prot · GS09134 · 2005-06-07 00:00:00 — Det är därför jag tror att det är viktigt att denna utredning, där jag vet att också parti har företrädare, försöker hitta en lösning som faktiskt inte urholkar asylrätten. Om man blandar ihop de här två sakerna och säger att alla som kommer och söker asyl får byta spår och så får man uppehållstillstånd när man har fått ett arbete innebär ju det också i princip en fri arbetskraftsinvandring. Asyldörren är öppen och ska alltid vara öppen, och då har man denna sammanblandning som på lång sikt innebär en fri invandring när det gäller arbetskraft. Det är också någonting som vi i så fall måste se över: Hur ser det ut? Vad finns det för behov av arbetskraft? Det är ju det som måste styra vad gäller arbetskraftsinvandring. Jag tror att den principen är väldigt viktig. 140 (): Jag tror som sagt att man kan behålla asylrätten och även ha en arbetskraftsinvandring. Jag beklagar att den här utredningen inte är färdig . Den borde ha varit klar för längesedan. Vi kommer att behöva ha en arbetskraftsinvandring i landet ; det säger alla prognoser. De som egentligen borde bedöma om vi behöver ha en arbetskraftsinvandring eller inte, anser jag, är ju de företag som finns i landet, och naturligtvis kommuner och landsting också. Man måste se detta ur ett företagarperspektiv. Jag har fortfarande inte fått svar på mina frågor om företagarperspektivet. Säg att du har kommit som asylsökande till en mindre ort. Jag tror att man kan göra så att din asylansökan ligger kvar. Har du rätt att få skydd på grund av att du är flykting ska du självklart ha det med alla de rättigheter det innebär, men kan du jobba. Får du sedan ett avslag och företaget vill ha dig som person tycker jag att du ska kunna få stanna. Som jag sade är det ofta så på mindre orter. I min egen hembygd finns det många småorter där det är svårt att få tag i arbetskraft. Så har man hittat en bra person, och så tvingas denne att lämna platsen . Det känns inte tillfredsställande. Jag hoppas att jag kan få svar på frågan om företagarperspektivet i migrationsministerns sista anförande. 141 Statsrådet (): Det får aldrig bli så, , att en läkare som söker asyl har lättare att få stanna i än någon annan. Det är bara skyddsbehov som ska prövas. Det är viktigt. Sedan var det företagarperspektivet utifrån hur reglerna ser ut . sade inledningsvis att det blir besvärligt för företagarna därför att det plötsligt saknas en person i produktionen som de har planerat för. Men om de anställer en asylsökande måste något sådant ändå tas med i planeringen. När det gäller företagarperspektiv är det viktigt att vi hittar en bra strategi för arbetskraftsinvandring. Det är precis av det skälet vi har en utredning som ser över reglerna, som faktiskt är föråldrade. Men tills vi har reglerna på plats är det trots allt så att det är de regler vi har som gäller. Då måste vi försöka hitta lösningar för både företag och enskilda individer. Överläggningen var härmed avslutad. 22 § Svar på interpellation 2004/05:665 om somaliska flyktingar och situationen i 142 Statsrådet (): har ställt ett antal frågor till mig om återvändande till , dels vad gäller mottagande i hemlandet av somalier som har avvisats eller utvisats, dels vad gäller utlänningsmyndigheternas beslutsunderlag. Inledningsvis vill jag understryka att en avvisning eller utvisning av en person till förutsätter att det står klart att personen i fråga inte är i behov av skydd och inte heller har några andra skäl att beviljas uppehållstillstånd i . Återvändande till hemlandet sker således alltid efter det att en ingående prövning av skyddsbehovet har gjorts. Redan vid prövningen av ett ärende där det kan bli aktuellt med avvisning eller utvisning ska dessutom den beslutande myndigheten beakta eventuella verkställighetshinder. Om det då visar sig att ett avvisningsbeslut inte skulle kunna verkställas, bör enligt motiven till utlänningslagen ett avvisningsbeslut inte meddelas. Enligt uppgift från