prot · GS09134 · 2005-06-07 00:00:00 — Rovdjurspolitiken går mot ett haveri. Så säger i en artikel. Han har 300 000 jägare med familjer bakom sig. Jordbruksministern var, enligt samma artikel, på , och hon kunde inte där heller ge klart besked på frågorna utan sade att ett problem för rovdjurspolitiken är att den inte får den legitimitet som den behöver. Vad jag förstår syftade jordbruksministern på att många som lever i områden med rovdjur inpå sig inte accepterar den rovdjurspolitik och lagstiftning som finns . Det förstår vi. börjar man att ledsna på inte-svar från jordbruksministern. har skrivit direkt till statsministern: Det är dags att statsminister tar tag i det här och för svenska folket klargör om det är det socialdemokratiska partiet som anser att vi boende på landsbygden och jägare är så brottsbenägna att vi inte kan hantera vår rättighet att försvara egna tamdjur vid rovdjursangrepp. Jag tyckte måttet var rågat när jag följde debatten hemma i om Gräsöbonden som blev bestraffad och när vi fick besked att en man har fått fängelsestraff för ett vargskott han själv anmält. Det är självklart att man blir minst sagt irriterad. Av en annan tidningsartikel framgår det att det krävs ett opinionstryck mot HD. Jag tycker att det krävs ett opinionstryck mot jordbruksministern och den regering vi har. Det är precis vad som framgår i den här artikeln, att det är självklart att ingen kommer att sluta att skydda sina djur. Det ligger i sakens natur. Det är den utkomst man har. Man lever på dem. Man har dem inte för sitt eget nöjes skull. Men ingen kommer att göra som gjorde, det vill säga anmäla att man har skjutit en varg. Nej, i stället blir det: skjut och gräv. Det är inget som kan accepteras eller som någon av oss tjänar på eller gillar. 86 (): Debatten sker i och inte i , eller på annat håll. Så är verkligheten. ligger här, men vi ska ha våra hjärtan även i bygderna i . Vi är flera som har reagerat mot att en bonde, en modern herde, som fredar sin husdjur, sina får, mot rovdjur, mot vargen, straffas av samhället genom att dömas till fängelse . Det är ett straff som annars tilldöms dem som dräper en människa, som rattfull åsamkar människors död och så vidare. Här döms en ostraffad företagare, en bonde, som skyddar sina husdjur, sina får, till att sitta i fängelse i stället för att arbeta i sitt företag. Det är en signal så gott som någon i dessa de yttersta av tider när företagandet sätts på undantag och diskussionen i stället mest handlar om betalt friår och den exakta nivån för ersättningar i olika stödsystem. böcker talar mycket om den gode herden som skyddar och bryr sig om sina får. Människan har haft husdjur, skött dem, använt deras mjölk och kött, givit dem foder och vatten samt skyddat dem från faror och ond bråd död. Detta, fru jordbruksminister, ligger i vår ryggmärg, i det innersta av vårt väsen, att ta väl hand om och skydda våra husdjur. är det inte så. Den varg som börjar riva får, under stor skräck och lidande för fåren, skyddas av lagstiftningen så till den grad att det i stället blir den gode herden som i sin iver att skydda sina får klassas som brottsling värd stränga fängelsestraff. Jag ska ge en ögonblicksbild av hur en annan drabbad herde, en bonde, upplevde det när hans får dödades och skadades av en varg. Det är LRF:s ordförande i , en mycket sansad man som beskrev verkligheten för årets LRF-stämma: morgon när i gick ut för att se till sina djur möttes han av en hemsk syn. Döda får, får som fortfarande levde men där halva bakdelen var aväten, får som var huggna i halsen, livrädda förskräckta får. 13 får avrättades av varghanen. De satte ut vakter . Men efter var det dags igen. 17 döda får och tre saknade. Vargen har varit uppe på trappa och på hans gårdsplan. De rovdjursdrabbade lantbrukarna får inte full ersättning, varken för sina skador eller stängsel. Indirekta skador en oerhörd tidsspillan att leta får och döda dem i ordnade former ersätts inte alls. Den som skyddar sina tamdjur betraktas