prot · GS0967 · 2005-02-01 00:00:00 — Men de lagkloka har också mycket riktigt påpekat att det är fullt möjligt även att åtgärda detta på ett mycket aggressivare sätt i domstol än vad som skedde, om man verkligen hade beaktat att detta faktiskt var fråga om ett barn. För detta har naturligtvis inte regeringen ett fullt ansvar, utan det är en vidare krets som har ett ansvar för att barns och kvinnors rätt kommer till fullt uttryck även i domstol. Men regeringen kunde säkert ha varit betydligt aggressivare i ett tidigare skede. Det som definitivt är regeringens ansvar är naturligtvis hur man svarar upp mot beslut i ärendet. Där kan jag påvisa i klartext, vilket samtliga partier som sagt har kritiserat , att regeringen inte har tagit beslut på allvar. Jag upprepar frågan igen. Har man nu från regeringssidan förstått vad egentligen har uppdragit? Statsrådet redovisar i sitt svar att man nu ska gå vidare med en inventering av hur det står till i kommunerna och i vilken utsträckning som det finns handlingsplaner framtagna. Dessutom ska ta fram en kunskapssammanställning om verkningsfulla metoder och arbetssätt i arbete. Jag påstår alltså att beslut var betydligt skarpare än så. I klartext står det: Regeringen bör därför på annat lämpligt sätt omgående vidta åtgärder för att dels inventera i vilken utsträckning det finns handlingsplaner i kommunerna för arbete med våldsutsatta kvinnor, dels återkomma till med förslag om hur kommunerna ska kunna få ett systematiskt ansvar för arbetet med våldsutsatta kvinnor. När jag läser statsrådets svar är jag inte fullständigt säker på att regeringen har uppfattat det. Frågan kvarstår: Har statsrådet förstått uppdraget? 54 Statsrådet (): Jag tror att det ligger väldigt mycket i det som säger när hon redovisar hur situationen är i kommunerna och att det kan skilja väldigt mycket beroende på var man bor. Det kan handla om allt ifrån att man inte har någon verksamhet alls till att man har en verksamhet som klarar av att ta hand om en del men inte alla, till att man har en verksamhet som är ganska väl utbyggd och där man också har ett långsiktigt och brett stöd. Jag tycker att det finns anledning att reflektera över det. Hur har det kunnat bli så just på detta område? Hur kan det vara så att samhället när det gäller just skyddet för barn och kvinnor i väldigt stor utsträckning har lämnat över det till i första hand ideella organisationer, att människor så att säga ska hjälpa sig själva eller hjälpa varandra, och sedan först i andra hand ställa krav på kommuner att detta ska lösas lokalt? Jag tycker att detta borde vara en fråga där man sätter en grund för vad man som medborgare i ska kunna kräva, nämligen att få stöd och hjälp om man blir utsatt för våld och hot. I det avseendet är jag statssocialist i den meningen att jag gärna ser en ökad statlig styrning också på detta område, det vill säga att man ska kunna lägga en bas för vad man faktiskt ska kunna kräva var man än bor i landet. Jag ska också säga något om de fall som kan vara lite svårare, till exempel om det gäller missbrukande kvinnor jag har ju också hand om frågor som handlar om missbruk. Jag kan berätta att jag besökte Stadsmissionshälsan i . Där jobbar man bland annat med kvinnor som är utslagna, prostituerade och narkomaner. Sjuksköterskan där berättade att av dem som hon tar emot bär spår av färsk misshandel. Och för dem är det ofta inget alternativ att gå till polisen eller att söka hjälp hos någon annan myndighet. Det är inte ens säkert att de kan få någon hjälp av de ideella organisationerna. För dem saknas ett grundläggande stöd. Jag tror att det gäller att staten tar ett initiativ i fråga om detta. Det är också precis det som jag aviserar . Jag tror faktiskt också att jag fångar in det som efterlyser, nämligen att göra denna översyn av hur lagstiftningen ska skrivas för att man ska kunna strama upp det betydligt mer än vad som sker och att också bredda det och ställa kvalitetskrav när det gäller vilken verksamhet