UNHCR har över en halv miljon somalier återvänt, både organiserat och på egen hand, främst till Somaliland och Puntland. UNHCR har gjort bedömningen att en majoritet av de personer som har lämnat dessa områden kan återvända. Även och har delat denna bedömning efter individuella prövningar i varje enskilt fall. Det är väl känt att somalier återvänder på egen hand från och andra länder. Somalier med uppehållstillstånd i och svenska medborgare med somaliskt ursprung åker till för kortare eller längre vistelser. Mot den bakgrunden anser , som har huvudansvar för att avvisnings- och utvisningsbeslut verkställs, att det är praktiskt möjligt för somalier att återvända, förutsatt att de inte har skyddsbehov. Ett återvändande till , eller till något annat land, kräver i dessa fall ingen mottagande part för att kunna genomföras. Hemresan görs normalt med stöd av som under återvändandesamtalen kan efterhöra eventuella behov hos eller önskemål från personen som ska återvända och i samband därmed bidra till en trygg hemresa. Som ytterligare ett led i detta arbete har tillbaka samverkat med IOM, , för att utarbeta återvändandeprojekt till . Projekten innebär stöd dels till personer som har avvisats, dels till somalier med uppehållstillstånd i som återvänder för att delta i återuppbyggnaden i landet. och handlägger självständigt ärenden om uppehållstillstånd, och jag kan som minister inte ingripa i eller kommentera enskilda ärenden. När det gäller den praxis som utvecklats hos utlänningsmyndigheterna vill jag dock framhålla följande. och har tillgång till detaljerad och aktuell kunskap om förhållandena i . Säkerhetssituationen skiljer sig markant åt mellan olika platser och för olika individer. Klantillhörigheten har enligt UNHCR en avgörande betydelse för om en person kan bedömas vara skyddad på den plats han eller hon återvänder till. Detta är en bedömning som har delats av och . Det är av stor vikt att de utredningar som görs är detaljerade och noggranna för att de ska kunna ligga till grund för individuella bedömningar av skyddsbehovet. Redskapen för att kunna genomföra sådana utredningar och bedömningar i form av kompetens och tillgång till information finns hos utlänningsmyndigheterna. En viktig del av den informationen utgörs av det material från UNHCR som hänvisar till. 143 (): Jag tackar migrationsministern för svaret. Just frågor om flyktingar och flyktingars situation är ofta debatterade i kammaren. Det är viktigt att komma ihåg i debatten att det är fråga om människor av kött och blod. Det sitter många människor här och lyssnar på debatten. De lever i oro och skräck över att behöva skickas tillbaka. Därför är det viktigt att lyfta upp frågan om hur det är i och hur det är för flyktingarna i . är ett krigshärjat och laglöst land. Det saknas en centralregering . Det finns en exilregering som befinner sig i . Den består också av före detta krigsherrar helt utan demokratisk tradition. Flertalet av dessa ledare är också ledare för olika klaner som har lett det blodiga inbördeskriget. Det förekommer också konflikter i exilregeringen. Det är konflikter som även har gått över i handgripligheter. Det är fortfarande en laglös situation i med ett ständigt pågående inbördeskrig. Krig pågår i flera regioner med hundratals dödsoffer. Människor är på flykt från dessa regioner. I andra delar av landet är läget spänt, och det finns risk för nya krigsutbrott. I svaret från migrationsministern pekar migrationsministern tydligt på att människor som har behov av skydd inte ska avvisas. Det ska här göras en individuell prövning. Vi har sett i fråga om prövning av somalier att många av dessa får avvisningsbeslut. Vi ser också att de somalier som har fått tillfälliga uppehållstillstånd av humanitära skäl inte får dem förlängda. Migrationsministern hänvisar till att det finns lugnare områden och att UNHCR gjort bedömningen att en majoritet av de personer som har lämnat dessa områden kan återvända. Enligt min tolkning av