prot · GS0961 · 2005-01-20 00:00:00 — Vi mötte den med självförtroende och framgång. Öppenheten inför omvärlden och bejakandet av globaliseringen blev kännetecken för vårt land, och har varit det ända sedan industrialismens genombrott och efter när den oförstörda svenska industrin drog nytta av den nya vågen av globalisering som kom i det skedet. Men det verkar som att vi i det skede av globalisering som vi nu är inne i har svårare att möta detta med framgång och självförtroende. Varför försvinner jobben? Varför flyttar företagen utomlands? Varför släpps de invandrare som kommer in i inte in på den svenska arbetsmarknaden? Jag tror att en förklaring är att socialdemokratin har glömt bort de faktorer som gjorde att blev vinnare i globaliseringens tidigare skeden: flit, satsning på kunskap och modet att påpeka att välfärd får man inte gratis utan ställer också krav på människor att bidra så mycket de kan. Ska bli vinnare i det här skedet, som ibland kallas för turboglobaliseringens tid, då måste vi åter till de värden som gav oss styrka i de tidigare faserna: flit och kunskap. Det finns till exempel inte utrymme för bidragssystem med slappa regler. har vi fått nyheten att den förbättring av sjuktalen som varit nu tycks ha upphört. Det är bara ett exempel. Naturligtvis ska bara den som är sjuk kunna vara frånvarande med sjukpenning. Det finns inte utrymme för sådana reformer som Ams redovisade i går friåret, till en kostnad av som används till att betala för att människor som redan har arbete ska kunna vara lediga. Det finns inget utrymme för sådana experiment med skolan som vi har sett exempel på där alla ska stöpas i samma form och individualisering och kunskap sätts åt sidan. gick det knappt utan att det kom nya larmrapporter om läget i den svenska skolan. Vi har hört säga: går allt åt rätt håll. Visst har det varit dåligt, men allt håller på att ändra sig. Men sanningen kom ju fram i till exempel TIMSS-undersökningen där man har undersökt elevernas nivå i matematik och naturvetenskap. Den visar att är det land där resultatet har försämrats allra mest, och ligger det under genomsnittet. Svenska elevers kunskaper i matematik ligger under genomsnittet för 20 jämförbara länder. Åttondeklassarna hade sämre kunskaper i matte än sjundeklassarna hade . om betygsresultaten visar samma tendens. Fler elever blir inte godkända i svenska, engelska och matematik. Därmed kan de inte börja i gymnasiets nationella program. Som om inte det vore nog kan jag nämna ytterligare en undersökning, en bred jämförande OECD-undersökning av kunskaper och arbetsmiljö i skolorna i 58 länder. Rapporten visar att svenska 15-åringar ligger sämre till än när den senaste studien presenterades . En detalj: Risken att bli bestulen är större i svenska skolor än i skolor i något annat land. Jag kunde fortsätta att räkna upp undersökningar från , med flera, men låt mig nöja mig med detta. Bilden är klar. Och än en gång: I globaliseringens tid har inget land råd att eftersätta skola och kunskapsuppbyggnad. Vi har heller inte i råd att ställa stora grupper utanför arbetsmarknaden. Bidragsförsörjningens andel måste pressas ned, inte minst för att dra undan mattan för dem som har främlingsfientlighet på sin agenda. I något som vi kallar Utanförskapets karta har med hjälp av statistik från kartlagt utanförskapets utveckling i . Antalet områden där färre än av den arbetsföra befolkningen arbetar har mer än tiodubblats. Vi har kompletterat med statistik om valdeltagande och skolresultat och kunnat visa att andelen områden som vi kallar utanförskapsområden har ökat från tre 1990 till 136 . Ett nytt socialt landskap har vuxit fram i , ett landskap präglat av utestängning från arbetsmarknaden, bostadssegregation, bidragsberoende och maktlöshet. Läget på många orter i är alarmerande, och regeringen visar en förvånansvärd passivitet och handlingsförlamning inför den utvecklingen. Utanförskapet har fått ett hårt grepp om det svenska samhället. Alltså : Med flit, utbildning och modet att påminna om allas personliga ansvar har alla förutsättningar att åter bli globaliseringens vinnare. Det är det som ger trygghet . Inget tyder på att den nuvarande regeringen har förmågan att göra till vinnare i globaliseringens tid. En alliansregering kan göra det. har inte råd att missa den chansen i valet . 