prot · GS0962 · 2005-01-21 00:00:00 — Men jag tycker också att det är bra med den forskningsfinansiering som bedrivs av , där forskningsprojekten utsätts för inbördes konkurrens mellan olika forskningsprojekt och där vetenskapsmän granskar, jämför och prioriterar efter vetenskaplig excellens. Vad tycker om det? Jag tycker också att har en mycket viktig roll att spela. Även jämför olika projekt och låter de olika idéerna tävla mot varandra i konkurrens. Jag gillar konkurrens på det här området. brukar gilla konkurrens när det gäller spädbarnsvård och akutsjukvård och annat sådant. Hur är det på det här området? Jag får inte riktigt bilden klar för mig av anförande. Jag är visserligen nybörjare i det här gebitet, men hjälp mig på traven med lite undervisning, . Jag tycker att det skulle vara värdefullt för mig och för vår fortsatta debatt. 11 (): Jag anser, och driver i sitt budgetförslag, att de totala anslagen till forskningen ska öka, både till den del av forskningen som söks utifrån och till den som går direkt till högskolor och universitet. Men i fördelningen dem emellan är det väldigt viktigt att den andel som går direkt till universiteten ökar. Jag uppfattade faktiskt ministerns svar som att han kan tänka sig att arbeta för att göra en höjning av fakultetsanslagets andel. Blir det så är jag beredd att applådera. Nej, det är inte fråga om att misstänkliggöra eller tala om halvkorruption det har jag verkligen inte talat om. Jag försökte ge ett exempel på ett system där en allt större del av den forskning som tidigare föddes av nyfikenhet, på grund av att man får en idé, nu är beroende av att man fyller i en ansökan och fyller i den på ett sätt som stämmer med de trender som finns i samhället och i politiken. Eller helt enkelt måste man finansiera den fria forskningen med medel från privata finansiärer. Jag har verkligen ingenting emot privata finansiärer, utan jag tycker att det är oerhört viktigt att forskning kommer företagen till del. Men statens främsta uppgift måste vara att garantera att det finns en grundplåt för forskning så att man kan få medel utan att ha kämpat väldigt hårt och fyllt i ansökningar. Det är alltså ett system där man är beroende av beslut utifrån, beslut som delvis grundar sig på annat än vetenskapliga bedömningar. De kan grunda sig på politiska bedömningar, och de kan grunda sig på bedömningar som är hur hederliga och ärliga som helst men som inte görs av personer som är mest kunniga på att ställa olika vetenskaper mot varandra. Jag vill inte ge ett exempel här därför att jag inte fackman på det sättet, men jag kan rekommendera att ta del av debatter som bland annat jag säger inte att jag håller med dem i alla frågor förs av i och i och som ständigt nämner exempel på hoten mot den fria forskningen. Det är intressant, herr talman, att just , 2005, är det formulerade relativitetsteorin. Han var då , en ung briljant forskare. En fråga som jag vet att någon forskare i en debattartikel har ställt är: Skulle ha klarat ett sådant externt ansökningsförfarande, antingen till eller till andra forskningsråd, för sin relativitetsteori? Det finns mycket som talar för att de flesta hade sagt att den här forskningen kommer man inte att få någon omedelbar nytta av. Jag såg så sent som i går ett sent TV-program där en professor i fysik fick frågan: Vad har vi för nytta av relativitetsteori? Då svarade han att bland annat vore hela GPS-tekniken, från orientering via satelliter ned till taxibilar och andra bilar, helt omöjlig utan relativitetsteorin. Jag tror inte någon som hade suttit i en forskningsnämnd, motsvarande den svenska modellen, hade kunnat förutspå att man skulle ha den praktiska nyttan av relativitetsteorin . Det här går igenom hela forskningens historia. Mitt svar på frågan vad jag menar med hoten mot den fria forskningen blir alltså att alltför många av forskarna, när de ska hitta intressanta nydanande delar och lägga pusselbit till pusselbit till den helhetsbild som de strävar efter som forskare, är beroende av att hitta medel bara tillfälligt, för korta perioder för att klara sin försörjning eller det närmaste året. De har inte resurser att själva ta initiativ. Det är det som är hotet mot den fria forskningen. 