prot · GT0952 · 2005-12-15 00:00:00 — Vad gäller allt byråkratiskt regelkrångel som gör att arbetsglädjen tar slut för många småföretagare är det allvarligt att regeringen talar vitt och brett om att man nu minskar regelbördan. Som har sagts tidigare i debatten har det snarare tillkommit 1 750 regler sedan arbetet med förenklingen satte i gång 1998. Alla dessa negativa företeelser och attityder är det som får alldeles för många att inte tycka att det är mödan värt att starta företag eller låta sina företag växa. Detta är de viktigaste orsakerna till att vi i misslyckas med att skapa en bra regional utveckling och få hela landet att leva. Det vill vi kristdemokrater vara med och ändra på när vi tar över makten . 113 (): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 3 under punkt 4. De olika delarna av ser inte likadana ut. Den tättbebyggda och det glesbefolkade norra inland ser helt olika ut, men i båda fallen finns fantastiska utvecklingsmöjligheter. Huvudstaden och den småföretagstäta Gnosjöregionen har också olika utgångspunkter . Utmaningen för den regionala utvecklingspolitiken är att ge såväl , och som inlandet i norr någorlunda likvärdiga, vilket inte innebär likadana, förutsättningar för utveckling utifrån deras faktiska situation och verklighet. Det är naturligtvis inte så enkelt men det är i den riktningen vi måste arbeta. I förlängningen handlar det i hög grad om att flytta makt från staten till regionerna, länen och de lokala förhållandena. Av utkomna årsrapport, som vi hörde om tidigare, framgår att , , har glesbygder minskat sin befolkning med . har landets tätorter ökat sin befolkning . Det är intressant att de bygder som finns mellan tätort och glesbygd, de tätortsnära landsbygderna, har vänt en negativ trend och börjat öka sin befolkning. Orsaken till att glesbygdens befolkning minskar är inte att utflyttningen är större än inflyttningen utan beror på den sneda befolkningsstrukturen. Tidigare årtionden av avfolkning har lett till att andelen äldre personer är större än vad den bör vara i normalfallet och att andelen av befolkningen i barnalstrande ålder är lägre än vad den borde vara. Resultatet av denna situation blir då naturligtvis att fler dör än föds i dessa områden. Ska denna utveckling brytas krävs det därför ett inflyttningsöverskott till de glesare bebyggda områdena i vårt land. Detta är nog en fullt möjlig vision. Vi vet att många människor, inte minst barnfamiljer, söker den livskvalitet som landsbygden kan erbjuda. För att möjliggöra för dessa att flytta till landsbygden krävs det emellertid en bra och grundläggande samhällsstruktur, en bra infrastruktur i form av fysiska och digitala kommunikationer, en bra omsorg, skolor och bostäder. Ett gott företagsklimat som gör det möjligt för befintliga företag att anställa fler och nya företag att starta är självfallet också av helt avgörande betydelse. Inte minst handlar det om att förbättra tillgången till risk- och utvecklingskapital. Det handlar i det sammanhanget, som det har sagts tidigare i debatten, om att förändra förmånsrättsreglerna så att det åter blir möjligt att över huvud taget låna pengar i många glesbygder. Likaså måste det bli möjligt att låna pengar för att bygga bostäder även på landsbygden. Det finns flera branscher som har nämnts här som har stora utvecklingsmöjligheter i de glesbebyggda delarna av . Dit hör turismen. Dit hör energisektorn. Dit hör också gruvnäringen i de delar av där det finns mineraler och som är brytvärda. Med förutsättningar som är anpassade till verkligheten lokalt och regionalt är jag övertygad om att många bygder som har stagnerat eller gått tillbaka åter kan börja växa och utvecklas. Från sida är vi beredda att diskutera kraftfulla åtgärder för att bryta gamla, centralistiska, ibland närmast koloniala mönster genom att decentralisera makt i regionerna, genom att återföra en del av de värden som vattenkraften och andra naturresurser ger till de bygder som bidragit med dessa och genom att pröva