prot · GS09126 · 2005-05-25 00:00:00 — Majoriteten sade klart och tydligt: Nej tack, vi ska inte delta i tredje steget av EMU och därmed inte lämna över makten över valuta- och penningpolitiken från riksbank till och inte heller ersätta svenska kronor med euro. Folkomröstningsresultatet måste tas på allvar. Det är demokratiskt det mest rimliga. Eftersom vi inte har några undantag i måste vi formellt följa det som står i fördraget. Det betyder att rent juridiskt är som medlem i EU, och den fördragslojalitet som därmed följer, bundet att delta i samtliga tre steg inom EMU. Det måste också betyda att i den lojaliteten ska vi sträva efter ett medlemskap i . Då faller det sig inte naturligt att inte har ett undantag, precis på samma sätt som och har ett formellt undantag och därmed inte heller enligt fördraget behöver följa inriktningen på vad målsättningen är i fördraget. Det är en viktig psykologisk sak att detta genomförs. När gick med i EU gjordes en ensidig deklaration att vi skulle avgöra detta vid ett lämpligt tillfälle längre fram. Det accepterade EU och av rent politiska skäl. Men man vet aldrig hur länge det accepteras. Med de nya skrivningarna i EU-konstitutionen som jag för guds skull inte tror, och hoppas, kommer att bli antagna och därmed inte börja gälla här är än mer tvingande just i området om EMU och den ekonomiska politiken. Har vi inte något undantag rent juridiskt från detta måste följa det. Det är där som det blir svårt. Jag tror att det enda rimliga är att har ett juridiskt undantag och att regeringen ska få uppdraget att börja förhandlingarna med EU om att få detta. Det är ingenting som är omöjligt och som med all säkerhet också kommer att accepteras av EU. Vi vet inte svaret från EU eftersom vi aldrig har frågat. Därför är det rimliga att beslutar att ge regeringen uppdraget att ta upp en diskussion om detta. Båda parter tjänar på detta. Osäkerheten tas bort och bristen på respekt för folkomröstningens resultat kan läggas åt sidan i . Misstänksamheten finns här. Den måste man vara medveten om. Bland svenska folket finns en utbredd misstro mot vad den politiska majoriteten i gör när det gäller EU-frågor. Den måste vi ta på allvar. Då är det lika bra att göra det klart och tydligt med ett juridiskt undantag. För tids , fru talman, tänker jag inte yrka bifall till reservationen utan nöja mig med att och om jag pratar för Vänstern i detta fall eftersom det är en gemensam reservation helt och hållet står bakom denna. I detta anförande instämde (). 140 (): Det blev möjligen en överraskande lång debatt med tanke på att betänkandet är enigt med undantag av och piruetter när det gäller det penningpolitiska ramverket. Jag efteranmälde mig till talarlistan när jag lyssnade till inlägg. frammanade då en enligt min mening felaktig bild av en situation där starka krafter i vårt land försöker lägga locket på den penningpolitiska debatten och upprörs av kritik som riktas mot . I själva verket är min uppfattning att det är viktigt att vi har en livaktig penningpolitisk debatt och att de beslut som fattar när den utövar sitt ansvar för stabiliseringspolitiken är föremål för öppen debatt. Det här är också en uppfattning som riksbankschefen tydligt gav uttryck för när han träffade utskottet vid den hearing som finns refererad i betänkandet. Han avslutade sin redovisning med att understryka att han gärna kom oftare till finansutskottet för att diskutera penningpolitiken. Det meddelades också att man från sida överväger att ta initiativ till ett återkommande forum för penningpolitisk diskussion där bankens bedömningar och politik kan diskuteras mot bakgrund av de olika utvärderingar som görs. Det är också min uppfattning att vi i praktiken har mer av penningpolitisk debatt under den regim som råder än vad vi har haft historiskt sett. Jag har ibland kritiserat ett specifikt inslag, och det var det som berörde i en replik, nämligen när nyckelpersoner som statsministern, finansministern och senast arbetslivsministern