prot · GT0940 · 2005-11-29 00:00:00 — Det håller jag med om, för vi är inte på något sätt framme . Det handlar inte, som sagt, bara om ett slags medveten diskriminering, utan vi måste vara medvetna om hur situationen är för personer som kommer från ett annat land eller som har levt här . De ska naturligtvis också vara representerade. En sak som vi också arbetar med ihop med det borde känna till är att vi arbetar med just en reform som handlar om den här saken, så där är vi helt överens. Jag skulle kunna rabbla upp mycket mer utöver vad våra myndigheter gör, men fyra minuters talartid medger inte det. Jag vill bara återigen understryka: Vi är inte på något sätt färdiga. Mycket mer behöver göras. Det gäller då alla som jobbar inom rättsväsendet. Men stå inte här och säg att ingenting görs, för då avslöjar ni antingen att ni inte känner till vad som händer eller också att ni inte kan uppfylla de krav man har på trovärdighet. 22 (m): Det är nästan lite patetiskt att vid sidan av den här viktiga diskussionen ändå studera majoritetens interna problem. När justitieministern rabblar upp alla sina satsningar och allt som fungerar så bra på slutet var det väl lite problem ifrågasätter rättsväsendets legitimitet och pekar på alla möjliga brister. Sanningen ligger väl någonstans mittemellan. Jag vill gärna peka på att jag i mitt inledningsanförande nämnde om en del av det arbete som pågår med de här frågorna men också om en del brister. Vad jag saknar i justitieministerns inlägg här är någon synpunkt på någonting som behöver göras och som inte redan är gjort. Ett bekymmer som jag lyft fram och som jag tycker är synnerligen allvarligt och måste hanteras är det som i en bok skriver om, nämligen att det finns åklagare som systematiskt lägger ned alla ärenden om misstankar om sexuella övergrepp på barn. En förklaring till att man gör det är kanske att det är svåra utredningar, att det är besvärligt att nå fram till beslut och så vidare. Det han frågar sig i uppsatsen är hur det har kunnat fortgå utan att chefer och kolleger har reagerat över att man systematiskt plockar undan en del ärenden. Det finns säkert en hel del andra brister, men då är det viktigt att komma ihåg att det är regeringen som ger mål och direktiv till myndigheterna. Det är också regeringen som ska se till att utvärdering och uppföljning fungerar. Vi har precis fått en rapport från som pekar på hur regeringens arbete med uppföljning och utvärdering av konkreta mål när det gäller polisen brister i just det avseendet. En sak som justitieministern borde fundera över är hur regeringen kan bli tydligare och mer målinriktad när det gäller att kräva underlag för, utvärdering av och analys av vad som är bestämt och hur man lever upp till det. Det ska inte vara så att man inom myndigheterna systematiskt kan göra på ett visst sätt när det gäller en viss typ av personer barn eller kvinnor eller vad det kan vara. Från moderat sida är det uppföljning och utvärdering som är en av de viktigaste måltavlorna när det gäller att komma framåt för att leva upp till detta med likhet inför lagen. Likhet inför lagen är inget man har i ett land. Det är något man måste kämpa för . Man måste följa med i de strukturer som finns och fundera över hur varje medarbetare ska bli mer lyhörd, mer intresserad av att lyfta på varje sten. Det sker förändringar , och det är svårt att säga att just de reglerna ska vara så. Man behöver observanta medarbetare. Då är jag återigen ute efter fortbildning av personalen. När häromsistens skulle ombildas var ett av problemen för ledningen i den myndigheten att man var rädd för att man skulle vara tvingad att lägga ned en fortbildning av sina chefsåklagare i några specifika ärenden där man hade upplevt att man hade problem. Jag hann tyvärr inte ta reda på om man lyckades få loss de pengar som behövdes för den utbildningen. Men jag tror att det här är ett bekymmer som finns på många olika håll. I sitt inledningsanförande sade justitieministern att det är svårt att