prot · GT0941 · 2005-11-30 00:00:00 — Då handlar det förstås inte om att det är något fel på , tvärtom. Nej, vad det handlar om är att regeringen äntligen har tagit en majoritet av invånarna i och ledamöter på allvar. Efter vissa påtryckningar, förstås, från en majoritet här i av folkpartister, moderater, centerpartister, kristdemokrater och miljöpartister har regeringen äntligen lyssnat. Det riktigt förlösande i ärlighetens namn det vet vi alla var det tillkännagivande som ställde sig bakom i den här salen. Men det har tagit tid. Hela den process som jag tänker prata om startade i med en motion i som handlade om att hade en naturligare koppling till län än till . genomfördes en folkomröstning i samband med de allmänna valen. Det visade sig då, som sagts här tidigare, att en majoritet visade sitt stöd för ett byte av läns- och landstingstillhörighet. Efter utfallet i denna folkomröstning beslutade kommunfullmäktige i att göra en framställan till regeringen om att skulle få överföras till län. Det här har säkert dragits här, men jag drar det igen. Frågan behandlades av Kammarkollegiet, som hämtade in yttranden från berörda landsting och länsstyrelser. Därefter tillsattes en utredning, som föreslog en förändrad länsindelning från . Men när så frågan hamnade på regeringens bord avslog regeringen kommunens ansökan om att få byta län. Vi är många här som är bekymrade över att alltför få människor engagerar sig i samhällsfrågor. Alla politiska partier som är företrädda i den här har från denna talarstol talat om värdet och vikten av väl fungerande demokrati och av engagerade medborgare. Den liberala demokratin sätter enskilda människor i centrum, och inom ramen för det gemensamma beslutsfattandet ska människor ha så stora möjligheter att påverka som möjligt. Ytterst bygger ju människors vilja och lust att engagera sig på att de upplever att de har just möjlighet att påverka. När det gäller Hebyfrågan har det tidigare funnits en ovilja att lyssna på människorna i en av vårt avlånga lands kommuner. Om frågan hade hanterats på ett annat sätt hade hebyborna fått bekräftelse på att det är värt att engagera sig , men som jag sade inledningsvis, herr talman, har detta dragit ut onödigt långt . Dock har äntligen idogt arbete visat sig löna sig. Regeringen har kommit till sans, och kan vi alla glädjas åt att ett enigt utskott tillstyrker kommuns önskan om att få byta län och landsting. Vägen har varit lång, men den har varit mödan värd. Jag vill med detta yrka bifall till utskottets förslag. 57 () replik: Jag tillhör också dem som tycker att det är bra att folk engagerar sig. Hela systemet bygger ju faktiskt på att folk engagerar sig i olika frågor. säger att hebyborna, alla tillsammans, ser att det lönar sig att engagera sig. Ja, ser att det lönar sig att engagera sig; de andra ser att det inte lönar sig. Det är ju hela dilemmat i den här frågan, såsom jag försökt säga. Likväl håller man fast vid att när får som de vill har hebyborna fått som de vill. Så är det ju inte! Jag tycker att det finns anledning att säga detta återigen i den här typen av frågor, där motsättningar finns och har funnits . Det hjälper inte att beskriva detta som någonting som pågått under , eller vad nu tog till. Det är ju 30, 40 eller av tvister som ligger bakom den här frågan. Jag tycker att flera av partier brister i respekt för det problemet. 58 () replik: tror jag att lyssnade med ett halvt öra på mitt anförande. Jag talade om en majoritet i . Enligt min uppfattning är det så ett demokratiskt system fungerar: Alla och envar kan inte få sin vilja igenom, utan demokratin bygger på vad majoriteten kommer fram till för beslut. Jag nämnde också det i mitt anförande. Det fanns med där; det kan se i morgondagens protokoll. 59 () replik: Jag läser med tillförsikt dagens protokoll kring den här frågan. Vi behöver inte tvista om det. Det är alldeles riktigt att det är majoriteten som bestämmer i en demokrati. Men det är också demokrati att visa stor respekt för minoriteten i allt beslutsfattande. Det är det som jag tycker brister ibland i just den här frågan. 