går ut med tydliga uppmaningar till banken att agera på ett visst sätt. Den typen av inslag i den penningpolitiska diskussionen riskerar att skada tilltron till bankens oberoende. I värsta fall är det direkt kontraproduktivt om ledande företrädare för riktar uppmaningar till banken. Banken kommer naturligtvis alltid att förneka det, men visst kan man föreställa sig en potentiell risk för att en räntesänkning snarare kommer senare än tidigare till följd av den typen av interventioner i diskussionen. Det är lätt att i efterhand se att vi har haft en inflation som har legat under det mål som banken har satt upp. Alla sådana utvärderingar måste göras på grundval av det beslutsunderlag som fanns när beslut fattades om reporäntan. Jag kan konstatera att reporäntan sänktes två gånger , 2003 och har sänkts två gånger . angav som en kritiker av räntepolitik. Visst har man från sida indikerat att man har tyckt att räntesänkningar hade kunnat göras tidigare. Men man är på också de första att erkänna att om räntebesluten fattats på grundval av bedömningar hade skillnaden från den penningpolitik vi de facto har haft varit helt marginell. Jag tycker att det möjligen är ett bekymmer om det blir så mycket fokus på stabiliseringspolitiken att man glömmer strukturpolitiken. Vi har frånvaro på arbetsmarknaden. Vi har 1,5 miljoner människor i vuxen ålder som står utanför den reguljära arbetsmarknaden. Penningpolitiken, stabiliseringspolitiken i stort, kommer aldrig att varaktigt kunna höja tillväxten och sänka arbetslösheten. Det kräver andra åtgärder och förbättrade drivkrafter för arbete och företagande. Det borde vi också diskutera, fru talman. 141 () replik: Jag tackar för att han efteranmälde sig. Det var välgörande att höra att ekonomisk-politiske talesman säger att det är okej att diskutera penningpolitiken. Det är självklart att tycker det. Men det inkluderar då även politiker. Det är det som är poängen. Det förstår alla. är vi överens om det. har vi hört varningar från talarstolen. Om pratar om att borde sänka räntan kan det leda till att man låter bli att göra det. Det var underförstått att ska vara tyst. Men låter tala. Det är inte och penningpolitiken som styr sysselsättningen. Jag och är överens där. Men jag menar att vi nu har ett för högt ränteläge och att vi länge haft det, något som har bidragit till att vi har en onödigt hög arbetslöshet. Om vi nu vågar diskutera penningpolitiken har ju skrivit på att bör sänka räntorna, för annars abdikerar den i praktiken och om vi har en öppen debatt undrar jag var Moderata samlingspartiet finns. Jag talar för mitt parti i frågan. Jag kan förstå de personer som sitter i riksbanksfullmäktige och har det institutionella ramverket att gå efter. Men alla folkvalda sitter inte i riksbanksfullmäktige. Även var med på finansutskottets studieresa till . Tog något intryck av , en av guvernörerna? Han sade: Ni får inte ha ett för ensidigt mål för en riksbank. Han menade, som jag förstod honom, att en målsatt politik blir för snäv. Jag tycker att det låg mycket i hans analys. Har någon kommentar till Olsons uttalande? Det är viktigt att vi diskuterar sådant och att våra studieresor leder till en politisk debatt här i kammaren. 142 () replik: Tanken att skulle vara tyst är i och för sig mycket fascinerande. Jag uppfattade det hela som rätt teoretiskt. Jag vill absolut inte tysta i den penningpolitiska debatten. Inte heller har jag uppfattningen att det ligger några särskilda restriktioner på riksdagspolitiker när det gäller att diskutera penningpolitik. Jag har avstått från att offentligt uttrycka uppfattningar om hur bör agera i olika lägen och har väl inte heller för avsikt att uttala någon bestämd uppfattning. Men det beror inte på att det skulle föreligga principiella hinder för mig att delta i en penningpolitisk debatt. Däremot finns det vissa nyckelpersoner som jag tycker bör avhålla sig från det. Till dem hör ledande företrädare för landets regering som bör undvika att, som senast