prot · GS09103 · 2005-04-12 00:00:00 — Överläggningen var härmed avslutad. 3 § Svar på interpellation 2004/05:477 om MEP-utbildningen på 22 Utbildnings- och kulturminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att bibehålla och vidareutveckla den viktiga kunskap som finns samlad inom utbildning i mediaestetikpedagogik. Medieområdet har expanderat kraftigt i den svenska högskolan. Det finns ett stort och varierat utbud av utbildningar med olika inriktning. är detta högskolans dyraste utbildningsområde. Trots detta har regeringen med hänsyn till den stora efterfrågan som finns på kvalificerad utbildning inom olika medieformer möjliggjort en utbyggnad. Denna satsning motsvarar omkring 130 helårsstudenter och en kostnad på . Regeringen har också under satsat kraftfullt på att lyfta fram och stimulera kultur i skolan. Betoningen har varit att kultur förstärker och stimulerar lärandeprocessen. Insatserna har inriktats på strategiska utvecklingsprojekt som kan ge varaktiga effekter. har med denna inriktning fördelats. Ett av uppdragen inom detta område fick . Det innebar att utarbeta modeller för kompetensutveckling av lärare avseende kultur och lärande i skolan. Ett av förslagen i den rapport som redovisade berörde, precis som påpekar, utbildningen i mediaestetikpedagogik vid . Det är den som har funnit som mest intressant för yrkesverksamma lärare och lärarutbildare, och de föreslår en decentraliserad utbildning där den första omgången skulle genomföras som ett samarbete mellan och . Under planering och genomförande skulle gemensamma seminarier arrangeras med och för att utveckla varianter av den aktuella utbildningen i dessa regioner. Den information som på olika sätt har nått mig om behovet av att bibehålla den kunskap som har byggts upp vid och att sprida och utveckla denna vidare är på flera punkter mycket övertygande. Jag inser att denna utbildning fyllt en mycket viktig funktion för att utveckla lärprocesserna i skolan i en positiv riktning. På samma sätt har utbildningen i interaktiva medier varit viktig och den motiverade en utökning av Dramatiska institutets takbelopp får . Tyvärr måste jag konstatera att tvingades att göra mycket svåra avvägningar i samband med flytten till nya och dyrare lokaler. En viktig grundprincip i styrningen av högskolan är att regering och riksdag anger de ekonomiska ramarna. Lärosätena står sedan för sina prioriteringar inom dessa ramar med hänsyn till behoven inom sitt verksamhetsområde och med ett nationellt perspektiv. menar att det inte nödvändigtvis måste vara som står för utbildningen, och jag är beredd att hålla med om detta. Jag kan mycket väl tänka mig att det finns lärosäten som är beredda att fortsätta att utveckla utbildningar med liknande inriktning. Detta måste ske inom de av angivna budgetramarna. Om inte den kompetens som byggts upp ska gå förlorad måste det i så fall finnas en samverkan mellan olika lärosäten och institutioner. Jag anser generellt att det är viktigt med samverkan inom den svenska högskolan, bland annat för kraftsamling inom olika strategiskt viktiga områden och för att värna om smala ämnen och områden. 23 (): Jag frågade ministern vilka åtgärder han är beredd att vidta för att bibehålla och vidareutveckla den viktiga kunskap som finns samlad i mediaestetikpedagogik-utbildningen. Det svar jag får handlar bara om vad ministern anser och vad regeringen har gjort, men inte vad ministern tänker göra. Jag har svårt att se att detta kan leda till något annat än att just den kompetens som har byggts upp går förlorad. deltog jag i en konferens med rektorer, lärare och kommunala tjänstemän från , och alla vittnar om en sak: hur suveränt den här utbildningen har slagit ut. Förutom att rektorer och lärare har fått en bra fortbildning har man hittat en inlärningsform som verkar passa och utveckla fler än många elever. Som en rektor sade: Man får med sig elever som fångas av allt, men också de som är svårfångade; de som är duktiga på att uttrycka sig i tal och