geografiskt differentierade arbetsgivaravgifter efter förebild från . Hur vi än ser på EU-medlemskap borde vi kunna enas och vara överens om att vi ska ta hem de medel vårt land har rätt till från unionens strukturfonder. Tyvärr har det varit tveksamheter på den punkten. Absurt nog har regeringen ibland haft uppfattningen att vi inte har råd att ta hem de resurser vi har rätt till, trots att vi betalar 25 miljarder i medlemsavgift. Genom denna tveksamhet är det främst inlandet i norr som har förlorat. Det är den region som har rätt till dessa medel eftersom det är ett glesbebyggt område med långa avstånd och kärvt klimat. Bara under den nuvarande programperioden har det handlat om miljardbelopp. Hur det blir under den kommande programperioden beror i hög grad på vad man kommer fram till under det pågående vad gäller budgeten. Under den allmänpolitiska debatten hade jag emellertid en diskussion om detta med statsrådet . Ministern lovade då att ta upp frågan med finansministern. Det ledde glädjande nog till en höjning av växelkursen, det vill säga förhållandet mellan kronan och euron, så att det finns möjlighet att ta till vara större delar av de resurser vi har rätt till. Det är bra men inte tillräckligt. Kursen ligger på för . I verkligheten är den över 9:40. Det gäller förstås att ha medfinansiering för att fullt ut kunna ta till vara resurserna. Ofta kan man, som det står i betänkandet, använda ordinarie anslag för medfinansieringen. I budget har vi dessutom anslagit extra medel för att verkligen kunna ta hem alla medel och för att de ska rymmas under budgettaket. Det finns en glädjande skrivning från ett enigt utskott om att man utgår från att förordningen ska ändras i syfte att ska få ett maximalt återflöde från EU. Jag hoppas att alla partier menar allvar med det och att regeringen följer denna eniga uppmaning. Jag vill också till slut ta upp bemyndigandesystemet när det gäller länsanslagen, anslag 33:1. Eftersom det numera inte är tillåtet med anslagssparande har stora summor dragits undan från länsanslagen, främst i de nordliga länen. Dagens system innebär i praktiken att de regionalpolitiska stöden inte fungerar som det var tänkt. Företag får vänta på de pengar de har tilldelats, om de ens kan få dem. I förlängningen leder indragningen till att möjligheterna i länen att fatta sådana beslut försvåras. Det har bland annat kritiserat starkt i ett uttalande: vill uttrycka sin stora besvikelse över regeringens nonchalanta hantering av de regionalpolitiska anslagen. Den undergräver förtroendet för offentlig verksamhet. När behöver investeringar och sysselsättning i konkurrenskraftiga företag drar kortsynta direktiv i undan förutsättningarna för näringslivsinvesteringar och expansion i . Det är ord och inga visor. Det är viktigt att vi får ett system inom den regionala utvecklingspolitiken som fungerar väl, ett system som underlättar för alla delar av vårt land att ta till vara just de specifika förutsättningarna för tillväxt och utveckling som finns i de olika regionerna. 114 (): Som sade har riktat mycket stark kritik mot olika delar av regionalpolitiken. Till skillnad från ser jag att regeringen tar till sig av kritiken, lovar att förändra och styra upp på alla punkter. Det gör att jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. Det är ett vackert exempel på att man tar till sig av kritik och förbättrar. Det är det vi har kritiken för, nämligen för att förbättra vår verksamhet. Just så hanterar man det. Det är vackert. Jag måste faktiskt ta upp kastade handske. bekymrar sig för att avsättningarna av skog kommer att försvåra för skogsnäringarna i norr. av skogen nedanför den fjällnära skogen i är avsatt i reservat. När har genomfört sin strategi, det vill säga den strategi för biologisk mångfald som har bestämts i , kommer av skogen nedanför fjällnära skog att vara skyddad. Jag har svårt att se att tankegången att dessa kommer att ta kål på vår träindustri skulle vara realistisk. Men av avverkade skogar