prot · GS09113 · 2005-04-27 00:00:00 — Man hävdar att vaccinationsfrekvensen har ökat , och därför behöver vi ingen informationskampanj. Förvisso har den ökat, men det är fortfarande så att det var en skrämmande låg nivå , när den här debatten rasade som värst, och den har inte gått upp till behövliga siffror igen. Tittar man lite närmare på siffran för riksgenomsnittet och bryter ned det länsvis och kommunvis så ser man att det finns många platser i landet där det fortfarande ligger långt , och som jag sade krävs för att det immunologiska fönstret ska vara stängt, det vill säga att det ska kunna ge skydd. Och vi har inte nått den kritiska gränsen . Dessutom, fru talman, är det också så att vi har ansvar inför övriga världen. Som jag tidigare sade dör fortfarande över en miljon barn i på grund av mässling. Då är det konstigt, i ett i-land som vårt, att man inte ens kan begära att vi ser till att upprätthålla nödvändig frekvens av vaccination när vi har tillgång till vaccin och har beslutat att införa allmän vaccination. Där är vi inte . Därför anser jag att det behövs mer information. Jag kommer inte att yrka på min egen motion, men jag återkommer igen , och jag hoppas på att socialutskottet då tar det här mer på allvar än vad man har gjort den här gången. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) 9 § Kommittéberättelse 2005 Föredrogs betänkande 2004/05:KU25 Kommittéberättelse 2005 (skr. 2004/05:103). 76 (): Hur jämställdheten ser ut i vårt samhälle är någonting som är oerhört viktigt. Dessa frågor måste, på samma sätt som demokratifrågorna, ständigt granskas, belysas och debatteras. Därför ser jag det som något positivt när och motionerar i dessa frågor. Den motion vi nu diskuterar handlar om hur könsfördelningen ser ut i vårt kommittéväsende, grundat på kommittéberättelsen 2005. Eftersom vi socialdemokrater i vårt partiarbete har arbetat efter principen hälften kvinnor och hälften män kan jag inte annat än hålla med motionären om att det här är en viktig princip. Men jag ställer mig tvekande till om jag skulle beteckna förhållandet kvinnor och män för en klar manlig dominans, i synnerhet som regeringen har slagit fast att det råder en tillräckligt jämn könsrepresentation när i en kategori består av antingen män eller kvinnor. Millimeterrättvisa är en vansklig princip att hålla sig till. Rättvisa på ett område kan nämligen leda till orättvisor på ett annat. Däremot är jag benägen att hålla med om att det råder en manlig övervikt på ordförandeposterna. Jag håller också med och övriga motionärer när de i sin motion skriver att kvinnorepresentationen är en viktig demokratifråga. Men jag skulle kanske vilja förtydliga det med att en jämn representation är en viktig demokratifråga, oavsett om det gäller kvinnor eller män. Jämställdheten är en fråga som det arbetas med i själva kommittéväsendet. I 15 § kommittéförordningen står det att sådana förslag som har betydelse för bland annat jämställdheten mellan män och kvinnor ska anges i kommittéernas betänkanden. Dessutom pågår det inom en omfattande utvärdering av hur kravet på beskrivningar av jämställdhetskonsekvenser uppfylls i kommittéernas betänkanden. Man kommer också att överväga eventuella skärpningar av kraven. Att kommittéerna arbetar seriöst med jämställdhetsfrågorna är visserligen ingen ursäkt för att den könsfördelning man har bland ordförandeposterna haltar lite, men det visar på att man ser behovet av och vikten av ett bra jämställdhetsperspektiv. Motionärerna pekar även på att den kvinnliga representationen har sjunkit , men tittar man på statistiken över tiden så ser man att fördelningen mellan män och kvinnor har varierat både uppåt och nedåt . Att då ta en procents förändring till intäkt för ett tillkännagivande tycker jag inte är rimligt. Den fråga vi debatterar är egentligen vad jag skulle vilja kalla en icke meningsskiljaktig fråga, det vill säga det skiljer i sak just ingenting mellan motionärernas yrkande, utskottets ställningstagande och regeringens målsättning. Men, fru talman, problemet är väl känt i , målet är klart och arbetet pågår. Ett tillkännagivande kommer inte att föra sakfrågan framåt. Jag yrkar därför bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på motionen. 