prot · GS09120 · 2005-05-13 00:00:00 — Eller som om det hade varit omöjligt för partisekreterare att signalera annan politik när för mänskliga rättigheter har beslutat om inhibition av verkställighet i sex avvisningsbeslut fattade av i ärenden som rör barn. Kan migrationsminister ge ett klart besked, det vill säga att man ändrat sig? Man har inte bedrivit rätt politik mot de apatiska flyktingbarnen utan man har en ändring på gång. Det skriftliga svaret är inte nöjaktigt. Där finns bara en hänvisning till och det var också inne på att enligt gällande praxis ska barn som lider av en livshotande sjukdom för vilken vård inte finns att tillgå i hemlandet beviljas uppehållstillstånd i . Så har det hetat länge trots att motsatsen har skett, det vill säga barn med sjukdomen depressiv devitalisering har utvisats. Statsrådet har ännu inte berättat hur denna definitionsfråga av livshotande sjukdom ska uppfattas. Är en jämfört med tidigare ny politik på gång på allvar? 86 Statsrådet (): Jag vill börja med att svara . Han talar om valhänthet från regeringens sida. Regeringen reagerade när vi fick larmrapporten genom att utse en nationell samordnare. Regeringen har sett till att det finns ett akutspår i asylprocessen. Regeringen har försäkrat sig om att man använder sig av förtroendeläkare innan man fattar beslut i enskilda ärenden. Sedan säger att det verkar som om att regeringen är ett offer, att det är myndigheter som bestämmer. Ja, jag kan upplysa om att det är myndigheter som fattar självständiga beslut i i enskilda ärenden. Regeringen kan inte, får inte, ska inte, lägga sig i självständiga myndigheters beslutsfattande. säger också att det fanns ingenting som hindrade regeringen från att fatta ett beslut om en förordning. Det diskuterades en förordning i , och det fattades ett beslut med stor majoritet i . Tycker att regeringen ska gå emot det beslut som fattades i ? Regeringen har vidtagit alla de åtgärder som regeringen kan vidta. Regeringen kan inte påverka praxis utom i ett enda fall, nämligen om ett ärende lämnas över. Jag tycker att det var bra, liksom , att det var ett ärende som lämnades över. Att ett ärende lämnas över kommer helt med anledning av den rapport som samordnaren hade presenterat. har regeringen en möjlighet, som jag sade inledningsvis, att se till att slå fast två viktiga principer: Barns egna asylskäl ska utredas och bedömas samt barn som har livshotande sjukdomar ska naturligtvis inte avvisas. Det finns i lagstiftningen att det ska göras individuella bedömningar. Här får vi en möjlighet att i ett konkret ärende också sätta kött på benen och ge en vägledning utifrån ett enskilt fall. Jag tror att det är bra. Jag är alldeles övertygad om att också riksdagsmajoriteten tycker att det är bra att vi går vidare och konkretiserar hur man ska få vägledning i bedömningarna av varje enskilt fall. Det är grunden i flyktingpolitiken. Grunden är att varje barn, varje person, får sitt ärende bedömt utifrån egna meriter. Varje enskilt fall ser olika ut. säger att i stället för vård tillsätts en utredning. Så såg det inte riktigt ut. Regeringen och i har tillsammans bestämt att asylsökande barn ska ha precis samma rättigheter som barn som bor i till alla former av vård. Det handlar om allt från förebyggande vård till sjukhusvård. Vilken vård barnen ska ha är inte en fråga som ska ligga på regeringens bord och är inte heller en fråga för . Det är en fråga för behandlande läkare. Om de här barnen ska ha sjukhusvård, vårdas hemma, ha mediciner eller psykoterapi måste också vara bedömningar som görs utifrån varje enskilt barn. Det måste vara medicinskt kunnig personal som gör det. hinner jag inte gå in på frågan om uppföljning. Men när det gäller avvisningar visar den preliminära kartläggning som har gjorts att det har funnits ungefär 400 barn . För ett tiotal av dem har en avvisning verkställts. 