prot · GS09135 · 2005-06-08 00:00:00 — De som är verksamma i skolan men inte har adekvat lärarutbildning har där fått möjlighet att komplettera sin utbildning. Det är en satsning som har varit framgångsrik. Den fortsätter vi med med ytterligare 1 000 platser och . Det är viktigt att se till att de som finns i skolan kan få en adekvat utbildning. Jag får frågan om effekten av den här satsningen. Målet var ju att anställa 15 000 fler lärare och andra specialister i skolan. Den senaste utvärdering som har gjort, visar att 12 000 fler lärare och annan personal har anställts. Jag tror att det är bra att det är lärare och annan personal i skolan. Jag delar inte uppfattning att det bara ska bindas till en kategori personal i skolan. Jag tror att skolan behöver en bra balans mellan de olika personalkategorierna så att man har ett helhetsgrepp och kan möta eleven som en hel person och inte bara i den pedagogiska situationen. I interpellationen före denna hade jag en diskussion med från om det viktiga i att vi gör satsningar också på skolhälsovården. Därför är det viktigt att det finns frihet för skolorna lokalt att kunna göra prioriteringar utifrån de största behoven. Jag tror inte på någon planmässig hushållning nationellt och att vi bestämmer exakt vilken kategori som ska anställas på vilken skola. Jag tror inte att det vore bra. När det gäller effekten av detta menar jag att det naturligtvis efter 90-talets besparingar med sänkt lärartäthet och vissa bristande kunskapsresultat i till exempel matematik är positivt för den svenska skolan när vi nu har möjlighet att öka antalet lärare och andra specialister i skolan. Jag menar att det inte är som börsens kvartalskapitalism, och att man varje kvartal kan gå in och se hur resultaten har förändrats. Denna satsning är naturligtvis långsiktig. Vi vet att en kompetent och engagerad lärarkår är väldigt viktig för framgång i skolan. Om vi kan se till att öka lärartätheten, som vi har kunnat göra och det vill den socialdemokratiska regeringen fortsätta att göra är det positivt för den svenska skolan. Om har någon annan uppfattning får gärna redogöra för den. 243 (): Avsikten med bidraget, när regeringen presenterar det, är att skolans resultat ska förbättras. Som vi har sett här i och som skriver har inte regeringen gjort någon utvärdering av om resultaten i skolan har blivit bättre på grund av de här bidragen. Det finns ingen sådan utvärdering. Däremot visar andra utvärderingar väldigt tydligt att eleverna lyckas avsevärt sämre i skolan nu än . Det är som är grunden för min fråga. skriver att utbetalningarna har skett på lösa grunder. Kommunerna har på olika sätt redovisat hur många de har anställt. Det finns risk för dubbelberäkning. En del har bara redovisat de nyanställda, medan andra har redovisat både gamla anställda och nya anställda. Kontrollen är inte tillräcklig, säger revisionen. Det är, som sagt, oklart om målen med bidragen uppnåtts. Känslan är att bidraget har kommit till som ett hastverk. var det en väldigt het debatt i om lärartäthet och kvalitet. Man märkte att lärarbristen började bli akut. Regeringen kände sig tydligen pressad att snabbt visa handlingskraft. Man kastade fram ett förslag lagom till höstbudgeten om fler vuxna i skolan, de så kallade Wärnerssonpengarna. beslutade i verkligheten om ett ganska ogenomtänkt bidrag som regeringen kastade fram i all hast. Revisionen nämner också att det inte finns någon som helst dokumentation om någon beredning av bidraget. Det fick man utarbeta i efterhand. Skolministern sade att det inte finns någon som helst risk att det bidrar till att vi tillsvidareanställer fler obehöriga lärare. Svara då på frågan: Hur löser man problemet med att man inte får de här pengarna om man säger upp obehöriga lärare och i stället anställer behöriga? Det är ett problem som vi hade i , hemma hos mig i . Reglerna är ju sådana. Det är alltså inte så konstigt att det blev ett inte särskilt genomtänkt förslag. Jag tycker inte att det