har inte godkänd återväxt. I många fall beror det på olämplig avverkningsmetod. Kalhyggen och ensartade plantager breder ut sig och den biologiska mångfalden utarmas. När man sparar så lite skog måste man ha ett mycket miljömässigt skogsbruk på den icke sparade delen, det vill säga den som brukas, för att den biologiska mångfalden ska ha en chans. Men så ser det inte ut. Skogsbruket ser inte ut så, tyvärr. Tvärtom är det kalhyggen som breder ut sig och ensartade skogar. av skogen kommer att brukas, och man vet att när av ett habitat förstörs försvinner av djuren och växterna som levde där. Det här står ju i bjärt kontrast till våra miljömål, i bjärt kontrast! Våra miljömål säger att skogens växter och djur ska kunna leva vidare i sina naturliga områden och i tillräcklig mängd för att den genetiska variationen ska bevaras. Det sker inte nu med de avsättningar som görs. Det går inte att öka uttaget av skog, virke, utöver vad skyddet av den biologiska mångfalden kräver. I så fall sågar vi ju av den gren som vi själva sitter på. Det som krävs är i stället att man använder råvaran bättre för den region som den kommer ifrån. Som det är nu produceras sågat virke i . Av detta förädlas av förädlas! Resten skickas rakt ut. Det är ohållbart. Land gjorde en undersökning om detta. När skog avverkas i försvinner av pengarna till kusten eller till . blir kvar i . Det är ju helt ohållbart, och det måste förändras. Mycket görs också, men det är trögt. Man kan fundera på varför. I varje fall är det ju inte de som ska sparas när miljömålet eventuellt nås. Vi har ju inte pengar att göra det heller än så . Om vi satsar mer pengar kan vi spara . Vad som behövs är i stället att vi tar hand om råvaran bättre och ser till att vi får en utveckling i våra bygder av det vi har. Det behövs bättre grundforskning och forskarutbildning. Industriforskningsinstituten är viktiga liksom samverkan med grundskola och gymnasium för att få intresserade elever, intresserade människor, till branschen. Det är ju det som saknas. Det finns inte arbetskraft som är villig att utbilda sig på det här området. Företagen har problem att hitta arbetskraft i vår egen, helt unika näring i norr. Det behövs fortbildning av yrkesverksamma, och det behövs naturligtvis en stark fokusering på marknaden, vilket det har varit alldeles för lite av tidigare. Och det behövs naturligtvis standardisering och harmonisering av regelverk här som på andra områden. Det kanske är ännu viktigare här. Det satsas ju på en nationell träbyggnadsstrategi, och det är bra. Jag hoppas att mycket ska komma ut av det. En liten misstanke som jag har är att en del av bristen på nytänkande och produktionsinriktningen i stället för inriktningen mot konsumenternas nuvarande och framtida behov kan ha att göra med att styrelserna i skogsbolagen till exempel är totalt mansdominerade. Det är bara en liten misstanke. Men nytänkande är bra, och det är bra med en variation av människor för att vi ska få nytänkande. Vi behöver mer trä i byggsystem. Det jobbet pågår också. Vi behöver mer export av småhus, och vi behöver mer svensk design i möbler, snickerier och inredningar. Vi behöver material som designas för sitt ändamål redan vid uttaget i skogen eller till och med ännu tidigare. Det behövs en massa nytänkande på det här området, som tyvärr inte utvecklas tillräckligt. Vi har en fantastisk råvara, fantastiska möjligheter. Våra gamla naturskogar är unika i ett europeiskt perspektiv; naturguidning, jakt, fiske, bärplockning, svamp, rekreation och inte minst levande miljö för lokalbefolkningen. Hur tror ni det känns att leva på ett kalhygge i stället för i en rik skog? Om man dessutom har bott i en rik skog och får ett kalhygge i stället, hur känns det? Vill man bo kvar över huvud taget? Jag tror att jag skulle gråta och flytta om jag vore den personen. En ursprunglig, vacker gammelskog ger mycket stora möjligheter att utveckla turism som kan ge många jobb uthålligt. En turismföretagare måste kunna lita på att om man satsar på turism i ett område med gammelskog ska det inte plötsligt bli ett kalhygge. De måste ha långsiktiga regler att leva efter så att de vågar utveckla sin bransch. Naturturism är det globalt snabbast växande turismsegmentet. Drygt 6 000 företag driver upplevelseturism. 