efter den senaste domen som grov brottsling och döms till fängelse, på samma sätt som om han vållat någon människas död. De händelser som lantbrukare går igenom vid ett vargangrepp handlar inte bara om ekonomiska försluter. Det handlar lika mycket om traumatiska upplevelser, psykiskt lidande, vanmakt, rädsla och oro över att inte ha kontroll över sin vardagliga situation som människa. Det är lätt att sitta i och tycka att vi inte ska ta till övertoner i vargdebatten, men försök att tänka er in i situation. Det här var vad sade. Ja, jordbruksministern, det är lätt att sitta i . Det är lätt att föreskriva för landsbygdens företagare vad de ska tåla, eller för till exempel bybor i i där man lever i skräck för sju björnar som rör sig längs ridvägar och utanför hus. Men handläggare, , talar klarspråk: Det är svårt att lugna folk som är rädda. Bor man så här måste man lära sig att leva med vildmarken runt hörnet. Är det så här som jordbruksministern ser på stora delar av den svenska landsbygden, en vildmark runt hörnet för storstadsborna? 87 (): Det finns ett stort engagemang bland oss centerpartister för att landsbygdsbefolkningens villkor ska förbättras. Det visar bland annat dagens centerinterpellationer, som tar upp olika problem som uppstår på grund av rovdjursangrepp. Det största problemet med dagens lagstiftning är att den så kallade nödvärnsrätten tydligen inte existerar. Lagen är skriven så att det är i det närmaste omöjligt för en djurägare att försvara sin boskap, sin hund, på laglig väg. Att lagen är svårtolkad, inte bara för djurägaren utan även för rättsinstanserna, visas efter det att tingsrätten, hovrätten och kommit fram till olika beslut. Situationen för jordbrukare som har fått vargrevir i sin närhet är ohållbar. De orkar inte med pressen. De mår dåligt av att se förödelsen efter rovdjursangreppen. De får också en hel del merarbete helt utan ersättning som de ska göra för att skydda sina djur. Att stängsla in sin boskap kan till viss del hjälpa, under förutsättning att det sker enligt konstens alla regler. Statlig ersättning ges för stängslet, men inte för underhåll av det och inte för djurägarens arbete att leta och samla in sin boskap sedan de flytt i samband med att varg har tagit sig in i hägnaden. Jag har i min interpellation återgivit de senaste rovdjursangreppen öster om , och jag har även tagit del av situation, som alldeles redovisade. 30 får sammantaget, i två omgångar, blev vargens byte. Uppgivenheten är stor. Detta försätter djurägaren i en svår och allvarlig situation eftersom boskapen enligt bestämmelser ska vistas utomhus utan hänsyn till om det finns varg som attackerar djuren. Att djurägaren ska vakta sin boskap dygnet runt, det vill säga , kan väl inte vara avsikten. Eller kan vi framöver kanske få se statliga boskapsherdar inom vargreviren? I svaret från jordbruksministern kan jag inte utläsa att det har hänt något nytt sedan frågan sist var uppe till diskussion i kammaren. Det är mycket olyckligt. Jag beklagar det verkligen. kommer med stor säkerhet fler vargangrepp att inträffa, och fler frustrerade djurägare kommer att våndas över valet om de ska våga försvara sina djur eller inte. Detta föranleder mig att än en gång ställa frågan till ansvarig minister: det över huvud taget något förslag om förändringar av § 28 under innevarande mandatperiod? Det här har dragits i långbänk, och vi är många som undrar var frågan sitter fast. Det är olyckligt att skötsamma människor hamnar i den här situationen när de känner sitt ansvar att försvara sina djur för att sedan bli dömda som brottslingar. 