UNHCR:s skrivningar finns det vissa regioner dit det absolut inte går att skicka tillbaka någon. Det finns andra områden där det är något lugnare och något tryggare med mindre risker, men det är inte ofarligt. Situationen är också osäker. När man ser hur många människor som är på flykt och lever i oro är det orimligt att fatta beslut om att avvisa somalier. fattas beslut om att avvisa somalier, men avvisningen kan inte genomföras. Människor får leva i ett ingenmansland utan möjlighet att rota sig i eller veta när de ska åka tillbaka. Migrationsministern sade i sitt svar att det finns somalier som har återvänt. Det finns somalier med uppehållstillstånd i och svenska medborgare med somaliskt ursprung som åker till för kortare eller längre vistelser. Det skulle utgöra något slags underlag för att det är helt tryggt att åka tillbaka. Det är faktiskt en helt annan sak. Det är samma sak med . Vi kan inte avvisa till eftersom situationen är så orolig och osäker. Men det finns ändå människor som väljer att åka tillbaka till men med de risker som det innebär. I det sammanhanget används det som ett argument för att det ska vara möjligt att skicka människor tillbaka. Min fråga till migrationsministern är fortfarande: Anser migrationsministern att det är rimligt att skicka tillbaka människor till ett land utan någon centralregering, där det inte finns ett fungerande rättsväsende och där det inte finns någon som kan garantera dem skydd? Stämmer det här verkligen med internationell rätt? Det finns ingen regering att ställa till svars för att man ska följa de mänskliga rättigheterna i . 144 (): Tack, , som har ställt interpellationen! Tack, migrationsministern, för det svar som har getts! är ett land utan rättsstat, utan demokrati, där regeringen befinner sig i exil och där regeringen och alla andra ledare i princip består av krigsherrar. Det är osäkert för människor i , och det är inte minst osäkert för människor som skickas tillbaka till . I den förra debatten, som de som sitter på läktaren och vi här nere i salen kunde höra, dök begreppet kollektiv solidaritet upp. Jag är miljöpartist, och jag ställer upp på dagens socialförsäkringssystem. Jag gillar sådana begrepp. Kollektiv solidaritet låter bra. Och så kommer man till den här debatten och hör att ett argument för att avvisa människor till är att andra människor har återvänt dit. Snacka om att undergräva förtroendet för individuella bedömningar och förtroendet för att människor har möjlighet att återvända till ett land de en gång varit i! Snacka om att dra den kollektiva solidariteten till ett läge där det blir rent cyniskt! har på ett förtjänstfullt sätt följt upp sin interpellation, och jag har bara tre frågor utifrån det svar som gavs. Den ena frågan rör de dubbla attityder gentemot vissa länder som man kan märka i den svenska utrikespolitiken. Å ena sidan har en officiell position gentemot flera länder. Man uttalar kritik mot brister i de mänskliga rättigheterna. Man uttalar krav på att länder ska demokratiseras. Man uttalar krav på en rättsstat, så också mot . Å andra sidan avvisar vi människor till de förhållanden vi precis har dömt ut. Det finns dubbla attityder gentemot vissa fattiga länder, där vi gärna talar oss varma för demokratisering, för rättsstat och för bättre förhållanden, men inte lever upp till det när människor kommer till vårt land och söker asyl. Min fråga är alltså hur regeringen avser att agera för att se till att de här dubbla attityderna inte längre finns i svensk utrikespolitik, för de uppfattas som mycket märkliga. Min andra fråga rör en mening i ministerns svar där hon tar fasta på att vid avvisning till behövs ingen mottagande part. Vi har i tidigare sammanhang talat om behovet av att följa upp avvisningar som gör. Jag vet att det finns tillfällen då människor utvisats till länder eller till förhållanden som är otroligt svåra, då människor som avvisats från hamnat i svåra förhållanden, försvunnit eller till och med