prot · GS0966 · 2005-01-28 00:00:00 — 1 § Särskild debatt om segregationen i 1 Statsrådet (): Allas lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter är en grundbult i socialdemokratisk politik och, vilket jag tror, också i andra partiers politik. Det är också en grundbult i kampen mot social, etnisk och ekonomisk diskriminering. Vi har inte nått det målet, och därför är denna debatt om segregation viktig. En indikation på att vi inte nått målet om allas lika möjligheter handlar bland annat om sysselsättning. Drygt 350 000 människor bodde 2002 i bostadsområden med en lägre sysselsättningsgrad än . 174 000 människor bodde i områden med en lägre sysselsättningsgrad än . Jag tar upp sysselsättningen därför att en av grundvalarna för gemenskap och delaktighet i ett samhälle är möjligheten till eget arbete och egen försörjning, precis som det varit i kampen för jämställdhet. Dessa debatter brukar handla om vad andra gör för fel. Jag tror inte att vi kan ersätta den polemiken men kanske komplettera den med vad vi själva vill göra och hur det ska se ut. Dessa debatter brukar också handla om hur vi ska bistå svaga grupper. Jag hoppas att vi kan lära oss att se att det är fråga om människor med egen styrka. När vi debatterar de områden som kallas segregerade kanske vi också ska tänka på att de faktiskt är de minst segregerade områdena. Där bor människor med femtio eller hundra nationaliteter, att jämföra med andra områden där det kanske bara finns en eller två. Dessa debatter brukar också handla om vad minoriteterna ska göra. Låt mig inleda med att säga några ord om oss i majoritetssamhället. Då blir det några ord om mänskliga rättigheter, eftersom dess motsats är diskriminering. Du behöver bara tänka på dig själv i relation till en annan del av världen så är du själv i minoritet. Tänk om du inte erbjöds jobbet därför att ditt namn klingade obekant. Tänk om du inte fick visa vad du dög till därför att ditt hudpigment var av ett annat slag. Diskriminering av människor med annan bakgrund är inte värdigt ett civiliserat samhälle. Därför vill vi kraftsamla mot etnisk diskriminering. Diskrimineringslagarna har skärpts. DO får ökade medel, diskrimineringsbyråerna likaså. Vi främjar diskrimineringsklausuler vid offentlig upphandling bland annat genom stöd till . Vi genomför praktikövningar för att kartlägga graden av diskriminering. Vi samarbetar och för samtal med näringslivet för att främja deras åtgärder mot diskriminering. Politik mot segregering är en del av den generella välfärdspolitiken. För oss socialdemokrater handlar det också om att göra de största satsningarna där behoven är som störst. Det var en av utgångspunkterna för storstadssatsningen, nämligen att bryta den sociala och etniska diskrimineringen. Med hjälp av den satsningen kunde nedåtgående spiraler i bland annat sysselsättning och valdeltagande brytas. kan vi göra rikspolitik av allt från språkförskolor och samverkan mellan arbetsförmedlingar, försäkringskassor och kommuner till och brottsförebyggande råd. Men vi måste göra mer. , , införs en ny sorts prova-på-platser för personer med ingen eller begränsad erfarenhet av svensk arbetsmarknad. införs också efter samråd med näringslivet en arbetsplatsförlagd bedömning av yrkeskompetens för personer med utbildning från andra länder. Vad är det som bestämmer om en individ eller ett samhälle överlever? Jag tror att det är förmågan att förändras. Vi lever alla i ett samhälle som förändrats radikalt under . Vad är det som bestämmer om vi klarar av att förändras? Jag tror att det är förmågan att hitta mötesplatser och en dialog. I mitt nästa inlägg ska jag berätta mer om vad regeringen har för avsikt att göra, men ser jag fram emot att lyssna på vad ni andra vill göra. Att vi har en stor utmaning framför oss tror jag att vi kan vara överens om. 2 (): Ingen människa är en ö. Så säger den engelske poeten . Det är alltid människors utanförskap som skapar segregation, inte tvärtom. Vår delaktighet är nyckeln till