88 (): Tack för svaret, ministern, även om jag tycker att det är bland de klenaste svar på en interpellation som jag har sett. Min fråga till ministern var vad ministern avser att göra, inte vad som har gjorts eller vad andra har gjort i den här frågan. Svaret på den frågan återfinns i interpellationssvaret på en enda rad: Vi bereder ärendet i . Det är svaret på frågan vad ministern avser att göra. Resten är bara en upprapning och en bakgrundsbeskrivning av vad som har hänt. Det kan var och en av oss interpellanter och debattörer läsa om vi går in på hemsida eller på . Vi riktar oss inte bakåt i frågeställningen, utan framåt. Det hoppas jag att ministern också tar chansen att göra. Jag tycker att det är näst intill en nonchalans mot . Och det är väl att förvänta sig. Men det är också en nonchalans mot de människor som finns ute i vargbygderna och som har att leva med vargen. Det är nonchalans att inte ge ett bättre svar till dessa. Det andas också en total brist på förståelse för vilka villkor man har ute på landsbygden i dagens . Att man ska tvingas stå och se på när vargen angriper tamdjur är för de allra flesta en fullständigt orimlig ingång i rovdjursfrågan. Jag tror att det är oerhört viktigt, om vi ska klara att ha en livskraftig rovdjursstam det gäller alla rovdjuren att vi har en förankring och en legitimitet i rovdjurspolitiken. Det har vi inte , därför att lagen stämmer inte överens med det allmänna rättsmedvetandet, det vill säga att man måste kunna skydda sina djur om rovdjuren angriper. Den här förankringen och legitimiteten månar vi om, precis som jag vet att ministern gör. Men låt oss då se till att få fram ett förslag som gör det möjligt för djurägare att försvara tamboskap och tamdjur! Min fråga, som jag återupprepar, är: När kommer ändringen? har gett ett tillkännagivande om att vi vill ha en översyn av 28 §. När kommer ändringen, och kommer den att göra det möjligt för djurägare att skydda sina tamdjur? 89 (): Det kan tyckas lite egendomligt att en bleking som har utvandrat till ska lägga sig i en vargdebatt, men det finns skäl till detta. Vi har haft vargbesök både i och i , och även där har en varg ställt till stor förödelse för fårägare. Jag har genom släkt och vänner i och fått reda på vargens härjningar mot viltet och mot fåren, och jag delar deras oro. Jag antar att ministern känner till att det även i finns en stor häpenhet inför den fängelsedom som har drabbat lantbrukaren som sköt den varg som dödade hans får. Jag har fått diskutera landsbygdens överlevnad och betydelsen av öppna landskap med ministern, och vi har varit överens om en del. Därför undrar jag nu: Är inte denna dom ett hot mot landsbygdsbefolkningens levnadsvillkor? Ska det inte vara möjligt att skydda sina djur mot vargens angrepp? Nästa steg kan bli att vargen ger sig på andra husdjur, som katter och hundar. Det lär finnas områden i landet där föräldrarna inte vågar släppa ut sina barn ensamma på grund av vargfaran. För oss som är uppväxta på landsbygden är det självklart att de djur som en lantbrukare har fått förtroendet att ta hand om ska ha de allra bästa villkoren. All misskötsel av djur måste beivras. En lantbrukare måste kunna beskydda sina djur i alla lägen. Jag har med mina barn och barnbarn besökt och där fått se det stora varghägnet. Där gör varg ingen skada, och de tycks trivas ganska bra. ska inte detta konstaterande missförstås så att jag anser att alla vargar skulle finnas i djurparker. Men låt oss ändå göra ett tankeexperiment och översätta djurparkens förhållanden till några stora hägn i vårt land med möjligheter till milsvida vandringar för vargen. Där finns bytesdjur, och där kan man också ha kompletterande utfodring. Då finns vargen i tryggt förvar, och folk och fä kan känna sig trygga. Jag är medveten om att detta är ett mycket radikalt förslag, men jag kan förstå de djurägare som hävdar att det är enda lösningen. Som det är nu med lagstiftningen kan man alltså inte skydda sina djur mot vargens angrepp. 