arbetslivsministern gjorde, rikta direkta uppmaningar om ett bestämt agerande från bankens sida som tenderar att i varje fall komma i konflikt med andan i det regelverk som säger att banken inte får ta emot några instruktioner. Det som gör med sina förändringar av reporäntan är att den påverkar den allmänna efterfrågan i ekonomin. Givet det utanförskap vi har på de 1,5 miljoner människor i vuxen ålder som av olika skäl står utanför den reguljära arbetsmarknaden tycker jag att det känns mer angeläget att ha fokus i den politiska diskussionen på strukturåtgärder för att komma till rätta med detta problem än att så att säga vegetera över frågan om huruvida 25 eller 50 räntepunkter skulle kunna förändra den öppna arbetslösheten på marginalen. 143 () replik: Där delar jag analys. Om det var en debatt om vad vi ska göra för att öka sysselsättningen skulle jag inte fokusera på . Jag skulle fokusera på åtgärder för att stärka svensk industris och svensk tjänstemarknads konkurrenskraft visavi de globala utmaningarna. Men har vi en debatt om penningpolitiken. Därför håller jag mig i huvudsak till det ämnet. Jag menar att vi bör göra två saker. Den ena är att vi bör se över hur vi kan stärka det demokratiska inflytandet. Vi i har vår åsikt. Vi förväntar oss inte att vi får igenom hela vår politik, men vi behöver tillsammans fundera på om vi kan vidta andra åtgärder för att stärka den demokratiska dialogen med . En av de diskussionspunkterna gäller faktiskt de intryck vi har fått från där de folkvalda har gett där ett vidare uppdrag och säger: Ni ska inte bara fokusera på inflation, utan det gäller också det allmänna stabila penningvärdet, den allmänna ekonomiska tillväxten och sysselsättningen. Vore det inte klokt om vi folkvalda politiker enades det är ett sätt att stärka det demokratiska inflytandet om detta? En sådan diskussion ligger i reservation 1 från . Men naturligtvis har vi inte trott att alla helt plötsligt ska sluta upp bakom hela vår idé. Mot den bakgrunden tycker jag att det vore intressant att få höra vad som är intryck av vad sade till oss när vi besökte den amerikanska . 144 () replik: Jag tror att det är viktigt att vi har ett penningpolitiskt ramverk som kännetecknas av klarhet, tydlighet och transparens. fördes en diskussion mellan och om i vilken utsträckning de här olika förfarandena ska lagregleras eller inte. Jag ser inte något stort behov av det givet hur det fungerar och skulle ändå vilja sätta ett gott betyg på hur det penningpolitiska ramverket har fungerat . Jag har respekt för den amerikanska traditionen, men personligen ser jag inget skäl att förändra det penningpolitiska ramverk som vi har etablerat . Däremot är jag övertygad om att den internationella utvärderingen av ramverket och penningpolitiken som vi kommer att ta direktiv om är något som kommer att addera ytterligare intressanta omständigheter till den fortlöpande diskussion som vi i har om penningpolitiken. Mitt intryck av guvernör var därmed något mer begränsat än . 145 () replik: Jag blev lite förvånad när i sin inledning talade om Vänstern och och om en massa piruetter i penningpolitiken. Jag undrar: Lyssnade du egentligen på vad jag sade? Jag pratade inte om den förda penningpolitiken här och inte heller om finanspolitiken, utan jag pratade om respekten för en folkomröstning i , om vi skulle ha det tredje steget i EMU eller inte och om vi borde ha ett juridiskt undantag från regelverket. Efter vad jag kan se finns det varken någon reservation eller något särskilt yttrande i det sammanhanget i det här betänkandet, utan vi står bakom vad majoriteten säger på de olika punkterna förutom vad gäller punkten om att vi vill ha ett juridiskt undantag från EMU. Jag ville bara, fru talman, få det till protokollet. 