prot · GS0964 · 2005-01-26 00:00:00 — Jag tycker att det är en bättre lösning än att man generellt inte har något skydd alls, för då är risken att företag men även det offentliga känner att man inte har råd att utveckla nya uppfinningar eftersom det rör sig om enormt resurskrävande forskning som tar detta om någon annan helt plötsligt kan göra ett patentintrång. Jag tror alltså att det är viktigt att ändå befästa både upphovsrätten och patenträtten även inom de här områdena. Datortekniken är framtiden, men givetvis är medicinutvecklingen och sjukvården också framtiden, och mycket av detta ligger inom genpatentområdet. har man ju kommit på fantastiska lösningar. Jag hoppas att detta ska fortsätta, men det kräver att det finns någon form av rättighet för dem som har tagit patent. 42 () replik: Det finns en oro kring den här utvecklingen. Du målar upp det som om det inte skulle vara något problem, utan med det här skulle det komma en reglering. Vad jag vet finns det ett upprop med över 350 000 underskrifter där man påtalar behovet av att man inte tecknar patent för mjukvarubranschen. Du säger idé lika med uppfinning. Det är ju det som är frågan. Om det är en idé som är en ny uppfinning, en teknisk lösning, då är det patent. Men när det handlar om att man använder en del av en teknik, en matematisk lösning som inte är en uppfinning, då är det inte patent som är aktuellt utan upphovsrättslagstiftningen. Vi bejakar den tekniska utvecklingen men vi ser att det finns en risk att det här hämmar den snarare än främjar den. Vi vill framför allt se till att det blir en teknisk utveckling där man jobbar på att hitta nya lösningar. Man kan mycket väl patentera de tekniska lösningarna men inte den del som handlar om användandet. Där är det snarare frågan om upphovsrättsskydd. 43 () replik: Med anledning av att tyckte att utskottets motivering är mjäkig och nämnde mitt namn måste jag ändå reagera. I övrigt tycker jag att vi har en samsyn när det gäller datorrelaterade frågor, och och även . Här är det alltså frågan om utskottets så kallade mjäkighet vad gäller biotekniska uppfinningar. Anledningen till att utskottet inte har utvecklat sitt ställningstagande mer än man har gjort är framför allt att man har pekat på det som inte nämnde. Det tycker jag att utskottet har gjort tydligt. Det går inte att ta patent på enbart upptäckter. Det är precis det som propositionen och den nya lagen faktiskt gör tydligt. Det står också tydligt i betänkandet att det handlar om uppfinningar och att det ställs krav på så kallad uppfinningshöjd. Det finns en rad olika krav. När man sedan har fått patent ska det offentliggöras. Man får fortsätta forska. Framför allt möjliggör det inte de breda patent som var fullt tillåtna förut, till exempel Myriad Genetics patent med alla de negativa konsekvenser som det innebar. Det är helt rätt att det fortfarande finns stora farhågor. Vi hoppas att det kommer att synliggöras genom den brett sammansatta kommitté som regeringen ska tillsätta. Jag hoppas att inte tycker att utskottet är så mjäkigt. 44 () replik: I sitt anförande gav uttryck för en väldigt positiv syn. Det var därför jag reagerade. Jag tycker också att det som utskottet skriver är ganska lamt. Anledningen är det direktiv som ansåg att inte skulle anta. Vi tyckte i stället att man skulle ha fortsatt förhandling för att få en bättre reglering som också tillgodosåg de remissvar som fanns, till exempel från , och . Jag hör att har en mer positiv syn på det än vad jag kanske har. Jag känner en större oro. Visst är det bra att man tillsätter en bred kommitté. Men man kanske ändå skulle lyfta fram de problem som finns ur det etiska perspektivet när det gäller genteknik och patentering av genteknik. 