90 (): Här är ytterligare en skåning som lägger sig i debatten. Skälet till att jag gör det är att jag sitter i miljö- och jordbruksutskottet och har lite ansvar för de här frågorna i mitt parti. Jag tycker att det är viktigt att vi har den här debatten och att vi tar människors oro på allvar. Det måste vi göra. Det har framgått från många av interpellanterna. Jag sitter i och kan berätta att på vårt förra möte fanns en representant för Småkom med, och då frågade jag honom hur de såg på rovdjursfrågorna. Svaret blev då: Om du vill fylla Folkets hus i någon kommun ska du bjuda in till att prata om rovdjursfrågor. Så är det; det engagerar så väldigt många. Det är klart att vi måste göra någonting. Jag tycker också att det kanske har tagit lite . Det är en svår och komplicerad fråga. Jag tror att det är viktigt att det kommer signaler till djurägarna att de har rätt att försvara sina djur om de angrips. Men vad är då försvar? Är det att skjuta vargen direkt? Jag tror att det skulle vara att gå alldeles för långt om vi hade gjort det hade vi nog utrotat vargen. Försvar kan vara skrämselåtgärder, att förebygga och att satsa mycket mer på rovdjursstängsel. Om varg finns inom områden med rovdjursstängsel kanske man ska få skjuta vargen, eller skrämma den. Jag vet inte, men jag tycker att vi måste ta den här diskussionen. Enligt vad vi säger i mitt parti måste man försöka hitta förslag som innebär att vi får en långsiktigt hållbar rovdjurspolitik. Det är det som vi alla har kämpat för. Jag tror att är ganska enig om det här. Jag kan ibland tycka att det är konstigt att rovdjursfrågan engagerar så många. Om en bygd får en försämrad service, om affären läggs ned och om ett sjukhus stängs får man inte den utflyttning som rovdjursfrågan medför. Jag tycker att det är konstigt. Man måste uppfatta och känna av vad människor ser som stora och viktiga frågor, och det här är en fråga som verkligen engagerar. Om vi kan hitta konstruktiva förslag vill vi från vara med i diskussionerna. Man måste vara lyhörd och öppna sig. En sådan här fråga ska vi inte ha i valrörelsen, utan vi ska kunna hitta en lösning . Det har här pratats ganska mycket om domar och domskäl. Jag kanske inte ska gå in på det, men jag tycker att det är olyckligt att skillnaden mellan domar ibland är ganska stor. Det gäller då att hitta någon typ av likvärdig tolkning av 28 §. Det ska vara lika. En domstol ska tolka på samma sätt i som i . 91 (): råkade jag titta på tv, och där satt en kvinna som föll i gråt inför tv-kamerorna. Hennes man hade precis fått ett telefonbesked att han hade dömts till sex månaders fängelse. Känn in det, jordbruksministern, sex månaders fängelse. Det är av en människas liv. Det är inte nog med fängelsevistelsen. Man blir också stämplad som fängelsekund för resten av livet. Man hamnar i ett brottsregister. Troligen mister den här personen sina vapenlicenser av samma skäl. Det brott som denne ansvarskännande lantbrukare gjorde sig skyldig till var att han värnade sina djur mot ett rovdjur. Jag hävdar att mannen fängslas på grund av regeringens och jordbruksministerns orimliga regelverk, brist på engagemang och senfärdighet i kombination. Min fråga är: Är jordbruksministern till freds med den här situationen? Känns det bra inombords när man skickar människor i fängelse på grund av att man inte ändrar orimliga regelverk? kom 1999 fram med ett förslag i den här frågan. Av det svar som ministern har lämnat framgår att man ansåg det förslaget vara mindre lämpligt, som det stod. Förra riksdagsåret uppdrogs av till regeringen att återkomma med en förändring. Detta bottnade bland annat i miljö- och jordbruksutskottets besök i . Där sade jordbruksforskarna muntligen till oss att om man ger en ökad möjlighet anser man att det är lättare att värna stammen, och att antalet djur därmed skulle öka, än om man har en sådan rigid inställning som ministern och regeringen har när det gäller den här frågan. Jag och har engagerat oss kontinuerligt i den här frågan. Det är bara drygt sedan jag ställde en fråga om detta till statsministern, eftersom vi nu hamnar i betessäsongen. Han svarade naturligtvis undfallande och svävande och ansåg att det är viktigt att man gör det här ordentligt. Det ska väl ändå inte behöva ta att göra en sådan smärre förändring. Jordbruksministern gör uppenbarligen också grova missbedömningar i detta. Jag fick i ett skriftligt svar beskedet att skulle det komma en förändring i avvaktan på att Gräsödomen skulle komma. Den blev visserligen försenad, men ännu ingenting har synts. Därefter har jordbruksministern sagt att ska det komma. , jordbruksministern, är det sommar. Min fråga är: Kan man över huvud taget lita på jordbruksministern i den här frågan? Är det ovilja, okunnighet, arrogans, senfärdighet eller vad är det som ligger bakom? Jag kan kort konstatera att ministern har en uppenbar oförmåga att förstå hur de här människorna har det. När kommer förändringen? 