8 500 ser utvecklingsmöjligheter med turism och upplevelseverksamhet i . Men vågar de satsa? Det beror på vilka förutsättningar de får. Sjukpenning, rehabilitering och förtidspensioner kostar för samhället . Naturens lugnande och läkande förmåga har blivit en affärsidé för alltfler. Med rätt förutsättningar kan det bli nya verksamheter inom hälsa och rehabilitering i dessa fantastiska områden. Den som har sett gamla träd i en gammal skog är inte samma människa längre. Det är inte samma sak som en plantage. Det är något helt annat. Jag är tveksam till att tala om andlighet härifrån talarstolen men det är något av en sådan upplevelse med dessa gamla bjässar. Precis som på alla andra områden där vi önskar att företag ska utvecklas behövs det även på skogsområdet, när det gäller träföretag och skogsföretag, rätt kompetenser och nytänkande. Det behövs skola och utbildning. Det behövs riskkapital och lånekapital som saknas, särskilt efter förmånsreformen. Det behövs trygghet för den som vill starta ett företag på olika sätt, både socialt och materiellt. Det är mycket som saknas, men med rätt förutsättningar har vi resurser som är helt unika. 115 () replik: Jag kan inte lika många siffror som , och jag tror inte heller att jag kan vara lika känslosam. Men jag vet att det här är ett mycket känsligt ämne för alla de enskilda skogsägare som har lagt ned sitt liv och sin själ i sin skog och genom detta skapat alla de fina värden som tas ifrån dem. Det är enskilda skogsägares verk. Och det är känsla i det. Det är inte bara ekonomi utan det utbreder sig en känsla av hopplöshet och av att här kan vi inte göra något. Här är vi kringskurna. Här är det så mycket som är utpekat som värdefull skogsmark att vi inte har någon handlingsfrihet längre. Och vem är det egentligen som har skapat de stora kalhyggena och de ensartade plantagerna? Det är ju staten. Och staten har ju för lite pengar för att sköta de naturreservat som man har. Naturen förändras ju , och just genom en mångfald och ett differentierat skogsbruk skapar man nya värden. Men det är klart att vi måste kunna ha ett produktionsmål som är högre än det vi har . Jag tycker att det är fullt tillräckligt med de skogar som är avsatta i åtminstone norra . 116 () replik: Vi måste ha ett högre produktionsmål, säger . av skogen nedanför den fjällnära skogen kommer att brukas när alla avsättningar är gjorda inklusive de frivilliga avsättningarna. Får vi ett högre produktionsmål än så har vi ju ingenting kvar. Och att den biologiska mångfalden skulle överleva om vi brukar ? Så är det inte. Som jag sade: Redan om man minskar försvinner hälften av växter och djur. Det kräver ett helt annat skogsbruk. Det kräver att man uppmuntrar biologisk mångfald i det skogsbruk som finns, och det görs ju inte. Jag håller med om de små skogsbrukarnas känsla för sin skog. Men jag tror inte att den känslan enbart är ekonomiskt betingad, tvärtom. Det är de små skogsägarna som har sparat mest av det fina. Det är där det fina finns. Det är det som skogsbolagen är ute efter att köpa därför att de har tagit i stort sett allt som fanns på deras marker. Som säger är det staten och de stora skogsägarna som har huggit bort väldigt mycket, nästan allt. Och är de på jakt efter det som finns kvar, nämligen det som finns hos de små skogsägarna. Men de kommer att kunna teckna avtal om skötseln naturvårdsavtal. De behöver inte alls bli av med sin skog, utan de kommer tvärtom att kunna använda den och bruka den men med ett ansvar för att fortsätta att hålla den lika fin som den har hållits. 