45 () replik: Det var precis vad som gjordes. Det var de krav som många av oss ställde i debatten och som också påtalades i propositionen. Det handlade om de risker som finns och de farhågor som många av oss har uppmärksammat redan tidigare. röstade emot direktivet i i frågan. När det väl blev ett direktiv handlade det för oss i , enligt de regler om direktiv som finns, om att det ska implementeras i svensk lagstiftning. Jag försökte ge en bild av att det trots allt, med den här regleringen, äntligen blev en tydlig reglering i den svenska lagstiftningen vilket inte fanns förut. Den skillnaden får vi inte glömma bort, . Innan direktivet antogs hade inte några som helst regler som talade om var gränsen skulle gå. Innan den lagstiftningen kom kunde man ta patent på nästan vad som helst, om olika gentekniknämnder och annat sade okej till det. Det var inga som helst problem. Tack vare direktivet och den svenska lagstiftningen har vi nu fått en tydlig gränsdragning. Men det är viktigt, som du påtalar, att vi med det inte ska slå oss till ro. Tvärtom ska vi uppmärksamma utvecklingen och försöka följa det arbete som kommer att göras av den brett sammansatta kommitté som har till uppgift att följa det här området. Det är just med anledning av vår oro som kommittén tillsätts. 46 () replik: Det är bra att nu instämmer och nyanserar sitt tidigare inlägg genom att medge att det finns problem och på det sättet också nyansera den bild som fanns i utskottsbetänkandet. Vi får väl återkomma i kommittéarbetet. Jag tycker att det är viktigt att de problem som faktiskt finns kommer fram i debatten. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 9 §.) 8 § Arvsrättsliga frågor Föredrogs lagutskottets betänkande 2004/05:LU9 Arvsrättsliga frågor. 47 (): beredningsområde är mycket brett och varierande. Det visar inte minst dagens tre ärenden. Vi går från sjöfylleri till immaterialrätt, och övergår vi till utskottets betänkande nr 9 som ägnas åt ett antal motionsyrkanden från allmänna motionstiden angående arvsrättsliga frågor. Yrkandena rör Allmänna arvsfonden, arvsrätt för kusiner, efterlevande makes och särkullbarns arvsrätt samt efterarvingars rätt till arv. Majoriteten i utskottet föreslår att avslår samtliga motionsyrkanden med hänvisning till tidigare ställningstaganden och pågående beredningsarbete. I betänkandet finns tre reservationer. 48 (): Precis som säger kastar vi oss mellan olika ämnen. Även om det här betänkandet är litet och tunt är det mycket viktigt och berör människors vardag, framför allt när de är väldigt utsatta. I svensk arvsrätt har kusiner inte någon arvsrätt. Det finns egentligen inte några sakliga grunder för att begränsa arvsrätten för kusiner och låta staten överta egendomen utan det bygger på rättspolitiska överväganden . ifrågasattes hela arvsrätten. Familjen är den mest grundläggande gemenskapen, och ett återinförande av arvsrätten för kusiner kan stärka denna gemenskap. I det globala samhälle vi lever i har man ofta en annan syn på omfattningen av familjen, vilka som tillhör den och vilka som ingår i familjen och släkten. Vi anser att det är principiellt felaktigt att staten går in som arvinge när det finns andra nära släktingar i livet, som kusiner. Det kan vara särskilt stötande när Allmänna arvsfondens medel används till ändamål som varit helt främmande för den avlidne. För oss är det därför naturligt att arvsrätten utvidgas till att även gälla kusiner. Jag går över till en helt annan fråga. Att en efterlevande ärver sin avlidne make eller maka är en relativt ny företeelse i svensk rätt. Denna huvudregel infördes . var huvudregeln att bröstarvingarna ärvde sin avlidne förälder. Genom lagändringen 1988 ärver den efterlevande om det finns endast gemensamma barn. Den avlidnes egna barn, så kallade särkullbarn, ärver således direkt. Detta är i sig en sympatisk ordning. Det finns inte någon anledning att ändra på den utom vad gäller en form av egendom, nämligen så kallad enskild egendom. Enskild egendom är i dessa sammanhang egendom som någon erhållit i arv eller gåva med en föreskrift om att den ska vara enskild. Makarna kan också själva genom avtal under eller före äktenskapet bestämma att viss egendom ska vara enskild. Syftet med en sådan föreskrift eller sådant förordnande