146 () replik: Det brutala svaret till är: Nej, jag lyssnade inte på . Huvudskälet till det är det som själv nu angav, nämligen att han inte pratade om penningpolitiken. Men det är penningpolitiken som det här ärendet handlar om. Inte heller berörde jag med ett enda ord i mitt anförande, utan jag nämnde bara vid namn av samma, lätt insedda skäl. Om vi ska vidga diskussionen till att också gälla EMU kan jag bara konstatera att den frågan tills vidare är avgjord genom en folkomröstning. En anslutning till det tredje steget är inte aktuell och kommer inte att bli det, i varje fall inte förrän vi haft en ny folkomröstning. 147 () replik: Jag uppfattade att du inkluderade därav min följdfråga här. Att det inte blir någon ny folkomröstning kan vi vara överens om. Men kravet är ett juridiskt undantag också för framtiden. 148 BO () replik: Kanske är det på ett sätt lite onödigt att begära replik därför att jag egentligen är ganska nöjd med vad sade när han apostroferade mig, nämligen att jag möjligen har överdrivit när det gäller detta med att det finns de som tycker att det inte ska föras en livlig debatt om penningpolitiken. Det är ju bra. Jag tycker precis som och . Just därför att vi har en oberoende eller självständig, vilket ord man nu föredrar riksbank är det desto viktigare att det förs en omfattande, livlig och grundlig debatt om penningpolitiken och om hur denna bedrivs. Möjligen har jag ändå en lite mer frihetlig syn på det här med debatt. Jag är inte beredd att peka ut någon politisk kategori eller person som inte har rätt att delta i diskussionen. Hur ska man dra sådana gränser? Är det ministrar av en viss kaliber eller på ett visst område som inte får delta? Ja, det där måste det vara upp till var och en att själv avgöra alltså om man vill delta och hur lämpligt det är att delta i diskussionen. Sedan kan man naturligtvis fundera över om risken finns att detta är kontraproduktivt. Där har jag stort förtroende för att de förmår att ta till sig det i debatten som har substans och värdera det och upprätthålla sitt oberoende. Jag utgår från att de trivs i den miljö där det diskuteras frejdigt och där egentligen ingen är förbjuden att delta i diskussionen. Sedan kan det naturligtvis vara upp till var och en att avgöra lämpligheten. En annan sak är det som och har nämnt om kritik. Ni säger att den inte är särskilt hård. Jag vill säga att jag tycker att kritik har varit ganska hård. Jag hörde den framföras, och den var ganska tuff. En annan sak är att kommer fram till att det inte ens har särskilt stor effekt på arbetslösheten. 149 () replik: Jag var på samma seminarium som i går i LO-borgen. generaldirektör var väldigt tydlig med att säga att om banken hade agerat på grundval av det underlag som KI har haft och om man hade följt , hade den faktiska penningpolitiken endast marginellt avvikit från den förda. Jag tycker att det ger lite perspektiv på frågan. Jag håller med om att det inte finns några bestämda politikerkategorier som måste beläggas med munkavle i penningpolitiken. Det är som säger en omdömesfråga. Jag har varit kritisk till det omdöme som till exempel har gett uttryck för. Jag menar att företrädare för regeringen bör vara lite återhållsamma innan de kastar sig in i debatten. gjorde för sedan uttalanden som fick mig att tro att han för hade glömt bort att han var minister och mentalt kvar i . Ett skäl till att den penningpolitiska debatten inte förs helt vid sidan av den finanspolitiska och strukturpolitiska är att finanspolitiken i någon mån avgör handlingsutrymme. Det förhållandet att vi har haft en för landet väldigt dyrbar vänsterkartell, som har stora underskott i statsbudgeten, har möjligen också bidragit till att de efterfrågestimulerande räntesänkningar som så många vill ha har kommit senare än vad de annars skulle ha kunnat komma. 