prot · GS0972 · 2005-02-09 00:00:00 — Det är behov som ska tillgodoses, och sans och ansvar måste utkrävas. Men jag vill återigen upprepa: Det är ingen idé att vi tittar på det som vi gjorde fel i går. Vi måste bara titta på det för att veta och göra rätt . Vi kan börja göra rätt . Vi kan byta fokus. Vi kan byta fot, och vi kan tillsammans se till att barnen får offentligt ombud så fort det bara går. Barnet består ju till av den ena föräldern och till av den andra föräldern. När man separerar eller skiljer sig är det svårt att alltid se de goda egenskaperna hos sin före detta. Men barnet har rätt att älska sina föräldrar genom hela sitt liv, och barnet har rätt att känna stolthet och veta att det är av den ena och av den andra. Båda är värdefulla, och båda finns där för mig. har de vuxna ombud i rätten som mest talar för sina egna klienters intressen. skulle de här ombuden kunna byta fokus, men det är inte så lätt. Det ligger inte i sakens natur. Man hade tänkt att ombuden skulle titta på barnets hela situation, men i och med att man bara talar med den ena klienten får man aldrig reda på vad den andra klienten, den andra föräldern, har för uppfattning eller syn. De flesta ombud utgår ju ifrån att den egna klienten ska ha det bästa, att soffan ska stå längst i klientens vardagsrum. Det är ingen omöjlighet, orimlighet eller något jättenytt med barnombud. har barn i LVU-mål ett eget ombud. Föräldrarna har sina ombud, men barnet har ett eget ombud som ser till barnets intressen. Så det här är ingenting nytt under solen. Domstolen ska ändå vara en sista utväg när allt annat är uttömt, när konflikten absolut inte går att lösa. Jag yrkar bifall till reservation 9 om barnombud. 189 (): Det här börjar likna lång dags färd . Betänkandet Barn och föräldrar handlar om en rad viktiga frågor. Föräldrar ska ha möjligheter men också ansvar för föräldrarollen. Barn ska ges goda uppväxtförhållanden. Familjen som karakteriseras av närhet och gemenskap, oavsett hur den ser ut, blir av olika anledningar inte alltid den trygghetsskapande verklighet som man tänkt sig. Faktorer som familjen inte råder över, som till exempel trender i samhället, kan vara orsak till problem som annars inte hade uppstått. I mitt anförande kommer jag huvudsakligen att kommentera våra tre reservationer. Först kommer jag bara att säga lite grann om punkten Förmyndare och god man m.m. där vi valde att inte reservera oss eftersom en utredning var på gång. I vår motion resonerade vi om ifall inte kommunerna skulle kunna teckna någon form av ansvarsförsäkring mot bakgrund av att det inte sällan förekommit att en god man lurat sin huvudman på miljonbelopp. Huvudmannens möjligheter att få ersättning för dylika brott är synnerligen begränsade. Därför föreslår den färdiga utredningen att den enskilde inte ska bli helt utan gottgörelse för den skada han lidit varför kommunen föreslås ställa upp med en summa på högst fem prisbasbelopp, . Det tycker vi inte är tillräckligt. Här får vi anledning att återkomma. Jag vill också säga något om punkten samarbetsavtal. Vid en skilsmässa eller en separation där föräldrarna inte kan komma överens måste familjen snabbt erbjudas hjälp för att lösa sina samarbetsproblem. Med barnens bästa för ögonen anser vi kristdemokrater att regeringen bör ta initiativ till åtgärder i syfte att ge information om hur separerade föräldrar kan informeras och stödjas så att barnets behov får styra hur umgänget utformas. I samband med det bör de samarbetsavtal som erbjuds föräldrarna utvärderas. När det gäller talerätt vid hävande av faderskap vill jag säga att det måste ligga i alla parters intresse att faderskap blir riktigt fastställt i moderns, barnets och den utpekade faderns. Lagstiftning och praxis är uppenbart inkonsekventa eftersom olika principer gäller vid olika tillfällen. Om faderskap har fastställts genom presumtion bygger lagstiftningen på avvägningar mellan olika intressen som kan finnas. Om faderskap har fastställts genom bekräftelse finns