87 (): Jag tycker att det är bra att ett ärende har blivit överlämnat till regeringen. Jag hoppas och förutsätter att handläggningen av det ärendet inte kommer att ta lika som det tog att avgöra ett ärende som gällde . Svårt sjuka barn har förlorat åtminstone av sina liv genom regeringens oförmåga att agera. De ska inte behöva förlora ytterligare ett. Det finns gömda barn som sondmatas. Det innebär att familjerna får ekonomiska svårigheter eftersom de själva måste köpa sondmat. Jag tycker också att det är bra att man ska se över barns egna skyddsskäl. Men det är så dags . Statsrådet har i ett antal interpellationsdebatter som vi har haft pratat om att man ska se till barnets bästa och se till barnens egna skyddsskäl. Det låter också som en raspig stenkaka som hackar. Statsrådet säger att av 400 barn är det endast ett tiotal som har avvisats. Men det är tio barn för mycket! När det gäller kunskap om vårdsituationen i ursprungsländerna finns det flera kända exempel på att sjuka barn som avvisats inte har fått den vård de förespeglats. De tillhör de här tio barnen. I ett fall vägrade FN-myndigheterna i att ta emot ett mycket sjukt barn som avvisats från med motiveringen att det inte skulle kunna få vård i landet. I ett annat fall har barnet inte fått någon vård trots att den läkare som behandlat barnet gjort vad han kunnat för att upprätthålla vårdkedjan. Svenska myndigheter lämnade bara en familj med sjukt barn utan att hjälpa till att etablera kontakt med en läkare i hemlandet, utan att de hade någonstans att ta vägen. Jag tycker att det är obegripligt att svenska myndigheter kan bete sig på det sättet, särskilt när det är ett barn inblandat. I ett intyg från läkare som anlitas av UNHCR i står det att om barn av en etnisk minoritet skickas tillbaka är det lika med att barnens liv är hotade. Det som är av väsentlig betydelse för dessa barns möjlighet att komma tillbaka till livet är, som jag har sagt tidigare, att känna trygghet. Det gör de inte om de tvingas återvända till det ställe där de utsatts för de övergrepp som bidragit till att de har blivit sjuka. Jag återkommer till att statsrådet har sagt att barn som har en livshotande sjukdom inte kan skickas tillbaka. Hur kan då ett sådant barn få ett avslagsbeslut? Jag har inte fått något svar på min fråga hur man ska följa upp barnen. Jag hoppas att statsrådet återkommer till det i sitt nästa inlägg. Och vad ska man göra för att se till att de här barnen får hjälp på något sätt? Jag tycker att vi har ett moraliskt ansvar för de tiotalet barn som har avvisats. Jag tycker fortfarande att det är tio barn för mycket, med tanke på att många av dem har en livshotande sjukdom. Man borde ha förutsett att när det gäller barn måste ribban för uppehållstillstånd ligga mycket lägre, och man måste ta hänsyn till om barnen riskerar att råka ut för att deras psykosociala hälsotillstånd får bestående men. 88 (): Jo, det är precis just så, , att regeringen uppträder som ett valhänt, maktlöst offer för en process som man inte har makt över och bara hänvisar till myndigheter. Jag är väl medveten om att regeringen inte kan ge sig in i ett enskilt fall, men det har ju funnits gott om tillfällen under detta år att inte bara förklara sig bakbunden utan exempelvis reagera positivt på socialutskottets fempartiinitiativ. Men ni valde som socialdemokrater att avvisa det, och tack vare att ni fick hjälp av vann ni en majoritet i den här kammaren för att avvisa detta. Det är givetvis så att om regeringen, Socialdemokraterna och en majoritet här i ger en signal har myndigheten örat mot marken och läser av att det är dags för en viss praxis, eller att det inte är det. En regering kan aldrig avsvära sig sitt ansvar för vilken politik som drivs i landet. Jag reagerar naturligtvis också på att vi inte har fått en bisats till svar eller bekräftelse på frågan om det verkligen är en ny politik på väg, att praxis faktiskt kommer att förändras. Eller blir det som vanligt de vackra orden, men efter den prövning som har lämnat över till regeringen blir det de facto samma politik? Jag förväntar mig, liksom , att vi får höra mer av förtydliganden om