vara med i en rättegång i ett annat land. Det förstår jag. Jag skulle inte vilja åka fast i . Jag förstår hur besvärligt det skulle vara att bli förstådd, göra sig hörd, veta vad som händer. Men det är ännu värre att vara invandrare och känna att man kanske inte har samma rättstrygghet som andra i det landet, att misstänka att trots att man är en hederlig och bra medborgare inte bemöts av eller kan förvänta sig det stöd som man borde få från polis, åklagare och andra. Det är bedrövligt. Att bli utsatt för brott som invandrare med den misstanken måste vara grymt. Vi måste se till brottsoffren och allmänhetens väl i dessa frågor. 23 (): Låt mig göra klart också för ministern att vi inte alls förnekar de saker som polisen, åklagare och gör. Jag har själv deltagit i bra utbildningsinsatser. Jag påpekade att utredning finns. Regeringens utredare visar tydligt att det finns för få och för dåliga kunskaper om diskrimineringen. Hur reagerar ministern? Vad gör du? Gör du någonting eller säger du att allt är bra och att utredaren kanske är dåligt informerad? Jag tror inte att du kan säga så. har pekat på något viktigt. Vi kan inte bara gå förbi detta. Det är därför vi har sagt att vi gärna skulle vilja att en parlamentarisk kommitté ser över frågan. Annars händer det som håller på att hända i den här debatten. och säger en hel del saker baserade på halvvetenskapliga undersökningar och på massmedierapportering. Men det finns mycket annat som säger något annat också. Framför allt finns det inte tillräcklig kunskap. När man säger saker baserade på halvsanningar, säger allvarliga saker om diskriminering i rättsväsendet, att vissa kategorier invandrare hamnar i en dålig situation, skapar man en bild som man ska vara försiktig med att sprida. Det är lätt att med undermålig information sprida en bild som säger: Här diskrimineras alla. Här är det rasism överallt. Det skulle varken vara rättvist eller bra för våra fortsatta möjligheter att göra bra saker. Ministern satte i gång ett arbete som skulle syfta till att upprätta strategier mot diskriminering. En hel del har gjorts. Vad är dina slutsatser om detta? Vad har du fått för kunskaper? Vad ska du göra bättre? Vad har det här gett dig? Jag skulle gärna vilja att du ger mig någon hänvisning till var jag kan läsa vad du har sagt om detta. Jag har letat och letat, och det enda jag har hittat är vad polisen och andra har sagt. Men ministern har varit tyst. Åtminstone har han inte yttrat sig på ett sätt som vi andra kan ta del av. Jag tar upp utbildningen. Om vi ska få ett rättsväsende som kan ta till sig mångfalden i måste vi börja . Vi gjorde en undersökning. Vi kollade om det på de främsta svenska universiteten fanns någon kurs, åtminstone 5 poäng, inom mångfald eller diskriminering. Det enda ställe där vi kan säga att vi hittade något var . Men i , och blev man förvirrad av frågan. Man hade inte tänkt på den eller den var inte viktig. Det här är givetvis allvarligt. Om vi får jurister och andra som utbildas så, det vill säga som inte kan ta till sig den mångfald som representerar , kan det inte fungera i längden. 24 (): Alla människors lika värde är grundbulten i kristdemokratisk ideologi. Det innebär att alla människor också ska behandlas lika, i affärskön, i rättsväsendet, överallt. har jag , herr talman, debatterat lite med , och jag börjar kunna honom . Jag vet att när han burrar upp sig blir argumenten lite sämre. Då saknar han argument. Då vill han gärna tala om för mig och andra vad vi ska säga: Säg inte att det inte har hänt något. Det har jag inte sagt, . Jag är väl för lite politiker för att måla allt i svart och vitt. Jag har inte alls sagt att allt är dåligt, men jag konstaterar att det behöver göras kolossalt mycket mer. Då går det inte att säga vi har gjort det här, det här och det här. går ofta in i debatter som om han var i opposition. Vi har gjort en del, men vi ska göra ännu mer. Det är bra! Vi påtalar vad som ska och behöver göras och hur viktigt det är. Jag kallar