prot · GS0990 · 2005-03-15 00:00:00 — Det är inte mitt bord, det är någon annan, det är hälsoministern, arbetsmarknadsministern eller familjeministern. Ni tycker alla olika i alla frågor. Det tycker inte jag att det är. Jag tycker att det är pinsamt. 120 Statsrådet (): Jag refererar delvis till mitt förra svar där jag försökte förklara hur jämställdhetsintegreringen ser ut. Jag är samordnare för jämställdhetsfrågorna. Jag driver på frågorna. Jag har en feministisk analys i botten på detta, och det har också de andra statsråden. Jag har lite problem just nu med demokratisyn. Jag vet inte om , som hänvisar till den här utredningen, tycker att man inte ska skicka den ut på remiss. Ska vi inte utreda? Jag tycker att det var väldigt bra att vi utredde det här. Vi har fått en del förslag. Jag hade efterlyst flera konkreta förslag från den utredningen. Men det kommer säkert fler förslag från remissinstanserna. Ska vi inte lyssna på dem innan vi själva har en uppfattning? Det klingar hos som att hon vill ha en stark ledare som ska säga precis hur allting är. Jag tror inte på det. Jag tror på det kollektiva arbete som utförs i den här och som utförs i en regering. Jag tror att det är bra att träffar många ministrar som är engagerade i den här frågan. Vi tycker inte speciellt olika. Någon gradskillnad kan vi ibland ha. Jag tycker att det är bra att man går ut och tydligt säger att det inte är tillständigt att det ska bero på var i landet man bor om man ska ha rätt till ett skyddat boende. Det ser väldigt olika ut i landet. Därför tycker jag att det är väldigt bra att man har en översyn av socialtjänstlagen. Det kommer säkert också att innebära ökade kostnader för staten. Det är bra att kommunerna får en bättre styrka för att se till att alla kvinnor har samma rätt till ett skyddat boende var de än bor. Där råder inga tveksamheter. Det vore intressant om hade några egna förslag. har jobbat i den här kammaren , har haft ett stort inflytande som partiledare och inte sällan varit med i regeringsunderlaget. säger hon gång på gång att ingenting görs. Jag ska komma tillbaka till min lista om jag får tid. Då frågar man sig: Vad har hållit på med ? Har hon inte haft något inflytande alls? Har ingenting hänt? Jag tror att mycket har hänt. Kanske har även bidragit lite till det. talar om att feministiska frågor spänner över alla partigränser. Det som i grunden stärker kvinnors makt och möjlighet att ta sig från våldsamma män och möjlighet att känna frihet och skapa frihet är en stark offentlig sektor, och det är möjligheten till egen försörjning. Det är någonting som vi på vänsterkanten slår vakt om. En stark offentlig sektor har visat hur generation efter generation tar sig framåt. Ändå upprepar att ingenting har hänt. Mer och mer börjar det låta som om det är någon form av missnöjesparti där man bara ska säga att ingenting händer men man ska inte komma med egna konkreta förslag. Jag tycker att vi ska en debatt här i där vi också kan se på möjliga skiljelinjer. Därför vore det bra om kom med några egna förslag. Men om har respekt för demokratin vet hon att om det har gjorts en utredning bör man låta även remissinstanser titta på den. Men det borde finnas några andra förslag från än till exempel mansskatt. 121 (-): Visserligen börjar det att bli sent, men att börja tala om mansskatt var väl ändå torftigt. Vi talar om en mycket allvarlig fråga. Misshandel av kvinnor flera stycken pågår och stundligen i detta land. Dessa kvinnor får inte den hjälp och det skydd som de behöver. De har inte någonstans att ta vägen. De blir inte bemötta av , av polisen eller av sjukvården. Det finns kanske inte någon kvinnojour i kommunen där de bor. Detta är allvarliga saker, och jag utgår ifrån att vi är överens om det. Det är inte någonting som händer någon annan dag, någon annanstans, något annat år utan det pågår här och , och stundligen. Och vi vet om det, och vi vet ganska mycket om vad det är för mekanismer som sätter detta våld i rörelse. Vi vet också hur