förtroendet att ha egen bestämmanderätt inför sin egen personal, dels är det ingenting som bidrar till fattigdomsutrotning. Det bidrar till något helt annat, nämligen en socialdemokratisk dålig regionalpolitik. I alliansen pågår arbetet med att utreda möjligheten att införa avdragsrätt för gåvor till ideella organisationer. Vi moderater hoppas på ett gemensamt sådant förslag vid maktskiftet 2006. Jag avslutar med att, som alltid i talarstolen, tillägga att vi behöver fokusera ytterligare på att bekämpa hiv/aids. 122 (): När annandag jul grydde förändrades livet för hundratusentals människor i sydöstra . En flodvåg vällde fram och sköljde bort unga och gamla, turister och ortsbefolkning. Ödeläggelse lämnade den kvar och sorg, saknad och vanmakt. Ordet kommer alltid att påminna oss om att livet är både skönt och skört, att det kan skilja en enda våg mellan paradis och förintelse. Behovet av humanitärt bistånd blev mycket akut. Det som efteråt dröjt kvar hos mig är att det följde en annan våg efter , vågen av medmänsklighet. Plötsligt ville alla människor vara med och bidra. Alla ville göra sitt för människor i nöd långt långt härifrån. Detta upplevde jag själv mycket påtagligt när jag som präst arbetade med att hjälpa anhöriga och hemvändande från katastrofområdet. Jag konstaterar efteråt att biståndsviljan hos svenska folket har ökat. Det är glädjande. Den generositeten måste vi ta till vara. Solidariteten borde stimuleras ännu mer genom att göra gåvor till frivilligorganisationer som , Röda Korset, , och andra avdragsgilla för privatpersoner. Så är det i bland annat , , , , och . Detta krav framförs av både och i en av betänkandets reservationstexter. är ett litet land, och våra resurser för att genomföra ett omfattande biståndsarbete är begränsade. Enprocentsmålet är en hägring, en vision, långt borta. Bistånd kan initiera och stödja önskvärda reformer i odemokratiska länder, men ofta sker positiva förändringar i fattiga länder tack vare människor, av kött och blod, som med fara för sina egna liv väljer att ställa sig upp och kämpa för demokrati och mänskliga rättigheter. En sådan människa är , som denna dag, herr talman, har suttit fängslad i i . var när han kom till som flykting. Efter självständighet ville han hjälpa till att demokratisera sitt hemland. Han återvände dit för att driva en av landets populäraste tidskrifter, Setit. När läget blev oroligare där flyttade hem med sin fru och sina barn till igen. Men han gav inte upp. efter var han igen i för att jobba journalistiskt och blev då fängslad i medieskuggan av vad som hände i . Vi vet för tillfället inte så mycket om . Det senaste livstecknet från honom dateras till . har han inte hörts av. I sitter tusentals politiska motståndare fängslade. Många har torterats. Ingen har fått någon rättsprocess. Om vi vill hjälpa människorna i måste vi markera att vi kräver att grundläggande mänskliga fri- och rättigheter, som yttrande- och pressfrihet, säkerställs. Vi måste helt enkelt ställa krav på demokratiutveckling i mottagarlandet, i detta fall , när det gäller biståndsprojekt utanför det humanitära biståndet. Vi måste våga stå upp för moraliska ställningstaganden inför odemokratiska regimer. Det humanitära biståndet ska inte vara beroende av länders vilja till politiska reformer. menar att det är viktigt att bistånd aldrig någonsin kanaliseras via totalitära, odemokratiska och korrupta regimer utan alltid när det gäller den sortens länder via NGO:er eller FN. Nobelpristagaren har i sin forskning visat att akut hungersnöd aldrig någonsin har inträffat i något land med relativt fria medier. Det kan var viktigt att komma ihåg när vi talar om detta. För liberalerna är det också viktigt att lyfta fram att demokrati och mänskliga rättigheter alltid bör vara vägledande för svensk utrikespolitik och svenskt bistånd. Demokratisering är den enskilt viktigaste faktorn för att öka möjligheten för enskilda människor i fattiga odemokratiska länder att få ett bättre liv. Detta får också konsekvenser för det humanitära biståndet när krigsrisken minskar och respekten för de mänskliga rättigheterna stärks. Ett stort problem för hela världens biståndspolitik är FN, som leder och samordnar internationella humanitära insatser. FN befinner sig i kris och måste reformeras från grunden. Vi måste våga säga varför. Organisationen är så gott som handlingsförlamad inför stora internationella kriser. mördades 800 000 människor i . är det internationella samfundet åter oförmöget att stoppa etnisk rensning, massvåldtäkt och folkmord i . har minst 300 000 människor dödats i i . Human Rights Watch och har anklagat regering för brott mot mänskligheten och särskilt brott mot kvinnor. Detta är en humanitär katastrof som FN inte har kunnat stoppa. Tyvärr har den förhållit sig mycket undfallande. Den har valt att inte tala klarspråk om att det är ett folkmord som pågår i . Om vi ska tala om ett humanitärt bistånd med verklighetsförankring måste vi lyfta fram detta folkmord som pågår inför omvärldens ögon i . Varför