92 Jordbruksminister (): Jag är överens med interpellanterna om att man ska kunna skydda sina djur. Det är vi mycket överens om. Det är givetvis inte detsamma som att alltid döda rovdjuret. Jag är därför väldigt glad att både och tar upp de förebyggande åtgärderna. Dem ska vi ha med oss, tycker jag. De är viktiga. Vi har också varit framgångsrika när vi har arbetat med de förebyggande åtgärderna. Trots att vi har en större vargstam har inte rovdjursskadorna ökat i nämnvärd omfattning. Jag tror också att vi ska fundera över om vi kan vidta ytterligare åtgärder när det gäller att förebygga konflikterna. Jag tycker också att vi ska komma ihåg att det är centralt med en dialog och att vi har regionala rovdjursgrupper och regionala förvaltningsplaner. till det som är frågan för den här debatten. Vi har problem med 28 § jaktförordningen. Vi har problem med legitimiteten kring rovdjurspolitiken i de här bygderna, även om vi generellt har ett starkt stöd för den förda rovdjurspolitiken den politik som har beslutats här i kammaren. Jag har också stor förståelse för den situation som de som lever i de här bygderna har, särskilt om man har tamdjur, och för de känslor som finns kring rovdjuren. Jag har noga funderat över vad tillkännagivande som vi fick 2004 innebär. säger mycket klokt i tillkännagivandet att vi måste se över den här paragrafen i jaktförordningen, men betonar rättssäkerhetsaspekter och de fastlagda målen i rovdjurspolitiken. Det är inte så enkelt som att säga att det bara är att ändra paragrafen och sedan är allt frid och fröjd. Vi ska ha ett system som är rättssäkert och förenligt med målen i rovdjurspolitiken. Vi behöver förtydliga 28 §. Det tycker jag också. Jag kan berätta att vi har kommit långt i det arbete som pågår i departementet. Jag ser framför mig att vi kan lägga fram ett förslag som innebär att vi förstärker skyddet för tamdjuren. En viktig ingrediens i det förslag som regeringen kommer att lägga fram är att man ska ha rätt att döda rovdjur inom inhägnat område. För att få rättssäkerhet och ett förtydligande av 28 § är inriktningen på arbetet att man inte ska kräva att rovdjuret har dödat ett tamdjur. Jag vill vara konkret på den punkten. Det är en viktig ingrediens i det förslag som jag räknar med att kunna lägga fram . För mig är inte vårterminen slut . 93 (): Tack, ministern. Om det kommer en förändring som kan få acceptans i hela och som kommer att kunna få acceptans hos svenska folket det är ju det viktigaste skulle det vara mycket glädjande. Då tycker jag att interpellationen har givit resultat. Det hälsar jag med tillfredsställelse. I går var det ju . Det var nationaldag som vi firade som . Vi firade och vi var stolta och glada över vårt fosterland. Vi var glada över vår vackra natur, glada över vår demokrati och glada över vår mångfasetterade kultur. Vi måste fortsätta att var det. Vi kan inte vara det om vi har den lagstiftning som vi har på det här området. Det hastar verkligen så att vi nästa kan känna att vi kan vara helt och fullt glada. För mig var det onekligen smolk i bägaren under firandet i går när jag visste att vi skulle debattera svensk lagstiftning och en paragraf som det inte fanns anledning att fira. Att vi i har en sådan här lagstiftning är varken demokratiskt eller rättvist. Jag hoppas och förstår att jordbruksministern har insett att vi börjar ledsna och att vi kräver en förändring. Det går inte att lösa den här konflikten på annat