vissa möjligheter att väcka talan, bland annat fastställt i ett rättsfall i , NJA 1988 s. 525. Däremot finns inte någon möjlighet till hävande av faderskap som fastställts genom dom. I det senare fallet kan alltså inte arvingarna väcka talan. Det förefaller märkligt att efterlevande inte ska ha möjlighet att ifrågasätta ett faderskap som fastställts genom dom. Vi menar att rätten att väcka resningstalan lagfästs för arvingar, oavsett hur faderskapet fastställts. En översyn bör genomföras. Så över till hänsynen till barnets bästa. Enligt FN:s barnkonventions tredje artikel, tror jag att det är, ska vi alltid ha barnets bästa för ögonen när beslut som rör barn fattas. Mot den bakgrunden är och idéer om att en barnbalk ska införas i lagen lovvärda. De hävdar mycket riktigt att de gör det av hänsyn till barnets bästa. Dock, fru talman, ter sig denna ambition något paradoxal när man kommer fram till punkten assisterad befruktning där Vänstern och vill ge lesbiska kvinnor rätt till insemination. Då kommer frågan osökt: På vilket sätt är det av hänsyn till barnets bästa som man berövar barnet möjligheten att växa upp med sin pappa? Frågan måste även riktas till och eftersom de också har ställt upp på en reservation om rätten till insemination för lesbiska kvinnor. Majoriteten avslår reservationen eftersom man inte vill föregripa den proposition om dessa frågor som regeringen har aviserat . har också reserverat sig, men det är en så kallad motivreservation. Vi står varken bakom majoritetstexten eller reservanternas text. I korthet är vår uppfattning den att hänsynen till barnets bästa leder till att ett barn har rätt till både en mamma och en pappa. Därför tycker vi inte att lesbiska kvinnor ska ha rätt till insemination. Att vuxna människor vill ha barn är fullt naturligt. De flesta som bildar familj får barn. Men vissa får det inte. Oavsett längtan efter barn finns det ingen rättighet för någon att få eller, som det numera ofta heter i vår materialiserade värld, skaffa sig barn. Däremot är det den naturligaste rättigheten i världen för ett litet barn att få växa upp med båda sina biologiska föräldrar, med sin mamma och sin pappa. Den här naturliga rättigheten för barnet, det vill säga att växa upp med båda sina biologiska föräldrar, är de andra partierna nu beredda att inskränka. Att driva igenom lagstiftning där vi redan innan barnet är fött fråntar det dess rätt till båda sina biologiska föräldrar rimmar dåligt med principen om hänsyn till barnets bästa. Låt mig slå fast, för undvikande av missförstånd, att det inte finns några fullkomliga eller perfekta förhållanden i heterosexuella sammanhang. Säkert finns det heterosexuella föräldrar som är mindre lämpliga i sin föräldraroll. Dessa har på ett naturligt sätt blivit föräldrar och måste, för barnens skull, få den hjälp och det stöd de behöver. Det är inte obekant för någon att det i homosexuella sammanhang, i homosexuella familjer, finns barn. Oavsett om de har kommit till genom insemination utomlands eller på annat sätt och oavsett vem som råkar vara mamma, pappa eller vårdnadshavare ska givetvis dessa barn ha samma stöd och hjälp som alla andra barn. Det är stor skillnad mellan att hjälpa och stödja olika sorters existerande familjer och att vara med och med lagens hjälp skapa familjer i vilka vi vet att det är större risk för barnen att de inte får den trygghet och stabilitet som de behöver för att utvecklas och mogna. Det är mycket märkligt och framstår som helt inkonsekvent att de som vill lagstifta om att vissa barn ska berövas sina fäder är de som i ett annat forum står upp och talar sig varma för hur mycket pappan betyder, och som vill lagstifta om att pappan ska ta större ansvar. Jag tänker då på allehanda ansträngningar att få papporna att öka sitt uttag av föräldraförsäkringen. Här har tydligen gått längst. Man vill kvotera föräldraförsäkringen för att på så vis mer eller mindre tvinga papporna att ta ut föräldradagar för att de ska få mer tid till sina barn. Förmodligen