sambanden ser ut med andra delar av samhället, om kvinnors situation på arbetsmarknaden, om flickors situation i skolkorridorerna och om det våld som finns bakom hemmets stängda dörr. Det är dags att omsätta denna kunskap i praktisk handling, och det kommer att kräva politiska beslut. Jag kan inte förstå vad det är som gör att jämställdhetsministern tvekar att till exempel ställa sig bakom alla de mycket konkreta förslag som utredningen har presenterat. Det är jättebra att den går ut på remiss, men det behöver väl inte förhindra att jämställdhetsministern har en uppfattning i frågan och driver på den så att det som har budgeteffekt kommer upp , när det ska antas en ny budget. Vi vet att kommunerna inte klarar detta ensamma. Så ser det ut. Ska vi vänta till? Ska kvinnor vänta på att utredningsmaskineriet ska mala färdigt och remissinstanserna ska bli klara? Jag tror inte det. stod justitieministern på ett torgmöte och sade: Gör det till en valfråga. Ja, det är kanske det som vi måste göra. 122 Statsrådet (): Det är bra att vi uppmärksammar mäns våld mot kvinnor. Jag har gjort det så jag har kunnat i den här kammaren. Det är den yttersta kränkningen av mäns överordning som tar sig det uttrycket. Det tar sig också uttryck i prostitution, misshandel och hot om våld. Även trakasserier och det lilla våldet är en del av det stora våldet. Det behöver inte upplysa mig om. Jag samarbetar gärna med i de här frågorna så länge det inte inskränker sig till retorik och konfrontation. Att tala om könsmaktsordningen är inte speciellt svårt, men att komma fram med konkreta förslag till vad vi ska göra åt det är svårare. Det finns en del förslag i utredningen som refererade till, men det behövs mycket mer. Mycket görs också. Därför skulle jag välkomna att du i nästa debatt kommer med egna förslag till vad vi kan göra. Vi från regeringen säger att vi snabbt måste se över stödet till kvinnojourer så att det inte ska spela någon roll var i landet man bor för att man ska få stöd. Därom råder det inget tvivel. Men för att vi ska få en konstruktiv debatt måste vi också komma med konstruktiva förslag. Det gör vi så gott vi kan tillsammans med de andra samarbetspartierna. Det vore också trevligt om kunde vara med och bidra till den debatten. Överläggningen var härmed avslutad. 18 § Svar på interpellationerna 2004/05:382 om könsdiskriminering i föräldraskap och arbetsliv och 384 om kvinnors sjukskrivningar och arbetsfördelningen mellan kvinnor och män 123 Statsrådet (): har i två interpellationer frågat mig om jag delar hennes analys att höga sjukskrivningstal och ohälsa är direkt kopplade till den rådande könsmaktsordningen, på vilket sätt jag samordnar åtgärderna mot könsdiskriminering inom arbetsliv och sjukvård med övriga berörda ministrar, på vilket sätt jag konkret arbetar för att män ska öka sitt obetalda arbete i syfte att utjämna arbetsfördelningen mellan kvinnor och män, vilket konkret arbete jag avser att vidta för att diskrimineringen av kvinnor på arbetsmarknaden, som den framkommer i JämO:s rapport och nulägesrapport, ska elimineras, vilket konkret arbete jag avser att vidta för att anpassa mäns föräldraledighet till föräldraskapets behov, i stället för till arbetslivets behov samt när jag kommer att genomföra åtgärder som ger föräldralediga ett förstärkt juridiskt skydd på arbetsmarknaden. Eftersom dessa frågor delvis berör varandra svarar jag på båda interpellationerna i ett gemensamt svar. Jag börjar med frågan om kvinnors höga sjukskrivningstal. stod kvinnor för en lägre andel av sjukskrivningarna än män. har sjukfrånvaron ökat dramatiskt som kvinnornas andel har ökat. Sjukfrånvaron har därmed i allt högre grad kommit att uppmärksammas i jämställdhetspolitiken. Det finns inga enkla förklaringar till den ökade sjukfrånvaron. Forskare har pekat på flera olika samband. Många har att göra med bristen på jämställdhet mellan kvinnor och män. Det kan handla om fördelningen av det betalda och det obetalda arbetet. Det kan handla om den könsuppdelade