ska gå till så när fattar beslut om så mycket som 10 ½ miljarder kronor. Det här bidraget kostar dessutom 28 miljoner i rena administrationskostnader. Har man specialdestinerade bidrag måste de ju användas effektivt och naturligtvis till olika personalgrupper, men till utbildad personal. Vi behöver det i skolan. Det finns mycket annat att göra om vi ska få bra lärare i skolan. Jag ser till exempel fram emot förslag om att skollagen skärps så att kommunerna inte kan komma undan med att anställa obehöriga lärare när det går behöriga arbetslösa. Det är ju det som sker . Jag vill också upplysningsvis tala om för skolministern att vi anser att även friskolorna ska ha en laglig skyldighet att i första hand anställa behöriga lärare. 244 Statsrådet (): Det är nog välbekant för att skolorna har en sådan skyldighet. Det står väldigt tydligt i vår skollag att kommunerna i första hand ska anställa pedagogiskt utbildad personal och endast i undantagsfall, då det inte finns pedagogisk personal att tillgå, kunna anställa någon annan. Vi har tagit detta problem på stort allvar genom att ge just dem som bevisligen finns i den svenska skolan och inte har lärarutbildning möjligheten att komplettera sin utbildning. Det kan naturligtvis se väldigt olika ut vilka behoven är. Ofta är det personer med högskoleutbildning som endast behöver komplettera med den pedagogiska delen. Den särskilda lärarutbildningen har handlat om sammanlagt 5 000 platser. Vi ser att den har varit väldigt framgångsrik. Jag tror att det är bra att vi kan fortsätta på den vägen och se till att fler kan få den kompletterande behörigheten. Sedan får jag ett antal frågor om som jag naturligtvis ska försöka svara på. granskning är väl genomförd, och i det stora hela är kritiken väldigt mild. egna uppföljningar visar att resurserna har gått till att anställa pedagogisk personal och andra specialister. framför kritik om att det inte finns någon kontroll över hur framför allt friskolorna använder pengarna. Det kan jag naturligtvis också se som ett stort bekymmer. Är beredd att bidra till att de medel som betalas ut av kommuner till friskolor ska kunna följas upp på motsvarande sätt som för de kommunala skolorna ställer jag gärna upp på det. Detta förutsätter dock tyvärr förändringar i lag, och har det inte varit möjligt att uppbåda en majoritet i riksdag för en skärpning av reglerna kring de fristående skolorna. Framför allt och de övriga borgerliga partierna har varit oerhört konsekvent dogmatiska i de här frågorna. Om jag nu hör en omsvängning tar jag gärna den handsken, men jag betvivlar att den är verkligt menad innan jag ser det. När det gäller effekten av den här personalförstärkningen är ju förändringar i betygsresultat, precis som vet, ingenting som sker över . I en utbildning som först består av i och sedan också ofta i gymnasieskolan tar det naturligtvis tid innan man kan mäta effekter av insatser, och särskilt att kunna särskilja dessa effekter. Det är naturligtvis en väldigt komplex uppgift att göra. Dock vänder jag mig mot den beskrivning som och envisas med att göra när man hävdar att de rapporter om läget i skolan som kommit skulle vara endast negativa. Som mycket väl vet, om han har läst rapporterna, finns det också en hel del positiva inslag och en positiv utveckling i den svenska skolan. Vi ser till exempel att antalet elever som känner sig mobbade minskar. Vi ser att andelen lärare och elever som uppger att de trivs med varandra och i skolan ökar. Vi ser att kunskapsresultaten i ett flertal ämnen, till exempel engelska, går framåt. Jag skulle alltså vilja att vi nyanserar bilden när vi beskriver så att det blir en saklig och riktig beskrivning. Någon svartmålning är den svenska skolan inte betjänt av. Jag tror också att den allmänna debatten skulle må bättre av saklighet i stället för dogmatisk svartmålning. 