inte boken inför lagen för en vetenskaplig djupanalys som jag råkade ta med den här gången, herr talman. Den är färsk. En av slutsatserna är faktiskt jag läser så att ni inte ska tro att jag hittar på: Man måste nämligen fråga sig om det inte förekommer en strukturell diskriminering av invandrare inom det svenska rättssystemet när det, efter vad vi ansåg oss finna redan på ett tidigt stadium av undersökningen, tycks förhålla sig så att misstänkta invandrare i förhållande till svenskar anmäls ofta. Detta är vad man har kommit fram till. Det ska tas som en stark varningssignal. Jag frågar mig och jag tycker du också ska göra det, vad det beror på. Vad beror diskrimineringen i rättsväsendet på? Den finns på andra ställen i samhället också. Beror den på en utbredd rasism? Det kan den göra. Kan den bero på något annat? Kan den bero på okunskap? Det kan den också göra. Tänk er att en domstol eller en tingsrätt består av en jurist och tre nämndemän, en åklagare det är ju oftast en och en försvarare och alla är infödda svenskar. De ska försvara, åtala respektive döma en icke infödd svensk. Det är klart att det då kan finnas mycket okunskap som gör att den åtalade känner att han inte blir behandlad på rätt sätt. Det handlar alltså om bristande kunskap. Det har sagts från andra håll här att vi behöver en etnisk mångfald. Ja, det gör vi på alla områden inte minst i domstolar, bland poliser, åklagare, advokater och nämndemän. Det måste man göra någonting åt. Man måste visa någon form av initiativkraft här, så att domstolen i någon omfattning speglar befolkningen. Jag ska ge några tips till om vad jag tycker att man ska göra, men jag tänkte att skulle få möjligheten att försöka komma på någonting själv och inte bara säga att det är hyggligt bra, att vi jobbar på och så vidare. Det här är en så viktig sak så att vi måste ta i med stor aktivitet för att göra någonting åt denna diskriminering. Det är viktigare än någonsin om den finns i rättsväsendet. Jag kommer med några tips i nästa anförande. 25 (): Jag har några reflexioner som hastigast utifrån anförandena. Jag tycker att det är viktigt att den kritiska debatt som vi för och måste föra är fri och frejdig och inte hämmas av kortsiktiga taktiska överväganden. Den ska vara fri, kritisk och granskande. Till vill jag säga att vi från Vänstern länge, , har krävt en utredning av förekomsten av faktisk diskriminering inom rättsväsendet. Det sade jag redan i mitt första anförande. Majoriteten i utskottet har hävdat att någon sådan utredning inte har behövts. Jag tycker att det är bra att också nu ansluter sig till den linjen. Jag ser det inte som något problem att vi är flera partier som tycker så här. Själva samhällsdebatten är ett viktigt inslag som gör att de berörda människorna känner att de blir tagna på allvar. Det finns, som jag påpekade i mitt förra anförande, många studier och rapporter som pekar på att människor faktiskt upplever olikheter inför lagen. Det är av största vikt att dessa upplevelser och dessa rapporter tas på allvar av oss och aktivt debatteras. Det kan säkert finnas brister och ofullkomligheter i rapporterna och studierna, men de är många och de får inte enkelt avfärdas. Min övertygelse är att de speglar verkliga brister, och de speglar definitivt många människors upplevelser och känslor. Dessa måste alltid tas på allvar. Rättsväsendet är, och måste vara, mycket nära sammanlänkat med andra samhällsinstitutioner. Det krävs samverkan mellan myndigheter och strävan att arbeta för att fördjupa demokrati och rättvisa på alla plan. Vi i Vänstern tror inte att hårdare tag och repressiva åtgärder är bra medel för att bygga ett gott samhälle. Vi är tvärtom övertygade om att djupnande sociala och ekonomiska orättvisor, hög arbetslöshet, marginalisering och utanförskap är en avgörande grogrund för ökning av våld och kriminalitet. Vi kan inte, som jag sade tidigare, göra några mekaniska jämförelser mellan och händelserna i fattiga förstäder. Men visst kan vi utan vidare se