40 () replik: Jag tänkte ta upp frågan om bistånd med dig, . Jag vet ju att det finns väldigt många inom som tycker att biståndsfrågorna är viktiga och att det är oerhört viktigt med solidaritet med de allra fattigaste i världen. Jag är glad och stolt över att vi har kunnat öka biståndet så att vi äntligen når upp till enprocentsmålet. Men jag vet också att dina bröder inom alliansen framför allt är ivriga att skära ned ordentligt på biståndet. Jag vill fråga : Hur går det här ihop? Kommer ni att vara så starka i anden att ni klarar av att hålla uppe biståndsnivån, eller kommer ni att känna er tvungna att också skära ned inför trycket av ett starkt moderat parti som kanske har mer än hälften av rösterna inom borgerligheten? 41 () replik: Jag tackar för den frågan. Jag konstaterar att jag nu har mycket gott om tid att för en gångs skull diskutera med i denna partiledardebatt, eftersom statsministern tydligen inte kunde använda mitt generösa erbjudande. Om man läser tabellen i den treårsbudget som ni har kommit överens om med regeringen ser man att det sker en positiv och imponerande utveckling av biståndet. Om den förverkligas är det väldigt positivt. Bistånd behövs precis som sade från rika till fattiga länder. Det är ett naturligt inslag i det internationella umgänget. Som möjligen är medveten om blir bilden något annorlunda om man ser till de belopp som verkligen har utbetalats. Det finns ju något som heter budgetbegränsningar som regeringen kan slå till med. Utvecklingen av de utbetalda medlen är ju inte alls lika imponerande. Ännu så länge krävs det ett enormt påslag för att vi ska nå enprocentsmålet. Men tillsammans med en bra handelspolitik där man kommer bort från handelshinder och subventioner som hindrar att sälja på de rika ländernas marknader och den typen av handelsbegränsningar tror jag att vi kan få en bra utveckling i världen där klyftorna minskar. Men jag håller med : Vi ska ha en hög biståndsnivå. Jag tror att en alliansregering kommer att kunna fullfölja det som pågår, att snarare satsa än att minska på biståndet. 42 () replik: Jag tar upp frågan därför att vi just nu har en situation där det är uppenbart att en stor del av det svenska folket är angeläget om att vi hjälper till i vår omvärld. Miljoner människor har drabbats av enormt stora katastrofer framför allt i området kring . Det är ganska stora nedskärningar i biståndet till fattiga länder som kräver. Men förstår jag svar rätt, att kommer att kräva en fortsatt ökning i strid med krav på en stor minskning? Är det ett viktigt krav från ? Det vore jättebra om kunde vara tydligare på den punkten. 43 () replik: politik framgår av vårt program, våra riksdagsmotioner och vårt budgetalternativ. Där står det alldeles klart att vi tror att bistånd nu och under åtskilliga år framöver är någonting mycket viktigt. Världen blir tryggare för att knyta an till det tema som jag hade i mitt anförande om klyftorna minskar, om hopplösheten i kåkstäderna runt de växande storstäderna i världen kan motarbetas genom positiva satsningar på entreprenörskap, utbildning, rent vatten, hälsovård och mycket annat. Bistånd tillsammans med en liberal handelspolitik aid and trade, som man brukar säga på engelska är de båda nycklarna för att vi ska få en mera positiv utveckling i världen. Det är en mycket gammal företeelse att å ena sidan och andra borgerliga partier och å andra sidan Moderata samlingspartiet ser något olika på biståndets höjd. När vi har nått enprocentsmålet i , och det har skett , har det båda gångerna varit under borgerliga regeringar där har varit med. Jag kan inte med hundraprocentig säkerhet förutsäga utgången av den förhandling som förestår om vi ska bilda regering, men vår utgångspunkt är klar. Jag kan säga att förr har utgången varit sådan att vi har kunnat stå för den med stolthet. Vi kommer att argumentera hårt för fortsatt generöst svenskt bistånd. Jag vet att vi kommer att ha eldunderstöd av andra borgerliga partier, så jag ser optimistiskt på den frågan. 