vår tillvaro. I grunden är segregation därför frånvaron av integration. Det är viktigt att klargöra den skillnaden för att förstå dagens debatt. I står tiotusentals människor utanför arbetsmarknaden i en grad som är helt unik för . De gör så när debatterar deras situation, och de har gjort så . nämns i internationell forskning och statistik som det land som är sämst på att tillvarata de människor som kommit till vårt land. Våra förorter till de större städerna är på väg att sakta men säkert malas ned till getton med alla de kännetecken som finns i sådana områden vandalism, ungdomsbrottslighet, narkotikahandel. Skälen till detta är i grunden inte svårförståeliga. Under de som de socialdemokratiska regeringarna styrt har de varit medvetna om problemen, men de har inte på någon punkt lyckats ändra förutsättningarna för de människor som bebor , , och . Efter valet har det blivit ännu värre. delar vi ut friårssemestrar till några få människor, som förvärvsfrekvensen i min valkrets är för utrikes födda. Färre än hälften av denna grupp i rikets tredje största stad går till ett normalt arbete en vanlig fredag. Följderna av regeringens politik är helt enkelt att stora grupper försörjs via socialbidrag. I området Herrgården i har vi som kvalar in i den gruppen, men det betyder inte att människor lever enbart på den statliga försörjningen. Tvärtom frodas i samma områden svartarbetet. Skattemyndigheterna i och övriga kan över huvud taget inte göra en rimlig bedömning av omfattningen. Den har helt enkelt växt dem över huvudet. Man kan förstå den arbetslöse mannen från som talar om för socialsekreteraren att hans fru inte kan ta det där arbetet som vårdbiträde, inte därför att hon inte är kompetent eller för att hon får dåligt betalt, utan därför att hans självkänsla inte överlever att hon får ett arbete och blir familjeförsörjare medan han förblir utanför. Då är det bättre att jag fortsätter att jobba utan kvitton som tidigare och hon går arbetslös, säger han, rycker på axlarna och går för att sköta sin syssla. Det är som sagt möjligt att förstå den bedömningen, men den kan aldrig ursäktas. Och framför allt kan aldrig det system ursäktas som möjliggör hans bedömning. Har då regeringen försökt rätta upp situationen? Vilka åtgärder har vidtagits? Vilka förslag har lagts fram? Litet och intet är svaret. Likt en åsna mellan två hötappar vrider sig integrationsministern i medierna kring frågan om etnisk registrering. Från moderat sida säger vi till ministern: höet och koncentrera dig på havren i arbetsmarknadens krubba! kom en strid ström av tillfälliga projekt. Det var Blommanpengar, storstadssatsningar, integrationsprojekt och så vidare. Inget av dessa projekt har lämnat bestående avtryck i arbetet med att få in människor från utanförskapet till riktiga arbeten. Finns det inga projekt som förtjänar att nämnas som lyckade? Jo, det gör det, men de har inte initierats av regeringen, haft statlig finansiering eller ens en gång statlig uppbackning. Ett sådant exempel är det projekt som MKB, Kommunala Bostadsbolag, genomfört för arbetslösa invandrarkvinnor. MKB har varit omskrivet i mindre smickrande sammanhang, men inget av det ändrar det faktum att MKB var det första allmänna bostadsbolaget i som tog sig an uppgiften att ge sina invånare i , Holma och Kroksbäck hoppet åter. Det har medvetet satsat på egenmakt, inflytande och på utsikter att lämna det halvliv som många företagets kunder annars tvingas leva dag ut och dag in, år ut och år in. MKB:s framgångsformel stavas egenmakt. När arbetslösa invandrarkvinnor har skolats till att bli egenföretagare i städbranschen har möjligheten till en egen inkomst öppnat sig, för många av dem i deras liv. Denna vilja till förändring har blivit bestående hos dem. De ser chanserna att skapa nya liv för sig och sin familj, att flytta från förorten och att utbilda sig, kort sagt att förverkliga någon av de saker som alla vi i den här kammaren och i drömmer om. har upprepade gånger lyft fram MKB:s