är att skydda egendomen vid en äktenskapsskillnad från den andre makens krav. Vi anser att det finns liknande skäl för att enskild egendom inte ska ärvas av den efterlevande maken. Låt mig ta ett exempel. Den avlidne maken eller makan har ärvt en släktgård som har varit i hans eller hennes familjs ägo mycket . Fastigheten är enskild egendom. Paret har bara gemensamma barn. Efter ett dödsfall ärver den efterlevande makan fastigheten med fri förfoganderätt, vilket innebär att han eller hon kan sälja fastigheten, leva upp pengarna eller ge bort dem utan att de gemensamma barnen kan påverka detta. Det anser vi vara fel. Det naturliga vore att den enskilda egendomen ärvs direkt av bröstarvingarna oavsett om det är egna eller gemensamma barn till den avlidne. Naturligtvis ska alla ha rätt att genom testamente förordna på annat sätt. Som vanligt står vi bakom samtliga våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall till endast reservation 1 under punkten 2. 49 (): Låt mig inleda inlägget om arvsrätt med ett fall ur verkligheten. och hade bott i ungefär i en villa när dog. Han hade varit gift tidigare och efterlämnade därför två barn, så kallade särkullbarn. Villan var deras i stort sett enda tillgång. Värdet var ett par miljoner, och villan var i stort sett obelånad. och hade inte tänkt på att upprätta testamente. När då avled hade hans två barn rätt att få ut sin arvslott. Det är betydande belopp som ska betalas ut. För att ska kunna bo kvar undersöker man först möjligheten att låna pengar i bank och betala ut arvslotterna kontant. Villan är en utmärkt säkerhet. Det borde gå att låna. Men, har så låga pensionsinkomster att det är omöjligt att förränta ett lån. Hon kan alltså inte ta upp något lån utan hon blir tvungen att acceptera att villan säljes för att särkullbarn ska få ut sina arvslotter. Från olika håll i landet, från tid till annan, hör vi liknande berättelser. Jag tror att det är ganska vanligt, framför allt i storstadsområdena där värdena på fastigheterna har blivit ännu högre. Den fråga vi ställer oss är om det är rimligt att ha en lagstiftning som inte hjälper till att se till att den efterlevande maken får möjlighet att bo kvar i sin bostad i den här situationen. finns en regel till skydd för efterlevande maka i vår lagstiftning, den så kallade basbeloppsregeln som gäller för mindre bon. Den gäller tillgångar upp till i storleksordningen . Men vi har inga regler till skydd för möjligheten att bo kvar i den situation jag beskrev. När vi nu har motionerat om att titta på frågan hänvisar utskottsmajoriteten till utredningen 1998:110 Makes arvsrätt, dödsboförvaltare och dödförklaring. Jag trodde faktiskt att jag skulle finna några överväganden och funderingar i den utredningen om makes möjligheter att kunna bo kvar i sin villa i den här situationen, men det finns det faktiskt inte. Däremot finns det ett helt kapitel som handlar om särkullbarnens skydd mot att personer planerar bort deras rätt till arv. Det är klart att det finns motstående intressen mellan särkullbarnen och efterlevande make. Tyvärr kan relationerna ofta vara dåliga. Men att enbart se till särkullbarnens rättigheter i sammanhanget är en felaktig avvägning. Det är rimligt att tänka sig att den efterlevande maken ska ha en reell chans att få bo kvar i sitt hem. Det är det som vår motion går ut på. Det är det som vi vill lyfta upp och som vi vill att regeringen ska titta på i samband med att man förbereder en proposition i anledning av utredningen. Det tror jag inte att departementet gör. Följaktligen vill vi alltså ha ett tillkännagivande från om att man ska se på även den efterlevandes situation i den angivna situationen. Med dessa ord yrkar jag bifall till vår reservation nr 2. 