skrift och de som har funnit sitt uttrycksmedel genom den rörliga bilden. Eleverna lär sig inte bara att hantera medieverktygen utan också att hantera det ständiga matande som vi utsätts för i det mediesamhälle vi lever i. Ministern säger att medieområdet har expanderat . Det vore väl riktigare att säga att det är medieproduktionen som har expanderat. Därför ser vi det som viktigare att medielärandet ökar i stället för minskar. För kultur- och tillika utbildningsministern måste det vara angeläget att de som arbetar inom skola och utbildning förstår hur kunskaps- och läroprocesserna påverkas av den nya situation som uppstått i ett alltmer mediebaserat samhälle. De olika medieformerna formulerar en dagordning om vad som är viktigt eller oviktigt, såväl i vardagsfrågor som i ett större perspektiv. De bidrar också till en allt större del av våra kunskaper och attityder till medmänniskor, samhälle, politik och normer. Medierna såväl begränsar som vidgar våra synfält och etablerar vid sidan av modersmålet nya språkformer. Dessa språkformer bärs fram av mediernas, teaterns och informationsteknikens uttrycksformer, som bygger på kombinationer av bild, text, ljud och musik. Inte mindre viktigt är det att utifrån kursplanernas betoning av ett vidgat textbegrepp påvisa mediernas möjligheter i skolans arbete. Kunskaperna i och om estetiska arbets- och lärprocesser blir en viktig kraft i en levande demokrati och bidrar till en fördjupad känsla för ansvar och etik. Det framstår därför som allt viktigare att när det gäller demokrati och samhällsfrågor skaffa sig grundliga kunskaper om såväl mediernas uttrycksformer som deras samhälleliga funktioner. Frågan om demokrati i samhället kan inte längre särskiljas från förståelse för mediernas uttryck om funktion. Vi har sett ett väl fungerande nätverk av lärosäten skapas, och detta äventyras om en länk jag vågar nog säga den viktigaste länken försvinner, nämligen . Med förankring inom medier och teater har DI utvecklat arbetsformer som förenar lärande och skapande. Jag är övertygad om att för att detta ska fungera så är det viktigt att det är en specialiserad högskola som håller i utbildningen. Dessvärre finns det ingen annan än just . Ministern säger att han kan hålla med om att det inte nödvändigtvis måste vara DI som står för utbildningen utan att någon annan kan ta över. Min fråga till ministern är: Vilket lärosäte tror han vill ta över den här utbildningen om man inte får mer pengar? 24 Utbildnings- och kulturminister (): Jag menar för min del att det är orimligt att riksdag och regering ska styra över varje enskild kurs i den svenska högskolan. Det finns mer än 25 000 olika kurser vid svenska universitet och högskolor. Tycker du att det vore en bra ordning att för var och en av dessa 25 000 tar ställning? Att göra det skulle kräva en Gosplanliknande administration vid eller . Det vill jag inte ha. Jag står fast vid att vi får en starkare utveckling om vi ger universitet och högskolor möjlighet att själva forma och utveckla sitt kursutbud. Om de ska ha den möjligheten kan inte vi här fatta styrande beslut om varje kurs som de får ge. har en budget som ni i er vishet här i har beslutat om för dem. De har i sin tur kommit fram till att det viktigaste de kan göra med de pengarna den viktigaste förändring de har att göra med de pengarna för att höja utbildningens kvalitet är att skaffa sig bättre lokaler. Det har inneburit högre hyreskostnader. Det är deras val, och jag gissar att det är en rimlig bedömning med hänsyn till hur lokalerna såg ut förut. De har själva valt att göra en omprioritering så att det här har blivit möjligt. Det här innebär att den här speciella kursen, som uppenbarligen har väldigt gott renommé, av självt har bedömts vara ett mindre angeläget sätt att spendera pengarna än andra till buds stående alternativ som de har haft. Det är en bedömning som jag tycker att vi kan respektera. Det är ju så, trots det som antyder, att utbildningar inom medieområdet har ökat mycket kraftigt