har man barnens bästa för ögonen i det agerandet. stod socialminister här i kammaren i en interpellationsdebatt om just föräldraförsäkringen. Hon inledde sitt anförande på följande sätt: Det finns en bred samsyn det är i alla fall min uppfattning om vikten av att öka pappornas uttag av föräldraförsäkringen. Jo, helt enkelt därför att det också finns en bred kunskap om vikten av att papporna deltar i vården av barnen. Det är också utifrån barnets bästa som den bedömningen görs. Barnen har rätt att få ha tid med båda sina föräldrar. I alla sina tre inlägg tryckte socialministern hårt på att utifrån barnperspektivet har barn rätt till båda sina föräldrar. Det är inte så ofta jag uppskattande citerar en socialdemokratisk minister, men här är det svårt att låta bli. I socialministerns tredje anförande hittar man följande: Det finns så stora vinster med att få papporna att öka sitt uttag av föräldraförsäkringen. Det handlar om att barnen väldigt tidigt kan knyta en nära och bra kontakt med båda sina föräldrar. Det har också betydelse för hela livet, i vad som händer framöver. I samband med skilsmässor, om det går så tråkigt att man inte fortsätter att leva tillsammans, vilket tyvärr händer, vet vi att en tidig, nära anknytning till pappan också har betydelse för i vilken utsträckning man har möjlighet att upprätthålla en god relation framöver. Det finns mycket bra forskning kring detta. Så långt socialministern. Jag kan inte som kristdemokrat uttrycka det bättre. Slutligen, fru talman, vill jag säga att mot bakgrund av den breda samsyn som tydligen råder när det gäller hur viktigt det är att få papporna att öka sitt uttag av föräldraförsäkringen eftersom barn har rätt till inte bara sin mamma utan även sin pappa, framstår den lagstiftning om insemination av lesbiska kvinnor som berövar barnen deras fäder som rent diskriminerande för dessa barn. Vi kristdemokrater ställer oss bakom alla våra reservationer och särskilda yttranden. För tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 21. 190 (): I detta betänkande har sju reservationer och åtta särskilda yrkanden. Vi har alltså inte sparat på krutet. Jag står naturligtvis bakom alla synpunkter och klargöranden som vi lägger fram i reservationerna och de särskilda yttrandena. Jag kommer inte att hinna lyfta upp allt och inte heller yrka på allt. Det är lätt att fokusera på föräldrarna och föräldrarnas rätt till sina barn när man debatterar de här frågorna. Därför vill jag inleda med att säga att den primära frågan är rättssäkerheten för det enskilda barnet. Jag talar om de åtskilliga barn som är föremål för föräldrarnas konflikt när det gäller vårdnad, boende och umgänge. Jag talar om de barn som vill men inte får uttrycka sin åsikt i frågor som påverkar barnets hela tillvaro. Dessa barn, fru talman, görs till objekt i en tvist mellan föräldrarna trots att det är de som är huvudpersonerna. De vuxnas ombud är ofta så upptagna av att visa att just deras klient är den mest lämpade föräldern att barnet och barnets bästa hamnar i periferin. leder jag en fördjupningsstudie i i familjerättsliga frågor. Studien har framför allt till syfte att förbättra vår kompetens gällande den rättsliga hanteringen av frågor som rör vårdnad, boende och umgänge. Eftersom det pågår en statlig utredning, vårdnadskommitté som utskottet hänvisar till i de flesta fall det är också anledningen till att vi har så många särskilda yttranden och som kommer att lägga fram sitt betänkande längre fram , är det angeläget att undersöka utfallet av vårdnadsreform så att vi som parlamentariker är förberedda på det spännande och säkert mycket bra och fylliga betänkande som kommer att lägga på vårt bord. Vårt syfte har alltså varit att få kunskap om vilka tolkningsmöjligheter lagstiftningen ger och vad som är avgörande för att ett ärende ska behandlas på ett visst sätt. Vi har följt olika myndigheters och domstolars arbete med familjerättsliga frågor. Vi har varit i kontakt med bland annat