50 (): Jag vill på alla sätt instämma i anförande. Den reservation som tas upp står även vi från bakom. Jag tänker inte upprepa de argument som har tagits upp mer än att än en gång tydliggöra att det är ett problem. Det är inte tillfredsställande som det är . Det måste göras en vägning gällande särkullbarnens rätt till laglott. Den får inte heller äventyras. I de motioner som har lyft fram framkommer det att det finns många andra möjligheter, lösningar, som man skulle kunna använda sig av. Vi vill helt enkelt att regeringen tittar på detta. Det ska då inte innebära att särkullbarnens rätt till laglotten äventyras. Tvärtom ska man hitta en lösning för att bibehålla värdet men också ge möjlighet till den efterlevande maken att bo kvar i bostaden. Med det vill jag yrka bifall till reservation nr 2. 51 (): Jag vill också lyfta fram frågan vad gäller efterlevande makes och särkullbarns arvsrätt. Kraven på förändringar har funnits , och frågan har varit föremål för övervägande, bland annat i den utredning som kom 1998. Men fortfarande saknas ett förslag från regeringen. Med anledning av detta vill jag yrka bifall till reservation 2. Reglerna i behöver förändras vad gäller just särkullbarns arvsrätt. Det gäller särskilt när tillgångarna i ett dödsbo är begränsade och enbart består av bostaden, som man kan läsa i en av motionerna. Det är en viktig medmänsklig handling att agera för att den efterlevande inte ska tvingas från sitt hem ut på gatan för att särkullbarnet omgående ska kunna utkräva sin laglott ur dödsboet. Det är viktigt att vi har en lagstiftning som är balanserad och tar hänsyn till båda parter. Ingen efterlevande ska behöva avyttra bostaden om bostaden är den enda tillgången i dödsboet. Den som mister sin livskamrat måste ges möjlighet att behålla en del av sin trygghet, i detta sammanhang den tidigare gemensamma bostaden. tycker vi att det är viktigt att man även ser till att särkullbarnets intresse fastställs i lagen och att en senare utbetalning av laglotten säkerställs så att den inte förvanskas. Det är vår förhoppning att regeringen återkommer med ett förslag i enlighet med de här framförda kraven. Jag tycker att det är djupt tragiskt att nuvarande lagstiftning så demonstrativt tar parti bara för den ena parten. Det är viktigt att se till helheten och försöka respektera den efterlevande så att denne kan vara kvar i sin bostad. Jag känner till en äldre kvinna som blev ensam. Hon hade bara ett litet hus som inte var av något större värde, kanske , och hon hade bott i huset . Hon blev tvingad att sälja sitt hus efter att hennes make hade dött därför att särkullbarnet krävde sin lott. Det handlar inte om mycket pengar, men det berör väldigt många i den närmaste omgivningen att vi har en lag som är så utformad att den inte respekterar denna äldre dam så att hon kunde bo i sitt hus de år som hon hade kvar hon var i hög ålder. Jag hoppas verkligen att regeringen gör någonting i den här frågan. 52 (): Under allmänna motionstiden väcktes flera motioner om olika arvsrättsliga frågor, bland annat arvsrätt för kusiner och efterlevande makes och särkullbarns arvsrätt. föreslår i betänkande LU9 att avslår samtliga yrkanden, och jag kommer att argumentera för vårt ställningstagande. När våra närmaste och käraste dör grips vi av sorg, och oftast kommer familjemedlemmarna närmare varandra. Men döden kan även väcka till liv de mörka sidorna hos oss och lyfta fram de ouppklarade, infekterade familjerelationerna. Döden kan påminna oss om släktbandet eller brister i släktrelationerna. Arvstvister är laddade och har genom tiderna varit ett tacksamt ämne för flera författare. eller är några av dem. Den senaste var en av de första böcker som jag läste på svenska. Arvstvister behöver inte handla enbart om ekonomiska intressen. Det kan handla om tillhörighetskänslan och om behovet att vårda minnet av den avlidne. Att juridiskt reglera sammansvetsade känslomässiga och ekonomiska intressen är inte den lättaste uppgiften för lagstiftaren. Svensk arvsrättslagstiftning bygger på släktskapet, dock inte endast det biologiska eftersom adoptivbarn är likställda med andra arvsberättigade barn. Arvsordningen omfattar tre arvsklasser, och ordningen mellan dem bygger på den allmänna uppfattningen om släktskapets