245 (): De internationella undersökningarna och stora rapport visar entydigt att resultaten har blivit sämre. Det innebär inte att alla elever har det dåligt i skolan. De flesta har det bra i skolan. Men för de elever som inte har stöd och hjälp hemifrån i tillräcklig omfattning erbjuder inte alltid skolan tillräckligt mycket hjälp. Det gör mig och väldigt bekymrade. Skolministern säger att kommunerna har skyldighet att anställa behöriga personer. Ändå har ett exceptionellt stort antal människor med tillsvidareanställning som inte har fullständig lärarutbildning, till exempel jämfört med vårt grannland . Kommunerna har nämligen möjlighet att utnyttja den här svaga paragrafen om det inte finns någon behörig lärare att anställa kan man anställa, även fast anställa, en obehörig och detta utnyttjas uppenbarligen på olika sätt. Tycker inte skolministern att det är märkligt att så många utbildade lärare går arbetslösa och att arbetslösheten stiger bland lärare som vi har brist på behöriga lärare i skolan? Det måste vara något fel i förhållandet när det är så. Nej, jag tycker att ministern borde ägna mer engagemang åt att få fler utbildade lärare till skolorna. Och sluta säga, en gång för alla, att det behövs fler vuxna i skolan! Det behövs fler lärare, fler speciallärare, fler yrkesrådgivare, fler fritidspedagoger och så vidare. Det behövs människor som har rätt utbildning. Har man öronmärkta pengar ska de också utformas på så vis att de hjälper till så att skolorna anställer människor med rätt utbildning. Den här inställningen att vem som helst kan jobba som lärare är förödande för läraryrkets status. När tänker alltså Socialdemokraterna visa att de tar ansvar för att kommunerna faktiskt börjar anställa behöriga lärare och känner sig tvingade att göra det även friskolorna? 246 Statsrådet (): Behovet av välutbildade specialister i skolan kan inte nog understrykas. Det handlar naturligtvis om lärare och specialpedagoger men också om personalen i elevhälsan och fritidspedagoger. Det kan vi nog vara överens om. Vi har vidtagit och kommer att vidta ett flertal åtgärder för att se till både att det finns tillgång på välutbildad personal och att dessa kan anställas genom att vi tillför kommuner och landsting avsevärda tillskott. Jag nämnde det redan i min föregående interpellationsdebatt, men det tål att nämnas igen: stärks stödet till den kommunala och landstingskommunala sektorn med sammanlagt 12 miljarder, 8 miljarder till primärkommunerna och 4 miljarder till landstingen. Det är en bra grundförutsättning för att också kunna stärka den svenska skolan. Som vi vet utgör ju den en stor andel av den kommunala verksamheten. Jag menar att vi inte bara ska ställa högre krav, för det ska vi, utan också se till att ta itu med det bekymmer som det innebär att vi har ett antal obehöriga anställda i den svenska skolan. Det gör regeringen. Satsningen på den särskilda lärarutbildningen är ett sådant exempel. Vi tar också ansvar för personalförsörjningen genom att öka den svenska lärarutbildningen. Glädjande nog ser vi också ett ökat intresse för denna lärarutbildning. har antalet förstahandssökande ökat med över 2 000. Det är bra. Jag tror säkert att det kan behövas ytterligare åtgärder, men vi både tar denna brist på allvar och åstadkommer förslag och åtgärder för att se till att bryta denna utveckling. Överläggningen var härmed avslutad. 35 § Svar på interpellation 2004/05:642 om läroplanens mål om nationella minoriteter 247 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att den svenska skolan ska leva upp till läroplanens mål om nationella minoriteter samt vilka initiativ jag avser att vidta för att stärka lärarnas möjligheter att förmedla kunskaper om de nationella minoriteterna. Genom ratificering av ramkonvention om skydd för nationella minoriteter och den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk har de fem nationella minoriteterna i rätt till särskilt skydd för sitt språk och för sin kultur. Det är viktigt att värna de nationella minoriteterna och minoritetsspråken med hänsyn till dessa åtaganden. Det är självklart också viktigt med