som ska bedrivas. När det gäller sexualbrotten vill jag slutligen säga att det som regeringen gjorde när man inte var nöjd med hur domstolarna dömde i dessa fall det fanns ju flera domslut som var väldigt upprörande när det gällde sexuella övergrepp både mot barn och mot flickor som var berusade var att se till att tillsätta en parlamentarisk kommitté som i sin tur lade fram ett lagförslag som kommer åt det och som vi nu kommer att kunna omsätta i en lagstiftning som är betydligt stramare. Bland annat lägger vi fram förslag om ett särskilt lagrum om våldtäkt på barn. Det fanns en bred majoritet i kommittén i fråga om detta. Jag tror inte att det finns något partiskiljande. Men det är fel att försöka hävda att vi inte försöker komma till rätta med detta. Det kommer vi att kunna göra med den nya lagstiftningen. 55 (): Jag tackar som lovar vilket vi kommer att kunna se i protokollet att det kommer att ske en skärpning från regeringens sida med en starkare statlig styrning, så att kommunerna inte bara har möjlighet att ta ett utökat ansvar utan också måste göra det på ett tydligare sätt om lagstiftningen skärps. Jag talade tidigare om att det var 62 kvinnor som anmäler att de har blivit misshandlade. Man kan säga att det sorgligt nog bara är toppen på ett . Man brukar säga att det är som anmäler att de har blivit misshandlade. Det är alltså många fler än 62 som blir misshandlade. brukar säga att det är ca 200 000 barn i som lever i familjer där det förekommer våld. Då vet vi att vet om vad som händer. Jag har hört flera berättelser från barn om det som händer. Även om de inte ser det utan kan höra det genom väggen beskriver barnen det genom att säga att de är rädda, blir arga, är oroliga och helt skräckslagna för vad som händer på andra sidan om väggen. Jag tycker att det vore bra om fler kommunpolitiker lyssnade på barnens berättelser. Då kan man nämligen inte komma undan ansvaret. Det är också viktigt att det när det gäller de handlingsplaner som vi talat om och som tagit upp är stöd och hjälp som man ska ge både kvinnor och barn. Dessutom är det väldigt viktigt att jobba med den andra delen, nämligen med att förebygga våldet. Våld ska aldrig uppstå. Det ska inte vara så att över hundra tusen kvinnor i misshandlas , utan naturligtvis ska man mycket mer jobba förebyggande. I det avseendet blir man glad över att många, även män, nu börjar ta på sig ett ansvar för frågan och faktiskt engagerar sig. Det finns alltså hopp om livet även framöver. 56 Statsrådet (): Jag tror att det ligger mycket i det som säger. För att vi ska kunna komma till rätta med detta handlar det inte bara om att polisen och kommunen tar ett ansvar utan också om att vi alla är delaktiga i detta, att vi säger ifrån och engagerar oss mot. Jag ser också de manliga nätverk som startats runtom i landet som en reaktion på våldet som just väldigt hoppingivande, för det behövs också att många fler män engagerar sig i detta. Jag har sagt att min ambition är att försöka få till stånd en lagstiftning som betydligt stramar upp vad vi förväntar oss att kommunerna gör på området. Att vi får ett stöd som är brett och professionellt och som dessutom är likvärdigt över hela riket tror jag är den ambition som man ska arbeta efter. Det är också den ambitionen som de utredningsdirektiv har som är på väg fram i . Sedan får vi se om vi rör i socialtjänstlagen eller om vi kanske ska göra en särskild lag eller hur vi nu reglerar detta rent tekniskt. Det viktiga är att ambitionen går fram. Avslutningsvis vill jag tacka för en positiv debatt. Jag tror, som sagt, att detta är en fråga som vi kommer att få ägna väldigt stor uppmärksamhet det förtjänar den. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2004/05:286 om förskoleundervisning med finskspråkig profil 57 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att stärka rätten för den enskilde att välja förskoleundervisning med finskspråkig profil åt sina barn. Låt mig först säga att jag delar uppfattning att det är viktigt att barn med annat modersmål än svenska ges möjlighet att utveckla både sitt modersmål och det svenska språket. Språkutvecklingsstöd för barn med annat modersmål än svenska är mycket viktigt i förskolan, särskilt för de yngsta barnen som håller på att utveckla sin identitet och sitt språk. Forskning visar tydligt att barn med utländsk bakgrund som har goda kunskaper i sitt modersmål och som vistas i flerspråkiga miljöer har bättre möjligheter att lära sig det svenska språket och även att inhämta färdigheter inom andra områden. Det är även väl känt att tidiga insatser är centrala för ett barns språkinlärning. Förskolan måste bidra till att barnen får möjlighet att utveckla sitt modersmål så att de aktivt kan kommunicera såväl på sitt modersmål som på svenska. I läroplanen för förskolan (Lpfö 98) finns inskrivet att det i förskolans uppdrag ingår att bidra till att barn som hör till de nationella minoriteterna och barn med utländsk bakgrund får stöd i att utveckla en dubbel kulturtillhörighet. Statistik från visar emellertid att modersmålsstödet i förskolan generellt minskat kraftigt , delvis beroende på de besparingar inom den offentliga sektorn som skett och delvis på grund av ett förändrat statsbidragssystem. Regeringen ser allvarligt på den utvecklingen, och det är mot denna bakgrund som regeringen anser att förskolans uppdrag beträffande språkutveckling för barn med annat modersmål än svenska bör skärpas. I propositionen 2004/05:11, Kvalitet i förskolan, regeringens förskoleproposition, aviserade regeringen att läroplanen för förskolan bör förstärkas på detta område. Det ska ske genom att förskolans mångkulturella uppdrag förtydligas och genom att ett nytt mål om att förskolan ska sträva mot att varje barn med annat modersmål än svenska får stöd att utveckla sin förmåga att kommunicera såväl på svenska som på sitt modersmål införs i läroplanen. Ändringarna i läroplanen bereds nu inom , och regeringen avser att ta beslut i frågan. Det finska språket är ett av de officiella minoritetsspråken i och tillika det största av dem. Genom lagstiftning har personer som bor i någon av de kommuner i norra som hör till det särskilda förvaltningsområdet rätt till bland annat finskspråkig barnomsorg. Regeringen har uppdragit åt en särskild utredare att se över om det finns förutsättningar att utvidga denna lagstiftning till att även gälla i ett område inom Stockholms- och (dir. 2004:6). Bakgrunden till detta uppdrag är bland annat de rekommendationer som fått från beträffande genomförandet av de internationella konventioner om skydd för nationella minoriteter som anslutit sig till. I utredarens uppdrag ingår att bedöma dels intresset hos sverigefinnarna för en sådan utvidgad lagstiftning eller andra åtgärder, dels myndigheters och domstolars möjligheter och beredskap att hantera en utvidgad lagstiftning, dels hur ett eventuellt utökat förvaltningsområde bör avgränsas. Utredaren ska även lämna förslag till finansiering av de åtgärder som föreslås. Utredningen har ett brett uppdrag att se över dagens lagstiftning, och här ingår bland annat frågan om tillgång till finskspråkig barnomsorg. Enligt direktiven ska utredningen redovisas , och jag vill därför avvakta de ställningstaganden som utredaren kommer att göra i denna fråga. 58 (): Jag vill tacka statsrådet för svaret, men jag beklagar att statsrådet i sitt svar bara tar upp halva det resonemang och den problematik som jag belyser i min interpellation. Det handlar ju inte bara om hur minoritetslagstiftningen den lagstiftning som specifikt tar sikte på de nationella minoriteternas situation ser ut utan också om synen på valfrihet och alternativ inom barnomsorgen och förskolan. Låt mig först och främst slå fast några grundutgångspunkter. Ofta när man talar om minoritetsspråksundervisning ställs denna i motsats till goda kunskaper i svenska. Statsrådet belyser i sitt svar att någon sådan motsättning inte finns. är, törs jag säga, det parti som tydligast har