samband mellan våld och utanförskap. Och de sambanden är universella. Vi utgör inte något undantag i . Vi måste förebygga våldstendenser i det svenska samhället. Vi kan till exempel ta del av Säporapporten om en ökning av hatbrotten mot speciellt homosexuella, bisexuella och transpersoner. Det är inte minst i sådana perspektiv som vi aktivt måste motarbeta diskriminering och de strukturer som befrämjar olikheter inför lagen. Ett sådant arbete måste enligt vår mening bedrivas parallellt med satsningar på en utbyggd generell välfärd. Annars framstår rättvisan som en enbart formell rättvisa. Där föreligger också som bekant rätt rejäla åsiktsskillnader mellan partierna. Mer kunskaper om diskrimineringens omfattning och om vilka effektiva motåtgärder som behöver vidtas är alltså områden för en nödvändig utredning. Men vi kan inte vänta. Det måste till åtgärder . En debatt som denna i riksdag är ett viktigt inslag. Det är ett erkännande av människors upplevelser. Många fler debatter behövs. De utbildningsinsatser som bedrivs inom rättsväsendet kring diskriminering på olika plan är bra, men de behöver intensifieras. Rekryteringen av utbildad personal till rättsväsendets myndigheter måste breddas så att sammansättningen speglar hela befolkningen. Så är definitivt inte fallet . Det är till exempel ett stort problem att andelen poliser med annan etnisk bakgrund än svensk är så låg. Ännu mycket värre är det med andelen domare och åklagare med annat etnisk bakgrund än svensk. De är oerhört få, och det är ett stort bekymmer som måste åtgärdas med insatser alltifrån utbildningsområdet till rekryteringen. Det är glädjande om situationen håller på att förändras nu även bland rekryteringen av åklagare och domare. Men här måste göras mer. 26 (): Jag vill börja med att lyfta fram att arbete är nyckeln till framgång i arbetet för att integrera människor från andra länder i det svenska samhället. Att människor knyter kontakter med varandra, umgås och lär känna varandras kulturer leder också till vänskapliga relationer. Att människor får fäste på arbetsmarknaden och inom utbildningssystemen och lär sig landets språk öppnar också viktiga dörrar in i det svenska samhället. Att arbeta och försörja sig ger trygghet. Det ger också delaktighet i samhället. För alla dem som har blivit diskriminerade eller särbehandlade är det viktigt att vi ständigt synliggör den diskriminering som sker men också att vi arbetar och tänker: Hur ska vi få bukt med det här? Ett led i det arbetet är också att se över hur samhället har organiserat arbetet för att hantera detta. Har vi den bästa modellen för att kunna se helheten? Från sida har vi upprepat att vi borde se över arbetsformerna och att samtliga diskrimineringsombudsmän bör samlas i en enda myndighet. I stället för JämO, HomO, handikapporganisationer och andra bör man alltså samla de här speciella kunskaperna och utveckla dem. Förhoppningsvis ska det leda till ett bättre helhetsperspektiv. Då kan vi också komma till rätta med den diskriminering som dyker upp på olika sätt i samhället. Diskriminering är att bli utsatt för en negativ särbehandling. Det är faktiskt en form av mobbning. Dessutom inskränker det vissa rättigheter för människor. Den som är utsatt för den här särbehandlingen och mobbningen har inte samma rättigheter i samhället. Det här är också mycket oroande med tanke på det utanförskap som vi ofta talar om. Jag tycker att det fortsatt är viktigt att ägna en hel del uppmärksamhet åt polisernas, åklagarnas och domarnas arbete. Jag vet att det har hänt en hel del , men det är inte tillräckligt. Och jag tycker att det går alldeles för sakta. När vi nu ser hur vi har det i samhället med den diskriminering som poppar upp ser vi att den också utgör ett hot mot demokratin. Den begränsar ju människors rörelsefrihet. Vi är inte nöjda med hur det ser ut . Man måste arbeta bredare, och två viktiga saker i det hela är att se till att vi integrerar fler med invandrarbakgrund ute på arbetsmarknaden. Men vi måste också se över hur vi jobbar med diskrimineringsfrågorna. Jag återkommer igen till det här med hur diskrimineringsombudsmännen jobbar. Vi måste sammanföra deras kunskaper, och då får vi också en bättre syn på helheten och på hela individen. Det borde också gagna kampen mot diskriminering. 