150 BO () replik: Hur dyr den här kartellen är jämfört med hur dyr den förra borgerliga kartellen var i tror jag att jag vågar slå fast att ni var betydligt dyrare , . ((): Men då hade vi en annan penningpolitisk regim.) Men om vi pratar om kostnader för kartellen tror jag att ni hävdar er rätt väl i det sammanhanget. kritik uppfattar jag ändå som ganska hård. En annan sak är, och där är vi ense, att det stora problemet vad gäller arbetslösheten inte är penningpolitiken även om den också är ett problem. Man måste hamna rätt i penningpolitiken. Annars kan det handla om 10 000, 20 000 eller 30 000 förlorade jobb; ingen vet riktigt säkert. Det kan också innebära att man låser fast grupper i strukturarbetslöshet, alltså att människor blir långtidsarbetslösa därför att man missar chanser med penningpolitiken. Det där blev vi inte riktigt överens om. Men jag uppfattar kritiken, även om effekten på arbetslösheten inte är så väldigt stor men stor nog, som ganska hård. Jag skulle vilja avsluta med ett citat. Du nämnde i samband med strukturarbetslösheten siffran 1½ miljon, att 1½ står utanför. Då är det de vi pratar om. Jag ger mig inte på den här punkten. Jag ska läsa innantill från ett inlägg av LO-ekonomen . Han kommenterar det sätt på vilket man använder siffror och statistiken. Det är i polemik med om arbetslösheten på som han skriver: För att nå DN:s version av arbetslösheten krävs att alla som är studerande, sjukskrivna och förtidspensionerade i stället räknas som arbetslösa. Menar DN verkligen att det inte finns några studerande, sjuka eller förtidspensionerade som är vad de utger sig för att vara? Finns det någon poäng med ett arbetslöshetsbegrepp som inkluderar i stort sett alla som inte arbetar? Kan vi inte slippa de här siffrorna i debatten? 151 () replik: Nej, det kommer vi nog inte att göra. Precis som sade i en replikväxling tidigare med är det en realitet att vi har ett utanförskap i storleksordningen 11½ miljon. Så många människor i arbetsför ålder står helt utanför den reguljära arbetsmarknaden. Det är, utöver de öppet arbetslösa, de som är i arbetsmarknadspolitiska åtgärder, långtidssjukskrivna, förtidspensionärer, latent arbetssökande, studerande som studerar inte därför att de primärt vill studera utan därför att de inte får jobb. Detta är ett gigantiskt problem. Det problemet uttrycker det monumentala misslyckandet för den socialdemokratiska regeringen och för socialdemokratin. Om man då börjar fundera över vem som ska hållas ansvarig för att vi inte kommer till rätta med arbetslösheten, skulle man kunna tänka sig att det finns två institutioner som man skulle kunna anklaga. Den ena är den socialdemokratiska regeringen, den andra är riksbank. Möjligen bidrar detta förhållande till att så många socialdemokrater gärna deltar i den penningpolitiska debatten. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Föredrogs bostadsutskottets betänkande 2004/05:BoU11 Planfrågor. 152 (): I detta betänkande behandlar utskottet drygt 90 motionsförslag som gäller frågor om fysisk planering. Fysisk planering är grunden för all bebyggelse och användning av mark. En snabb men tydlig fysisk planering är med andra ord mycket viktig för samhällets utveckling. har det påpekats att en översyn av vissa delar inom planprocessen och instansordningen enligt behövs. En enkätstudie gjord av visar att en majoritet av tillfrågade byggherrar anser att planprocessen tar och skapar fördyringar. Detta får till konsekvens att framför allt mindre byggherrar drar sig för att engagera sig i nybyggnadsprojekt. Detta minskar naturligtvis konkurrensen mellan byggherrarna, och i slutändan är det ett hinder för ökad nybyggnation. Efter många års kritik från flera partier och även från revisorer tillsatte regeringen en utredning om . Denna utredning ska lämna sitt slutbetänkande , ett betänkande som jag tror att vi alla i bostadsutskottet ser fram emot. Dock kan jag känna en farhåga över att det i slutändan inte kommer förenklingar utan att det i stället ställs större krav än , så att planprocessen i stället för att förenklas blir än mer detaljerad och komplicerad. Det krävs, tror vi moderater, mindre detaljstyrning och bättre klarlägganden i en ny omarbetad plan- och bygglag. De förändringar i vi vill se är möjligheter till större flexibilitet, färre överklagandeinstanser, att sakägarkretsen inskränks, att handelsändamålet i