tagit ställning för hur viktigt det är att alla som bor i har goda kunskaper i svenska. Detta står inte på något sätt i konflikt med att vi också har ett ansvar för att för dem som talar ett annat språk än svenska skapa goda möjligheter att behålla och odla det språket. Vi har också ett ansvar för att synliggöra de nationella minoriteter som finns i . har ett arv av en föreställning om enhetsstaten; det syns på olika områden, och det märks också i synen på vilka språk som staten ska gynna. Vi har ett tungt historiskt arv av att ha missgynnat individer som talar nationella minoritetsspråk finska, samiska och övriga minoritetsspråk. Först under den borgerliga fyrpartiregeringen kom den första regeringsskrivelsen till stånd där finska språkets ställning i belystes. Sedan dröjde det innan vi fick en samlad minoritetspolitisk proposition. Det råder oklarhet om vad regeringen kommer att göra för att ta nästa steg efter den minoritetspolitiska propositionen. Det går långsamt, och kanske väl långsamt. Det finns en frustration bland många minoritetsspråkstalande, inte minst bland de finskspråkiga, över de svårigheter man ser när det gäller att ge sina barn goda möjligheter att lära sig både svenska och finska. Inte minst gäller detta på förskolans område. Ett av grundproblemen är att man inte har samma etableringsfrihet på förskoleområdet som den som finns på skolområdet. För att ge minoritetsspråkstalande bättre möjligheter att välja den undervisning åt sina barn som man föredrar är det viktigt att stärka den enskildes rätt att välja enskilda alternativ inom barnomsorgen. När det gäller förskolan och skolbarnsomsorgen har kommunerna inte samma skyldigheter att lämna bidrag till enskilda alternativ som är fallet på skolans område. Statsrådet har inte belyst något av denna problematik som jag tar upp i min interpellation. Jag vill i detta mitt första inlägg fråga om statsrådet är beredd att något reflektera över hur den bristande möjligheten till etablering av fristående alternativ på förskolans område påverkar i synnerhet dem som talar nationella minoritetsspråk och andra språk än svenska. 59 Statsrådet (): Jag kom hit i tron att det var interpellationen som skulle diskuteras, med frågeställningen: åtgärder avser statsrådet att vidta för att stärka rätten för den enskilde att välja förskoleundervisning med finskspråkig profil åt sina barn? Det finns ett antal kommuner i vårt land som ska erbjuda finskspråkig förskoleverksamhet. Det är , , , och . Men det betyder inte att det enbart är de kommunerna. Jag besökte själv Hoppets förskola i som har en finskspråkig avdelning därför att behovet fanns. Det avgörande var inte enbart en kontroll av hur många barn som talar finska utan också en efterfrågan från föräldrarna. Det gjorde att det inrättades en finskspråkig avdelning på . talar om att välja mellan olika alternativ. Jag skulle vilja säga att den förändring som kommer att genomföras i läroplanen för förskolan ska betona rätten för alla barn till modersmålsstöd, oavsett var i de bor och oavsett vilket språk de talar, om det är ett nationellt minoritetsspråk eller något annat språk. är det av alla barn som har behov av modersmålsstöd som får det. Att förstärka rätten till modersmålsstöd blir väldigt betydelsefullt. Det är naturligtvis viktigt såväl för dem som talar ett nationellt minoritetsspråk, till exempel finska, som för alla andra barn som talar annat språk än svenska. Jag kan gärna understryka ytterligare det som sade, nämligen att det inte råder någon motsättning mellan att lära sig svenska och att lära sig sitt modersmål. Det är så att den som inte har ett helt språk i form av sitt modersmål har svårt att lära sig ännu ett. Jag tycker att har fått ett ganska fullödigt svar. Det blir intressant att diskutera vidare när utredaren kommer med sitt förslag till huruvida rätten till finskspråkig undervisning ska finnas även i andra delar av landet. Möjligheten att välja är naturligtvis densamma för finskspråkiga föräldrar