och ges på olika håll. Jag gissar att det finns lärosäten utan att jag ska behöva sitta här och dirigera som en annan dirigist, så att säga, vilket som ska ta över. Det finns andra lärosäten som kan ta upp den här typen av utbildning, bygga vidare på metoderna och kanske locka till sig den personal som jobbat med detta och de studenter som annars skulle ha sökt sig till . Alternativet, att vi ska stå här i och debattera var och en av de 25 000 kurserna och välja mellan dem, är för mig ett förskräckande alternativ. Jag tycker att det här har varit en bra kurs. Jag är imponerad av de resultat och de saker som jag har lärt mig har kommit fram av den utbildning som har bedrivits, men jag respekterar också Dramatiska institutets, liksom andra lärosätens, egna bedömningar av hur de bäst prioriterar sina resurser för att nå de mål de har vad gäller studenternas utbildning. 25 (): Nej, ministern, jag tycker inte att vi ska styra över alla kurser och vilka som ska finnas eller så på någon högskola. Det handlar också om vilka resurser man ska ha. Jag tror säkert att DI har goda skäl till att de har valt att flytta till nya lokaler som är mer anpassade till deras verksamhet. Det som det handlar om när det gäller den här kursen är att det är en relativt låg kostnad i förhållande till det som den ger. Man utbildar några som utbildar vidare, och så går det vidare i många led, och i slutändan har man nått en väldig massa människor på väldigt få utbildningsplatser. Inte minst har man kunnat beväpna de elever som finns i slutledet så att de kan hantera det medieflöde vi har och också så att de får utveckla sig själva i nya uttrycksformer. Man får också tag i de elever som tidigare kanske inte var uppfångade och inspirerade av skolarbetet. Man kan se det i många olika led. Det är också därför jag lyfter fram det. Det handlar som sagt om resurser. Vi pratar om alternativ. Skulle ministern kunna tänka sig att ge i uppdrag till Myndigheten för skolutveckling att lägga ut detta, förslagsvis till DI om man bestämmer det? Jag tror att det är viktigt att vi försöker se alternativ för att försöka rädda den här typen av utbildningar, att bevara den kompetens som ändå finns. Annars har vi verkligen kastat pengarna i sjön. 26 Utbildnings- och kulturminister (): Jag försökte just säga i mitt inlägg att jag också tycker att det vore bra om den kompetens som har byggts upp och de erfarenheter som har vunnits kan föras vidare. När denna välrenommerade utbildning inte ska fortsätta på gör jag prognosen att andra kommer att se en möjlighet att ta plats. Men, som sagt, jag drar av det inte slutsatsen att vi ska stå här i och peka och säga vilken högskola som ska ta över i stället på bekostnad av någon annan kurs som vi pekar ut, som då ska trängas ut. Det skulle leda för långt. Tänk tanken att vi skulle bestämma att utbildningen ska läggas i . Då säger : Men vi har 5 000 kurser. Bestäm vilka av de 5 000 som ska bereda plats för den 5 001:a. Sedan för man ned det till 4 999 genom att peka ut någon kurs. Detta leder till orimligheter. De resurser vi har satt av för ökning av utbildningarna på medieområdet skapar möjligheter för detta. För att vara konstruktiv skulle jag vilja säga följande till : Vi samarbetar ju om budgetfrågorna. Hjälp till att försöka öka anslaget till högskolorna så att vi får utrymme för fler utbildningar, fler studieplatser. Det skulle kanske vara en idé för att bidra till frågans lösning. Då kan vi hjälpas åt att vidga möjligheterna på det här området tillsammans. 