socialtjänst, familjerättsenheter, socialnämnder, tingsrätter och hovrätter men också tillsynsmyndigheter som och . Vi har till exempel följt hur en socialnämnd sätter sig in i ett ärende innan beslut fattas, hur JO arbetar med att avgöra vilka ärenden som ska tas upp och inte samt hur fungerar som tillsynsmyndighet. Vi har besökt många ställen i hela landet. Vi söker svar på huruvida lagstiftningen har levt upp till intentionerna om att sätta barnets bästa främst i frågor som rör vårdnad, umgänge och boende, om man haft ett könsmaktsperspektiv när man utformat den nya lagen och vad den nya familjerättslagstiftningen har fått för konsekvenser för föräldrar och barn. Inom ramen för studien har vi så klart följt en rad olika fallstudier där föräldrarna tvistat kring barnens vårdnad, boende och umgänge. Här kan jag bara stryka under det vi talade om i den tidigare debatten, nämligen medborgarmakten. Det är väldigt många barn som far illa utifrån hur bland annat myndigheter hanterar deras fall. Det är också många föräldrar som på olika sätt far illa genom att medborgarmakten inte är tillräckligt stark. Vi får diskutera senare om det skulle bli lättare för dem om de också hade skydd i konsumentlagstiftningen. tog jag upp ett exempel. Vi kan kalla det här exemplet flickan , för det är hon som finns i mina tankar en liten flicka som själv uttryckligen ber att få närvara vid en vårdnadsrättegång där förutsättningarna för hennes fortsatta liv i mångt och mycket ställs på sin spets. I detta fall fick den förälder som önskade bo kvar hos vårdnaden om henne, men domen överklagades. Jag kan inte låta bli att fråga mig vilka signaler ett barn som inte blir lyssnat på, som inte får möjlighet att uttrycka sin uppfattning, får från vuxenvärlden. Hur ska detta barn kunna växa upp till en medborgare som litar på rättsväsendet? Jag vill också påminna om det ansvar vi har att se till att den svenska lagstiftningen verkligen lever upp till högst rimliga krav på en stark rättssäkerhet för barn. menar att det krävs en rad åtgärder för att stärka barns rätt i mål om vårdnad, boende och umgänge. Våra motioner är många och skrivna med barnet i centrum. Eftersom kommer att lägga fram sitt betänkande har jag dock valt att inte reservera mig i frågor som kommer att behandlas i utredningen. En viktig fråga som tog upp tidigare och där vi har en gemensam reservation är om barnet ska ha rätt till ett eget ombud. hamnar, som jag tidigare var inne på, barnet alltför ofta i skuggan av sina föräldrar under en rättegång. För att barnets rätt och principen om barnets bästa verkligen ska tas på allvar anser jag att alla barn bör ha rätt till ett eget juridiskt ombud vid sådana här tvister. Tanken är att barnets ombud ska vara frikopplat från föräldrarna och deras eventuella biträden. Barnets ombud ska agera på uppdrag av barnet och ha det enskilda barnets intresse för ögonen under rättegången. Det är en oacceptabel ordning som råder där ett barn ofta aldrig blir tillfrågat om sin åsikt över huvud taget, varken av den tjänsteman som utreder ärendet inom , av föräldrarnas ombud eller av domaren. Vi har i andra sammanhang också lyft upp att rättssäkerheten måste stärkas inom domstolsprocessen. Där skulle vi vilja se obligatoriska barnprotokoll i domstolarna, det vill säga att domstolarna måste motivera domen och besluten utifrån barnets perspektiv och i ett särskilt protokoll lägga fram dessa motiv och på vilket sätt man har tagit till vara barnets bästa. Vidare är det nödvändigt att hänsynen till barnets bästa verkligen förmår genomsyra hela den befintliga lagstiftningen på området. Det är naturligtvis min stora förhoppning att förslag ska leda till en sådan förbättring, men jag anser trots allt att bör sätta tonen i de barnrättsliga frågorna genom att förklara att ska byta namn till barnbalken. Utskottet menar att det inte skulle bli något annat än en tom gest att införa en barnbalk. Det har jag inte förståelse för, fru talman. Jag kan inte förstå ett sådant resonemang. En barnbalk