44 (): Vi har på ett grymt sätt fått lära oss ett nytt ord: . Tsunamivågen har enligt de senaste uppgifterna krävt 226 000 liv. Men många människor saknas fortfarande, så tyvärr kan vi räkna med att de här siffrorna stiger i höjden ytterligare. Alla har vi via tv kunnat se förödelsen vid stränder i och , och hela städer är utplånade i . Den smärta som de känner som har förlorat sina barn eller barn som har förlorat sina föräldrar kan de flesta av oss här inte föreställa oss. Många svenskar har fått sätta livet till i detta ohyggliga inferno, och det smärtar oss naturligtvis alldeles särskilt. Våra landsmäns lidande, kanske också närståendes och vänners, kan göra det lättare för oss att leva oss in i det lidande som alla de tiotusentals andra upplever och förstå behovet av den hjälp som de måste få och som vi kan, vill och måste ge till de människor som lider . Vi hedrar minnet av de omkomna, och vi försöker stödja och hjälpa de anhöriga. Vi riktar också tacksamhet mot alla de människor som, ofta med risk för sitt eget liv, hjälpt till för att rädda andras liv. Det har gjorts stora insatser av många människor, av thailändare som har räddat svenskar till exempel, av svenskar på plats, av reseföretag, av ambassadpersonal och av från utsända hjälparbetare. Svenskarna har ställt upp. Insamlingarna har slagit fantastiska rekord. Ideella organisationer och kyrkor har slutit upp bakom de drabbade på ett enastående sätt. Kyrkorna, frivilligorganisationerna finns där, också när krisen är ett faktum, men de finns alltid där. Är det inte något för oss alla att tänka över? Om du och jag inte aktiverar oss eller på annat sätt stöder, finns de då där när vi räknar med att de ska finnas till hands, när nästa kris inträffar? Det offentliga har förstås en väldigt viktig roll att spela. Men samhället är långt större än det offentliga. Låt mig också här få uttala min och mitt partis uppskattning över kungens insatser i efterspelet till den förfärliga katastrofen. Han har inkännande, varmt och för många människor, tror jag, djupt trösterikt talat till oss som medmänniska. Kungens betydelse som en samlande symbol för nationen blir aldrig så tydlig som när vi befinner oss i ett chock- och kristillstånd. Jag vill också hälsa statsministern välkommen hem från resan i . Vi har sett positivt på besöket. Det uttalade syftet var förstås i förväg att framföra ett tack för alla de insatser som har gjorts för att söka rädda och hjälpa de svenskar som drabbats av katastrofen. Men i efterhand verkar huvudpoäng ha varit att examinera den thailändska beredskapen för katastrofen och dessutom thailändarnas byggnadsteknik. Statsministern har i fortsatt att fördela skuld och ansvar för brister i krishanteringen på samma sätt som han och utrikesministern har gjort här hemma. Vi i oppositionen slöt upp i en nationell samling i det akuta skedet. Det var rimligt att en debatt om misstag och tillkortakommanden till och med grova sådana fick stå tillbaka. Det var i ett skede när det var väsentligt att de personer som hade det operativa ansvaret helt och fullt fick koncentrera sig på de uppgifter som kunde betyda andra människors liv eller död. Vi måste naturligtvis gemensamt arbeta för att stödja offren och deras anhöriga, oavsett om det är människor här i vårt land eller i fjärran länder. Men borgfreden, den nationella samlingen, innebar inte att dålig beredskap, beslutsvånda, bristande lyhördhet och bristande kompetens, som kom , inte skulle granskas. De dramatiska händelserna har blottlagt både ett ledarskaps- och ett systemfel. Men en ledare kan inte skylla alla brister på