närhet. Kusiner och avlägsnare släktingar uteslöts från arvsrätt 1928. När arvsberättigad släkting saknas tillfaller arvet Allmänna arvsfonden. Moderata riksdagsledamöter föreslår i en motion att man ska återinföra kusiners rätt till arv. Den frågan väcktes även förra mandatperioden, och jag tänker inte vara särskilt originell. Avslagsmotiveringen blir densamma. För det första är det ganska sällsynt att en person helt saknar närmare anhöriga än kusiner. För det andra finns det alltid en möjlighet att testamentera. För det tredje kan Allmänna arvsfonden i vissa fall avstå från arv eller försäkringsbelopp till arvlåtarens släkting eller någon annan person som har stått arvlåtaren nära, om det kan anses skäligt eller stämmer överens med arvlåtarens yttersta vilja. Begäran om att fonden ska avstå från arv ska ges in till Kammarkollegiet senast efter dödsfallet. Till exempel kom det in 70 ansökningar om avstående. Egendom till ett bouppteckningsvärde av ca avstods. Förändringar i svensk arvsrättslagstiftning har varit socialt motiverade och handlat om att förbättra skyddet för den svagaste partnern i arvstvister. Mannens tidigare förmyndarskap över kvinnan och hans privilegierade ställning i arvsrätten har upphävts. Den andra makens ställning i förhållande till arvlåtarens släktingar och särskilt bröstarvingar har stärkts. ärver efterlevande maken före makarnas gemensamma bröstarvingar. Det enda undantaget gäller så kallade särkullbarn bröstarvingar som är avkomlingar till den avlidne. Särkullbarn har rätt att få ut sin laglott direkt. Det finns tydliga förklaringar till det undantaget. har särkullbarn inte samma känslomässiga förhållande till den efterlevande maken som makarnas gemensamma barn har. Det föreligger en risk att det efter den andre makens död inte finns något arv kvar för dessa barn. Situationen kan bli otillfredsställande om bostaden är den enda förmögenheten i kvarlåtenskapen och den överlevande måste sälja sin bostad. har målande beskrivit den situationen. Frågan kan behöva ses över i det framtida lagstiftningsarbetet. Men det är en svår avvägning. Precis som motionärerna så riktigt understryker får de ändringarna inte åsidosätta särkullbarns rätt till sin laglott. Reglerna måste utformas så att de skyddar både den efterlevandes och särkullbarnens arvsrätt. Frågan om lagändringarna gällande efterlevande makes och särkullbarns rätt till arv har varit föremål för överväganden av , och ärendet bereds nu inom . Med hänsyn till det arbetet yrkar jag avslag på motionerna. 53 (): Jag måste säga att det är sällan som jag har suttit och lyssnat på ett anförande inom ett sådant här område och varit så förundrad som jag är . Vi talar om någonting som gäller oss alla. Livets pris är döden det vet vi. Det enda riktigt säkra vi vet är att vi ska dö. De flesta av oss har en och annan krona, bostad och lite ringar och sådant som ska fördelas på dem som är kvar. Vi har vår fria vilja det är vi riktigt säkra på. Inte ens att vi sitter här nästa mandatperiod eller kan vi vara säkra på, men att vi ska dö kan vi vara säkra på. Är det inte rimligt att vi planerar hur det ska fördelas? Är det inte rimligt att vi får ha en egen vilja att teckna avtal, testamente och lite av varje när vi vill någonting? Jag kan känna att det är väldigt märkligt i detta betänkande. Det finns så många områden där vi lyfter upp vikten av människors egen vilja, egen planering och eget val. Här har vi ett val. Vi har val som kan regleras via testamenten. Vi har val om vad vi vill att barn och den som finns kvar i livet efter oss ska ha och inte ha. Det måste vi tillåtas ta på allvar. Det är möjligt att det måste uppmärksammas ännu mer vad vet jag? Men här tror jag att vi inte får gå in så hårt i lagstiftningen att vi tar bort de egna valen. När det gäller det här betänkandet, som rör en rad frågor, måste jag säga direkt att jag bifaller utskottets ställningstagande i samtliga dessa frågor. Men jag känner att jag vill kommentera några . En av de sakerna är