hänsyn till de positiva dimensioner som kulturell mångfald innebär för ett samhälle. Både läroplanen för det obligatoriska skolväsendet, förskoleklassen och fritidshemmet och läroplanen för de frivilliga skolformerna har ändrats så att det framgår att kunskap ska ges om de nationella minoriteterna. Även kursplanerna har setts över och ändrats på motsvarande sätt. I kursplanerna lyfts dock samerna fram särskilt eftersom de utgör en urbefolkning i . Skolan har en viktig roll när det gäller kunskapen om de nationella minoriteterna. Skolan möter alla barn och ungdomar och kan bidra till att öka kunskapen och förståelsen om olika människor och kulturer och minska fördomar som kan finnas. Myndigheten för skolutveckling, som ska stödja kommuner och andra huvudmän i deras utveckling av verksamheten så att nationellt fastställda mål i utbildningen uppnås, bedriver ett brett arbete riktat mot de nationella minoriteterna. Myndigheten har bland annat byggt upp webbplatsen Tema Modersmål som fungerar som en informationskanal till elever, föräldrar och lärare som arbetar med respektive minoritetsgrupp. Webbplatsen är en resurs för dem som arbetar inom barnomsorg och skola. Temaplatsen erbjuder undervisningsmaterial och interaktiva möjligheter att utveckla metodiken i modersmålsundervisningen. Myndigheten för skolutvecklings olika aktiviteter riktade mot lärare i skolan utgör verktyg för lärarna i deras undervisning i skolan. Genom myndighetens arbete sprids information om de nationella minoriteterna över hela landet. Regeringen genomförde även under 20012004 en särskild informationskampanj om samerna som vårt ursprungsfolk. I den satsningen ingick ett särskilt skolprojekt. var en informations- och kunskapsinsats som riktades mot högstadieungdomar och lärare i hela landet. nämner en kartläggning av hur samerna presenteras i ett antal läromedel i samhällsorienterande ämnen som gjorts vid . Det är olyckligt om samer och andra minoriteter presenteras på ett fördomsfullt och felaktigt sätt. Det är av vikt att man inom skolan för en diskussion om innehållet i de läromedel som används och reflekterar över hur dessa stöder skolans uppdrag. Läroböckernas behandling får inte strida mot skrivningar i läroplanerna och relevanta kursplaner. Studier har visat att det finns exempel på läroböcker som ger uttryck för främlingsfientlighet och intolerans. Andra studier pekar också på behovet av att se över vilka budskap skolböckerna förmedlar. Regeringen uppdrog därför åt att se över ett urval av läroböcker i grund- och gymnasieskolans undervisning. Läroböckerna ska analyseras med avseende på i vilken omfattning och på vilket sätt de avviker från läroplanens värdegrund. Uppdraget ska delredovisas . Slutredovisning ska ske . Jag vill också nämna att regeringen uppdrog åt att kartlägga utbildningssituationen för de nationella minoriteterna i syfte att få en tydlig bild av hur den samlade situationen för minoriteterna ser ut och vilka ytterligare insatser som kan behövas på området. Uppdraget, samt de olika insatser som nämnts ovan, innebär att information sprids om minoriteterna utöver att aktiviteter och kartläggningar genomförs. Uppdraget ska redovisas . I avvaktan på den redovisningen avser jag inte att nu vidta några ytterligare åtgärder rörande de nationella minoriteterna. Då som framställt interpellationen anmält att hon var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 248 (): Jag vill tacka statsrådet för svaret på denna interpellation. Innan jag går in på de enskilda frågor som statsrådet tar upp, tycker jag att det är viktigt att sätta in den fråga som har interpellerat om i ett större sammanhang. Det var först i och med den minoritetspolitiska propositionen 1999/2000 som fick en nationell minoritetspolitik och som erkände sina nationella minoriteter. Under århundraden, och i vissa fall sedan urminnes tider, har de funnits i vårt land, men historiskt sett och ända fram till våra dagar har de ofta systematiskt osynliggjorts