77 (): ska regeringen lämna en redogörelse till för verksamheten i de kommittéer som regeringen har tillsatt eller tillsätter. Redogörelsen är en tjock bok och innehåller allting från sammansättningen av och uppgifter om de personer som ingår i kommittéerna till redogörelser om arbetet som uppdraget omfattar. Av redogörelsen framgår det att antalet kvinnliga ordförande och ledamöter har sjunkit det gäller alltså redogörelsen för det här året vilket i sig visar på en utveckling som förstås inte bör fortsätta. Liberaler har ställt jämställdhetsfrågorna högt på dagordningen, och därför är vi förstås angelägna att jämställdhetsaspekter vägs in även i kommittéarbetet. Därför ser vi också fram emot den utvärdering som genomförs när det gäller kravet på en beskrivning av hur jämställdhetskonsekvenser sker. Jag delar reservanternas uppfattning i sak. De säger att det är angeläget att verka för en jämnare fördelning mellan kvinnor och män. En jämn könsfördelning säger vi i utskottets motivering när det gäller kommittéerna. Så vi skiljer oss alltså inte åt i sak. Skillnaden är att vi är beredda att avvakta den utvärdering som görs av regeringen. Och reservanterna menar att vi nu ska skicka ett tillkännagivande. Så det är egentligen där som vi skiljer oss åt. blev det inte någon stor debatt här eftersom två av fyra har strukit sig på talarlistan och ingen reservant finns med. Debatten om ett tillkännagivande eller inte uteblev. Men jag kan försäkra att jag och mitt parti som vakthundar kommer att bevaka dessa frågor, och vi kommer att följa utvecklingen. Att den fortsätter åt det håll som den har slagit in på är nämligen inte acceptabelt. Jag yrkar bifall till förslaget i utskottets betänkande och rekommenderar läsning av den här boken. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) 10 § Verksamheten i , och de regionala utvecklingsbankerna /04 Föredrogs utrikesutskottets betänkande 2004/05:UU8 Verksamheten i , och de regionala utvecklingsbankerna /04 (skr. 2004/05:54). 78 (): Jag måste erkänna att frågorna om , och de regionala utvecklingsbankerna har varit ett ganska okänt område för mig då jag tidigare har suttit i justitieutskottet. Jag ska också erkänna att när jag från början tittade på frågan och insåg att jag skulle vara tvungen att sätta mig in i och kändes det ganska främmande. Men ju mer jag läste och ju mer jag satte mig in i dessa områden, desto mer insåg jag hur oerhört viktiga dessa institutioner är för att vi ska kunna bekämpa fattigdomen i världen och hur oerhört viktiga dessa institutioner är för att vi så att säga ska kunna lyfta fram de delar av världen som fortfarande inte har tillgång till vatten, mat och rimliga levnadsvillkor. Jag har funnit att detta egentligen är ett väldigt intressant område. har tidigare sagt att den svenska linjen i IMF och skulle bli mer öppen och att skulle ges större inflytande i processen. En öppen och offentlig redovisning av handlande ökar faktiskt legitimiteten och trovärdigheten, oavsett om allmänheten, de politiska partierna eller intresseorganisationerna delar eller inte delar regeringens bedömning. Det är oerhört viktigt att alla får en möjlighet att delta i denna viktiga debatt. Vi välkomnar därför beslut om att regeringen regelbundet ska komma till med en skrivelse om hur man har agerat och vilka ställningstaganden som man har gjort i dessa institutioner. Vi ser det alltså som positivt att den här skrivelsen ligger på bord. Men vi ser också att det finns en hel del kvar att göra när det gäller skrivelsen. Det är inte så lätt att i skrivelsen se vilken linje som har haft, vad har föreslagit och vad man har verkat för. För del är det ett naturligt mål att mäta resultatet utifrån genom att utgå från den av antagna propositionen