12 Utbildnings- och kulturminister (): och säger att forskningen måste vara fri för att vara effektiv, och det är den inte därför att den är politiskt centralstyrd. Han menar jag som forskningsminister skulle sitta och vara ett hot mot forskningens frihet, och därför blir forskningen ineffektiv och dålig i . Det är andemeningen i den fråga som har ställt till mig. Jag bad om ett exempel, och jag tycker att det var roligt att medger att det inte finns något exempel. Jag skulle vilja säga som : Jag tänkte väl det. Hotet mot forskningens frihet enligt den senare delen av svar, när det politiska hotet var borta, var i stället att man tvingas söka anslag kontinuerligt och för att klara sin försörjning behöver nya pengar då man inte får det kontinuerligt från . Jag tycker att det är bra med konkurrens där pengar fördelas efter excellens som en del i forskningens finansiering, dock inte som den enda. Jag vill satsa mer pengar på universitetens egen finansiering och forskning, men jag vill också satsa mer pengar på och på . sade något som jag blev lite intresserad av. vill satsa mer på all forskning. Men pratar ned betydelsen av . Det handlar om den typ av vetenskaplig granskning och vetenskapligt betingad prioritering som inte har med nytta att göra utan bara med nyfikenhet och vetenskaplig excellens. Det är den prövningen som förtalar det är ett hot mot forskningens frihet. Det är den som gör att forskarna för sin försörjning måste söka nya pengar och fylla i nya blanketter, som så nedsättande uttrycker det. Om det är den finansieringen som är ett sådant hot mot forskningens frihet, när det är det politiska hotet, varför säger sig vilja satsa mer pengar på det? Jag får det inte att gå ihop. Förklara det för mig, , och förklara också hur det kan komma sig att vill satsa mer pengar på trots att det hotar friheten för forskningen, som hans parti föreslår en nedskärning med 310 miljoner i den budget som ska ha. Jag får inte de här tre olika faktorerna att gå ihop. Det är bra när de ska ha mer pengar. Det är dåligt och hotar forskningens frihet, och anslaget ska skäras ned med 310 miljoner som det ska öka. Red ut begreppen. Jag är lite förvirrad. Jag beklagar, jag är nybörjare och ber om ursäkt om jag har missuppfattat någonting, men jag ber om hjälp. 13 (): Vi föreslår en total förstärkning av forskningsresurserna. Jag vet inte om har blandat ihop det, men i vår budget säger vi ja till regeringens budgetförslag vad gäller . Däremot har vi en massa synpunkter på hur pengarna ska fördelas inom . Men i fördelningen mellan fakultetsanslag och anslag till vill vi höja fakultetsanslagen. Totalt vill vi höja forskningsanslagen i utbildningsbudgeten med mer än regeringen. Jag tror, och det kanske vi kan diskutera, att forskningsanslagen skulle behöva höjas ännu mer, och jag tror att man i alla fall måste ha en strategi för att öka satsningarna på forskning. sade att jag inte kunde nämna några exempel. Jag nämnde två professorer som för debatter. Den här debatten måste utbildningsministern ha hört vid olika besök i utbildningsvärlden. Det är problem med externa finansieringar till grundforskning. Det handlar inte bara om . är ju till för att förstärka fakultetsanslagen för att öka den fria forskningen, men där är det problem. Jag uppskattar verksamhet mycket. Det har insett att man behöver göra långsiktiga satsningar på starka forskningsmiljöer så att man inte håller på med kortsiktiga satsningar. Problemet med är att deras dryga 2 miljarder, som regeringen har anvisat, är öronmärkta i olika beslut på olika nivåer. Det är politiska beslut från regeringen. I verkligheten har bara 400 miljoner att fritt disponera över. Mitt råd när det gäller är detsamma som när det gäller universiteten: fritt bestämma över pengarna. Öronmärk inte pengarna dit. Öka genom hela systemet möjligheten för forskningsbaserade beslut och ta bort de politiska. 