117 () replik: Att vi skulle förlora den biologiska mångfalden om man brukar av skogen då måste man borträkna allt impediment förutsätter att vi avverkar allt på en gång. Men skogsägarna har ju visat att de kan sköta om sin skog utan att förstöra den. Och faktum är att det drar undan arbetstillfällen. Det är det som jag är ute efter, alltså att man som man vill ha tillväxt drar undan arbetstillfällen. 118 () replik: Det är en väldigt hög siffra. Om vi spar har jag väldigt svårt att tänka mig att det skulle vara för mycket, särskilt eftersom den biologiska mångfalden inte räddas av det utan tvärtom. Vi kommer tyvärr att få en biologisk utarmning. Det talas om att impediment skulle rädda situationen. Men så är det inte. Impediment är ofruktbar mark. Och vi måste även kunna rädda den rika marken eftersom det är där som mycket växter och djur finns. Den fattiga marken impediment har mycket mindre liv. Skillnaden i liv mellan en gammelskog och en plantage är en skillnad mellan 800 arter eller om det var 8 000 arter, jag kommer inte ihåg i gammelskogen och 200 arter eller om det var 2 000 arter i plantagen. Det handlar alltså om en oerhört stor utarmning. Och det är tveksamt om vi räddar den biologiska mångfalden med de mål som vi nu har. 119 (): Först vill jag yrka bifall till förslaget i dess helhet i det aktuella betänkandet och därmed avslag på samtliga reservationer. Jag har uttryckt följande tidigare när vi har diskuterat regionalpolitik, men jag tycker att det tål att upprepas för att man ska förstå djupet av den regionalpolitiska utvecklingspolitiken. Att hålla ihop och att färdas tillsammans är en grundläggande drift hos människor. Ändå har vi ibland så oförklarligt svårt att göra det. Vi lever i en inkonsekvent värld där fattigdom och välfärd lever sida vid sida trots att ingen egentligen vinner på det. Det syns väldigt tydligt i våra storstäder där klassklyftorna är stora, där högavlönade, välboende och inflytelserika personer finns på samma gatuutrymme som utslagna, bostadslösa och uppgivna personer. Och det märks också i glesbygden där man ofta gör jämförelser med storstadens dynamik i stället för att kanske se de egna utvecklingsmöjligheterna. Visst är det väl så att när fattigdom och välfärd lever sida vid sida sätts samhället på prov? Solidaritet och sammanhållning är därför en av de mest grundläggande ambitionerna för oss socialdemokrater. Och det är viktigt att betona att det inte gäller enbart för svenskt vidkommande. Det är en global insikt. Det är ur detta perspektiv som man måste se den regionala utvecklingen, vilket budgetområde 19 i allra högsta grad handlar om. Tillväxt och arbete är några av honnörsorden för regionalpolitiken. Men den består också av välfärd, bra sjukvård, skola och äldreomsorg. En utveckling förutsätter också trygghet när man är föräldraledig eller när man blir sjuk på grund av arbetslöshet. Det är trygga människor ute i vårt land som vågar möta framtiden, som vågar satsa på utbildning och entreprenörskap. Det är därför som vi socialdemokrater i alla sammanhang så starkt betonar tryggheten på alla nivåer. Regionalpolitiken har utvecklats . Det ligger helt i linje med strategin i och genomförandet av propositionen om en politik för tillväxt och livskraft i hela landet som började gälla . Det är dessa riktlinjer och åtgärder som kontinuerligt följs upp och genomförs. Ett exempel är de regionala företagsstöden som omformats . Det är ett steg i denna riktning. Det nya målet för stöden är en hållbar tillväxt i stödföretagen som bidrar till en hållbar regional utveckling. Stöden ska alltså tydligare bidra till en hållbar regional utveckling, och förändringarna möjliggörs genom en ökad användning av medel för regional projektverksamhet. Det är en åsikt som till stor del delas av och Folkpartierna, även om jag inte förstår reservation 4, eftersom den är liktydig med texten från utskottets majoritet. Men och har däremot reserverat sig för den utvecklingen. Den lokala och regionala miljön är viktig för företagens konkurrenskraft. Utvecklingen av kvinnors och mäns lokala arbetsmarknadsregioner har därmed ett nära samband med olika