27 (): Jag hoppas verkligen att vi kan fortsätta samarbeta, så att vi kan se till att högskolan också får mer pengar. Jag förstår att ministern är angelägen om att bevara kompetensen, men jag får inte riktigt svar på vilket sätt han anser att man ska göra det på. Vi behöver inte tvinga att ta över utbildningen. DI gör det gärna men behöver mer resurser. Då säger ministern att de själva har valt hur de har hanterat sina resurser fine, thats it. Jag hade ett förslag om att lägga ut uppdraget till Myndigheten för skolutveckling. Är det ett bra förslag att gå vidare med? Är det ett alternativ för att försöka rädda kvar utbildningen? Vi har kastat bort pengarna om vi inte försöker rädda den här utbildningen. finns den inte kvar längre. Det vore väldigt synd, speciellt med tanke på det som ministern upprepar . Det är en utbildning som har fått väldigt gott renommé och gott betyg bland dem som utbildar och de som blir utbildade, bland lärare, rektorer och elever. Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på interpellation 2004/05:374 om Hizbullahs tv-kanal och antisemitism i statskontrollerad arabisk dagspress 28 Utbildnings- och kulturminister (): har frågat mig vad jag avser att göra för att stoppa tv-kanaler som, enligt honom, via satellit når, inspirerar och uppviglar tv-tittare i . har också frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att stävja den antisemitism som, enligt honom, florerar i den arabiska statskontrollerade pressen som finns tillgänglig över Internet och på svenska bibliotek. besvarade statsrådet i egenskap av integrationsminister tre interpellationer i ämnet åtgärder för att motverka antisemitism. En av dessa interpellationer (2003/04:223) kom från och avsåg delvis samma fråga som han väcker i den nu aktuella interpellationen. Jag avser inte att här upprepa informationen om de många olika åtgärder som regeringen har vidtagit och vidtar när det gäller kampen mot intolerans och antisemitism. Jag delar upprördhet över olika former av uttryck för intolerans och antisemitism. Däremot är jag inte säker på att vi skulle lösa de problem som ligger till grund för sådana uttryck genom att förbjuda tillgängligheten till olika internationella medier. Min principiella inställning är att vi bör vara mycket försiktiga med inskränkningar i yttrande- och informationsfriheterna. Även om vi tycker att vi har goda skäl finns risken att vi genom att inrätta nya förbud skulle slå in på en väg som vi av principiella skäl bör vara ytterst restriktiva med. Och även om det teoretiskt vore möjligt att stoppa en utländsk satellitkanal skulle det strida mot svensk yttrandefrihetstradition och mot de principer som följer av regeringsformen och . andra fråga handlar om innehållet i arabisk dagspress. Jag tycker som sagt inte att det är rätt väg att gå att förbjuda människor i som har annan bakgrund än den svenska att ta del av ett medieutbud från sitt hemland. Det finns ett mycket stort medieutbud tillgängligt på olika sätt runtom i världen som är producerat under helt andra förutsättningar än de vi är vana vid i . I många länder är medierna helt eller delvis statskontrollerade, men det betyder inte att vi ska förbjuda dem från att spridas i . Jag vill understryka att yttrandefriheten i våra grundlagar, om dessa är tillämpliga, inte skyddar den enskilda från att straffas med anledning av brottslig verksamhet. Enligt såväl tryckfrihetsförordningen som yttrandefrihetsgrundlagen anses bland annat hets mot folkgrupp utgöra yttrandefrihetsbrott. Justitiekanslern har till uppgift att vaka över att yttrandefrihetens gränser inte överskrids. Detta är naturligtvis en viktig del av det samlade regelverket på yttrandefrihetens område. Jag anser också att i många olika forum måste bedriva ett brett och aktivt arbete för att motverka rasism, främlingsfientlighet och antisemitism. Vi har också ett ansvar för att kritisera uttryck för sådan intolerans varhelst de förekommer, både i och i andra länder. 