insatser här i kammaren som någonting som borde göras till nationell politik och bilda skola för hur kan skapa en varaktig integration. Men svaret från regeringen har varit en ekande tystnad oavsett om ministern heter eller . Från vår synpunkt och den allians synpunkt som borgerligheten skapat är det förvisso flera punkter som är viktiga. Vi vill ge människor möjlighet att lära sig att prata bra svenska. Vi vill förkorta asyltiderna. Vi vill validera tidigare arbetsmarknadsmeriter. Men dessa åtgärder är utan undantag beroende av en övergripande strategi. Det är att öppna den svenska arbetsmarknaden och föra människor in från utanförskapets kyla till en värdighet som ett riktig hederligt arbete ger oss alla. 3 (): Jag ägnade mig i går åt att gå igenom statsministerns inlägg i de två senaste partiledardebatterna. Det var , 80 mycket viktiga minuter. Jag ville kontrollera hur mycket tid statsministern ägnade åt segregation, utanförskap och de hundratusentals människor som lever i en verklighet som ligger mycket långt från herrgårdarna. Jag kunde konstatera att han ägnat noll sekunder till det. Det fanns inte. Jag kontrollerade om orden segregation, integration och utanförskap fanns över huvud taget i statsministerns ordförråd. De fanns inte. Inte heller ordet misslyckande fanns. Det hör inte till ordförråd. Han kan inte säga: Jag misslyckades. I den här frågan precis som i Asienkatastrofen borde han ha mod, ärlighet, empati och känsla för andras öde och säga: Ja, jag har misslyckats. Min regering har misslyckats. Efter en lång högkonjunktur som varade kan vi konstatera att det finns 174 000 människor som lever i områden där inte ens hälften arbetar. Då heter det misslyckande. Det ska man kunna säga högt och tydligt. Allt annat är att dölja en verklighet som är väldigt viktig. Det är en verklighet som inte kan döljas och som varenda människa i kan oroa sig för. Det är inte vi i som oroas mer och mest. Det är vanliga människor. Därför har vi blivit det parti som tagit upp detta. Vi vill inte dölja det. Vi säger som det är, och vi har också en politik för att förändra den verkligheten. Det gjorde vi redan i valrörelsen . Det har vi fortsatt med. Vi gjorde därför en kartläggning av utanförskapet som heter Utanförskapets karta. Det borde regeringen ha gjort. Där finns resurserna. Men om den gör detta måste den erkänna: Detta är verkligheten, vi har misslyckats. Det gör den givetvis inte. Det gjorde vi. Det är därför vi står här och har den här särskilda debatten. Vi har lyft fram den här frågan. Vi kommer att fortsätta att göra det, eftersom det är en mycket viktig fråga. Den verklighet som vi statistiskt kunde redovisa här är som ministern vet inte någon rolig eller trevlig verklighet. Han har sagt att 174 000 människor lever i dessa områden. Vi kontrollerade skolan och valdeltagandet, och vi tittade också på kriminalitet. Det ser illa ut på många håll och kanter i . Därför är det otroligt att statsministern inte ens har en sekund för detta. Jag tror att oviljan att tala om dessa mycket oroväckande saker bottnar i en brist på politik. Det är ett misslyckande och en brist på idéer. Men någonstans börjar jag misstänka att det också finns en brist på intresse och att man inte bryr sig. Ett exempel på det är att statsminister inte ens nämner den här verkligheten. Ett annat exempel är den minister vi har. Jag har stora sympatier för som människa och journalist. Han är trevlig och intelligent. Men statsministern har utnämnt en person till statsråd i dessa så svåra frågor, dessa så otroligt komplicerade och viktiga frågor, som erkänner: Jag kan inte så mycket om det här. Han försöker lära sig på jobbet. Det gör man inte om man verkligen bryr sig. Inget ont sagt om , utan mycket ont sagt om den person som leder det här landet och som fattar sådana beslut. I dagens kommer beviset på att ministern måste lära sig en hel del. Han tar upp frågan om etnisk registrering. Det är okej med en utredning. Men om en minister säger: Jag