avlidit. Vilken uppföljning är ministern beredd att göra? Är ministern beredd att ändra svensk flyktingpolitik så att man följer de avvisningar som görs, om inte varje avvisning så åtminstone med någon form av regelbundenhet, för att se till vilka förhållanden människor avvisas? Det är otroligt viktigt om det ska finnas något som helst förtroende för vår flyktingpolitik. Avslutningsvis, fru talman och ministern, har jag en fråga av lite större vidd. Väldigt många människor engagerar sig för en bättre flyktingpolitik. fick migrationsministern motta den största namninsamling som lämnats till en svensk regering . 157 000 svenskar har skrivit under på bland andra kyrkornas, muslimernas och påskupprop. Det märks också här i kammaren. Ministern kommer ofta hit och svarar på ett bra sätt, och vi har en bra dialog om flyktingpolitiken gentemot somalier, gentemot irakier och gentemot olika grupper. Känner inte ministern att behovet av många interpellationer, den oro som finns från rätt stora flyktinggrupper och alltfler, någonstans tyder på att förtroendet för svensk flyktingpolitik är väldigt lågt? 145 (): Jag hade egentligen inte tänkt gå in i den här debatten, men när jag ser alla människor som sitter uppe på läktaren och som inte vet någonting om sin framtid kunde jag inte låta bli att gå in och säga några ord. och har sagt väldigt mycket, och jag ska inte upprepa allt det. Jag har bara några funderingar. har ställt ett antal relevanta frågor i sin interpellation, bland annat om migrationsmyndigheterna ska följa . När jag läser migrationsministerns svar upplever jag att det är lite undvikande och kryptiskt. Hur är det: Ska följas eller inte? Det finns ju flera andra exempel där man inte bryr sig om , till exempel Bosnien. kommer att ta upp i nästa debatt. Det är ingen engångsföreteelse. Enligt uppgift blir inte situationen i bättre tvärtom. Migrationsministern och jag brukar ofta tala om barns och kvinnors situation. Vi kan väl göra det också när det gäller de somaliska barnen och kvinnorna. Som alltid är det de som råkar värst ut. Jag ställer mig frågan: Hur kan man hänvisa kvinnor och barn till att bli skyddade av klaner ledda av krigsherrar? De somaliska flyktingarna har levt i ovisshet . Många har levt i ingenmansland, det vill säga att man har fått avslag men inte kunnat återvända. återkommer jag till den förra debatten, där jag inte riktigt fick svar på min fråga om att de som har fått avslag men inte kunnat återvända inte har några rättigheter att arbeta. Jag fick inget svar på den frågan i den förra debatten. Kan migrationsministern tänka sig att de personer som har fått avslag men inte kan återvända kan få arbeta så länge, för att ha någonting att göra? Språkanalyser har också tagit upp. Det är en av favoriter. Jag håller med om det som har sagt i sin interpellation. Det finns många tveksamheter kring språkanalyserna. Somaliernas situation måste få en lösning och det snart. Att tvinga rädda människor att återvända till krigsherrarnas land är ingen lösning. 146 Statsrådet (): Det var många frågor. Jag vill börja där började, att det här är människor av kött och blod. Det är verkligen sant. Flyktingpolitik handlar om just det. Det handlar om människor, och det är enskilda människor. Varje flykting som kommer har sin berättelse, sin historia. Varje asylärende, som vi kallar det, är ett människoöde. Det får vi aldrig glömma. Jag är helt enig med , och om beskrivningen av . Säkerhetsläget är naturligtvis inte bra. Det är ett land som har levt utan regering . Det är ett oerhört splittrat område. vet vi, vilket UNHCR säger, att säkerhetsläget ser olika ut på olika platser. På vissa ställen är det bättre än på andra, och på vissa ställen är det något mera stabilt än på andra. Jag besökte ett flyktingläger på gränsen till , och där följer man läget väldigt noga, hur det ser ut, i stort sett i varje by. Där hade man också väldigt god kunskap om hur det ser ut. Med detta sagt, att varje människas