som markerar att barnet är en fullvärdig människa med egna rättigheter ligger helt i linje med den bärande tanken i . Det hörs till och med på namnet, , att så inte är fallet enligt den svenska lagstiftningen . Återigen vill jag poängtera att vi som lagstiftande församling har ett ansvar att se till att mål uppfylls. Jag är övertygad om att vi är ense i den frågan. Men trots det har vi en bit kvar på vägen. Jag ska fortsätta att prata om barnens rätt men i samband med frågan om adoption. Det handlar om rätten för adoptivbarn och barn som tillkommit genom assisterad befruktning att känna till sitt ursprung, sina rötter. saknar dessa barn en lagstadgad rätt till information, eller rättare sagt har föräldrarna ingen lagstadgad skyldighet att tala om för dem att de är adopterade eller har tillkommit genom insemination. Frågan om adoptivbarns rätt att få information om sitt ursprung har varit uppe i både lag- och socialutskottet. Frågan om föräldrars skyldighet att tala om för barnen hur de har tillkommit håller på att beredas inom departementet, men vi anser att den är otroligt viktig att föra fram. Det har även en departementsskrivelse gjort, Ds 2001:53. I det här sammanhanget har vi från också valt att stödja bland annat en centermotion som vi tycker är alldeles ypperlig. Den handlar om att tillåta samboadoptioner. Till skillnad från egen reservation som går ifrån motionen har valt att reservera sig enbart för att heterosexuella sambopar ska få lov att adoptera på samma sätt som registrerade partner och gifta har vi reserverat oss precis i linje med motionens intention, nämligen att det ska gälla lika för alla. Det är många ärenden, och min talartid är slut. Jag kommer nog att bli tvungen att återkomma i den här debatten om . 191 (): Hänsynen till barnets bästa är en rubrik i betänkandet. Jag vill börja med att säga att med hänvisning till den parlamentariska vårdnadskommitté som tillsattes har vi i inte väckt några motioner angående gemensam vårdnad, umgänge och boende. Det är stora och viktiga frågor, men vi har bedömt att det är viktigt att kommitténs förslag, som ligger så nära i tiden också, först ska presenteras innan vi gör ingrepp i gällande lagstiftning. Med kommitténs utvärdering som underlag är det sedan vår gemensamma skyldighet att sätta fokus på åtgärder som stärker barnets ställning vid vårdnadsutredningar, även när barn utsätts för misshandel och hur barn bemöts inom rättsväsendet. Vi har genom att läsa flera domar kunnat se att barns vilja i flera fall inte har beaktats på ett godtagbart sätt. Jag har också varit i kontakt med sociala myndigheter och representanter inom domstolarna . Att främja barns bästa i alla situationer borde vara självklart. Tyvärr ser verkligheten annorlunda ut i samhället. Föräldrarnas kamp om barnet tvingar en del barn att ta ställning mot sin vilja. Andra barn, som uttrycker en bestämd vilja och även visar rädsla för en våldsam pappa, bemöts med nonchalans. De bemöts heller inte som brottsoffer. Detta kan vi inom inte acceptera. Flera motioner har uppmärksammat barnens utsatta situation inför beslut som rör de här frågorna, särskilt med anledning av nya innebörd . Domstolarnas möjligheter att döma till gemensam vårdnad, även mot den ena förälderns vilja, har skapat problem stora problem där föräldrarna har en konflikt. Lagen har medfört att många våldsutsatta kvinnor med barn hamnat i vanmakt. Många kvinnor berättar att de saknar stöd och hjälp från rättsväsendet. Kvinnojourerna, som har stor erfarenhet av och kunskap om hur utsatta kvinnor och barn blir behandlade, känner också en vanmakt. Den omfattande kritiken mot den nya lagen som kom 1998 är befogad. Mer än 60 000 kvinnor anmälde olika slag av våld mot sig. Det är en ökning innan. Vi vet också att här finns ett stort mörkertal. Ca 190 000 barn i lever i familjer där modern misshandlas. De flesta av dessa barn får varken skydd, stöd eller hjälp, trots att de har rätt till det. Alla dessa barn som lever med våld inom familjen