Gemensamt ansvar: politik för global utveckling. Men någon sådan återkoppling finns inte automatiskt i den här skrivelsen, vilket försvårar för och för ledamöterna att kunna få en inblick i agerande och hur det överensstämmer med den antagna propositionen. Förhoppningen från sida är att utformningen av skrivelsen ska förbättras ytterligare framöver, så att det tydligt framgår vilken åsikt har verkat för och om har nått de mål som vi själva har satt upp i den tidigare propositionen. Det är också viktigt att agerar för att dela på styrelseplatserna i dessa institutioner. har utvecklingsländerna ett begränsat inflytande i IMF och . Det leder faktiskt till att det är i-länderna som dominerar det politiska och ekonomiska språket om vad som är bra och dålig ekonomisk politik. Det finns ett flertal återkommande rapporter från det civila samhället med exempel där IMF:s och makroekonomiska recept ofta anses oförenliga med vad det civila samhället uppfattar som fattigdomsbekämpning. Ett exempel är avgiftsbeläggningen av hälsovård för fattiga som är krav som IMF och har ställt när det gäller lån. När folkliga organisationer vill diskutera dessa åtgärder i länder där man anser det vara oförenligt att bekämpa fattigdomen genom att avgiftsbelägga hälsovård för fattiga möts man ofta av beskedet att IMF:s och i viss mån recept inte är förhandlingsbara när de nationella fattigdomsstrategierna ska utformas. Därför är det oerhört viktigt att samtliga medlemsländer erhåller röststyrka oavsett storlek. Den basnivå man har bör höjas till den nivå som fanns när bildandet av IMF och genomfördes. Det skulle innebära att andelen röster höjs från dagens till av de totala rösterna. Detta är regeringens förslag i skrivelsen, och det är det som regeringen driver. ser det som väldigt positivt att regeringen har tagit det steget och anser att det är ett steg i rätt riktning. Men om man ska få ytterligare genomslag för inflytande och åsikter räcker det inte att bara få mer makt på årsmötena. Utvecklingsländerna måste få ta en större del i det operativa arbetet än i de båda institutionernas exekutivstyrelse. Fördelningen av platserna i styrelsen bygger inte på att varje land har en likvärdig röststyrka. tillsammans med de sju andra stora industriländerna har av rösterna i IMF och . För är det ett krav att man inför ett mer rättvist sätt att beräkna rösterna. och regeringen bör verka för en revidering av röstberäkningen i IMF och där man inte bara tar hänsyn till ekonomisk storlek utan också andra principer som befolkningsstorlek. Det är av största vikt att de länder som oftast kommer i fråga för lån också har ett större operativt inflytande. Regeringen är tyvärr mer kallsinnig i fråga om en sådan förändring. Men en sådan är oerhört betydelsefull för utvecklingsländerna. Det finns en mängd områden som man skulle vilja beröra, och man skulle egentligen kunna prata om dem hur länge som helst. Men jag ska ta upp ytterligare två frågor. Den ena frågan handlar om konditionalitetsbegränsningen. Det är många ord som man har fått lära sig när man ska läsa och lära sig om detta. Konditionaliteten handlar om de villkor som och ställer när man ger lån. De är faktiskt präglade av en enkelspårighet, och de är inte anpassade till det enskilda landets specifika situation. För att få vissa lån måste utvecklingsländerna ibland genomföra nedskärningar i de offentliga utgifterna öka statens intäkter genom högre priser på vatten och el. För andra lån krävs det avregleringar, avskaffande av förmånliga lån till bönder och småföretagare och privatiseringar av statsägda företag. Dessa villkor är kontraproduktiva när det gäller fattigdomsbekämpningen. Och de enskilda länderna har mycket små möjligheter att påverka de krav som ställs. Nedskärningen av offentlig sektor kan faktiskt snarare leda till ökad arbetslöshet, sämre köpkraft, minskade offentliga utgifter när det gäller utbildningsväsendet och minska möjligheterna för landet att ta sig ur fattigdomen. Därför är det