14 Utbildnings- och kulturminister (): Jag vet att inte har rätt till fler repliker, så jag ska anpassa mitt inlägg därefter. Jag har fått klarlagt för mig att det inte var som ville dra ned anslagen för utan för , som jag uppfattade att ville satsa mer på enligt vad han sade i ett tidigare inlägg. Jag får det inte att gå ihop. Jag är fortfarande lite förvirrad, men jag får spara det till . Det är inte politisk styrning som har skett eller som sker, utan det är en debatt som förs om att det kan komma att vara ett hot. Det är en liten nyansskillnad, som inte är så liten, mellan att domdera om den politiska centralism som hotar forskningens frihet och gör forskningen ineffektiv i och att det förs en debatt mellan några personer. är ett demokratiskt land med otroligt många debatter och otroligt många människor som debatterar i oerhört många debattsidor. Finns det inte något enda exempel som kan åberopa tycker jag inte att det har någon större tyngd. Jag tycker att det är en bra mix att vi har fasta resurser till universiteten och att vi har två olika konkurrensmekanismer: en för den nyfikenhetsstyrda och fritt sökande forskningen via och en för den målinriktade, behovsinriktade och direkt nyttoinriktade forskningen via . Jag vill satsa på alla dessa. Alla behövs i ett samspel. Jag tror på konkurrens, och jag tror också på fasta basresurser. Men växelspelet tror jag är det effektivaste vi kan ha. Han hade ingen fast bastjänst på något universitet. Han lyckades inte meritera sig. Han kände ingen på universiteten. Hans pappa kände däremot någon som jobbade på en patentbyrå. Där fick han jobb, och där satt han med studier om relativitetsteorin under patentpappren som han dolde för sin chef. Det var inte det av förordade ideala svenska systemet som ledde fram till relativitetsteorin och därmed mobiltelefoner. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2004/05:279 om jämställdhet i den akademiska världen 15 Utbildnings- och kulturminister (): har frågat vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att öka jämställdheten i den akademiska världen. Det är en viktig fråga som tar upp. Att alla lärosäten arbetar med jämställdhet är en fråga om kvalitet och legitimitet inför omvärlden. Det är bland annat genom detta arbete som och högskolor ska vara en drivkraft för modernisering och förnyelse i samhället. Inte minst är jämställdhet viktig för dem som tillbringar eller ett helt yrkesliv på lärosätena. Regeringens arbete med jämställdhet i högre utbildning fokuserar på flera aspekter av frågan. Arbetet gäller könsfördelningen bland studenter, doktorander och personal. Det omfattar även könsfördelningen bland kvinnor och män på ledande positioner. Vi vidtar naturligtvis åtgärder för att förbättra miljön som dessa människor arbetar i och även vad avser utbildningsinnehållet. anges ett flertal mål avseende jämställdhet i regleringsbrev för universitet och högskolor. De flesta av dessa mål syftar till att högskolorna aktivt och medvetet ska arbeta med att uppnå en jämnare könsfördelning bland lärare och forskare. Utöver dessa mål ställs också krav på återrapportering av lärosätenas arbete med jämställdhet inom olika utbildningar. Könsfördelningen skiljer sig mycket åt mellan vård och tekniska utbildningar. Lärosätenas återrapportering ger underlag för att justera de krav som ställs i följande års regleringsbrev. Det sker alltså ett kontinuerligt uppföljnings- och utvecklingsarbete av målen som rör jämställdhetsarbetet. Ett exempel på denna utveckling är de nya målen beträffande antalet nyanställda kvinnliga professorer. Dessa mål gäller för en fyraårsperiod, det vill säga 20052008, och inkluderar befordrade professorer och gästprofessorer men inte adjungerade professorer. De mindre lärosätena, som anställer mycket få professorer, får nu jämställdhetsmål som avser såväl