situation, varje asylärende, är ett enskilt människoöde och att säkerhetssituationen ser olika ut i olika delar av , återkommer vi till detta med den individuella prövningen, hur viktigt det är att man också prövar varje enskilt ärende. Jag tror att det var som tog upp den tidigare praxisen. Då var det nämligen så att alla generellt fick tillfälliga tillstånd. Det berodde inte på att vi ansåg att alla generellt hade skyddsbehov, utan på att det inte fanns en möjlighet för människor att återvända. ser vi, som jag tidigare sade, att säkerhetsläget ser annorlunda ut. Vi ser också att många återvänder. En del återvänder från , andra från andra länder. Vi ser alltså att det finns ett återvändande, det vill säga att det går att återvända, men det går inte att återvända med tvång eftersom det inte finns någon mottagande part. Vi ser alltså att människor faktiskt återvänder, och därför övergick från att göra den typen av generella bedömningar till att pröva varje enskilt ärende. När vi tittar på statistiken ser vi att beviljades 642 människor från uppehållstillstånd i . En del fick flyktingstatus, andra fick uppehållstillstånd av skyddsskäl och åter andra av humanitära skäl. Det visar tydligt att man mycket noga går in i varje enskilt ärende. När det gäller dubbla positioner handlar det lite grann om just det som jag nu säger. Naturligtvis finns det många länder , och många andra där vi anser att situationen för mänskliga rättigheter inte alls är tillfredsställande, och utrikespolitiskt jobbar vi mycket aktivt för att förändra situationen i dessa länder. Därmed inte sagt att alla människor i de länderna har asylskäl. Det måste prövas från fall till fall. Det är det som är flyktingpolitik. Flyktingpolitik baseras på mänskliga rättigheter. Mänskliga rättigheter är individuella, och därför måste man också pröva varje enskilt ärende för sig. 147 (): Jag tackar migrationsministern för svaret. framkom det lite tydligare att vi kanske har en mer likartad bild av . Men när det gäller återvändandet av flyktingar måste man också inse att det finns en ganska stor skillnad mellan att återvända från ett flyktingläger i gränstrakterna till och att återvända härifrån. Där har man levt i en svår situation, och då kanske man prövar att ta sig tillbaka in i hemlandet för att se om det är möjligt. Men vi ser också att det finns flyktingar på andra håll, eftersom folk flyr. Jag ska ställa några konkreta frågor om de svenska somalierna och deras situation här. Den första frågan gäller de språkanalyser som görs. Hur tillförlitliga är dessa språkanalyser egentligen? Vilken kompetens och möjlighet har man att exakt kunna avgöra från vilken del av personen i fråga kommer? Den andra konkreta frågan gäller klansystemet, när man nu hänvisar till det. I och för sig säger i sin rapport att klansystemet är oerhört viktigt när man skickar tillbaka människor, så att de inte hamnar på fel ställen. Jag har träffat ganska många i som blivit hänvisade till klaner och huvudklaner som de över huvud taget inte känner till. Hur kan man i den svenska processen avgöra exakt vilken klan någon tillhör, hur underklaner och huvudklaner eventuellt ser ut, och sedan hänvisa till att dessa kan skydda? Varifrån får man egentligen den informationen? Frågan om att inte återvända med tvång handlar om just det förhållandet att man inte får uppehållstillstånd. Man lever i helt utan möjlighet att kunna arbeta och delta i samhällslivet. Man är långt från sitt eget hemland, men får ingen möjlighet att bygga upp ett nytt liv i det nya landet. Detta gäller alla, men det gäller speciellt barnen som lever i den situationen. Vi ser också att det finns de som ger upp. De får ingen möjlighet att leva ett normalt liv här och väljer att i stället återvända till osäkerheten. Därför blir det hela lite cyniskt när detta används som argument för att det faktiskt är möjligt att återvända. Man ger dem inte någon möjlighet att leva ett bra liv här, och till slut åker de tillbaka, ett