60 () replik: Jag förutsätter att , liksom jag, känner att det här är en glädjens dag, för nu har majoriteten i fått sin vilja tillgodosedd. Det skulle vara positivt att höra uttrycka sin glädje över det, över att det har varit värt att engagera sig och över att hårt arbete och folkomröstningsresultat har betydelse. 61 (): Jag vill börja med att gratulera och kommuns majoritet till det beslut som vi kommer att fatta . Det har varit lång dags färd på väg mot en positiv lösning. Det är det flera som har omvittnat här under den tidigare debatten. När regeringen sade nej engagerade den här frågan bostadsutskottet, eftersom länsindelningsfrågor ligger på bostadsutskottet. Men upptäckte vi att det också hade implikationer på indelningslagen och landstingsindelningen. Man skulle kunna uttrycka sig så här om denna fråga: Regeringen har sträckt vapen, och som generösa segrare avstår vi i kammarmajoriteten från att nu föreslå förändringar i indelningslagens regler. Men det är kanske inte en riktig historieskrivning, utan det är väl närmast så att i den här kompromissen låg att man inte skulle införa några sådana förändringar. Det ligger väl närmare sanningen. hanterade frågan först. Jag tog ett initiativ i om att indelningslagen skulle ändras genom ett utskottsinitiativ. Sedan skulle man kunna fatta de beslut som var nödvändiga för . Men redan då var tidsmarginalerna snäva. Den interna utredning som vi gjorde i KU krävde också remissyttrande. Tiden gick, och det var bara att finna sig i att det inte gick att genomföra detta . De här frågeställningarna är väldigt principiellt intressanta. De handlar om inflytande och möjlighet att lägga sig i förvaltningsbeslut, men en sådan möjlighet har inte . Beslut enligt indelningslagen ligger ju på regeringen. kan inte överpröva detta. Vi har enats om en lösning för , och sedan får vi fortsätta att diskutera hur man ska hitta en lösning på inflytande i dessa frågor. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. 62 (): Vi från har synen att byggs underifrån av människor som sluter sig samman för att lösa gemensamma uppgifter, för att säkra utveckling och en bättre framtid och för att förverkliga sina drömmar. Så har ju våra kommuner, de lokala gemenskaperna och i någon mån också en och annan region växt fram. Det är den aktivitet och närhet som finns i den lokala gemenskapen som bär upp vårt demokratiska system och som kallas för kommuner. Kommunindelningen har justerats från ovan. Regionindelningen var det som låg bakom, som tidigare var inne på. Som framgått har det också , som var inne på, gjorts statliga ingrepp där man har ritat om kartorna. Det visade sig då att människor inte var nöjda. Det hände saker som man från ovan inte kunde hantera. Det framfördes krav på kommundelningar. Med och en borgerlig regering fick vi också möjligheter att genomföra kommunindelningar och förändringar av den från ovan skapade indelningen, en justering av de lokala gemenskaperna som inte passade människorna. Det blev även möjligt att föra över kommuner till en ny region och till ett nytt landsting. En grund var då att människor skulle få säga sin mening genom folkomröstningar. Fullmäktige skulle också få säga sin mening. Man skulle alltså göra såsom man i har gjort. Människorna i har tyckt till. De har sagt vad de önskar. En majoritet, som vi ju normalt sett alltid anser ska vara giltigt för beslut, sade att man ville flytta. Fullmäktige sade också sitt. Man önskade byta län och landsting. Kammarkollegiet som också ska säga sin mening var med som tidigare berörde och uttryckte sin åsikt. Man kom fram till att det var helt okej. Sedan kom då den som enligt dagens ordning ska säga det avgörande ordet, ja eller nej, det vill säga regeringen. Och regeringen som säger är så förutsägbar i sitt beslutsfattande, till skillnad från oss här i sade mycket riktigt nej. Det var måhända förutsägbart, för regeringen, som