arbetsmarknaden etcetera. Med andra ord påverkas kvinnors sjukfrånvaro av den könsmaktsordning som underordnar kvinnor och överordnar män. Därför vill jag på första fråga svara att jag tror vi har ungefär samma syn vad gäller orsakerna till kvinnors sjukskrivningar även om jag inte helt kan skriva under på alla formuleringar i interpellationen. Den andra frågan gäller hur jag inom regeringen samordnar åtgärder som syftar till att stoppa könsdiskriminering inom arbetsliv och sjukvård. I den handlingsplan för jämställdhetspolitiken som regeringen, i samarbete med och , utarbetade , ingick som en viktig punkt att intensifiera arbetet med jämställdhetsintegrering i . Detta arbete pågår nu i alla departement. Många tjänstemän är involverade. En omfattande utbildningsinsats genomförs. Det är enbart på detta breda sätt, genom att involvera alla politikområden, som jämställdhetsarbetet kan bli effektivt och verkligen påverka samhällsutvecklingen. Behovet av att anlägga detta helhetsperspektiv illustreras väl av frågan om ohälsa. Vi behöver genomföra genusanalyser av frågans alla aspekter arbetsmarknad, arbetsmiljö, sjukvård, rehabilitering, lönediskriminering, socialförsäkringar etcetera. Jämställdhetsintegrering är ett svårt och omfattande arbete som kan ta tid men som likafullt är nödvändigt. Jämställdhetsarbete kan inte bedrivas i slutna rum utan måste ta plats i alla rum där politik formas. Som jämställdhetsminister har jag ett ansvar för detta arbete. tredje fråga gäller hur jag arbetar konkret för att män ska öka sitt obetalda arbete i syfte att utjämna arbetsfördelningen mellan kvinnor och män. Jag håller med om att detta är en viktig fråga. Den senaste tidsanvändningsundersökningen visar visserligen att kvinnors och mäns fördelning av tid på olika aktiviteter tenderar att bli alltmer lika. Men väldigt mycket återstår. Och det är hög tid att männen ändrar sitt beteende. Det är fortfarande kvinnorna som utför det mesta obetalda arbetet. Det är huvudsakligen kvinnor som deltidsarbetar. Och följaktligen får kvinnor lägre inkomst, lägre sjukersättning och lägre pension. Och barnen har fortfarande inte lika tillgång till mamma och pappa. En strategiskt viktig fråga i detta sammanhang är fördelningen av föräldraledigheten, som också frågat mig om. Den utredning, som undersöker hur barn bättre ska kunna få tillgång till båda sina föräldrar, lämnar sitt betänkande . Jag ser med stort intresse fram emot resultatet, men eventuella konkreta åtgärder som rör konstruktionen av föräldraförsäkringen ligger inom statsrådets ansvarsområde. Jag kommer dock givetvis att noga följa frågan. och jag är nog överens om att det finns samband mellan det faktum att kvinnorna tar ut merparten av föräldraledigheten och diskrimineringen av kvinnor på arbetsmarknaden. Då är vi inne på de två återstående av frågor. När det gäller diskriminering av gravida arbetstagare finns det ett gott skydd i svensk lagstiftning. Enligt jämställdhetslagen får en gravid arbetstagare eller arbetssökande inte missgynnas av skäl som har samband med graviditeten. I ett sådant fall gör sig nämligen arbetsgivaren skyldig till diskriminering på grund av kön eftersom bara kvinnor kan vara gravida. Ett visst skydd för föräldralediga kvinnor och män finns i föräldraledighetslagen, till exempel i fråga om uppsägningar och försämrade arbetsvillkor. I dessa fall krävs dock att missgynnandet närmast uteslutande beror på föräldraledigheten för att det ska vara otillåtet. har i utredningen arbetsrätt för ett föränderligt arbetsliv konstaterat att det nuvarande skyddet i föräldraledighetslagen är alltför svagt. har därför föreslagit att ett skydd införs för föräldralediga som motsvarar det som gäller för gravida arbetstagare. Det skulle alltså vara nog att ett missgynnande har något som helst samband med föräldraledigheten för att det ska vara otillåtet. Vidare har föreslagit att uppsägningstiden för en arbetstagare som är föräldraledig inte ska börja löpa förrän arbetstagaren till någon del har återupptagit sitt arbete. ALI:s förslag i dessa delar bereds inom , och regeringen har ambitionen att presentera förslag angående ett förstärkt skydd för föräldralediga arbetstagare. Detta ingår i statsrådet ansvarsområde, men jag kommer givetvis att följa även denna fråga. 