näringars konkurrenskraft. ekonomiska utveckling blir därför i hög grad beroende av hur väl de lokala arbetsmarknadsregionerna fungerar. Förutsättningarna för att åstadkomma väl fungerande lokala arbetsmarknadsregioner för kvinnor och män varierar dock över landet, bland annat beroende på skillnader i faktorer som bidrar till ett högt nyföretagande, innovationsförmåga, flexibilitet och ständigt lärande. vet vi att sysselsättningen är betydligt högre och arbetslösheten lägre på arbetsmarknader med ett brett utbud av jobb. På arbetsmarknader där näringslivet är svagt och pendlingen är liten är frånvaron och arbetslösheten stor. Därför är det så viktigt att man kan samarbeta mellan regionerna. Och infrastrukturfrågornas betydelse kan i dessa sammanhang inte nog betonas. Som har sagts här är det ett flertal utredningar, uppdrag och program inom området för regional utvecklingspolitik som är aktuella. Jag ska nämna några: , , , där remissvaren ska vara inne . I hela bil. 3, som är fogad till betänkandet, redogör vi för en hel del av dessa utredningar som är en del i framåtskridandet när det gäller regional utvecklingspolitik. EU har fortfarande inte förmått komma fram till en lösning av hur nästa budget ska se ut. Det finansiella perspektivet diskuteras fortfarande inom unionen. Vid sidan om det finansiella perspektivet pågår arbetet med sammanhållningspolitiken. Där arbetas det med nationella strategier för utveckling som sedan sammantaget ska utgöra underlag för en strategi för EU. Det arbetet pågår för fullt i med utgångspunkt i de regionala strategierna och kommer, om allt går planenligt, att kunna konkretiseras och bli föremål för en mer allmän diskussion . Även de förordningar som reglerar sammanhållningspolitikens instrument är under revidering. Också det arbetet löper, och det förs en kontinuerlig dialog mellan regeringen och näringsutskottet. Man kan konstatera att den borgerliga splittringen består även på det här utgiftsområdet. Jag avundas inte dem som i den borgerliga arbetsgruppen nu gör allt för att spackla igen sprickor och spåra minsta gemensam nämnare. Sprickor finns det nämligen gott om, och de gemensamma nämnarna är få. fördubbling av momsen på personbefordran är oförenlig med regionalpolitiska ambitioner. vill spara mest på politikområdet med sitt förslag om att skära ned med en miljard inom den regionala utvecklingspolitiken, som i stället vill satsa 1,2 miljarder mer till politikområdet jämfört med regeringens förslag. Alltså finns det i högeralliansen ett spann på inom ett politikområde som i statsbudgeten omfattar för . Frågan är hur en gemensam politik ska formas av detta, för skenande budgetunderskott och räntor som rusar i höjden är väl ändå inte ett tänkbart alternativ nu när ni inte kan enas i sakfrågan. Nej, det borgerliga alternativet håller inte! Därför känns det ännu viktigare att än en gång yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet i dess helhet. 120 () replik: Jag skulle vilja fråga varför ni socialdemokrater avstår från att satsa mer på turistnäringen, på marknadsföring av som ett unikt turistland. Som jag tidigare sade kan 10 000 nya jobb skapas för en ökning med när det gäller marknadsföringsinsatserna. Även turistnäringen håller med om att det kan bli den effekten. Kostnaden för varje nyskapat jobb skulle alltså bli . Det är det billigaste jag hört talas om när det gäller att satsa på nya jobb. Att ni tackar nej till detta är för mig fullständigt obegripligt. Förstår ni inte bättre, eller vad beror det på? Om de utländska turisterna till ökar ökar skatteintäkterna med , alltså , till statskassan. Det betyder 20 gånger insatsen. Hur kan man låta bli att satsa på detta? Även om turismen ökar med efter en fördubblad marknadsföring ger det extrainkomster på till statskassan, alltså fyra gånger insatsen detta genom en satsning på . Här har vi en av få näringar som kan ge rejält med jobb just i glesbygden. Ni kan inte komma på något annat som har en så bra spridningseffekt.