har haft socialdemokratiskt styre, har sagt nej när det har kommit krav på en förändrad indelning. Men vi från vår sida och från har lyssnat på de lokala beslutsfattarna, på medborgarna, och vi från har agerat. Vi har också så sent som kunnat se att ett nytt fullmäktigebeslut har fattats i om att man vill byta län. Därför är det bra att vi nu är framme när kan säga ja till att får byta län och landsting, inte tack vare regeringen utan trots regeringens önskemål. Och det är bara att gratulera till den förändringen. Det här ärendet handlar också om andra frågor, om hur vi fattar beslut om indelning av kommuner, landsting och regioner i vårt land. frammanade en tydlig bild av och hans göranden och låtanden. Att det inte var fråga om underifrånperspektiv är väl alldeles uppenbart. Då sade man: Undersåtar, rätta er! har vi en annan syn på det här. Det är regeringsmakten som fattar beslut. I och med det ärende som ligger på bord görs ingen förändring. Måhända handlar det om att det underlag som togs fram var av den karaktären att det inte var möjligt att fatta beslut. Men är det möjligt, och med en ny regering är det möjligt att åstadkomma en förändring, ett bättre underlag för ett riksdagsbeslut om en ändrad beslutsprocess för indelningsändringar. Det hoppas jag också att vi ska få uppleva så att vi får en ordning på det här området som syftar till att stärka medborgarnas makt och den kommunala demokratin också när det gäller indelningsärenden. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. 63 () replik: Möjligen hade jag trott att vi skulle kunna expediera det här ärendet lite snabbare, men när raljerar över mitt resonemang om förutsägbarheten var inne på samma resonemang tvingas jag faktiskt begära replik. Det här är ju en allvarlig fråga. Det står i regeringsformen att riket styrs under lagarna. Det är precis det jag talar om. Man kan inte larva sig och säga att regeringen inte är förutsägbar. Vad det handlar om är att stiftar en lag som regeringen ska följa och som medborgarna kan känna till, och de ska veta på vilka förutsättningar som det fattats beslut. Det är ju grundläggande för hela vårt system. Här får man höra ledamöter i raljera över detta. Förlåt om jag blir upprörd. När det sedan gäller folkomröstningen i visar minsta lilla studie av den frågan att partierna bestämde sig för att ha en folkomröstning. Fullmäktige genom partierna bestämde sig för att om det blev ett resultat av innebörden att skulle byta länstillhörighet, skulle fullmäktige expediera beslutet. Det var fullmäktiges befattning med detta. De som deltog i kampanjen tyckte att det var en orättvis fördelning av pengar, därför att det fanns inget anslag som man kunde använda, utan det var beroende av frivilliga bidrag. Jag ska inte närmare gå in på detta, men det fanns i varje fall på den ena sidan en person som hade rätt goda möjligheter att lämna frivilliga bidrag. Därför ska man inte ta i för mycket när man talar om detta. Jag vill sedan säga när det gäller Axel att det som utmärkte honom var väl att han var den som först stod för ett allmänintresse, ett riksintresse. Länsindelningen handlade ju om att ordna försvaret i landet, och det var Axel som stod för detta samlade riksintresse. Det är möjligt att det kommer att finnas ett riksintresse i kommunindelningsfrågor och i länsindelningsfrågor även , även om det då inte i första hand kommer att handla om att ordna landets försvar utan snarare om att ordna genomförandet av välfärdspolitiken. 