124 (-): Detta svar innehåller flera följande av frågan. Frågorna är intressanta och ska följas av den minister som har ansvaret för samordningen. Och vad tycker då ministern själv? Det är naturligtvis min fråga. Här handlar det om ett område som har att göra både med arbetsmarknaden då är det arbetsmarknadsministern som är ansvarig och med familjefrågor då är det familjeministern som är ansvarig. Föräldraförsäkringen kan man inte diskutera om man inte också diskuterar arbetsmarknaden och vice versa. De hänger ihop. Vem som gör vad och varför och hur det värderas är intimt förknippat med varandra. Den kunskapen har vi. Ändrar man på ett ställe måste man ändra på det andra. Det som jag har frågat om är på vilket sätt jämställdhetsministern tänker sig att arbeta för den förändring som jämställdhetsministern här talar om. Det är hög tid att männen ändrar sitt beteende, står det i svaret. Det tycker jag också. Det måste innebära att också kvinnor ändrar sitt beteende, vilket måste innebära att också arbetsgivaren ändrar sitt beteende, vilket förmodligen måste innebära att regelsystemen i föräldraförsäkringen också måste ändras. Allt detta hänger ihop. Hur tycker jämställdhetsministern mycket konkret att vi ska komma fram till detta förändrade beteende? Hur ska detta gå till? Jag har avsiktligt ställt frågan vad jämställdhetsministern konkret anser att vi ska göra. Lagen om skydd mot uppsägningar vid föräldraledighet är vi, vad jag förstår, överens om måste skärpas. Då är min fråga: Varför har inte regeringen gjort det tidigare? Förslagen har funnits . I det parti som jag tidigare tillhörde skrev vi motioner om detta. Det har bromsats av regeringen, vilket också några företrädare för skriver om på . De säger ganska upprört att ledning av regeringen är antifeministisk, och då tar man just det här som exempel. Varför har regeringen inte gjort detta när förslagen har legat ? Vem i regeringen är det som ser till att saker inte blir gjorda? Den frågan ställer de i artikeln. Jämställdhetsministern, som är samordnare och, förmodar jag, vet vad alla gör och varför, borde kunna ha ett svar på detta. Jag tycker att detta är en organisering av arbetet som är väldigt olycklig. Den innebär en fragmentisering av jämställdhetsarbetet. Man lägger ut det på olika områden. Sedan ska jämställdhetsministern gå omkring som en lärare och kolla att de andra statsråden verkligen löst uppgifterna, vilket de uppenbarligen inte gjort. Den diskussion som vi hade alldeles visade på det. Jämställdhetsarbetet förs inte ut. Inte vet jag hur mycket ni pratar med varandra i regeringen. Jag får aldrig något svar på det. Hur går det till rent konkret när jämställdhetsministern, arbetsmarknadsministern, familjeministern, hälsoministern och inte vet jag vilka fler ministrar sätter er ned och diskuterar hur ni ska göra med detta komplexa system av makt som ryms inom ramen för könsmaktsordningen, hur ni ska hitta nyckelfrågorna som bryter upp och desarmerar den manliga dominansen. Sitter ni och diskuterar på det viset? I alla fall har inte jag sett någonting som tyder på detta. Det som jag menar att en jämställdhetsminister skulle ha ansvar för är att driva fram politiken. 