att det väl ändå är knepigt att politiska partier med god sakkunnig expertis talar om vikten av att komplettera lagreglerna som vi kan läsa i utskottet och jag har full tillit till vår kanslipersonal att man faktiskt kan klara de här bitarna inom nuvarande lagrum. Då måste man fråga sig: Är informationen otydlig? Kanske är det där vi ska gå ut lite tydligare. Jag menar att vi inte ska ha lagar som människor inte förstår eller kan hantera. Efterlevande makes och särkullbarns rätt till arv har varit föremål för övervägande i . Det har vi hört tidigare, och det står i betänkandet, och det remissbehandlas. Vi kan naturligtvis avvakta vad som kommer fram innan vi tar ställning i den frågan. När det gäller kusiners arvsrätt är det fullt möjligt att låta en kusin få företräde i fråga om laglotten. När det gäller särkullbarn och medföljande och bostadsfrågan måste jag säga: Visst kan man reglera det i testamentet och det tycker jag att man ska kunna göra men vi som lagstiftare måste väl tala för de svagastes intressen, barnens. Vi säger i alla andra sammanhang att det är deras rätt som vi ska sätta i första rummet. Är det då inte viktigt att deras rätt är mest tydlig och skyddas i lagstiftningen? Det finns naturligtvis en huvudregel i alla de här sammanhangen, och det är att det sunda förnuftet ska råda när lagtexten ska tolkas. Det ska man inte behöva säga i ett sådant här sammanhang, men jag känner lite grann efter den här debatten att vi nog ändå måste lyfta upp de här delarna. Med det tackar jag för ordet. 54 () replik: I det exempel som jag tog fram nämnde jag särskilt att man inte hade skrivit ett testamente. Det är den faktiska verkligheten. Men om nu de två makar som jag berättade om hade skrivit ett testamente hade man ju inte kunnat skriva bort laglotten för särkullbarnet. En villa som är värd 3 miljoner ger , en fjärdedel, till särkullbarnen. Det måste alltså efterlevande make kunna låna upp på något sätt. Det är i den situationen som jag vill att vi ska hjälpa den efterlevande maken. I mitt fall var makarna alltså och särkullbarnen . Det är kanske inte barn som vi i första hand tänker på när vi i olika avseenden här i vill lyfta fram barnens intressen. Min fråga till är: Är det inte så att det är en laglott som vi måste beakta, och hur ska den efterlevande maken som har låga pensioner klara att betala ut halvmiljonbelopp till barn ? 55 () replik: Jag tycker i så fall att exemplet är dåligt även om det existerar. Har man en villa när man är som är värd 3 miljoner är den ju inte upplånad till 3 miljoner. Den har kanske kostat 600 000 i inköp eller något sådant. Det är kanske lån på det. Sedan gäller det de här 50-åringarna. Jag talar om barn; det är helt riktigt. Men situationen kan ju lika gärna inträffa när föräldrar är . Barn kan förlora stöd och hjälp vid studier. De har ännu inte etablerat sig på arbetsmarknaden och är kanske i högre grad beroende av ekonomisk hjälp och så vidare. Här finns alltså två olika intressen. Det handlar om särkullbarnen och om partnern, naturligtvis. Jag menar att om man är äldre så borde man kunna skriva fram detta i testamentet, och är man inte det måste särkullbarnens intresse stå i första rummet. 56 () replik: Vi har varit väldigt noga med att formulera oss i motionerna. Det handlar inte om att särkullbarnen ska bli förlorare i det här sammanhanget. Det handlar om att hitta en teknisk lösning så att den efterlevande maken kan bo kvar under ytterligare i den bostad som maken kanske har haft under en väldigt . Det är det som vi tycker är ett socialt skäl för att lagstiftaren ska ingripa i det här sammanhanget. Det trodde jag faktiskt att vi var ganska överens om. Det är glädjande för mig att notera att vi tycks vara överens med Socialdemokraterna i den frågan, för så tolkar jag inlägg. Men, , finns det inte ett skäl när det gäller den efterlevande maken för att vi lagstiftningsvägen ger den efterlevande maken rätt att kunna bo kvar i sin bostad? 57 () replik: Jo, visst finns det skälet.