utsätts för både fysisk och psykisk misshandel. Trots att polisen enligt lag måste anmäla när barn far illa är det endast en tredjedel av de drabbade barnen som får kännedom om. Därmed kan vi konstatera att barnen har en svag ställning i samhället , trots att vi ofta uttalar att barnens bästa ska finnas med vid beslut. Att kända våldsfall inte kommer till domstolarnas kännedom är också av väldigt stor och avgörande betydelse inför bedömningar vid vårdnadstvister. Det är mycket upprörande. Jag har tagit del av vissa rapporter som har följt som bilagor till . Där har man kunnat se att bara i cirka en femtedel av domarna är barnets ställning tydlig, och i hälften av fallen framgår inte barnets åsikt eller vilja över huvud taget. Detta tycker jag är mycket alarmerande. Den stora fråga som vi alla bör ställa oss är om en våldsam förälder, oavsett kön, är lämplig som vårdnadsgivare. han eller hon den trygghet ett barn behöver ? Hur påverkas ett barn av att leva med sin rädsla och upptäcka att ingen lyssnar, ingen bryr sig? Ca 50 000 barn berörs av föräldrarnas separationer. Väldigt många av de föräldrarna klarar att hantera det här. Men det finns en grupp barn som är väldigt utlämnad och väldigt utsatt. Lagstiftning som reglerar barns bästa är av oerhört stor betydelse för barns hälsa och välbefinnande. Det handlar ju om barnets trygghet och möjligheter att utvecklas till en god medborgare. Det här är stora och viktiga frågor inte bara för barnet och familjen. Det är stora och viktiga frågor för hela samhället. Alla dessa frågor har nu fått i uppdrag att noga granska och värdera. Alla de frågor som rör gemensam vårdnad, umgänge och boende kommer också att inom mycket kort presenteras. Det rör sig från . Med hänsyn till att vi ligger så nära i tiden till detta förslag står vi i bakom lagutskottets förslag då det gäller de här frågorna. Men jag vill understryka att frågan om att rätta till dagens brister i lagen i syfte att stärka barnets ställning inom hela rättsväsendet är mycket högt prioriterad inom . Jag vill också ta upp frågan om talerätt. I betänkande nr 10 lyfts frågan om talerätt i mål om hävande av faderskap återigen fram. Kärnan i förslaget är rätten för en avliden mans änka eller dennes arvingar att kunna få faderskapet fastställt för okända barn, det vill säga uppdykande arvingar där det finns en osäkerhet, trots att faderskapet har fastställts genom dom. finns det också betydligt säkrare metoder att fastställa faderskap. De borde tas till vara, speciellt i de fall där det finns osäkerhet och där det är känt att fadern har uttryckt tvivel. Det har i debatten sagts att kravet på talerätt i den här frågan inte berör så väldigt många. Det är en väldigt liten grupp. Men jag tycker att det inte får vara avgörande för klargörandet, även om det bara är några som omfattas av detta. Jag vill därför instämma i reservation 13. Sedan vill jag också lyfta fram förmyndare och god man. I ges möjlighet under vissa förutsättningar att erhålla god man för den som saknar förmåga att föra sin egen talan. uppstår den bisarra situationen att den hjälpbehövande som inte kan föra sin egen talan ges ett arbetsgivaransvar för att till sin gode man betala arvode och ersättning. Nästa problem uppstår när huvudmannens beskattningsbara inkomst överstiger den magiska gränsen av två basbelopp. Då ska den hjälpbehövande själv stå för ersättning till god man. Ligger den under två basbelopp är det kommunen som står för detta. Eftersom pensionerna har höjts för huvudmännen har många hamnat över brytgränsen. som skatten för huvudmannen har ökat har kommunernas kostnader för arvoden till gode män minskat. Det här har medfört ekonomiska svårigheter för den hjälpbehövande. Även om det rör sig om ett normalarvode på ca till god man är det mycket pengar för den som lever på marginalen. För att förbättra den hjälpbehövandes ekonomi bör alltså nivån för arvodet höjas till tre basbelopp för huvudmannen för att därmed också trygga rekryteringen av gode män.