125 Statsrådet (): Tack, , för förslagen om hur jag ska arbeta. Jag arbetar ungefär så som säger. Jag ser till att flera av oss ministrar träffas. Jag försöker att putta på arbetet. Jag försöker att ta ett helhetsansvar och få ett helhetsgrepp på jämställdhetspolitiken. Och det går framåt. Det skulle vara intressant att höra hur tycker att man skulle organisera arbetet på ett annat sätt, eftersom jag utifrån en rätt lång erfarenhet av jämställdhetsarbete ser att jämställdhetsaspekter går att lägga på i stort sett varje fråga. Om en enda person skulle ha ansvaret för jämställdhetsarbetet, skulle vi bara behöva en enda person i regeringen. Det är ett system som jag inte tror fungerar. Däremot ser jag att det fungerar bättre och bättre med det system vi har. Jag ser att driver jämställdhetsfrågor. Jag ser att driver jämställdhetsfrågor. Jag ser att driver jämställdhetsfrågor. Så måste det gå till. Sedan får vi träffas också mellan departementen och se hur vi ska samordna komplexa frågor. Men om vi skulle ha en minister som bara arbetade med de komplexa frågorna kring till exempel sjukförsäkringen, skulle det vara en minister som hade alla departement hos sig. I så fall vore det ett annat system än det som jag vill ha. Jag tror att det är bra att , och Socialdemokraterna är överens. Sedan kan det ibland finnas vissa skiljelinjer. Någon kan tycka att den ena frågan skulle gå lite fortare än den andra, men vi kommer överens rätt bra i den gruppen. Eftersom jag är inne i alla dessa frågor som tar upp och hon frågar mig vad jag tycker, kanske jag ändå kan få svara att jag tycker att föräldraförsäkringen är en av de allra viktigaste frågorna som vi har att jobba med. Det är en socialförsäkringsfråga, men det är också en fråga som i hög grad angår arbetsmarknaden. Jag skulle vilja att män tog ut lika mycket föräldraledighet som kvinnor gör. På den socialdemokratiska kongressen drev jag och fick igenom en skrivning om att vi ska se över systemet för att få ett system som gör att man kan knyta mer av föräldraförsäkringen till pappan. Det driver jag. Därför har regeringen också tillsatt en utredare som ska titta på de här frågorna. Man häcklar ibland utredningar, men det här är en bra utredning. Jag följer den och tittar på alla aspekter, hur de olika förslagen drabbar kvinnor och hur de drabbar barn. Så måste vi arbeta. När vi får förslaget måste vi sätta ned fötterna, men låt det inte finnas något tvivel om att regeringen vill ha en föräldraförsäkring som gör att papporna tar ut mer från föräldraförsäkringen. När vi har kommit fram till ett förslag ska vi stå för det, och då kan vi också ta strid för det. var inne på andra frågor, till exempel om ökad trygghet vid visstidsanställning. Det är något som jag hoppas ska genomföras. Det driver vi på. När det gäller rätten till heltid delar jag uppfattning, och han har själv klargjort att detta ska vara klart inom mandatperioden. kan det gå fortare än vad de andra partierna tycker, men det ska vi hinna med inom mandatperioden. Det står också i 21-punktsprogrammet. Jag tror på den arbetsfördelning som vi har. Den är delvis ny och den är unik i världen, men det är så vi måste jobba. Med det förslag som skissar på skulle en person vara ansvarig för alla sakfrågorna, för jämställdhetsaspekter finns i varje sakfråga. Eller är det bara i några sakfrågor som jämställdheten berörs? I så fall har vi helt olika syn på den könsmaktsordning som jag talar om. 126 (-): Jag vet inte varför jämställdhetsministern hänger upp sig på att det ska vara en enda person som man ska prata med om det skulle bli jämställdhetsministern som hade fullt ansvar för att också driva och utveckla politiken. Jag tycker att det är utmärkt om alla ministrar har en kunskap om könsmaktsordningen och förstår att göra feministiska analyser av sitt ansvarsområde. Det tycker jag är utmärkt. Det är väl den utbildningen som har pågått . Men det vi ser i praktiken är ju att de här frågorna tappar mark. Det är vad vi ser i praktiken. Jämställdhetsministern tycker att det går framåt och att det går bra. Jag delar inte den uppfattningen. Jag tycker att vi kan se att vi har precis samma tillbakagång i som vi ser över hela världen. Jag vet att jämställdhetsministern var på den konferens som hölls i och som var uppföljningsmöte efter 95. Det var så skakigt att man inte ens visste om man vågade öppna dokumenten, för man var beredd på att de kanske skulle försämras, för att den regression som går över världen också pressar tillbaka kvinnor i varje land, inklusive . Vi står inte utanför detta som något jämställdhetens paradis. Också i har det gått bakåt. Kvinnor har en sämre ställning på arbetsmarknaden än , mer av ofrivilliga deltider, mer av otrygga anställningar, mer av sjukskrivningar, fler frågor om planerade graviditeter vid anställningsintervjuer, trots att det inte är tillåtet, mer av uppsägningar och förflyttningar under föräldraledigheten. Det vet vi. Vi vet att mäns våld mot kvinnor ökar. Vi vet att brutaliteten, sexualiseringen av språket och av de offentliga rummen ökar, och det går längre ned i åldrarna. Sjuåringar ska ha stringtrosor och push-up-behå. Vi vet att det ökar, och kvinnor kläms mellan olika krav, att vara på jobbet och dessutom vara hemmafru och därtill sexobjekt. Kvinnor går sönder. Kvinnors kroppar går sönder. Och sjukvården är blind och döv, eftersom den är organiserad utifrån mäns krämpor. Detta är , inget undantag från världen i övrigt. Det är möjligt att ni har bra seminarier i , men det hjälper inte situationen särskilt mycket. Jag menar att när vi har en sådan tillbakagång globalt, och också finns med i denna tillbakagång, räcker det inte med seminarier. I ett sådant läge måste man ta stora kliv framåt. Och det är det som jag efterlyser. För att ta stora kliv framåt i en radikal politik måste man utveckla politiken. Då krävs det att det finns en minister som har detta ansvar, detta och inget annat. Miljöpolitiken hade inte utvecklats som den har gjort om det hade varit en minister som hade haft fyra andra ansvarsområden. Det krävs en som håller på med detta och som kan omge sig med människor som har kunskap och drivkraft. Och det krävs ett departement som kan ha politiskt sakkunniga som utvecklar politiken och driver på också i det internationella samarbetet. Det krävs ett utskott i där vi kan få den här diskussionen, som kan analysera könsmaktsordningens olika mekanismer och hur de griper in i varandra även om de ligger på olika politikområden. Det är det jag skulle vilja se. Det är det som är svaret på ministerns fråga hur jag skulle vilja organisera arbetet. Så skulle jag vilja organisera det. Och jag skulle vilja ha en myndighet som har ansvar för att detta också genomförs i praktiken, precis som vi har på alla andra områden. För att det ska bli verklighet av den politiska retoriken krävs det krafttag. 127 Statsrådet (): Den politiska retoriken har vi här. gäller det att gå från retorik till handling. Den här diskussionen med om hur ansvaret ska organiseras tycker jag är intressant. säger att hon vill ha en person som har fullt ansvar. En person ska alltså ha fullt ansvar för de jämställdhetspolitiska frågorna. Jag säger att de jämställdhetspolitiska frågorna griper in i varje politikområde. Då måste en person ha ansvar för alla politikområden. Det är inte det system som jag tror att vi ska ha. Jag tror att vi ska välja ett system där alla politikområden har ansvar för jämställdhetsfrågorna. Jag tycker att det är sak att diskutera ett jämställdhetsutskott, och det finns argument för och det finns argument mot det. Men det skulle också vara intressant att veta hur man inte bara utifrån de olika politikområdena utan också från de olika politiska partiernas sida ska enas i jämställdhetsfrågor när man inte kan enas om det ute i de olika utskotten. Men kring det tycker jag också att det finns positiva tankar. Jag ville bara delta i den debatten lite kort. hänvisar till vad som händer i världen, och jag håller med henne. Jag var själv på mötet i och hade möjlighet att tala inför generalförsamlingen. Jag satt i ett ministermöte tillsammans med andra europeiska ministrar och tittade ut över när vi diskuterade kvinnans rätt till sexualupplysning, kvinnans rätt till preventivmedel, kvinnans rätt till säkra aborter. Det var en absurd diskussion. För vilken annan än kvinnan själv kan ha rätt till hennes egen kropp? Det går bakåt på sina håll i världen. Därför är röst viktig. har också en väldigt lång tradition av att driva jämställdhetsfrågorna i världen.