underlydande. formulerade förhållningssättet så här: Jag har makten, ni har ansvaret. Men statsministern har makten, befogenheterna och ansvaret. Det går aldrig att krypa undan. Att vi nu har tillsatt en kommission som ska utreda vad som har hänt och vilka slutsatser vi kan dra för framtiden får inte innebära att diskussionen i vårt samhälle avstannar, att debatten tystnar. Det är när olika uppfattningar, olika ståndpunkter bryts mot varandra som vi förmår att ta steg framåt. Analysgruppen för granskning av Estoniakatastrofen lämnade sin rapport . Där finns det väl skäl att fråga: Vilka lärdomar har regeringen dragit av den? Inga alls, om jag förstår saken rätt, trots att samma tema sedan återkom i Sårbarhets- och säkerhetsutredningen. Eller kan det här visas vilka åtgärder som har vidtagits? Är ansvarsfördelningen klar och tydlig? Det blir ofta så i vårt land att statsråden står där och lovar att se över eller titta på när det händer saker och ting. Om det är riktigt allvarligt kastar man sig över underhuggare, företag eller andra som finns i närheten. Men faktum kvarstår: Statsministern har att ta ansvar jag anser att han inte gör det än så länge för hur är organiserat och hur de olika positionerna är besatta. I vanliga fall ser vi honom stå där på kommandobryggan och gripa in på olika ministrars sakområden när kursen vid minsta vindkantring behöver justeras. Men när det blåser på allvar avstår han från att ta det ansvar han är satt att ta. Då ligger ansvaret någon annanstans. FN gav det svenska uppdrag i efter ödeläggelsen , alltså på annandag jul. Den kom inte in med någon begäran förrän . Hur kan det komma sig? Levde UD, trots alla bilder och telefonsamtal utifrån, i något slags isolat när man lät meddela att samtliga svenskar som befinner sig i de katastrofdrabbade områdena i , södra , och är utom fara? När vårdpersonal och bemanningsföretag på olika sätt ville bidra i räddningsarbetet fick de följande svar av UD : Situationen är stabil och svenskarna har det bra. behöver vi ingen hjälp. Då hade hjälpen behövts. Hur kan man förklara denna synnerligen allvarliga desinformation? Hur kunde släppa ifrån sig något sådant? Och, kanske det viktigaste av allt, kan det här ske igen? Att det ställs kritiska frågor med anledning av regeringens tillkortakommanden och misstag när det gäller att komma i gång med räddningsarbetet är inte underligt tvärtom måste de frågorna alltid ställas för att förbättringar ska kunna ske. Ödeläggelsen i vårt land efter stormen i visar åter hur sårbara vi är inför det oväntade. är tiotusentals hushåll strömlösa, och många skogsägare är utblottade. Och får vi höra efterkloka säga att statliga borde ha satsat mycket mer på att gräva ned ledningsnäten. Varför sägs inte sådant tidigare? Varför kommer allting oväntat? I stället har diskussionen mer handlat om hur vi ska satsa på alternativa energikällor och om att stänga fungerande kärnkraftverk. Snacka om att vända kappan efter den mycket hårda vinden! måste få en bättre krishanterings- och krisledningsfunktion. Vi har en krisberedskapsmyndighet, men om det är någon som lever i föreställningen att den ska göra något av mer operativ art i samband med kriser så har den personen fel. Vi från alliansens sida anser att det behövs en ständigt bemannad central som slår larm när det oväntade inträffar, som ser till att de operativt ansvariga informeras och får underlag för snabba ageranden. Jag tror att en sådan central hade betytt mycket med tanke på de hemska händelser som inträffat . Jag kan inte säga hur mycket snabbare åtgärder hade kunnat vidtas, men jag tror att slutsatsen av det som hänt ändå måste bli att får en sådan central. har ju dessa förslag funnits i många omgångar tidigare, och regeringen har inte bara varit overksam. Den har tillsatt utredningar som kommit fram med förslag. Inte heller då har regeringen varit overksam, utan man har strukit bort förslagen innan man gått vidare till med sina paket. Det tycker jag är illa och något