börjar fundera på detta, då måste man inse att man har gett sig ut på mycket tunn is. Det handlar om etnisk registrering. Varför kan man tänka på det, ministern? Du måste förklara det för svenska folket. Det finns bara en förklaring som kan säga varför man tänker på att registrera oss etniskt. Man vill kvotera. Kvoteringen förutsätter registrering. Det är där ni sitter och tänker. Ni är på väg dit. Tala annars om hur det är. Jag sade till min dotter , efter att vi talat om den här artikeln: Vilken etnisk grupp tillhör du? Hon tittade på mig med sina stora ögon och sade: Normal, pappa. Neutral, pappa. Vi vill vara neutrala, och vi vill vara normala. Vi vill inte kvoteras, och vi vill inte registreras. Tänk på det, ministern. (Applåder) I detta anförande instämde , , , , och (alla fp). 4 (): Jag kan redan nu meddela att instämmer i mitt anförande. Den socialdemokratiska integrationspolitiken har misslyckats. Jag håller helt med i den delen. Vi kan se det i arbetslösheten, vi kan se det i storstädernas förorter och vi kan se det i diskriminering och utanförskap. Den kraft och initiativförmåga som präglar de nya svenskarna kvävs av den integrationspolitik som förts i . Det är en politik som har präglats av ett omhändertagandeperspektiv. Det handlar självklart också om brister på arbetsmarknaden, när det gäller småföretagare och förhållandena på bostadspolitikens område, etcetera. Vi vet också att av flyktingarna är självförsörjande i vårt land. Invandrare som har vistats här har fortfarande i genomsnitt lägre sysselsättningsnivå jämfört med svenskfödda. Det finns många sådana allvarliga siffror i statistiken. I blir man utförsäkrad, man blir medicinskt färdigbehandlad, man blir förtidspensionerad, man räknas som asylsökande, som en person med invandrarbakgrund, som hemlös och så vidare. Varje nytt problem som uppstår i välfärdssamhället fordrar nya anställda specialister som legitimerar sin profession genom att finna och behandla individers avvikelser från det normala. Nya politikområden skapas och nya ministrar utses. Utgångspunkten är att det finns ett problem som måste åtgärdas och något som är sjukt som måste behandlas. Vi problematiserar även det som inte är ett problem, och vi ser snart inte längre det friska. Familjer med starka välutbildade vuxna som har flytt runt halva jorden till får exempelvis sitta passiva och vänta innan de antas kunna sköta ett jobb eller klara sig på egen hand. Flyktingfamiljer med sex sju barn antas behöva föräldrautbildning etcetera. Det är ingen slump att vi flyttade invandringsfrågorna från arbetsmarknadsdepartement och arbetsmarknadsmyndigheter till sociala inrättningar. Det blev som tog hand om flyktingarna som kom till vårt land. Det är ingen slump att en gång flyttade invandringsfrågor från arbetsmarknadsutskottet till socialförsäkringsutskottet. Och det är ingen slump att inte sitter på . Vi kristdemokrater är övertygade om att omhändertagandeperspektivet måste brytas och att integrationsindustrin måste avvecklas. En person med utländsk bakgrund ska inte automatiskt behandlas som någon i behov av hjälp. Alla människor, infödda svenskar och invandrare, ska behandlas som en resurs. Därför är makten över den egna vardagen så viktig. Det ska vara snabba ingångar på arbetsmarknaden, valfrihet i skola och barnomsorg och enkla regler för företagare. Allt sådant här skapar vardagsmakt, men allt sådant här begränsas av Socialdemokraterna. En inte helt oväsentlig del av de problem vi diskuterar är miljonprogramsområdenas planering, arkitektur och infrastruktur. Det europeiska projektet , som studerar storskaliga bostadsområden i tio länder har kommit med den första rapporten som berör . Beträffande de studerade miljonprogramsområdena och i konstaterar man där att de interventioner som gjorts i form av främst sociala satsningar inte har lett till önskat resultat. Satsningar på fysisk upprustning och infrastruktur kan betraktas som försumbara. Beträffande skriver man i rapporten att