som för alla andra föräldrar att välja mellan de förskolor som står till buds i kommunen. För information kan jag nämna att av alla våra förskolor är i enskild regi, det vill säga att de har en annan huvudman eller bedrivs i en särskild pedagogisk inriktning. Syftet är att alternativen ska vara desamma. Det är inte meningen att den som talar ett nationellt minoritetsspråk ska ha en enda förskola att bli hänvisad till. Men om hela verksamheten ska bedrivas på ett annat språk kommer valfriheten att se annorlunda ut. Det har helt rätt i. 60 (): Jag beklagar att statsrådet och departementet i beredningen av svaret på denna interpellation tydligen inte har läst interpellationen i sin helhet. Den aspekt som jag tar upp om behovet av att kombinera en ökad ambition på minoritetspolitikens område med en tydlig valfrihetsinriktning generellt sett på förskolans område finns med i interpellationen. Jag beklagar om detta har gått departementet förbi, men då är det bra att vi får en diskussion här i kammaren i stället. Jag vet att statsrådet reser mycket i landet, och hon nämnde just ett besök i . Jag vet att statsrådet ofta är ute och besöker förskolor. Det tycker jag är alldeles utmärkt. Jag är också ute och reser mycket i landet och besöker platser där föräldrar inte har möjlighet att starta de förskolor som man eftersträvar därför att det inte finns en tillräcklig övertygelse hos kommunpolitikerna i den berörda kommunen om att just den förskolan med den inriktningen är önskvärd. Inte minst gäller detta på minoritetsspråksområden, eller för den delen förskolor med annan språkprofil. Men det vi diskuterar här och är minoritetspolitiken. Enligt förslag om en barnomsorgspeng kan föräldrarna använda denna till att välja just den förskola eller den skolbarnsomsorg som passar bäst, oavsett om den är offentlig eller enskild. Det jag vill lyfta fram är kopplingen mellan en stark valfrihet på förskolans område och ökade ambitioner på minoritetspolitikens område. Den kopplingen hävdar jag är central. Att nöja sig med att enbart skapa generösare villkor för förskoleverksamheten med en viss språkprofil, men hindra de enskilda alternativen, skulle inte vara till så stor hjälp för dem som har oturen att bo i en kommun där grundproblemet är att de lokala politikerna inte är intresserade av att inrätta förskolegrupper med språkprofil. Sedan hänvisar statsrådet till den pågående utredningen, som ska se över omfattningen av det särskilda förvaltningsområdet för finska språket. Statsrådet nämnde de fem kommuner i som ingår i detta förvaltningsområde. Men statsrådet är också väl medveten om att i direktiven till den utredning som pågår ingår att pröva ifall förvaltningsområdet ska utvidgas till att omfatta eller , det vill säga att man inte kommer förbi den grundläggande problematik som ligger i att finska språket är ett språk som inte bara talas i vissa geografiskt avgränsade delar av landet. Finska språket är vårt största minoritetsspråk. Ungefär 280 000 personer i beräknas tala finska. Dessa personer bor naturligtvis i hela landet. Det skulle vara välkommet ifall statsrådet på något sätt ville ta tillfället i akt att belysa på vilket sätt vi kan stärka möjligheten för personer i hela landet att välja den förskoleverksamhet åt sina barn som man önskar. 61 Statsrådet (): Att välja förskola står alla föräldrar fritt. Det finns en stor mångfald, något som både och jag är väl medvetna om då vi, mycket riktigt, reser runt i landet. Det finns olika pedagogik, olika huvudmän och olika inriktningar. Men det är inte entydigt så att alla svensk-finska föräldrar önskar en finskspråkig undervisning för sina barn. Det är inte givet att det är så. Det är också någonting som utredaren ska ha med i sitt arbete. Jag kan också säga att utredaren har ett vidare perspektiv än vad som anges i direktiven. Om vi är nöjda med utredarens resultat eller ej återstår att se, men vi kommer att ha ett gott underlag för fortsatta diskussioner. Rätten till modersmål