som kan läggas Socialdemokraterna till last. Regeringen är den som är satt att styra landet, som har eller åtminstone borde ha full överblick och insyn, och framför allt är regeringen den som har makt att vidta åtgärder. Förra generaldirektören , som har ett internationellt perspektiv, har visat att har ett utnämningssystem som bäddar för beslutsoförmåga och bristande initiativkraft. Jag tror att sådana saker kan spela in för möjligheter att klara även det oväntade. Min uppfattning är att Socialdemokraterna under sitt långvariga maktinnehav stegvis vuxit ihop med staten. Man har gått från att vara ett statsbärande parti till att åstadkomma en partibärande stat. Detta är allvarligt och ett mycket viktigt motiv för ett regimskifte i vårt land. Den som sitter alldeles för länge blir ganska bekväm i positionerna. Jag tror att behöver en ny regering. Utnämningsmakten är en del av detta. Vi behöver göra upp med ett system där partibok ofta går före kompetens vid viktiga tjänstetillsättningar. Endast de personer som vet att de är tillsatta till följd av sitt eget kunnande, sin egen kompetens, vågar ta de viktiga och snabba beslut som fordras i en krissituation. Katastrofen är ohygglig för oss svenskar, men vi får inte glömma hur ännu mycket svårare den är för de människor som bor i de områden där katastrofen inträffade. Hela deras tillvaro har slagits i spillror. De kan inte flyga hem. De bor där, även om deras hem är borta. Hjälpen når nu fram snabbt, och den kommer att behövas . Det är naturligtvis en viktig uppgift för frivilligorganisationer, men också för biståndspolitiken. Vi som arbetat för större biståndsinsatser är givetvis väldigt glada över att nivåerna nu ökar. Det är angeläget. Enprocentsmålet kommer äntligen snart att vara nått. När jag sett både tragiska och mitt i all förtvivlan också lyckliga tilldragelser efter katastrofen kan jag konstatera att familjen står i centrum. I den svenska samhällsdebatten finns många som närmast behandlar familjen med förakt, som en förlegad institution åt vilken man kan ropa nej, jag avstår från att citera en tidigare partiledare. Familjen betyder allt i dessa sammanhang. Kan vi inte av detta förstå att den gör det också ? Vi kristdemokrater vill stå upp för familjen. Det är en gemenskap som ger kärlek och styrka att uthärda även de tuffaste påfrestningar. Det är en gemenskap som vi politiker måste värna om och stödja i stället för att köra med och i värsta fall splittra. Till familjen räknar jag naturligtvis också de äldre som gått i pension, det köttberg för att låna finansministerns uttryck som gått hem från jobbet . Där finns många människor som fortfarande vill göra insatser. Jag vill ge möjligheter för dem som så vill att fortsätta längre i arbetslivet. Men det finns också de som ser krafterna sina och behöver hjälp i form av vård och omsorg. Naturligtvis finns det många äldreboenden och andra sammanhang som är berömvärt välskötta, men finns fortfarande många andra där de gamla inte får vård utan vanvård. Där har vi givetvis från politiskt håll ett ansvar. I den värdighetsgaranti som vi kristdemokrater föreslagit föreslår vi någonting helt annat än att servera de gamla en folieform med ljummen fisk. Den värdighet som människan ska omgärdas av föreligger inte för många människor. Därför måste vi förstärka på detta område. Det här är några av de frågor familjepolitiken och de äldres situation som vi kristdemokrater kommer att driva i en ny regering efter valet . ska vi, hoppas jag, samarbeta över alla gränser partimässiga och andra för att gemensamt lindra lidandet för katastrofens offer och förebygga nya missgrepp. , herr talman: Det innebär inte att vi viker från vår huvuduppgift som är att utmana en regering som alltmer präglas av handfallenhet. 