detaljplan avskaffas, att möjligheten för statliga myndigheter att upphäva detaljplaner inskränks om det inte är uppenbart att planen strider mot uttalade riksintressen, att krav införs på kommunens handläggningstid samt att fastighetsägare får initiativrätt i planärenden. Fysisk planering är komplex och fylld av målkonflikter. Det finns många lagrum, förordningar och riktlinjer som går in i varandra. , , miljömålen och miljökvalitetsnormer är några exempel på detta. Jag vill peka på ett par problemställningar som uppstår vid nybyggnation. De gäller riktvärden för buller och luftkvalitet där behövliga åtgärder ibland kan stå emot varandra. Det finns till exempel å ena sidan skrivningar i miljömålspropositionen som vi just har fått på vårt bord om att transporter och transportanläggningar bör lokaliseras och utformas så att skadliga intrång begränsas för att de inte ska utgöra hälsorisker. Å andra sidan finns det skrivningar om att det ska finnas miljöanpassade kollektivtrafiksystem tillgängliga, det vill säga nära. Enligt min mening kan dessa två punkter vara svåra att förena. Ett exempel är den skrivelse som utskottet har fått från . Vi har även kunnat läsa en artikel på DN-debatt av om . I praktiken ser vi fall där en kommun antar en detaljplan enligt PBL som sedan tillsynsprövas av myndigheter enligt och som inte anses uppfylla kraven enligt miljökvalitetsnormerna, och därför stoppas planen. Därigenom förhindras nybyggnation. Detta är ett problem i våra tätorter, framför allt i de större tätorterna. Enligt miljömålen ska det antal människor som påverkas av buller och luftföroreningar minska, och det är naturligtvis bra. Men lagstiftningen får inte skapa en situation där nybyggnation i princip stoppas. Det är ju självklart att om myndigheter inte släpper fram byggande av nya bostäder blir inte heller fler störda av buller eller luftföroreningar. Dock är jag helt säker på att det inte finns någon i bostadsutskottet som vill ha ett totalstopp för nybyggnation, så vi måste finna lösningar. Jag skulle önska att regeringen kunde göra en konsekvensbeskrivning av samtliga regleringar som påverkar och komma med en helhetsbeskrivning till och redovisa det. För att komma till rätta med bullerproblematiken anser vi att det är av största vikt att angripa bullerproblemen vid ljudkällan, det vill säga möjliggöra en utveckling av tekniska lösningar för bättre fungerande bulleravskärmningar, nya typer av vägbeläggningar och liknande. För att komma till rätta med luftkvalitet när det gäller partiklar i luften är användning av dubbdäck en tanke som kanske åter skulle prövas. I till exempel vårt grannland är dubbdäck förbjudna. När det gäller byggnationen i tätort anser vi att lagstiftningen och tillämpningen ska fokuseras på inomhusmiljön. Det är nämligen rimligt att anta att den som väljer att bosätta sig i en tätort anser att det bullrar mer där än vad det gör om man bor på landsbygden. För att möjliggöra byggnation i våra tätorter måste det till antingen förändringar i befintlig lagstiftning alternativt en mer nyanserad och verklighetsanpassad tillämpning. En utgångspunkt för ett förändrat synsätt skulle kunna vara att i det fall en kommun i ett planbeslut på ett tydligt sätt har angett vilka avvägningar som man har gjort bör en verksamhetsutövare kunna utgå ifrån att kommunens bedömning kommer att stå sig även vid en tillsynsmyndighets eventuella prövning. En annan utgångspunkt skulle kunna vara att om en kommun iakttar åtgärdsprogrammens bestämmelser ska tillsynsmyndigheten inte kunna ställa längre gående krav. Vidare anser vi att det finns skäl att se över regleringarna i 5 kap. 7 § 11 i så att den knyter an till 9 kap. i . Jag vill också peka på en väg som skulle kunna vara framkomlig, och det gäller frågan om bullerservitut, en fråga som vi har motionerat om och som även i har lyft till regeringen. Enligt betänkandet har regeringen översänt skrivelse till , så vi får med spänning se fram emot vad kommittén kommer fram till.