stadsdelen är en av de fattigaste i och har förblivit så under hela sin 30-åriga existens. Om segregationsmönstret ska brytas krävs en radikal förnyelse av boendemiljön i städernas förorter. Det krävs integration av arbetsplatser, verksamheter och företag och det krävs en utbyggd service och mer attraktiva centrum. Vi ska inte underskatta behovet av en upprustning också av den fysiska miljön. Vi vet att det kommunala bostadsbolagen, privata fastighetsägare och kommuner kan vara en mycket större resurs än . Det krävs också att vi får mer blandade upplåtelseformer. Det måste finnas mer av olika typer av boende, både i storlek och i ägandeformer. Det måste finnas möjligheter att göra boendekarriär utan att man måste lämna området. Det måste finnas fler möjligheter att bo tryggt i sitt område. Det krävs en helt annan satsning på polis närpoliser fler poliser med invandrarbakgrund och brottsförebyggande åtgärder. Det krävs en annan arbetsmarknadspolitik och en annan näringspolitik med mindre krångel för företag. Det krävs också offensiva, både symboliska och i saklig mening, statliga satsningar. Jag ska ställa en mycket intressant fråga till : är ditt recept för att lösa de här problemen? Är det etnisk registrering, som du lanserar ? Det tror inte vi kristdemokrater på. Eller är det satsningar av karaktären att göra någonting åt förorternas problem? Alldeles kom det förslag som regeringen nu ska diskutera om att flytta ut 2 700 statliga jobb från till olika orter på grund av ett annat regeringsbeslut, det vill säga att lägga ned försvarsmakten på ett antal orter. Varför flyttas aldrig en statlig myndighet eller ett statligt verk från till förorter? Ryktet går om att exempelvis Sida söker nya lokaler. Man ska flytta från till . Varför hamnar inte Sida i , i eller liknande orter? Då slipper ju enskilda tjänstemän ryckas upp från sina rötter här i och flytta till en annan del av , som många av de statliga tjänstemännen tvingas göra om de ska kunna behålla sitt jobb. Varför satsas det aldrig på en statlig myndighet ute i en av dessa förorter? Detta är ett ganska intressant exempel på hur man tänker och hur man undviker att göra både symboliska och sakligt sett viktiga satsningar i förorterna i exempelvis . Samma problematik gäller självfallet också förorter i , och många andra orter. Vad har Orback för recept? Varför satsar inte Orback på att även lokalisera en statlig myndighet till en av förorter. 5 (): Jag är också övertygad om att man från instämmer i mitt anförande. Vi är eller vi borde i alla fall vara överens om att stora delar av integrationspolitiken har misslyckats. Siffror som belyser arbetslöshet, trångboddhet, utbildning, inkomst, valdeltagande och tillgång till makt och kapital visar klart att det svenska klassamhället har fått ett tydligt etniskt drag. Alltför många med annat etniskt ursprung än det svenska ställs konsekvent utanför majoritetssamhället. Begreppet integration har ersatt den tidigare ensidiga assimilationen, som har varit den svenska vägen. Tyvärr är det mest begreppet eller ordet som har ändrats, och inte inriktningen på politiken. Att gå från assimilation till integration eller från segregation till integration kräver nämligen betydligt mer än att byta ord. Det kräver ett helt nytt tänkande. Jag vill i mitt anförande peka på en del i den politik som vi i anser nödvändig för att ska kunna gå från assimilation till integration, från utanförskap till delaktighet. Integration innebär för oss att alla kvinnor och män har lika rättigheter och lika möjligheter och att varje individ ges samma förutsättning att förverkliga sitt livsprojekt. För att detta ska kunna uppnås måste samhällets olika institutioner präglas av respekt för individen oavsett bakgrund och kön. Det förutsätter också en insikt om att det inte finns någon politik som är riktad mot dem som står utanför utan att också ifrågasätta de privilegier som framför allt en liten grupp vita medelålders män innehar med mycket makt, mycket höga