vad det blir för slags uppföljning av det som har skett. Svaret ger inte en trygghet i fråga om att det blir en ordentlig uppföljning. Minister har i texten redovisat de hinder som kan finnas för en uppföljning men uttalar ingen bestämd ambition att vi ska göra allt som står i vår makt för att följa upp att vi har landat i rätt politik i tidigare beslut. Även här vet vi att det har förekommit åtskilliga grodor. Vid presskonferensen sade att de kanske inte vill bli uppföljda. Varför går det inte att rätt upp och ned säga att uppföljning har vi egentligen inte gjort tidigare men att vi nu ska försöka göra det på ett ordentligt sätt? Kan vi få besked? 89 Statsrådet (): Först till fråga hur det ska ta: Det är naturligtvis svårt att svara på den frågan. I de ärenden som lämnas till regeringen för avgörande agerar regeringen som rättstillämpare, och det betyder att en rad formalia måste följas. Man ska kommunicera med ombudet, se över själva utredningen etcetera. Det finns en del sådana saker. Jag hoppas och räknar med att det ska kunna fattas ett beslut , självklart . Det är barn som ligger och väntar på besked. Det är också någonting som väldigt många andra barn väntar på, eftersom det inte fattas beslut och inte görs någonting i ärendena. Det är oerhört viktigt, så vi kommer att fatta beslut så snart som det går. När det gäller uppföljning tror jag att man måste se det ungefär så här. Det allra viktigaste är att vi har en asylutredning. Jag håller helt med och om att det är där grunden finns. säger att vi måste utreda om barnen kan tänkas bli utsatta för övergrepp av olika slag, och det måste finnas med. Om det är barn som behöver sjukvård måste det också göras en utredning av hur det ser ut i hemlandet. Den bedömningen måste vara sådan att det beslut som fattas innebär att det inte finns någon risk för den personen, inte finns någon risk för förföljelse. Om det är sjuka barn ska det också finnas vård att tillgå. Vården kanske inte håller samma kvalitet, det kan finnas olikheter och så vidare, men det är ingenting som är asylskäl. Men det ska finnas vård det är grunden. Det finns ingen allmän skyldighet för myndigheter att följa upp ett beslut som har fattats. Det beror på att det inte finns någon grundläggande rättighet för svenska myndigheter att utreda utländska medborgare i deras eget land. Här måste man i så fall gå fram på helt andra vägar. Vad som däremot är oerhört viktigt är att skaffa sig en allmän kunskap om till exempel vård i hemlandet, skaffa sig kunskap via UNHCR, vårdgivare etcetera, och se både hur vårdmiljön är och vilken miljö barnen kommer från. Det här är också någonting som vi håller på att diskutera inom ramen för samordnarens uppdrag. Att svenska myndigheter inte har någon skyldighet att följa upp eller ha kontakt efter ett avvisningsbeslut innebär inte att vi inte vet någonting. Ofta fortsätter man att hålla kontakt med handläggare, såtillvida att man har telefonkontakt eller andra kontakter. När det gäller apatiska barn har haft kontakt med tre, fyra eller fem barn, och där har det visat sig att barnen mår ganska bra. Vi har också verkställighetsrapporter som visar att under resan tillbaka har många barn blivit oerhört mycket bättre. Jag måste också svara på fråga när det gäller avvisningar. Självklart är det så att de tiotal barn som har avvisats inte alls har haft livshotande sjukdomar. Det ligger i grundbedömningen. Det är någonting som vi naturligtvis måste slå fast. Livshotande sjuka barn ska inte avvisas från . 