och motarbetats i kultur och språk. När den minoritetspolitiska propositionen beslutades var det tydligt uttalat, såväl från regeringen som från , att detta var ett första steg i formandet av en nationell minoritetspolitik, som handlar om både att tillvarata och uppmärksamma de behov som finns hos de personer som själva identifierar sig med en nationell minoritet och att uppmärksamma behovet av att öka allmänhetens kunskaper och medvetenhet i stort om nationella minoriteter. Jag vill börja med den bredare beskrivningen för att peka på ett problem som finns i statsrådets svar, nämligen glidningen mellan de åtgärder som syftar till att tillgodose utbildningsbehoven för de nationella minoriteterna och frågan om skolans undervisning om de nationella minoriteterna. Båda frågorna är i högsta grad angelägna, men de måste hållas åtskilda från varandra. Det vore ett stort misstag om vi byggde vår nationella minoritetspolitik på föreställningen att den angår bara dem som själva identifierar sig med en minoritet. I själva verket är det först när vi alla, oavsett vad vi själva identifierar oss som, är medvetna om nationella minoriteter som vi har möjlighet att få bredare genomslag för ett erkännande och ett likaberättigande för de nationella minoriteterna. Då finns det konkreta saker som regeringen skulle kunna göra. Till exempel nämner kursplanerna över huvud taget inte vilka de nationella minoriteterna är. Statsrådet uttrycker att det är viktigt att öka kunskaperna om dem och att motarbeta fördomsfulla beskrivningar om de nationella minoriteterna. Naturligtvis ska de fördomsfulla beskrivningarna motarbetas, men det största problemet är kanske att de nationella minoriteterna över huvud taget inte nämns. För de flesta svenskar är det inte så lätt att ens på begäran räkna upp vilka de nationella minoriteterna är. Jag är övertygad om att detsamma gäller för skolan. Vidare är det lite anmärkningsvärt att statsrådet hänvisar till en kartläggning av läromedel som i första hand handlar om fördomsfulla beskrivningar med fokus på homosexuella, bisexuella och transpersoner. Det är också en mycket viktig fråga, men dock är det en fråga som ligger något vid sidan av interpellationen. Kort och gott, herr talman. Jag vill att statsrådet blir något konkretare med vad regeringen efter det första steget tänker göra när man tar nästa steg. 249 Statsrådet (): Först har jag en sakupplysning. Det uppdrag som jag redogjorde för och som har fått av regeringen är bredare än att det handlar bara om homo-, bi- och transsexuella. Det handlar naturligtvis också om människor med annan religion, om etnisk härkomst, om kön med mera. Det är ett bredare uppdrag än det som interpellanten verkar ha fått en uppfattning om. Som jag nämnde i mitt interpellationssvar har läroplanen för det offentliga skolväsendet, både det obligatoriska i form av grund- och gymnasieskola, förskoleklass och fritidshemmen, och de frivilliga skolformerna, ändrats så att det framgår att kunskap om de nationella minoriteterna ska ges. Också kursplanerna har setts över och ändrats på motsvarande sätt. Jag redogjorde också för att i kursplanerna lyfts framför allt kunskapen om samerna fram eftersom de utgör en urbefolkning i . Jag vet inte om det går att vara tydligare än så. Det är naturligtvis så att både läroplanen men också kursplanen har förändrats på motsvarande sätt. Jag menar att det är både rätt och riktigt att det här handlar om en helhet. Det handlar både om möjligheten till utbildning för de minoriteter vi pratar om men också naturligtvis om kunskaperna om dem. Båda dessa går hand i hand. Vi verkar i sak vara överens om innehållet. Sedan kan man naturligtvis alltid resonera om i vilken takt förändringarna sker. Vi har ett flertal utredningar och förslag som är under beredning. senast kom ett förslag som handlar om vilket område det här ska omfatta. Det är också förslaget om att utöka området till , inte minst när det gäller rätten till modersmål med mera. Det händer