oerhört viktigt att konditionalitetskraven och de villkor som finns har en koppling till fattigdomsbekämpningen. För att vi ska kunna nå millenniemålet måste fler initiativ tas när det gäller att förändra möjligheterna att få lån. Det har gjorts en del trevande försök att bemöta kritiken. Man har tagit fram PRS, Poverty Reduction Strategies. Men det är än så länge ganska nytt, så det är svårt att egentligen dra långtgående slutsatser av vad en ny strategi kommer att innebära. Det verkar dock inte ha hänt så mycket när det gäller inflytandet för låneländerna och vilken ekonomisk väg som måste beträdas. För är det självklart att det måste vara en valfrihet för varje land att självt få bestämma politisk inriktning och vilka verktyg som ska användas för att uppnå en god ekonomisk politik. Det är också viktigt att revidera konditionaliteten, så att demokratiskt valda regeringar och parlament ges ett större inflytande över de lånevillkor som ställs på lånelandet. Ytterligare något som sällan berörs på det här området är de skuldavskrivningar som diskuteras. Där behöver det tas stora steg när det gäller att avskriva skulder som de allra fattigaste länderna har. Det har kommit en hel del förslag, och en hel del förslag diskuteras. Men än så länge så var det vid det senaste mötet har man inte kommit fram till en strategi för skuldavskrivningarna. Det är en oerhört viktig fråga. Där måste den vara mer aktiv och själv ta fram en strategi för skuldavskrivning och för att stödja de förslag som kommer fram. Det är många områden som behöver tas upp. Jag hoppas att vi får möjlighet att i debatten återkomma till ett flertal frågor. Vi i står självklart bakom alla våra reservationer, men jag yrkar bifall endast till reservation 1. 79 (): Från folkhälsa till kan steget ibland te sig långt, men i mångt och mycket är steget kortare än det kan verka vara. Självklart hänger de här sakerna ihop. Vi har haft lite synpunkter i sammanhanget. Självklart tycker vi att skrivelsen är bra. Det är helt klart en förbättring vad gäller det parlamentariska inflytandet och allmänhetens insyn i svenskt agerande i och i IMF. Men vi är av åsikten att förbättringar kan, och bör, göras. Av skrivelsen framgår nämligen inte hur har agerat i olika frågor, vilka konkreta initiativ som har tagits och hur faktiskt har röstat. Vi tycker att skrivelsen inte är tillräckligt tydlig. till uppföljningen av beslut om politik för global utveckling utifrån rättighets- och fattigdomsperspektivet är den för svag. Det blir inte tydligt hur man har tagit ställning på de här områdena. Vi har självklart också en kommande skrivelse att se fram emot och hoppas att man då ska ha tagit till sig våra synpunkter så att det blir ännu bättre. I den skrivelsen bör det tydligt framgå vad har gjort med vilka argument, inom vilka forum och det har gjorts. Hur rättighets- och fattigdomsperspektivet konkret har fått genomslag i den svenska politiken gentemot IMF och bör då också framgå. I den värld vi lever i med en alltmer utökad globalisering gäller det att se till att vi bär med oss de principer som vi anser vara viktiga på hemmaplan även när vi går ut i det internationella forumet. Världshandeln kan vi konstatera är bra. Det är ju det som måste till för att få en utveckling runtom i världen. Men för att få en hållbar utveckling är det väldigt viktigt att utgå från människor. var jag i . hade möte där och hade att diskutera Platform for Action som togs i . Det var många från de svenska kvinnoorganisationerna som hade möjlighet att delta på mötet. En av de frågor där jag känner att det är viktigt att det bär när vi tar oss vidare från nationell nivå ut på den internationella nivån är just frågan om kvinnors förutsättningar, möjligheter och villkor. behöver alltså bli tydligare kring att vara drivande när det gäller just jämställdhet och också miljöhänsyn, som även det är en viktig bit. Man säger att det är allmänt vedertaget att fattigdom inte kan utrotas om kvinnor inte deltar i arbetet på