90 (): Uppföljning handlar om två delar. Man ska undersöka vad det är som tar emot det sjuka barnet om det avvisas, det vill säga om det finns vård just för det enskilda barnet. Jag har tagit upp ett exempel från där en av UNHCR:s läkare säger att till exempel armenier, människor som kommer från en etnisk minoritet, inte kan få någon vård. Det är möjligt att det finns vård i landet, men alla har inte tillgång till vården. När det gäller barn, där ribban ska vara lägre, kan man väl åtminstone säga att barnen ska ha rätt till vård, inte bara tillgång till vård? När det gäller uppföljning av de barn som har avvisats har faktiskt statsrådet gett löfte i en frågestund här om att de svårt sjuka barn som har avvisats ska följas upp. Men kommer ministern och säger: Det går inte att följa upp de här barnen. Vi tänker inte göra det. Någonstans måste man väl ändå hålla de löften som man ger. Jag vill ge statsrådet ett nytt huvudbry. I statsrådets egen hemby i träffade jag en apatisk kvinna som sköttes av sin man och svärmor. Visserligen var hon bara och inget barn. Däremot hade hon ett barn som i halva sitt liv saknat en mamma. Har denna kvinna som själv är som ett barn med blöjor och som måste ha sondmatning någon chans att bli behandlad på samma sätt som de apatiska barnen, det vill säga om regeringen fattar ett positivt beslut och ger dem uppehållstillstånd? 91 Statsrådet (): har ställt väldigt många frågor till mig, och vi har haft många interpellationsdebatter. Det har oftast handlat om barn och barn i asylprocessen. För asylsökande barn generellt finns det verkligen ett väldigt starkt engagemang i . har faktiskt gjort ganska mycket på det här området. Vi har lyft fram barn i asylprocessen mer än något annat land. Det tycker jag är bra. Därmed ser vi också en rad olika problem. Vi har naturligtvis också ett ansvar i förhållande till andra länder att se till att man får samma fokusering på barn där. När det gäller de apatiska barnen är väldigt mycket gjort, men här återstår oerhört mycket att göra. Det handlar om det förebyggande arbetet men också om att vi får en tydlig praxis på området. I det ärende som är överlämnat till regeringen kommer det att bli ett vägledande beslut. Sedan är det återigen myndigheterna som utifrån detta formar sin egen praxis. Regeringen kan inte gå in i varje enskilt ärende, men det blir något som man har som bas för att utforma praxis . Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2004/05:516 om den svenska statsförvaltningens integritet och oväld 92 Statsrådet (): har frågat vilka åtgärder jag avser att vidta i syfte att värna den svenska statsförvaltningens integritet och oväld. inleder sin interpellation med att konstatera att , Ams, är en av viktigaste myndigheter. Det påståendet skriver jag gärna under på. Han refererar därefter två inlägg som och har gjort i debatten kring vilka politiska värderingar som olika arbets- och uppdragstagare inom Ams och landets högskolor påstås ha. och så kallade kartläggning av politisk inställning sägs visa att alltför många av dessa personer omfattar socialdemokratiska värderingar. Låt mig inledningsvis understryka att frågan om politisk övertygelse i grunden är var och ens ensak. Den handlar därigenom om varje människas personliga integritet. Våra grundlagsregler om skydd i förhållande till det allmänna mot åsiktsregistrering visar att frågan är grundläggande i en demokrati. Jag tycker mot denna bakgrund att man ska vara mycket varsam när det gäller att hantera dessa frågor och framför allt att dra de slutsatser som försöker sig på. jämför utnämningar av ledamöter i olika styrelser och nämnder med någon form av sannolikhetskalkyler. Det resonemanget skulle möjligen vara riktigt om man utsåg dessa personer genom att dra lott eller kasta tärning. Min åsikt är dock att valet av ledamöter till våra myndighetsstyrelser även fortsättningsvis ska ske utifrån förutsättningen att styrelsen, genom sin samlade kompetens, på bästa sätt kan genomföra det uppdrag som regeringen har gett den. har på uppdrag, via olika offentliga informationskällor, tagit fram uppgifter om vilka personer som varit ordförande i statliga utredningar och dessa personers politiska hemvist. Materialet visar att för av dessa finns det inte någon partipolitisk bakgrund över huvud taget. Av de sammanlagt 265 offentliga utredningar som angivits har en ordförande med vad definierar som en partipolitisk bakgrund inom socialdemokratin. Jag har mycket svårt att förstå våldsamma indignation över dessa siffror. När det gäller regeringens utnämningsmakt så ingår den slutligen i arbetsuppgifterna för den parlamentariskt sammansatta kommittén (dir. 2004:96, ) med uppdrag att göra en samlad översyn av regeringsformen. Denna ska bland annat se över möjligheten att öka öppenheten vid tillsättningen av högre statliga tjänster. Kommittén ska redovisa sitt uppdrag . 