tror jag är någonting som också kommer de nationella minoriteterna till del, även om jag är medveten om att det till viss del är två olika saker. Om vi kan stärka rätten till modersmålsstöd, se till att de som har rätt till modersmålsstöd får det, är det klart att valfriheten och möjligheten att söka sig till den förskola och den pedagogik som man själv vill blir mycket större. Man vet att man har rätt till sitt modersmål som finsktalande, somalisk, arabisk, dansk, norsk. Om man kan gå i samma barngrupp med andra men få ett pedagogiskt stöd för att utveckla sitt språk och sin kultur, i stället för att sverigefinnen till exempel ska söka finskspråkiga avdelningar för sina barn, blir valfriheten som allra störst för alla. Hur vi än vrider och vänder och vilka resurstilldelningssystem vi än använder oss av blir valfriheten relativt begränsad om man som svensk-finsk förälder söker en finskspråkig undervisning. Jag vill fortfarande hävda att möjligheten att välja finns för alla. Det finns ganska mycket att välja bland. Kan vi se till att skärpa rätten till modersmålsstöd kommer det att vara till gagn för alla. kommer utredaren tillbaka med sina resultat när det gäller det nationella minoritetsspråket finska och huruvida vi ska utöka omfattningen av det språkområdet från de fem Norrbottenskommunerna och kanske föreslå någonting ytterligare utöver . Det kan jag inte svara på , men vi kommer att ha någonting att ta ställning till och diskutera vidare i alla fall efter november. Jag kan som ett litet tillägg säga att svensk kvalitetsindex har klassat förskolan som den välfärdsinrättning som brukarna är mest nöjda med. Det tycker jag är någonting som man också kan ha med i debatten. Det låter ibland i debatten som att om man bara fick välja någonting annat, någonting bättre skulle många fler vara nöjda. Det är klart att det finns några ytterligare som kan vara nöjda. Men det är ändå en verksamhet som många värderar väldigt högt. 62 (): Till att börja med är det möjligt att det inte behöver sägas i klartext, men statsrådet låter ungefär som att det skulle finnas en föreställning i debatten om att finsktalande föräldrar skulle ha enhetliga önskemål, men så är det naturligtvis inte. Hela förskolepolitiken måste bygga på att ge de enskilda föräldrarna så stor valfrihet som möjligt utifrån deras egna önskemål. Här vill jag också parentetiskt inskjuta att vi ju ser att det inte bara är de som har språket som aktivt modersmål i hemmet som söker sig till de skolor som har språkprofil och även minoritetsspråksprofil. Det kan finnas andra barn och andra föräldrar som av olika skäl finner dessa skolor intressanta. Jag välkomnar att de har den möjligheten. När det sedan gäller valfrihet vill jag fortfarande peka på att den etableringsfrihet som finns för fristående skolor inte finns på motsvarande sätt för alternativ inom förskolesektorn. Där glider statsrådet runt hela frågeställningen. När den borgerliga regeringen genomförde valfrihetsreformerna och etableringsfrihetsreformerna på skolans område såg man mycket snabbt hur nationella minoriteter och invandrare var tidigt ute med att dra nytta av den liberala idén om egenmakt på detta område. Därför har vi ett antal sverige-finska friskolor som på ett förtjänstfullt sätt bidrar till att skapa mångfald. Men etableringsfriheten är mer kringskuren på förskoleområdet. Jag beklagar att vi inte har fått tydligare besked från statsrådet, men vi får väl anledning att återkomma till frågan efter det att utredningen har lagt fram sitt betänkande. 63 Statsrådet (): Utan etableringsfrihet är det av förskolorna som bedrivs i enskild regi. Det är en helt annan bild än den som fanns när etableringsfriheten för friskolor infördes. Den infördes därför att man ville få till stånd en utveckling med fler skolor som drevs i annan regi, med annan pedagogik och med andra huvudmän. Så här långt har man kommit, trots att det inte har funnits någon etableringsfrihet. Kommunerna har verkligen ansträngt sig.