64 () replik: När det gäller förutsägbarhet handlar det inte om att stå här i talarstolen och larva sig, som uttrycker det. Det handlar helt enkelt om konstaterandet att regeringen säger nej varje gång ett ärende kommer upp, även om det finns ett tydligt utslag i en folkomröstning och till och med i en fullmäktigeomröstning, om Kammarkollegiet säger ja alltså om allt underlag säger ja. Då kan man fundera över vad det är för förutsägbarhet vi har där. Då kanske säger att lagstiftningen har gett utrymme att göra en självständig bedömning. Javisst, men då säger vi: Om det är den här typen av osäkerhet, låt oss då säkerställa att beslutet fattas av , som ju är det direkt valda organet, som har fått mandatet direkt av folket att sköta de här frågorna. Det är därför som vi tycker att indelningsärendena ska hamna här och inte hos regeringen. På det sättet får man möjlighet att göra avvägningen. Det handlar väl inte om mindre riksintresse, herr talman, om fattar ett beslut än om regeringen fattar ett beslut. Ska jag tolka på det sättet? Sedan har jag bara en kommentar till frågan om folkomröstning. Jag vet ju att Socialdemokraterna och är väldigt negativt inställda till folkomröstningar. Men jag tycker att det är lite grann ett lågvattenmärke i diskussionen när man nu börjar ifrågasätta grunderna för folkomröstningen i , som så tydligt manifesterade ett önskemål om byte av länstillhörighet som också de övriga partierna så sent som har bekräftat. Även eget parti, Socialdemokraterna, har ju ställt sig bakom detta. Inte kan det väl vara någon enskild person som har fått även Socialdemokraterna att hålla sig till linjen att man ska få byta, eller är det så? 65 () replik: Jag vet inte vad har för underlag för påståendet att regeringen alltid har handlat fel i förhållande till lagstiftningen. KU har granskat en del indelningsärenden och inte funnit någon anledning att kritisera regeringen för handläggningen av indelningsärendena, så möjligen ska man vara lite försiktigare när det gäller att påstå att det hela skulle vara oförutsägbart och annat. Jag kan gärna stryka ordet larva. Det kanske var ett överord. Men raljera står jag kvar vid. fortsätter ju att påstå att det bara är regeringen som kan hävda ett riksintresse, inte . Riksdagsbesluten, alltså de direkta besluten i de här frågorna, blir ju inte förutsägbara i den meningen att ingen vet vilken lag som gäller när ska fatta sitt beslut, därför att kan ändra i lagar. Det här har ju Lagrådet och några andra lagkloka utrett. kunde väl ha läst det i stället för att jag ska behöva stå och tala om det här i kammaren igen. När jag talar om folkomröstningen beskriver jag de faktiska omständigheter som var. Socialdemokraterna var med i fullmäktige och sade att man skulle låta folkomröstningen bestämma. Jag har inte tagit något som helst avstånd från detta. Socialdemokraterna var med i fullmäktige också i det senare beslutet. Men med folkomröstningsfundamentalism fanns det väl inget utrymme för fullmäktige i att fatta något annat beslut än det som folkomröstningen resulterade i sex , så hela det resonemanget är väl tämligen poänglöst. 66 () replik: Det finns inget underlag för att regeringen har handlat fel, säger . Jag diskuterade inte den konstitutionella grunden, som KU granskar, för regeringens beslutsfattande, utan jag diskuterade frågan om förutsägbarhet eller inte. anser att det är förutsägbart när regeringen fattar beslut. Men det finns ju ett tydligt utrymme för regeringen att göra en egen bedömning, eftersom regeringen, oaktat att alla underlag säger ja, kan landa på slutsatsen nej. Det har man gjort inte en utan , inte lagstridigt. Det har jag aldrig påstått. Det finns ingen grund för KU-prickning eller diskussion i den delen. Däremot är det förutsägbart att regeringen inte gillar kommundelning och inte ens lyssnar om fullmäktige och Kammarkollegiet säger ja. Det är ju som säger att regeringen och inte kan hävda ett riksintresse. Jag menar att det är som har det högsta riksintresset, eftersom det är som får folkets mandat och är folkets ombud. Då måste det vara rimligt att också kan fatta beslut om indelningsärenden, och det gör vi ju, och fatta beslut när det gäller länsindelning. Vi skulle naturligtvis också kunnat fatta beslut i frågor om kommuner och landsting om bara viljan fanns. Är det problem med laggrunden, som ser det, låt oss då ta en diskussion i debatten om en kommande grundlag. I så fall må vi måhända hitta en grund för detta beslutsfattande i grundlag. Det som är intressant, som sagt var, är att kommer vi inte att kunna göra någon sådan här förändring, därför att det finns inget underlag från regeringen framme. Men kommer det att vara möjligt, och jag är övertygad om att då har vi också rätat ut de frågetecken som finns till följd av ett bristfälligt underlag i utredningen. 