93 (): Den svenska förvaltningsmodellen bygger på en tydlig rågång mellan politik och förvaltning. Tanken är att politiker ska bilda opinion, fatta beslut, stifta lagar och utfärda generella riktlinjer. Förvaltningen ska ägna sig åt att verkställa politiskt fattade beslut, tolka och precisera de riktlinjer som politikerna har lagt fram och fälla avgöranden i enskilda fall. Syftet med den här modellen är att vi ska tillförsäkra medborgarna i en rättssäkerhet och rättstrygghet. Medborgarna ska veta att de kommer att bli objektivt, sakligt och neutralt bemötta i mötet med de olika myndigheterna. Det ska inte vara några partipolitiska sidoblickar som skapar problem för medborgarna att känna rättstrygghet. Det här är en modell som har tjänat väl . Det är en modell som också har haft en stor och bred politisk uppslutning i den svenska debatten. Men den här modellen hotas. Steg för steg pågår nu en konstitutionell omvälvning i . Om inget görs driver den omvälvningen i riktning mot en socialdemokratisk enpartistat. Det finns i huvudsak tre hot mot den svenska förvaltningsmodellen som vi är vana vid att se den. Det handlar för det första om utnämningspolitiken, där rapport efter rapport, undersökning efter undersökning, studie efter studie visar på samma entydiga mönster. Regeringen använder sin exklusiva utnämningsmakt till att utnämna sina egna kompisar till de höga tjänsterna i statlig förvaltning, i statliga bolagsstyrelser och i kommittéer och utredningar. Överallt i den statliga förvaltningen dominerar socialdemokrater på de ledande positionerna. Ett av de senaste exemplen är att just inom , Ams, är samtliga höga chefer socialdemokrater. Det handlar för det andra om den politiska myndighetspropaganda som blir allt viktigare. har vi sett ett antal fall. har bedrivit en politisk propagandakampanj. har bedrivit en politisk propagandakampanj. Jag skulle kunna ge fler exemplen. Detta innebär att gränsen mellan förvaltning och politik överträds. Detta är också ett led i att den svenska modellen successivt överges. För det tredje handlar det om den omfattande statliga byråkratin. har vi fått ett trettiotal nya myndigheter i . Antalet myndigheter ökar . En viktig orsak till att antalet myndigheter ökar är just att regeringen vill ha nya myndigheter som ska ägna sig åt politisk propaganda och opinionsbildning och att man vill ha nya reträttposter åt personer inom socialdemokratin som behöver nya jobb. Tanken att vi ska ha en effektiv statlig förvaltning i medborgarnas tjänst håller på att sättas i fara. Väldigt många statstjänstemän runtom i gör ett fantastiskt jobb , men de sviks av en politik som premierar lojalitet mot den politiska makten framför integritet, självständighet och oväld. Statsrådets svar är mot den bakgrunden mycket egendomligt. Att statsrådet har mage att antyda att och skulle ägna sig åt olaglig åsiktsregistrering! Det är fullständigt häpnadsväckande. Tänker statsrådet göra något åt dessa förmodade olagligheter som ledamöter av ägnar sig åt och anmäla det så att vi får juridisk prövning? Både folkpartister och kristdemokrater har i själva verket använt fullt officiella källor för att granska offentliga personer. Det får offentliga personer acceptera. Vill statsrådet backa på detta ställningstagande? Det är en väldigt allvarlig anklagelse som statsrådet har riktat. 