professorer som lektorer. Detta understryker ytterligare att regeringen bedriver och efterfrågar ett långsiktigt arbete med jämställdhet på lärosätena. Även om utvecklingen inte sker lika snabbt som vi önskar har situationen förbättrats. har andelen kvinnor bland dem som avlagt doktorsexamen ökat från till . Dock kvarstår det stora skillnader mellan olika utbildningsområden och i högre tjänstekategorier. Det kommande generationsskiftet ger lärosätena stora möjligheter att se över könsfördelningen bland doktorander och forskare, och regeringen utgår från att universitet och högskolor kommer att ta vara på detta tillfälle. Vad beträffar studenternas arbetsmiljö har lagen om likabehandling av studenter i högskolan, som gäller , givit studenter inom grund- och forskarutbildning ett förbättrat skydd mot trakasserier och diskriminering som har samband med till exempel deras könstillhörighet. gav regeringen i uppdrag att utreda hur genusperspektiv och mäns våld mot kvinnor beaktas i vissa yrkesutbildningar. bedömer i sin rapport att ändringar i examensordningen (bil. 2 till högskoleförordningen 1993:100) kan vara nödvändiga. bedömning får stöd i betänkandet Slag i luften, en utredning om myndigheter, våldsbrott och makt (SOU 2004:121), som överlämnades till regeringen av Utredningen om kvinnofridsuppdragen. Med anledning av detta överväger jag att föreslå regeringen att besluta om vissa författningsändringar, och frågan bereds inom . Jag vill dock understryka universitetens och högskolornas stora ansvar när det gäller jämställdhetsfrågorna. För att integrera och lyfta fram jämställdhet i verksamheten krävs ett medvetet och långsiktigt arbete vid varje lärosäte. Det är ett ansvar som åligger såväl högskolans ledning som dess lärare. Regeringen avser självklart att fortsätta att följa lärosätenas arbete med jämställdhetsfrågorna. 16 (): Först vill jag tacka utbildningsministern för svaret. Jag, och säkert många med mig, tackar ministern för att han inser att ökad jämställdhet är en kvalitetshöjande åtgärd, inte bara en påklistrad etikett. Speciellt inom ett område som den akademiska världen, som ju mycket är en vagga för allt annat i samhället, är jämställdhet kanske just extra viktigt. Har vi inte både ett genus- och ett jämställdhetsperspektiv som inte är samma sak, vilket många tror inom den forskning och undervisning som bedrivs i kan vi inte någonsin, tror i alla fall jag, få ett samhälle som är jämställt. Det rör alltså både som arbetsplats och som den motor i samhällsutvecklingen som universitet är för oss alla. Min fråga till utbildningsministern bestod därför av en och samma frågeställning men inom två områden: Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att öka jämställdheten vid våra universitet som arbetsplatser, och vilka åtgärder avser ministern att vidta för att få ett ökat genusperspektiv i själva undervisningen till exempel för något så uppenbart som blivande läkare och lärare? Jag är väl en av de få folkpartister som inte kommer från lärar- eller akademikervärlden, utan jag kommer från näringslivet. Ministern kan kanske känna sig lite trygg i att vi båda är nybörjare inom detta område. Mina gedigna erfarenheter har sin grund just i näringslivet. Man försöker ofta både från den akademiska världen och från näringslivet skildra de här världarna som två helt väsensskilda företeelser. Men något som slagit mig när jag mera brett satt mig in i jämställdhetsarbetet är just att vi är mer lika än man någonsin hade kunnat tro. Samma mönster som jag såg inom näringslivet med få kvinnliga chefer, osakliga löneskillnader, en könssegregerad arbetsmarknad och så vidare ser vi också inom den akademiska världen. Vi har få kvinnliga professorer, , i alltså manliga! Vi har osakliga skillnader i antagningar och anslagsfördelningar skillnader som är uppenbara för alla. Vi har en könssegregerad, om jag får kalla det så, akademisk marknad bara för att nu jämföra med näringslivet. Det är väl i sig inte så konstigt. Trots