29 (): Jag tackar ministern för svaret, men jag är förbluffad över vad jag just har hört. Ministern påstår upprepade gånger att det skulle vara min löst gripna uppfattning att den här problematiken över huvud taget existerar. Är ministern okunnig om vad som sprids över världen via satellit inklusive till svenska tv-apparater? Har han alls läst min interpellation med dess gedigna underlag? Ministern förefaller inte ens ha besvärat sig med att titta på de karikatyrer som jag angivit i länkarna till texten. Därför tänker jag faktiskt ta mig friheten att här överlämna tre av dem till ministern. Detta är förvisso bara ett axplock från den reguljära, statskontrollerade arabiska dagspressen men trots allt goda exempel på vad som förgiftar individernas sinnen, i och hos den arabiskspråkiga befolkningen här i . Ministern verkar tro att förbud är enda vägen att gå för att stoppa den här propagandan. Jag har för min del inte ropat på något sådant i min interpellation. Finns det politisk vilja så måste det finnas vägar att gå. En av dem är att inte stoppa huvudet i sanden och låtsas att problemen inte existerar. Ministern säger att han inte avser att upprepa informationen om de många olika åtgärder som regeringen har vidtagit och vidtar när det gäller kampen mot intolerans och antisemitism. Det hade varit upplysande att få veta vilka dessa åtgärder är, eftersom det inte framgick av den debatt som vi hade med . Hon hävdade vid det anförda tillfället att åtgärder mot det här problemet kunde strida mot censurförbudet. Den inställning och attityd som ministern nu upprätthåller är närmast ett kvitto på att regeringen faktiskt inte gör något alls åt spridningen och ökningen av antisemitismen. Han väljer att hänvisa till JK, som inte har något politiskt inflytande, och ingen makt alls, när den ansvarige utgivaren finns utomlands. Det är att göra det för enkelt för sig. Jag misstänker att inte tagit upp problemet med sina kolleger vare sig på EU-nivå eller i andra internationella kultur- och mediesammanhang. Eller har han det? Får vi i kammaren i så fall veta vilka åtgärder som planeras? Att jag ånyo tar upp problemet, och sedan sist lagt till fler problemområden, är för att den arabiska och muslimska antisemitismen tyvärr ökar och de åtgärder som regeringen anser sig ha vidtagit uppenbarligen inte är tillräckliga. Därför önskar jag fortfarande få ett svar på frågan vad ministern avser att göra som också får effekt mot detta. 30 Utbildnings- och kulturminister (): behöver inte sväva i tvivelsmål om vad jag tycker om dessa alster. Jag tror inte att jag tycker att de är mindre vedervärdiga än vad han tycker. Frågan är hur vi på bästa sätt i kan arbeta för att begränsa dem. Jag konstaterar att vi i riksdag inte har beslutsmakt att förbjuda sändningar som sker från territorier långt borta och som når mottagare i via satellit. Där står vi ganska maktlösa. Vad gäller skrifter som sprids via prenumerationer är det också svårt att gripa in där. Via bibliotek är det möjligen lättare, men där ligger ansvaret inte på oss i , utan på dem ute i kommunerna som ansvarar för biblioteken. Jag utgår från att de anstränger sig för att veta vad det är för kvalitet på de saker som de köper, betalar för och visar upp i sina hyllor. Om de enskilda biblioteken inte klarar av det utgår jag från att de tillsammans anstränger sig för att få en uppfattning om vad som är rimligt att sprida och inte. För sändningar som kommer från andra länder i EU är läget ett annat. Det gäller också sändningar som emanerar från områden utanför EU men som vidaredistribueras till exempel via satellitstationer, eller vad de kallas, i EU-länderna. Där kan ett aktivt EU-samarbete ge goda effekter. Det har vi sett av det resoluta ingripandet från mot en av de kanaler som nämner, som återutsändes via en station i och, om jag inte missminner mig, också via en fransk satellit. Den är nu borta, men då visar det sig att de i stället söker andra vägar, på samma sätt som vi har erfarenhet av från Internet. I EU finns utrymme för ett verksamt samarbete som vi redan sett och som också gett resultat. Tyvärr är jag dock inte övertygad om att just detta kommer att vara särskilt effektivt, eftersom det kan flyttas ut ur EU och likafullt nå den som vill ha den här informationen, eller vedervärdiga agitationen kanske man ska kalla den, i våra länder. Kanske kan i stället ett tredje område vara verkningsfullt, nämligen det som gäller arbetet bland allmänheten den som ska vara publik, mottagare och målgrupp för