sätt. Det är ju jordbruksministern som tillsammans med kollegerna i regeringen har makten. Det är klart att man undrar vad man egentligen väntar på. Man beskriver problematiken, och vad jag förstår har man insett problematiken. Det måste finnas en hållhake på något vis. Jag har faktiskt undrat varför det har blivit så här. Varför har det blivit så att vargen är så väldigt fruktad? Jag har i min barndom hört: Visst kan du gå i skogen. Det är klart att du kan gå upp i skogen och plocka bär och svamp och vara alldeles lugn. Men jag är tyvärr inte längre helt lugn i . Jag slog upp i och läste om vargen. Där stod det: Vargen har i hela varit det mest fruktade och hatade bland de större rovdjuren ända . dödades det 25 000 kreatur av rovdjur och så har det fortsatt. Så det känns ju inte som att vargen har varit någon unik varelse, vare sig eller . blev vargen kanske lite unik. Det har också förts en diskussion som jag tyckte var lite överdriven, men så läste jag i att man hade tagit upp den också där. Jag citerar: Vid en genomgång av kyrkböcker under upptäcktes bara noteringar om två vargdödade barn. Alltså hade det hänt, det som man har sagt aldrig har hänt. Sedan läste jag vidare: När offrens antal i några socknar i steg till 8 barn rörde det sig om en varg som under fångenskap mist sin naturliga rädsla för människor. Man diskuterar ju om vargens naturliga rädsla för människor eller om det är vi som är onaturliga. Men vi ska väl inte gå tillbaka till 1800-talet, utan vi lever . Om man ska kunna efterleva den lag som finns måste vi återinföra detta med herdar som pratade om som finns med i hagen och vaktar djuren. Jag förstår att vi inte behöver det . 94 (): Vi diskuterar nu rätten för våra rovdjur att fritt ägna sig åt sina naturliga beteenden genom att överfalla, sarga och massdöda fredliga får. Denna rätt skyddas så starkt att den som vill skydda sina husdjur riskerar fängelsestraff på ett halvt eller . Husdjurens lidanden får här ge vika för vargens naturliga beteende som människans naturliga beteende att hålla vargen borta kriminaliseras. Självfallet innebär den växande vargstammen också att vargen får uppdraget att på olika smärtsamma sätt döda otaliga älgar, rådjur och andra djur som människan annars hade fällt genom ordnad jakt. Ministern kom med något besked i alla fall, att man kanske får rätt att skjuta varg inom hägn, och det är bra. Detta hade dock inte räddat bonden i från sex månaders fängelse. Den vargen sköts från hägnet. Min fråga är: Tycker ministern att straffsatserna är väl avvägda ? Jag anser att de är för höga och bör sänkas. Vad tycker ministern? Jag har framställt en interpellation som tas upp här alldeles strax om ligghallar för uroxar, Highland Cattle, som levt i det fria utan ligghallar. När det gäller välfärden för våra husdjur vet välviljan vanligen inga gränser, utom när det handlar om fårens situation i varglandskap. Reglerna är ibland så kostsamma att uppfylla att lantbrukarna tvingas att upphöra med köttdjur och betesdrift. Landskapet växer igen, och vi äter gladeligen importerat kött från djur som levt under sämre förhållanden än i , det vill säga vi ägnar oss åt dubbelmoral och hyckleri. Effekten blir densamma. Det blir omöjligt att hålla får och behålla en levande landsbygd på grund av vargfaran. Herdarna och bönderna liksom den bonde som dömts till sex månaders fängelse tvingas att sluta med sina husdjur och överge sina betesmarker. Den aktuella bonden har ju fått sluta med får. Jag vet inte hur han ska kunna hålla landskapet öppet, det som vi värnar om så mycket. Det är det som det handlar om. Vad innebär detta för landsbygden? Frågan är vad jordbruksministern egentligen vill med landsbygden och våra unika betesmarker i norra i områden med växande rovdjursstammar. Betesmarkerna är redan hotade genom en mycket krass ekonomisk verklighet. Signalerna om hur man får skydda sig mot rovdjuren ökar självfallet hoten mot det öppna landskapet och den levande landsbygden i dessa stora områden.