27 (): Justitieministern säger här i talarstolen att det har blivit bättre. Men de utredningar och undersökningar som finns visar tyvärr inte det. De pekar inte på att det har blivit bättre, så jag vill säga till justitieministern att bevisbördan verkligen är din. Jag förnekar inte att politiska insatser har gjorts. Vi har jobbat med rekryteringen av poliser till . Det finns mångfaldsplaner. Jag tror jag dock inte att det än så länge har skett några reella förändringar i arbetet. Den strukturella diskrimineringen finns, och den är ett allvarligt problem. Den drabbar kvinnor, homosexuella, invandrare och även funktionshindrade. Vi har jobbat väldigt länge med att föra fram att vi vill att strukturell diskriminering i rättsväsendet systematiskt ska granskas. Vi har fått igenom att Brå ska titta på detta. Jag skulle ha velat göra det i ett större sammanhang, men det är åtminstone ett framsteg att Brå ska titta på frågan. Den attityd som justitieministern visar här, att det har blivit så bra, är en försvarsattityd. Man ska försvara sina egna myndigheter. Jag kan förstå att man har det behovet som minister. Men det ger också en väldigt dålig signal till myndigheterna, nämligen att de är duktiga, de har skött sig och de är jättebra. Myndigheterna är duktiga på mycket, men den strukturella diskrimineringen är alltjämt ett problem. Signalen borde vara att de måste göra mycket mer. Jag hoppas att det kommer att bli ett större fokus på vad myndigheterna måste göra framöver. Jag tror att det är oerhört avgörande att man har tydligare mål än de som finns . De mål som finns i olika direktiv är för flummiga helt enkelt. De är inte tillräckligt tydliga. Jag kan visa ett exempel på varför vi fortfarande har problem. Vi har politiskt kommit överens om att rättsväsendet nu ska registrera islamofobiska hatbrott. Det var någonting som man inte kunde komma fram till själv inom rättsväsendet. Man tyckte inte att det var viktigt. Det blev tvunget med ett politiskt beslut mellan samarbetspartierna om att detta skulle göras. Inom rättsväsendet tyckte man inte att det var viktigt att registrera islamofobiska hatbrott. Jag tycker att det visar att vi har problem. säger så här om attityden inom polisen: Hur ska vi klara av att ingripa mot diskrimineringsbrott om vi inte kan acceptera att kolleger har olika sexuell läggning? Det här var ett uttalande som gjordes . Det är inget gammalt uttalande. Det visar att det finns ett problem. När man inte accepterar en homosexuell kollega, när poliser är rädda för att komma ut, hur ska man då kunna hantera mötet med homosexuella i sitt dagliga arbete? Här har vi från politiskt håll tagit fram en handledning som polisen nu har, men jag tror att det är ett oerhört arbete att förändra attityderna i de här frågorna. Att säga att det är så bra och det har blivit så mycket bättre, är att göra det för enkelt. När det gäller representationen vill jag också påpeka att vi behöver ha lika många män och kvinnor som jobbar på alla plan inom rättsväsendet. När det gäller invandrare behöver vi också titta på vilka invandrare det är. Hur många som rekryteras till åklagarväsendet och polisen har utomeuropeisk bakgrund? Det räcker inte bara att säga att det är invandrare, utan man måste också titta på att det motsvarar sammansättningen i befolkningen lite mer ingående. Jag är ganska övertygad om att representationen av människor med utomeuropeisk bakgrund inom rättsväsendet är alldeles för låg och motsvarar inte befolkningen . 