samma villkor som män. Men forskning visar att satsningar som görs för att förbättra situationen för kvinnor faktiskt ger större utdelning än satsningar på män. Jämställdheten är alltså en viktig fråga. brukar sådant lätt låta sig sägas. Men när det väl kommer till beslut och det ska sättas på pränt och bli skarpa förslag brukar det vara lite tvehågset om den prioriteringen verkligen ska göras. I det arbete som vi gjorde i återbekräftades det dokument som antogs i . Där finns dels en deklaration, dels en handlingsplan för arbetet med att uppfylla FN:s mål om jämställdhet, utveckling och fred. I handlingsplanen tas tolv mycket viktiga områden upp när det gäller kvinnors villkor. Det som man gjorde i är också ett viktigt bärande dokument att ha med i det fortsatta arbetet med millenniemålen. Det var därför så viktigt att återbekräfta dokumentet från för att ha det med som en plattform in i arbetet. I sitt inledningsanförande sade bland annat att det inte finns något bättre redskap för global utveckling än att stärka just kvinnan. Det gäller alla områden, såsom ekonomisk produktivitet, förbättrad hälsa, utbildning, äganderätt och konflikt- och försoningsarbete. Men framför allt handlar det här om kvinnors rätt att leva i frihet och värdighet. Det ska bli spännande att följa det fortsatta arbetet kring millenniemålen som går in i slutrundan. Framåt september kommer man, förhoppningsvis, att konkretisera och bli ännu tydligare om hur det här ska uppnås. En annan sak i det här arbetet handlar om att göra fler delaktiga i de beslut som fattas. I så viktiga institutioner som och är det väldigt tydligt att de som har haft makt fortsätter att inneha makt. De som egentligen berörs sitter med en väldigt liten representation. Medlemsstaterna i har 24 stolar. Några av de rikaste länderna har en egen stol, men hela får dela på bara två stolar. Röstetalen är också fördelade efter finansiell styrka. De 80 allra fattigaste länderna delar på av röststyrkan. Det skulle vara intressant att föra över det till svenska förutsättningar för att se om vi skulle tycka att det var okej. Jag tror inte det. I praktiken är det faktiskt så att har vetorätt. Det är viktigt att vi höjer rösten och driver nämnda linje. Trots att säger sig vilja främja utvecklingsländernas röst i institutionerna är det oklart med vilka strategier och med vilket innehåll man tänker genomföra detta. Det är uppenbart att har gett sitt stöd till uppdelningen mellan och att alltid tillsätta institutionernas högsta chefer, vilket skedde igen. Att enbart stärka ländernas analyskapacitet räcker inte. borde vara ett föregångsland och redovisa en övergripande strategi för hur utvecklingsländernas befolkningar och regeringar ska få ett ökat inflytande över institutionernas beslutsfattande. Rimligtvis borde det vara så att brukarna, det vill säga de fattiga länderna, har ett större inflytande i de här styrelserna. Vidare finns det anledning för oss att se till att verka för en bättre balans i fråga om representation och röstfördelning när det gäller vilka länder som är representerade men också, självklart, fördelningen mellan kvinnor och män. Jag yrkar bifall till reservation 1 i betänkandet. Med den reservationen hoppas vi att regeringen återkommer med en ännu bättre skrivelse och redovisar vilka mått och steg man har tagit i de internationella kontakter man har. Jag vill också uppmärksamma den avvikande meningen som vi har från finansutskottets yrkande nr 3. Där påpekar vi i fråga om representation en jämnare fördelning mellan män och kvinnor som ett otroligt viktigt område att fortsätta att driva. 