94 Statsrådet (): Inför den här interpellationsdebatten har jag ganska noga gått igenom de tidigare interpellationsdebatter som har haft i detta ämne. Jag vet inte om det har fallit på lott i den nya alliansen att granska den här frågan . De påståenden som har sagts är de som ständigt återkommer i varenda interpellation. tycks leva efter devisen att om man upprepar en osanning tillräckligt blir den sann. Jag ställer inte upp på det resonemanget. påstår att det sker en systematisk politisering av liksom av hela utredningsväsendet. Som jag sade i mitt inledningssvar visar en rapport som själv varit med att ta fram att av de utredningsordförande som har utnämnts inte hade någon koppling över huvud taget till det politiska systemet, vare sig socialdemokratisk eller borgerlig. De resterande hade det. Jag tycker att det är en ganska bra balans. Det kan ju inte vara så att politiker är diskvalificerade att medverka i utvecklande av statsförvaltning eller i utredningsväsendet mot bakgrund av sina kunskaper. Jag vill bestämt hävda att även när någon har en politisk beteckning det kan vara en folkpartist, en socialdemokrat eller en kristdemokrat och får ett ordförandeskap någonstans görs bedömningen utifrån vad man kan och vad man kan tillföra verksamheten. Det kan jag stryka under med verklig tydlighet. Jag har själv varit med i några sådana processer inom mitt eget område där vi har utsett ordförande i myndigheter. Vi går då väldigt noga igenom vad ordförandena kan tillföra, vilken balans man kan ha i verksamheten och styrelsen så att man får en myndighet som fungerar väl gentemot generaldirektören och får en helhet med den sammansättning som är. Vid återkommande resultat- och målstyrningsdialoger följer vi också upp detta. Vi har ett resonemang med generaldirektören om hur styrelsen har fungerat och hur ordföranden har fungerat gentemot generaldirektören och styrelsen i övrigt. Påståendet att det är något slags gratifikation där man ger sina partivänner uppdrag är kanske något som skulle överväga att ta tillbaka. Om man systematiskt ska titta igenom myndigheter och se var de har haft sitt politiska hemvist och använda det i en debatt som man har gjort gentemot Ams står jag fast vid mitt påstående. Om det ska användas och om man systematiskt ska gå igenom och se hur de hör samman kan jag inte se annat än att man använder det som en politisk kartläggning av varifrån tjänstemännen kommer. När det gäller Ams är det väl en ganska stark kränkning gentemot hela tjänstemannasammansättningen att man skulle rekrytera chefer vidare i organisationen på politiska meriter. Jag vill hävda som min bestämda uppfattning att de tjänstemän som finns där rekryterar människor mot bakgrund av vilka kvalifikationer man behöver för att utföra sitt jobb och att det inte handlar om vilket politiskt hemvist man har. Det skulle aldrig falla mig in, om jag träffar en myndighetschef eller generaldirektör, att försöka lista ut hans eller hennes politiska tillhörighet när det gäller en utnämning för att försöka spåra hur det skulle påverka verksamheten. Jag tycker att detta är en ganska olycksalig debatt. Jag vill föra tillbaka den till där började. Det här har fungerat väl . Jag tycker faktiskt att det fungerar väl nu också. Vi har en myndighetsstruktur och organisation i som vi ska vara stolta över. Det kan vi vara i fortsättningen också. 95 (): Jag konstaterar att statsrådet fortsätter att upprepa mycket allvarliga anklagelser. Jag hade önskat att statsrådet skulle hålla sig för god för det. I själva verket måste offentliga personer, precis som jag sade tidigare, tåla att det som de har gjort officiellt och helt offentligt analyseras och granskas. Det tänker jag fortsätta att ägna mig åt. Om statsrådet menar allvar med sina anklagelser borde han se till att pröva detta rättsligt. I själva verket uttalades naturligtvis detta av statsrådet i ett försök att skyla över de återkommande överträdelser av regeringsformen som regeringen ägnar sig åt genom sin utnämningspolitik. Statsrådet återkommer till frågan om sannolikhetskalkyl. Han nämner det också i sitt interpellationssvar till mig. Han säger att det är viktigt att man ska kunna ha en politisk bakgrund om man ska kunna bli hög statlig chef, vara utredare eller sitta i statliga bolagsstyrelser.