28 Justitieminister (): Jag är den första att kritisera myndigheterna om det finns skäl för det. Men jag tycker också att det vore mycket märkligt om man inte upplyste om de förbättringar som har gjorts, och som man faktiskt kan se svart på vitt när det gäller till exempel representation, och de olika initiativ som har tagits efter uppdrag från regeringen. Det kan inte vara så att bara för vi inte är nöjda och bara för att vi känner att saker och ting kan vara bättre ska vi inte ge myndigheterna den credit som de förtjänar för sitt arbete. Men jag vill återigen säga, så att ingen missuppfattar det, att visst kan det bli ännu bättre, men mycket har gjorts. De senaste årens förändringar har vi inte sett . Sedan är det väldigt bra med forskning. Det ges ett uppdrag till Brå . Flera ledamöter här hänvisar till studenter, och det är visserligen ett väldigt bra erkännande för våra studenter, men vi kan inte kalla studentuppsatser som man skriver för att man ska lära sig svenska språket och lära sig att uttrycka sig för forskning. Sedan hjälper det inte att det är en professor som är handledare för dem. Det är någonting helt annat. Låt oss ha lite större underlag än studentuppsatser. Och även om man skulle använda sig av dem är det till och med så att , i den här rapporten om studentuppsatser, säger att likabehandlingen har blivit bättre i domstolarna. Men, som sagt, vi har mycket kvar att göra. Regeringen driver på. Myndigheterna arbetar på med sitt. Myndigheterna har en ständig dialog sinsemellan, och det finns en dialog mellan regeringen och myndigheterna. Det kan bland annat ses i det regleringsbrev som vi nu har givit till polisen och som vi också ska ge till Brå. Det är på sättet som vi kommer att fortsätta att arbeta. Jag hoppas att den debatten också kommer att föras i samma sakliga ton som har skett här. Även om det finns politiska skillnader och vi naturligtvis präglas av de partipolitiska motsättningarna så blir det ju alltid i politiska debatter tror jag att vi alla strävar efter samma mål som grundar sig på samma värdering när det gäller etnisk diskriminering. 29 (m): Jag blir faktiskt nästan galen när ministrar insinuerar att vi inte vet vad forskning är. Jag har bland annat talat om de här uppsatserna från , men jag har också pratat om den internationella forskning som finns och vad den visar och bristen på svensk forskning. Ministern borde fundera över hur vi kan få svenskt underlag av vetenskaplig kvalitet när det gäller de brister och problem som det uppenbarligen finns åtminstone indikationer på att vi har. Jag var noga med att inte, som , tvärsäkert säga att det är si eller så, utan jag pekade på att det finns tendenser och saker som tyder på att inte är annorlunda än de länder där det har bedrivits riktig forskning. De här studentuppsatserna är en del av indikationerna, men det finns också andra typer av rapporter. Jag vill avrunda den här debatten med att säga att vi moderater tycker att mångfald är viktig, men det är ingen garanti mot strukturell diskriminering. Det är lika viktigt hur man arbetar, vilket regelverk man har och hur kvaliteten i rättsprocessernas olika delar följs upp. En turkiskt barnfödd men numera svensk polis behöver ju inte nödvändigtvis vara den bästa när det gäller att hantera saker. En svensk polis kan ju fungera alldeles utmärkt i . Det handlar väldigt mycket om arbetets innehåll och att se helheten. Jag vill också säga att etnicitet är ett mindre problem än klasstillhörighet när det gäller risk för att bli utsatt för eller att själv begå brott. När man läser forskning och uppsatser ser man att socioekonomisk bakgrund, arbetslöshet, missbruk och sådana saker är ett större bekymmer än det faktum att man kanske har en bakgrund från ett annat land. Men om man har både en utländsk bakgrund, missbruksproblem och bor i ett område med stora problem är risken stor att man får stora bekymmer. Det finns mycket underlag i Det blågula som regeringen förhoppningsvis håller på att ta del av och bearbeta. Vi ser fram emot konkreta förslag på vad som kan göras för att rätta till en del av de brister som faktiskt finns. 30 (): Jag är lite förvånad över ministerns förmåga att inte svara på de frågor som han får.