sändningarna och skrifterna. Det handlar om skolan, om att påverka unga människor. Skolan har ju en viktig uppgift när det gäller att bedriva ett värdegrundsarbete för att den vägen öka motståndskraften och minska mottagligheten för intolerans, antisemitism och annat. Som bekant jobbar vi också aktivt genom Forum för levande historia med att öka medvetenheten om vad denna typ av intolerans och antisemitism tidigare ställt till med i vår erfarenhet, i vår historia, inte minst i vår del av världen. Den är en viktig del, liksom . Det är områden som har ansvaret för, och han bedriver där ett aktivt arbete. Som minister med ansvar för mediefrågorna kan jag konstatera att våra möjligheter att i begränsa satellitmottagningar är mycket små, liksom våra legala och praktiska möjligheter. Möjligen skulle jag vilja fråga vad er uppfattning är. Bör vi ändra i grundlagen för att på något sätt bättre komma åt detta, och i så fall hur? Vad är egen uppfattning om vad som är lämpligt och adekvat i den här situationen? 31 (): Ministern hänvisar i sitt svar till yttrandefriheten, men han känner säkert redan till att den kan begränsas i lag som hets mot folkgrupp. Vi lever nu i tider med gränslösa tekniska kommunikationer. Detta gör även problematiken gränslös och internationell. Det i sin tur ställer högre krav på oss både som människor och som politiker för att vi ska kunna bevara demokratin så att inte antidemokrater och antisemiter ges utrymme att sätta agendan. Vi borde ha lärt oss av 30-talet. Då florerade antisemitismen fritt. Dessutom fanns antisemitism i långt innan det fanns judar här. Det är heller ingen hemlighet att levde här i landet och var aktiv i en förening som hade svastikan i sin blå-gula fana samma svastika som sedan tog med sig tillbaka till Nazityskland, där den blev den symbol som användes i hakkorset. Man behöver dock inte vara nazist för att vara antisemit. Vi borde vid det här laget också ha lärt oss att historien aldrig kommer tillbaka i samma skrud. Att som ministern göra den muslimska eller arabiska antisemitismen till ett kulturellt fenomen tycker jag är smaklöst. Menar han att det är mer acceptabelt att araber och muslimer indoktrineras med antisemitiska uttryck i sina medier än om det vore fråga om svenskar? Om bara en enda av de karikatyrer som jag visade på tidigare skulle ha publicerats i svensk eller europeisk press hade det blivit ett ramaskri. Så varför rycker man endast på axlarna när sådant dagligdags publiceras i arabisk statskontrollerad dagspress? Det handlar om karikatyrer i regelrätt , där judarna bland annat porträtteras som råttor och blodtörstiga hajar. Anser ministern att det var odemokratiskt av att stoppa al-Manar, eller att som skedde i stoppa den iranska efter dess antisemitiska serie Zahras blå ögon? Föredrar möjligen att serier som al-Shatat fritt får sändas över världen? Anser han att det strider mot yttrandefriheten att inskränka dem? I hävdas som fakta och sanning bland annat att Rothschildfamiljen leder en hemlig regering som en del av den judiska världskonspirationen och att judarna är ansvariga för praktiskt taget varenda historisk bedrövelse som inträffar, inklusive första och . Tycker ministern att det är lämpligt och försvarbart att regeringen bara tiger still medan lögner från medeltiden ånyo blir sanningar, som att judar mördar kristna barn för att använda blodet i pesahbröd? Är sådant okej som kulturella uttryck bara för att det kommer från araber och muslimer och sprids genom statskontrollerade eller statsstödda medier? Det skulle jag vilja veta. Kulturministern nämner ett samarbete som skulle kunna vara tänkbart. Det vore intressant att höra mer om hur han tänker sig samarbetet för att kunna stoppa den här propagandan. 32 Utbildnings- och kulturminister (): Det är självklart för mig att det här är vedervärdigt och att det ska bekämpas. Men skillnaden för mig gäller att bekämpa det genom opinionsbildning och bekämpa det genom juridik och legala metoder. Jag har redovisat min syn.