67 (): Salen är fylld till bristningsgränsen ja, inte den här salen men salen i en liten kärnort i en liten kommun med knappt 14 000 invånare i gränslandet mellan och län. Jag frågar en av arrangörerna om det är kvällens föredragshållare, det vill säga jag själv, som ska ta åt sig äran. Hon skrattar, och jag skrattar med henne. Hon har berättat för mig att mötena som föreningen ordnar i den lilla kommunen ofta är så här välbesökta. Jag tänker på idrottsföreningar och fritidsgårdssammanslutningar som jag varit med i och finner mig själv stå och vara ganska avundsjuk på att inte samma engagemang gått att uppbåda i eller Sågen. Temat för mitt föredrag är i det här fallet Deltagande, demokrati och lokal förankring. Jag ska tala om det effektiva och demokratiska i att låta medborgare som berörs vara med och fatta beslut genom lokala folkomröstningar och medborgarinitiativ. Här i vet man ju om någonstans hur demokratin i landet fungerar, säger jag. De församlade skrattar. Så påbörjas ett samtal om det som ligger medlemmarna i nära. Striden om vilket län ska tillhöra, , som det varit, eller , som flertalet verkar vilja, är gammal. Den har sin bakgrund i kommunsammanslagningen där en del placerades in i och inte i kommun. har namninsamlingar gjorts, möten hållits och diskussioner följt varandra. Det är inte fel att säga att frågan om länstillhörighet har splittrat kommunen. Vilket län en kommun ska tillhöra är vad som i politiken, tyvärr inte sällan nedlåtande, brukar kallas för en cykelställsfråga. Precis som en frågeställning om var ett cykelställ ska placeras innehåller länstillhörighetsdiskussionen i sig inga ideologiska abrovinker utan enbart praktiska ställningstaganden. Alltså har alla i den lilla kommunen haft en åsikt. De som har bott nära det övriga , pendlat till eller legat på Sala sjukhus har föredragit att fortsätta tillhöra . De, något fler till antalet, som på grund av sin egen bosättning är av åsikten att hela kommunen vetter mot och vill kunna få gagn av pendlarkortet på lokaltrafik hela vägen hem till har velat byta län. Decennier är , särskilt för en cykelställsfråga. 1998 lyckades länsbytesförespråkarna få till stånd en folkomröstning. Det verkar inte helt orimligt att en fråga som i huvudsak handlar om olika människors olika praktiska belägenhet och som dryftats så länge faktiskt avgörs genom att hela befolkningen tillfrågas. Folkomröstningen gav ett ganska klart utfall. röstade för ett länsbyte, röstade mot. Likadant var det 2002. Det var inte så att de som hade förlorat folkomröstningen i ansåg slaget förlorat. Partierna i fullmäktige hade lovat att respektera folkomröstningsresultatet. Det var från högre ort länsbytet stoppades. Ansökningarna till regeringen om att få byta län avslogs utan några längre motiveringar. I började snacket gå om att det handlade om att det föredragande statsrådet var från . Struntprat, förstås, men när man inte blir sedd växer gärna konspirationerna och motsättningarna upp som svampar ur jorden. 1998 fick cykelställsfrågan om vilket län kommunen skulle tillhöra ideologiska förtecken. kom det nämligen att handla om huruvida man ska respektera folkomröstningar eller om statsmakten tror att man vet bättre och har rätt att köra över dessa. Efter omröstningen har frågan om länstillhörighet i princip helt överskuggat alla andra frågor i . Det är till möten om länsbyte medborgarna sluter upp. Det är om länsbyte det diskuteras när kyrkkaffet dricks i Huddunge församlingshem. Det har till och med startats ett lokalt enfrågeparti, Länsbytarpartiet, som vänt majoriteterna över ända och är näst störst i fullmäktige. Det låter för många av oss andra lite som ett skämt, men