har inte det internationella samfundet vidtagit nödvändiga åtgärder för att stoppa denna humanitära katastrof? Den frågan måste vi beröra i en debatt som den vi för här . I grund och botten beror FN:s handlingsförlamning bland annat på att en av de permanenta säkerhetsrådsmedlemmarna, , är en diktatur. Det är oacceptabelt att en diktatur med sitt veto ska kunna stoppa FN-beslut om att intervenera i ett land för att skydda civilbefolkning från fasansfulla övergrepp. Men det är inte bara i internationella sammanhang som förtroendet för biståndspolitiken har skadats. Vart man än kommer talar människor om den fullständigt vettlösa flyttkarusell som snart inleds när statliga myndigheter kors och tvärs utlokaliseras över landet. Socialdemokraternas behandling av Sida utgör ett oroväckande exempel och har på något sätt kommit att symbolisera dårskapen. 30 Sidatjänster ska flytta till , som vi hörde min kollega nämna tidigare, för att kompensera det bortfall av arbetstillfällen som försvinner när försvaret flyttar från . Kostnaden för denna flytt kommer enligt säkra källor att uppgå till bortemot pengar som hade kunnat användas för att bekämpa fattigdom och främja demokrati i fattiga länder, inte för att skapa jobb på . För som humanitärt bistånd får 220 000 personer mat i en månad, får man 220 000 tält för en familj på fem personer eller hivmedicin som räcker till 4 000 människor i . Dessa siffror talar sitt tydliga språk. har svenskt bistånd minskat med när det gäller faktiska biståndsutbetalningar, vilket naturligtvis också har drabbat det humanitära biståndet. Som bekant, och som jag erinrade om i början av mitt anförande, följer inte vare sig naturkatastrofer eller humanitära tragedier kalenderår, varför biståndet måste bli mer flexibelt. Man måste kunna möta akuta problem och effektuera åtgärder snabbt. Därför skrev till regeringen och krävde att Sida igen ska få samma begränsade rätt som tidigare att omfördela medel mellan de olika anslagsposterna. Sedan 2004 års regleringsbrev kan Sida nämligen inte längre omfördela medel mellan olika anslagsposter vid kriser utan att först inhämta tillstånd från regeringen, vilket sinkar biståndsaktionen väldigt mycket. Den ekonomiska flexibiliteten försvinner också på detta sätt. Medel som inte förbrukats borde man givetvis också kunna föra över till nästa års löpande räkning, och därmed skulle staten kunna skapa en permanent biståndsfond där icke utnyttjade medel kan sparas för akuta humanitära katastrofer. Dessa reformer är viktiga, eftersom de minskar regeringens möjlighet att utnyttja biståndet som budgetregulator och möjligheten att nyckfullt frysa medel, någonting som direkt drabbar världens utsatta människor. Vi måste helt enkelt göra allt vi kan för att göra svenskt bistånd mer situationsanpassat. Världen är allas. Gemensamt bär vi ansvar för den. Detta är en insikt som vi alla måste drabbas av. Med dessa ord yrkar jag bifall till reservationerna 1 och 2 i betänkandet. 123 (): Jag vill börja anförandet med att yrka bifall till reservation nr 1 om avdragsrätt för gåvor till ideella biståndsorganisationer. Vi kristdemokrater anser att det finns all anledning att se över möjligheterna att stärka de ideella organisationerna genom att införa avdragsrätt för gåvor till allmännyttiga organisationer. Våra yrkanden om avdragsrätt fanns med i vårt budgetalternativ och avslogs då. Vi hade anslagit totalt 1,4 miljarder till den posten och inte begränsat oss just när det gäller biståndsorganisationer. Trots detta står vi bakom det yrkandet och reservation nr 1. Även har i en rapport sagt att man vill utreda möjligheterna att införa en avdragsrätt för gåvor till ideella organisationer. Precis som sade förväntar vi oss att ett sådant förslag kommer vid maktskiftet 2006. Humanitära kriser i världen kommer alltid att finnas. utnämndes av FN till det årtionde då man skulle söka nedbringa naturkatastrofernas verkningar. Men det kom att bli det årtionde då de ekonomiska förlusterna till följd av naturkatastrofer blev större än någonsin, större än de fyra föregående årtiondenas förluster. Vad slutsummeringen blir för första årtiondet med tsunamikatastrofens stora förödelse går knappt att ta in mentalt. Orkaner, översvämningar och bränder drabbade fler än två miljarder människor, en tredjedel av jordens befolkning. är det så att katastrofförebyggande i stor utsträckning innebär att försöka få tidigare förvarning genom bättre väderförutsägelser, kombinerat med humanitärt bistånd sedan katastrofen väl har ägt rum. De här typerna av insatser har räddat ett oräkneligt antal liv. Det långsiktiga katastrofförebyggandet negligeras tyvärr alltför ofta av både allmänhet och politiker, enligt en rapport som presenterades 2001 av : Detta trots att varje investering i förebyggande åtgärder ger flerfaldigt tillbaka i form av minskade kostnader för återuppbyggnaden. Rapporten ger också mer konkreta och handfasta riktlinjer för förebyggande åtgärder. Utsatta samhällen måste förbereda sig på katastrofer och katastrofhantering.