inkomster och stor tillgång till kapital. En politik som vill förändra de grundläggande maktförhållandena omfattar i stort hela samhället. Men jag vill här, i detta anförande och antagligen också i nästa, framför allt peka på fem grundläggande områden där förändringar måste komma till stånd mycket snabbt för att utanförskapet ska kunna brytas. För det första gäller det kampen mot rasism och främlingsfientlighet. Ett grundläggande skäl till utanförskapet är den utestängning som den institutionella rasismen som bärs upp av samhället i stort står för. Det tar sig framför allt uttryck i den flyktingpolitik som saknar grundläggande humanistiska drag. Den politik som finns när det gäller flyktingar och den rätt som människor har att stanna i öppnar för rasistiska och främlingsfientliga grupper. Flyktingpolitiken har numera uppenbarligen sin utgångspunkt i att de som söker asyl och skydd i vårt land gör det framför allt för att parasitera på vår så kallade välfärd. Den människosyn som präglar asylpolitiken öppnar för ett samhälleligt godkännande av de grupper som söker sin näring i rasism och främlingsfientlighet. Det här gäller också när i en valrörelse går ut och gör som ett huvudnummer att svenska språket är det viktigaste av allt och att de som inte behärskar det inte heller välkomnas som medborgare i det här landet. Detta gäller också när socialdemokratin ihop med borgerliga partier i skriver något som heter Välfärd för alla och vars huvudinriktning är att lägga skulden på individen. Det gäller också när står i talarstolen och angriper folk för att de jobbar svart utan att våga vara systemkritisk och utan att våga ifrågasätta vad man själv gör. Genom att använda den här typen av argument öppnar man för främlingsfientlighet och rasism. För det andra gäller det rätten till utbildning. Allas lika rätt till utbildning förutsätter faktiskt att skolan är öppen för alla och har en undervisning som tar sin utgångspunkt i varje enskild elevs förutsättningar. Det ställer krav på en mycket god pedagogisk kompetens inom skolan som jag tror att vi har, men som vi måste förbättra. Det gäller också att alla barn ges rätt till utbildning. Även asylsökande barn måste, inte bara på papperet utan också i verkligheten, få rätt till skolgång. Denna rätt måste också omfatta de barn som lever i familjer där avvisningsbeslut finns men avvisningen inte har verkställts. En förutsättning för att alla elever ska få samma möjlighet är dessutom att undervisning i och på modersmål blir en självklarhet. När man väljer att protestera mot elevers möjligheter att tillgodogöra sig utbildning på det språk de behärskar underbygger man också främlingsfientlighet och undergräver tron på modersmålet och modersmålsträningen, det som vi brukar kalla hemspråksträning i det här landet, som är en förutsättning för varje elevs lika rättigheter. Men även när det gäller vuxna invandrade är det nödvändigt, genom validering och via sfi, att se till att tidigare erfarenheter och kunskaper tas till vara. För det tredje gäller det rätten till arbete. Bristen på arbete och avsaknaden av rätt till arbete är antagligen den största enskilda orsaken till utanförskapet. Därför är kampen för full sysselsättning prioriterad för . Om samhället ska kunna leva upp till det kontrakt som vi har med medborgarna om skola, vård och omsorg har vi dessutom inte råd att låta stora grupper stå utanför arbetsmarknaden. Vi behöver allas arbetade timmar för vår gemensamma välfärd och för tillväxten. har länge krävt obligatoriska mångfaldsplaner på stora och medelstora företag för att synliggöra bristen på och behovet av en väl sammansatt personal. Stat och kommun måste här gå i spetsen och se till att man bryter den utestängning som man har inom sitt eget område. Jag återkommer med resten i mitt nästa anförande. 6 (): Människor gör skillnad. Vi är alla unika, i grunden lika och lika mycket värda. Vi bär alla på drömmar, stora, små och olika, men ändå drömmar som vi hoppas kunna förverkliga.