80 (): Kära åhörare och kolleger! Först ska jag yrka bifall till reservationerna 2, 4, 5 och 7. känns det man talar om här i talarstolen som extra viktigt, och det är när man verkligen har förstått det som andra ännu inte har förstått och som det är viktigt att få förändring på för att det ska bli förändring i världen. IMF- och Världsbankspolicyfrågor är för mig sådana frågor. Vi behöver sannerligen och ändra på de stora internationella finansiella institutionerna, Bretton Woods-tvillingarna och Världsbankskomplexet vars ofta bakvända tänk tyvärr mer har fått världen att gå bakåt och i baklås än framåt. Kritiken är massiv, och den är tyvärr berättigad. har de, trots de ypperliga intentionerna i startdokumenten, tvingat fram ekonomiska åtgärder som strypt fattiga länders egen kraft och möjligheter till kollektivt eget samhällsansvar, minskat deras oberoende, hållit kvar dem i skuld, skuld, skuld, för att sedan tvinga dem att ta nya lån för att kunna återbetala skulden. De har ibland rent oansvarigt lånat ut till ovärdiga kredittagare, alltmedan de behållit vetot över de åtgärder med så kallad konditionalitet, som bland annat redogjorde för, som de har påtvingat länderna. Den egentligen fina metodiken med PRSP, Poverty Reduction Strategy Papers, sådana fattigdomsstrategier som ska utarbetas av mottagarländerna själva, blir ytterligare ett papper som IMF vill ha tillbaka för att lån ska godkännas. Men har en röst, sin röst! Minister må tycka att vi bara är ett land som är med och delar på av alla rösterna i . Men det ska man använda, precis som vi vill att de 51 afrikanska staterna, som tillsammans delar på av alla röster i sin valkrets, också ska höras. , som är störst, har ensamt av rösterna. Helst bör inte mera göra som , nämligen att de facto varje gång i vår valkrets rösta för konditionalitet, det vill säga för neoliberala krav på avregleringar och så kallade marknadsreformer för att få låna. Det är en märklig obsolet kolonial ordning som råder, där de som är objekt för åtgärderna ska hållas kvar i en position nästan utan inflytande. Det skulle inga stakeholders eller shareholders i nord någonsin i något sammanhang gå med på. Vi vill således öka bådas röststyrka, både mentala kraft i den nordisk-baltiska kretsen och hela faktiska andel i hela röstsystem. För drygt sedan skulle jag ha haft förmånen att i egenskap av första svenska undertecknare av ett världsvitt parlamentarikerupprop stå upp på trappan till i och läsa upp en kort appell om detta. Med hela 1 000 ledamotsnamn från hela världen i ryggen hade det varit hedersamt, men jag hade precis kommit hem från Internationella parlamentarikerkonferensen, IPU, i , så det blev för snävt med tid. Men där i hade jag också jobbat med just detta, om än bara med 750 parlamentariker från 141 länder bakom mig. På IPU hade vi uppe frågan om alternativa instrument för att skapa mer pengar för att uppnå FN:s millenniemål. Tyvärr var jag där främst som svenska delegationens representant, inte som miljöpartist, och fick därför inte plädera för Tobinskatten eller andra internationella skatter och avgifter. Som tur var var det dock andra där som var desto radikalare franske rapportören och framför allt parlamentariker från många utvecklingsländer. Därför antogs en mycket bra slutresolution med krav på att etablera nya finansieringsverktyg för millenniemålen eftersom Doha- och Monterreydeklarationerna i sin allmängiltighet inte visat sig så verkningsfulla. Dessutom bestämdes att parlamenten skulle arbeta vidare med nya finansieringsmekanismer som är kreativa och realistiska. Under det sociala världsforumet, en annan jättestor världsmanifestation, men från det civila samhället, som jag hade förmånen att vara med på i , presenterades ett tolvpunktersprogram för en annan värld. På den listan finns bland annat skuldavskrivning, Tobinskatt, rättvisa handelsregler, livsmedelssuveränitet och förslag att IMF, och underläggs FN:s beslutsordning. Slutligen säger vår käraste minister också ibland riktigt bra saker. På Attacs senaste årsmöte sade hon till exempel: Vi är för global beskattning i någon form och planerar också att gå vidare med detta. Genombrottet är egentligen redan här, bara lilla utrikesutskottet tvekar i portgången och vågar inte jobba vidare med Tobinskatten av ängslan för att andra kanske inte ska vara med. Jag vågar bara om alla andra också vågar, typ.