när man står där och diskuterar demokrati med Hebys engagerade medborgare förstår man att för dem är det givetvis inte det. Det är en högst allvarlig fråga om heder och kränkningar, om att vägra bli överkörd och om att det man säger faktiskt ska tas på allvar. Annars är det liksom ingen mening att säga något, som en av de yngre på mötet uttrycker det. Det finns bara två stadier av delaktighet. Antingen upplever man att man är med eller så är man ställd utanför. I ställdes medborgarna, många av dem, utanför beslutet om vad som skulle hända med den lilla kommunens länstillhörighet. Många ungdomar känner att de inte har möjlighet att påverka, att demokratin är för långt borta, att man inte har någonting att säga till om. I takt med nedskärningar och utanförskap har också det politiska självförtroendet försämrats. I skolklass efter skolklass som jag besökt, där jag ställt frågan om vad eleverna skulle vilja förändra om de fick chansen, har jag mötts av en närmast total oförståelse. Man förstår inte att man själv kan påverka. Man ser inte att man är en politisk aktör. Man upplever inte världen som något som går att förändra. Berlinmurar kan falla, kartor ritas om och nya lagar presenteras men hur som helst är man själv utanför. Känner man sig maktlös inför de små frågorna, att man inte får bestämma vilket smör det ska vara i skolbespisningen, vilket upplägg undervisningen ska ha eller vilket län kommunen ska tillhöra, går det inte att kräva förståelse för att sådant som världsfattigdom, murar och miljöhot också kan påverkas genom gemensamma ansträngningar. Maktlöshetssjukan infekterar den rika världens invånare, och ingen tror sig egentligen kunna förändra någonting. Folkvälde kräver engagemang fåtalsvälde kräver passivitet, heter det. Det är en sanning i båda led. Ska folket styra kräver det engagemang. Men ska makten bara ligga hos ett fåtal krävs det att människor inte engagerar sig, inte ser sig som demokratiska subjekt och tror sig om att inget kunna göra. En äldre man kommer fram till mig under fikapausen i innan tåget tillbaka till huvudstaden går. Han sträcker fram sin fårade hand. Vi hälsar, och han säger att han har en fråga: Varför tror du att vi är så många på våra föreningsmöten? Jag tvekar, säker på att mannen snart kommer med facit. Kanske för att frågan är så viktig för er, säger jag. Pyttsan, säger mannen. Det förstår du med. Det är bekvämt om vi tillhör samma län som vi pendlar till, gör våra ärenden i och faktiskt lever i. Men frågan om länsbyte är ju lika gammal som storkommun. Varför tror du folk först har börjar sluta upp på mötena? Jag tror mig veta vart mannen vill att samtalet ska leda. Jag tar en tugga av bullen och försöker igen: För att ni känner sådan vanmakt inför centralapparaten. Rätt och alldeles fel, säger han, för att mötena här, träffarna med dig och andra, får vanmakten att omvandlas i delaktighet. Vi har anledning att känna att vi är en del av beslutsfattandet härikring. Vi får vara med. Och det är en oslagbar känsla. Med denna historia vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet och markera det särskilda yttrande som finns med. 68 PER (): Det här är en glädjens dag. Det är en glädjens dag för Hebyborna, men det är faktiskt också en glädjens dag för oss här i . Äntligen lyssnar regeringen på vad vi i redan bestämde . En majoritet av de borgerliga partierna och sade då att skulle få byta län. Men det skulle ta innan vi äntligen nådde dit vi är och gör det som borde ha gjorts . sade ja till länsbyte, sade nej. Ändå skulle det ta så här . Jag ska inte bli långrandig i min historieskrivning. från har på ett utmärkt sett redogjort för denna. Men kanske får jag ändå säga att min första kontakt med det här ärendet var 1995 eller 1996. 1997, , skrev jag en motion om att man skulle låta resultatet av folkomröstningen i tillmätas stor, avgörande betydelse för länstillhörigheten för . Innan själva folkomröstningen motionerade jag alltså om att man skulle följa folkomröstningsresultatet.