45 (): Det är ont om jordklot. har visat hur viktigt det är att inse det. Det är väldigt svårt att föreställa sig andras sorg och smärta. Vi kan försöka. Vi kan anknyta till självupplevda sorger, men det går aldrig att riktigt sätta sig in i andras upplevelser och i hur människor känner, dels för att sorgens uttryck är individuella liksom upplevelsen av den smärta som gjort sorgen nödvändig dels för att sorg aldrig kan påbjudas. Vi som inte själva direkt drabbats av katastrofen i , eller haft nära vänner eller anhöriga som upplevt katastrofala förödelse, kan känna sorg och maktlöshet när vi läser hur människor omkommit, skadats eller försvunnit. Vi kan försöka förvandla den känslan till handling. Vårt svar är solidariteten uttryckt som gemensam kamp för gemensamma intressen. Naturkatastrofen ställer frågor om global rättvisa och om klass- och könsskillnader på sin spets. Medan diskussionen i medierna av naturliga skäl främst handlat om de tusentals svenskar som drabbats vet vi att katastrofen slagit allra hårdast mot lokalbefolkningarna. Förhållandena i på Sumatra och i trotsar uppenbarligen alla föreställningar. Åter är det de fattigaste som kommer att lida längst och kommer att ha svårast att återgå till ett värdigt liv. Medan vi gör allt för att våra barn ska ha vuxna att tala med och att anhöriga och överlevande ska erbjudas hjälp och stöd finns för överlevande i bara arbete som en väg ur sorgen. Också i , , och finns de som har bättre förutsättningar än andra att återgå till ett värdigt liv genom sin ställning i samhället, sitt kön, sin rikedom och sin makt. Mänskligheten är bättre än sitt rykte, har det sagts. Det visar vi genom att arbeta hårt både för att minska risken för att naturkatastrofer ska behöva drabba hårt och för att utjämna globala och nationella orättvisor. Den rika världens bistånd måste öka. Den nyliberala ekonomiska världsordningen måste brytas. Det ställer krav på en radikalt annorlunda politik, en radikalare politik i internationella organisationer och en insikt om att vårt välstånd ofta byggts på andra människors fattigdom. Den offervilja som miljoner människor visat efter katastrofen är fantastisk. Men vi kan aldrig låta ansvaret för bistånd och återuppbyggnad vila på privatpersoners vilja att bidra. Genom att med skattemedel öka biståndet fördelar vi dessutom bördorna på ett rättvist sätt. Den gemenskap som vi har känt i vanmakten och sorgen har inte inneburit att de politiska motsättningarna har upphört. I ett krisläge är det naturligt att inte blåsa till partipolitisk strid. Då handlar det i första hand om att mildra lidande och hjälpa människor i nöd. Men orättvisorna i och i världen finns kvar liksom de politiska motsättningarna. Ingenting tyder på att de privilegierade plötsligt skulle ha blivit övertygade om att avstå från sina privilegier. Ingen kan förhindra en naturkatastrof. Men vi kan minska risken för katastrofer om vi inser sambandet mellan exploatering, miljöförstörelse och de effekter detta har på natur och miljö. Hur naturkatastrofen har påverkat korallreven kommer att bli en central fråga när den värsta förödelsen är bortröjd. Dessutom har vi sett hur mangroveskog som skulle ha kunnat dämpa flodvågen har exploaterats för jätteräkodlingar och hotellbyggen. Runt kusterna i har stora arealer huggits ned. Mangroven kan dämpa stormvågor och hindra att sand och jord förs med regnvatten ut från land till haven. Också odlingen av jätteräkor är hårt kritiserad av många miljöorganisationer. av nedhuggningen av mangroveträd beror på räkodlingar. De flesta tropiska ekologer anser att en intakt mangroveskog hade kunnat dämpa effekterna av flodvågorna efter jordbävningen. Även korallreven, i den mån de hade funnits kvar, skulle skydda mot verkningar. Men korallreven har också förstörts i stor utsträckning. Det handlar bland annat om överfiske, båttrafik och oaktsamhet. Sandsediment från bebyggelsen har försvagat korallerna. Därför är omkring en femtedel av korallreven nu förstörda i efterverkningar. Platser med friska korallrev och bevarad mangrove klarar sig bättre än platser där reven har blivit förstörda och träden bortrensade för att ersättas med strandhotell och räkodlingar.