att åtminstone jag som folkpartist skulle önska att en högre utbildningsgrad kunde fungera som en garant för människors mer jämställda livssyn men så är det alltså är den akademiska världen en spegling av resten av samhällets normer och fördomar. Kvinnor får systematiskt sämre förutsättningar än män bara för att de är kvinnor. Ministerns svar gör det tydligt att han inser detta. Han svarar därför i princip precis likadant som han hade kunnat göra om jag hade frågat honom i hans tidigare roll som minister för näringslivet. Han har sett problemen med att det finns för få kvinnor. Han har sett problemen med att det finns en snedfördelning av tjänster. Ministern får ursäkta, men jag behöver faktiskt hjälp av ministern här. Var i svaret finns de konkreta och specifika förslagen om det som ska åtgärda de här problemen? Problembeskrivningen delar vi uppenbarligen. Men var finns alltså de förslag som ska ge oss fler kvinnliga professorer? Det kan väl ändå inte vara så att ministern menar att detta med att åtgärder naturligtvis vidtas för att förbättra miljön arbetsmiljön, antar jag att han menar eller att universitet och högskolor har fått jämställdhetsmål att arbeta med är lösningarna på problemet? 17 Utbildnings- och kulturminister (): Jag tackar för den enighet som kännetecknade inlägg. Jag konstaterar att det råder en hygglig samsyn mellan oss i sättet att se på det här, precis som det ofta gjort i jämställdhetsfrågor mellan folkpartister och socialdemokrater och som det ofta gjort i frågor som gäller familjepolitiken som det ska vi inte glömma bort är en väldigt viktig del för att bedriva jämställdhetsarbete till exempel på universiteten. preciserade sina krav till mig i första hand till att gälla rekryteringen av professorer och konkreta åtgärder för att få upp den låga siffran av de professorer som är kvinnor. Framför mig har jag en tabell med siffror som visar hur nyanställningen av professorer sett ut . Det har anställts många nya professorer för vilka vi har statistik, åren 20012003, nämligen 1 000 professorer. Av dessa 1 000 professorer är kvinnor. Det innebär att andelen kvinnor i beståndet höjts en smula, men långt ifrån tillräckligt. Därför har regeringen nu satt upp mål för de enskilda högskolorna i enlighet med vad jag beskrev i mitt svar. För den kommande perioden ökar den här andelen kraftigt. Detta gör vi i det styrinstrument som vi har gentemot högskolorna, regleringsbreven. Jag skulle vilja höra om denna styrning är för svag, om den är otillräcklig, om den inte är tillräckligt centraliserad eller om tycker att vi ytterligare bör vässa den centrala politiska styrningen av det inre livet på högskolorna. Jag är öppen för sådana förslag, och jag kan tänka mig att gå en bit ytterligare. Men vi bör ha klart för oss vad etiketten då är, nämligen centraliserad politisk styrning av högskolorna. Jag tycker att det är roligt att vi båda har en bakgrund i näringslivet och de näringspolitiska frågorna. Jag är inte överraskad av att jag har samma perspektiv. Jag tycker att jag har samma åsikter som jag hade , och jag har inte för avsikt att byta vare sig världsåskådning eller livsåskådning på grund av att jag har bytt jobb. Jag tar med mig samma åsikter, samma värderingar och samma synsätt, och jag hoppas att gör detsamma. I det här sammanhanget kanske jag kan få vädja lite grann om att i sitt parti ska verka för att också den näringslivsrelaterade forskningen kan få lite bättre omnämnande i stället för att få sina anslag starkt nedskurna i forskningspolitik och universitetspolitik. 