alltså en hel del på det här området. Man kan alltid önska att det hade gått snabbare och att vi hade gjort det här . Men jag tror att det är viktigt, när vi konstaterar att vi ska ha fem nationella minoriteter i , att vi både ger dem möjligheter till utbildning på sitt eget modersmål och ökar kunskapen om det i allmänhet i . Det tillgodoses i det svar som jag har lämnat till , men får gärna ta del av det. 250 (): Först får jag kvittera med att göra ett tillrättaläggande till det tillrättaläggande som statsrådet gjorde. Det är faktiskt så att Utbildnings- och självt i ett pressmeddelande har lyft fram just att den studie om läroböckerna som jag nämnde i mitt första inlägg har fokus på HBT-frågor. Det är en utmärkt fråga att uppmärksamma. Det är dock en fråga som ligger vid sidan av det ärende som vi här och debatterar. Jag har med mig en kopia på regeringsuppdraget, så jag kan fräscha upp statsrådets minne på den punkten. När det gäller vad man ska ta upp i kursplanerna blir jag lite bekymrad när statsrådet säger retoriskt: Kan man bli tydligare? Ja, uppenbarligen borde man kunna bli det. Det vi har kunnat se efter det att kursplanen ändrades, efter det minoritetspolitiska beslutet /2000, är att undervisningen om de nationella minoriteterna fortfarande inte har fått det genomslag som jag uppfattar att det i finns en bred enighet om att vi alla önskar. Kan man bli tydligare? Ja, man skulle exempelvis kunna hjälpa skolväsendet på traven med att namnge de nationella minoriteterna i kursplanerna. Det är utmärkt att man nämner samerna som urbefolkning i kursplanen för samhällskunskap, att man lyfter fram det samiska språket i kursplanen för svenska och att man lyfter fram den samiska kulturen i kursplanen för historia. Allt det är alldeles ypperligt. Men frågan är om man inte på motsvarande sätt skulle namnge och synliggöra de övriga nationella minoriteterna jämsides med samerna, som dessutom är enda urbefolkning. Jag är nämligen övertygad om ärligt talat tror jag att statsrådet delar min uppfattning att vi fortfarande inte ens har kommit så långt att vi har fått ett brett genomslag i fråga om kunskapen om vilka de nationella minoriteterna är. Jag tror att det är värdefullt om skolväsendet i sina kursplaner tydligt namnger och synliggör de nationella minoriteterna sverigefinnar, tornedalingar, romer, judar och samer för att också visa att detta är frågor som ska uppmärksammas. Detta är saker som föreslår. Jag välkomnar om statsrådet vill ta del av de olika förslag som har lagt på det minoritetspolitiska området. Det här hänger ihop med att vi till exempel också vill att man på samma sätt ska synliggöra de nationella minoriteterna genom att namnge dem i regeringsformen. Det är förvisso en fråga som ligger utanför statsrådets beredningsområde, men jag nämner den eftersom detta är en helhet: Vi måste se den nationella minoritetspolitiken som ett område som täcker flera olika samhällsområden. Vad gäller utbildningsväsendet handlar det om att genomföra tydligare översyner över hur lärarutbildningarna uppmärksammar kunskaper om de nationella minoriteterna, men också att konkretisera möjligheterna till modersmålsundervisning i minoritetsspråk oavsett var man bor i landet. Det är också frågor som har uppmärksammat. Jag välkomnar om vi kan komma vidare i denna diskussion. 251 Statsrådet (): Jag tror, som sagt, inte att vi är så oense i sak. Det här har skrivits in i läroplanen. Det har också på motsvarande sätt gjorts förändringar i kursplanerna, så att kunskapen om de nationella minoriteterna ska vara en del av den utbildning vi har i skolan för alla. Jag håller med interpellanten om att det är viktigt att sprida detta. Jag kan nog också dela uppfattningen att kunskapen kanske inte har spridit sig på de som vi har haft detta så som man skulle önska. Regeringen har gjort en speciell informationssatsning under och satsat 20 miljoner just för att sprida kunskapen om de nationella minoriteterna. Åtgärder har vidtagits.