återvändande utan tvång. Det är en horribel situation. Jag skulle vilja ha svar på dels frågan om språkanalyserna, dels den om klanpolitiken. Jag undrar alltså varifrån man får informationen och hur man kan hänvisa till att krigsklaner ska vara de som ger skydd. Sedan kan jag inte låta bli att kommentera en sak, nämligen att det känns ganska otroligt att just fått så många flyktingar som egentligen kommer från de lugna områdena i , områden där det inte funnits strider och dit det faktiskt är möjligt att åka tillbaka. Det känns otroligt att de skulle ha flytt till från ett område där flyktbehov inte finns. För mig känns det otroligt att språktesterna kan visa att så många flytt från en lugn situation. 148 (): Efter den förra debatten stod det tämligen klart att vi inte kommer att få något svar på frågan hur man gör med de människor som fått ett avvisningsbeslut som inte kan verkställas och därför lever i utan att kunna bygga sig ett nytt liv här. Jag hade hoppats på ett svar, men vi får väl vänta ett tag till. Jag förutsätter att något görs väldigt snart, för dessa människor lever i en fruktansvärd situation. Förhoppningsvis kan vi åtminstone få ett svar om språkanalyserna. Det vore välkommet. När man avvisar människor till vissa länder och använder argumentet att människor frivilligt återvänt dit har man hamnat på cynismens väg. Ett sådant argument undergräver nämligen internationella organisationers bedömningar. Skulle det vara så att en internationell organisation bedömt ett område som fruktansvärt, som omöjligt att återvända till, och någon ändå lyckas ta sig dit för att han eller hon kanske lever i ett flyktingläger i , kanske blir förföljd i något annat land, då är den internationella organisationens utlåtande inte längre värt något. Det är ett argument som går helt emot regeringens vanliga linje, och vår vanliga linje, om att alla fall ska bedömas enskilt. Dessutom, fru talman, skulle argumentet kunna användas på precis motsatt sätt, nämligen att i de länder varifrån det kommer många flyktingar måste det finnas mycket stora problem och därför bör vi låta alla stanna. Men hur blir det om argumentet är att bara till de länder dit någon eller några återvänder kan allihopa åka tillbaka? Jag ställde en fråga tidigare om de dubbla signaler som skickar. Å ena sidan förklarar vi under vilka fruktansvärda förhållanden människor lever i vissa länder, å andra sidan tar vi inte något ansvar genom att låta människor som flyr därifrån stanna. Mot detta satte ministern den enskilda bedömningen. Men enskilda bedömningar kan innebära att människor avvisas till just dessa länder. Statistiken visar att de flesta får avvisningsbeslut även till sådana länder. Dessutom överprövar myndigheterna ofta inte det som regeringen sagt från andra delar när man pratar om olika länder, till exempel i fallet med homosexuella från . Det är omöjligt att leva som homosexuell i , men menar att det går alldeles utmärkt och de kan därför åka tillbaka. Här finns en dubbelhet, och något måste göras. Jag föreslår ett speciellt organ för länderbedömning. 149 (): Mycket har sagts och jag känner mig ganska trött . Jag har legat och funderat över svensk migrationspolitik. Den kan man fundera över . Jag har fortfarande inte fått svar på den fråga som även ställde om vad man ska göra för de människor som lever i ett ingenmansland, som inte har rätt att arbeta, som fått avvisningsbeslut men inte kan återvända. Det finns förstås den möjligheten att man drar tillbaka beslutet och låter dessa människor stanna. Så länge det ser ut som det gör måste det finnas något de här människorna kan få göra. 150 Statsrådet (): Samtliga av er tog upp språkanalyserna. Väldigt många av dem som kommer till har inte giltiga identitetshandlingar. De har inte pass. De har inga identitetshandlingar. När det gäller människor från handlar det om i stort sett . Det beror på att det inte finns någon möjlighet för dem att skaffa den typen av identitetshandlingar.