18 (): Om ministern anser att det är politisk styrning att förbjuda diskriminering mellan könen är jag fullt för politisk styrning, i alla fall i den bemärkelsen. Vad jag ville försöka göra tydligt är att även om det finns många likheter mellan näringsliv och universitet, finns det en struktur inom den akademiska världen som inte skapade några som helst problem förrän kvinnor helt plötsligt ville ta sig in på marknaden och förrän en man ville börja kombinera en akademisk karriär med ett jämställt liv med kvinnor och barn i sitt liv. fanns det flera artiklar om en 66-årig nybliven moder. Min tanke var att det förmodligen var den enda vägen att gå för att kombinera professur med moderskap. Och döm om min förvåning, för kvinnan i fråga var faktiskt professor. Det är väl i den åldern man hamnar, ungefär, om man vill kunna kombinera en aktiv akademisk karriär med föräldraskap. Något som man ser väldigt tydligt är att man tappar kvinnorna mellan doktorandtiden och professuren. Det finns väldigt många kvinnliga doktorander, men man tappar dem som professorer. Ett annat tydligt tecken på att någonting är skevt bland kvinnorna i den akademiska världen är att de professorer som trots allt finns i hög grad har valt bort föräldraskapet. Det är helt okej. Jag tillhör inte dem som anser att man måste vara mamma för att vara en god kvinna. Men det måste i alla fall vara ett val som man själv gör. Som ministern säkert är fullt medveten om lever vi inte i ett jämställt samhälle, vilket innebär att av föräldraledigheten förmodligen tas ut av männen, papporna, och att den akademiska kvinnan tar ut resterande föräldraledighet. Då råkar man ut för något som kan kallas för anslagens moment 22, det vill säga att man publicerar lite och får därför inget forskningsanslag, och får man inget forskningsanslag kan man inte publicera och så vidare. Därför gläder det mig att ministern i det tidigare anförandet sade att han ser en möjlighet till en ökad andel fakultetsanslag. Det skulle kunna vara möjligheten att slå hål på just detta moment 22, så att universiteten får större möjlighet att direkt styra över medlen. Det är alltså den akademiska världen som genom sina inflexibla bedömningsgrunder för att få anslag har skapat en kopiöst linjär karriärväg. Det är i princip akademisk harakiri att ta en time-out från universitetsvärlden, och det blir ju alla lidande av. Den enskilda akademikern har inte någon möjlighet att gå in i eller ut ur den akademiska världen och har inte möjlighet att få ett annat perspektiv. Den akademiska forskningen riskerar att bli, får jag lov att säga, så extremt navelskådande. Man har alltså inte någon möjlighet att gå in i och ut ur de båda världarna eftersom man är så beroende av bedömningsgrunderna. Min fråga till ministern är om han inte ser de strukturella problemen och om han är beredd att ge i uppdrag att just ta hänsyn till genus- och jämställdhetsperspektiven vid en utformning av bedömningsgrunderna för anslagsfördelningen? En annan fråga gäller urvals- och antagningsförfarandet. Det medicinska forskningsrådet visade tydligt att kvinnor var klart diskriminerade. 90-talet har passerat . Tycker inte ministern att det är hög tid för en liknande redovisning, så att vi får svar på hur många kvinnor och män som finns inom de olika forskningsområdena, om det finns några osakliga skillnader och varför det i så fall är så? 19 (): Jag tänkte ta tillfället i akt att fylla på lite till det som förtjänstfullt tog upp, eftersom jag inte tror att vi också kan ha den här debatten när vi kommer till min interpellation som rör den tekniska forskningen. Vad kan man då göra för att öka jämställdheten? Det finns en del beslut som inte innebär att man går in och centralstyr forskningsfrihet och annat, som ministern implicit försökte säga att vi skulle vilja göra därför att vi vill åtgärda just den här problematiken. En av de viktiga sakerna är att se till att till exempel betygskommittéer, kommittéer som granskar professurer och liknande alltid har en god könsfördelning. En annan sak handlar just om livet innan man blir professor, för de som blir professorer har ju haft ett liv innan. Det är ganska sorgligt att det bara är med tanke på att det mest är meriteringsprofessurer. Det betyder att i fältet under dem som var professorer, de traditionellt tillsatta professorerna, fanns det som var nog meriterade forskare för att vara professorer bland kvinnorna.