prot · GS09131 · 2005-06-01 00:00:00 — Man sålde ut eller överförde de statliga institutionerna till kommuner och landsting. Sedan upptäckte man att det inte gick. Då inrättades , och man fick ta hand om en stor del av den här vården och sedan ta ut avgift av kommunen. Man säger, helt riktigt, i propositionen att erfarenheten nu visar att kommunerna inte prioriterar den här verksamheten. Många personer som skulle behöva vård får inte vård. Då är frågan: Vad ska man göra? Ja, enligt vår mening måste nu staten ta det finansiella ansvaret, helt enkelt. Sedan får man ställa krav på kommunerna och också påpeka att lagstiftningen är tvingande. Men det är otvetydigt så att om staten tar det finansiella ansvaret kommer kommunerna att utnyttja den här möjligheten. Det är intressant att det i det betänkande som ligger bakom den här propositionen, betänkande Tvång och förändring, redovisas erfarenheter från , som också har varit uppe på de här stora konferenserna som ordnas av bland annat . Det handlar dels om möjlighet till kontraktsvård där man avtalar om ett tvång, om man säger så, dels om en behandlingsgaranti som har införts på förslag av den borgerliga regeringen i som innebär att en missbrukare som söker vård ska få vård . Vi har mycket att lära av varandra i , som vi som deltar i det nordiska samarbetet ofta konstaterar, och det här är ett exempel. Jag vill särskilt betona att de nordiska frågorna hör hemma i vårt vardagsarbete här i kammaren. Ett annat exempel gäller just det som vi, fyra partier, har en gemensam reservation om, nr 17, nämligen möjligheten att vårda gravida missbrukare utan samtycke om man bedömer att det är fara för fostret. Detta finns i . Tvånget utlöses inte särskilt ofta, men de som sysslar med detta i menar att det är värdefullt att ha den här möjligheten och att den ökar möjligheten att komma överens frivilligt om vård. Därför föreslår vi att den införs också i . Och det är önskvärt att vi snart får ett förslag om den här möjligheten. Detta är ännu ett exempel på att vi kan lära av varandra i de nordiska länderna. Med de här korta synpunkterna ber jag att få yrka bifall till reservation nr 17. I övrigt står vi naturligtvis bakom de reservationer där ledamöter finns med, även om jag inte yrkar bifall till dem. 266 (): Som propositionen och socialutskottets betänkande om stärkt rättssäkerhet och vårdinnehåll i tvångsvården visar har det under de gångna tio åren med socialdemokratiskt styre skett en dramatisk nedrustning av missbruksvården detta som vi har fått en lika dramatisk ökning av alkohol- och drogmissbruket. Detta har utredningar och granskningar visat . Personer med långvarigt alkoholmissbruk har inte fått sin angelägna vård. Man kan också peka på gruppen som är i början av sin missbrukarkarriär. Samhället har inte ingripit aktivt för att bryta den karriären. Ett antal kommuner har, kan man säga, en god öppenvård och har haft en långvarig och mångårig tradition av att sköta detta i öppenvård, som kompenserar en del av det vårdbortfall vi har sett bland annat inom tvångsvården. Man har också hittat goda och kreativa metoder för att möta missbruket. Men totalt sett har det skett en nedrustning av missbruksvården som, enligt , är mycket beklämmande och egentligen också upprörande för en välfärdsstat som . Som en del i att återta kapaciteten inom missbruksvården ser vi ändå positivt på och välkomnar det här betänkandet. En del kan återställas och göras bättre med detta betänkande, till exempel att vi får exakta tidsgränser för underställning och beslut om tvångsomhändertagande till länsrätten. blir nu tvungen att senast dagen efter ett beslut om tvångsomhändertagande underställa ärendet länsrätten. Myndighet och läkare får med sig ordet genast här ett nytillkommet ord. De ska genast anmäla till socialnämnd om någon kan antas vara i behov av vård en uppstramning som vi välkomnar. Vi välkomnar också en kvalitetsförbättring som vi tror det kan handla om, det här att möjliggöra en uppföljning av tvångsvården, vilket vi inte har haft lika bra möjligheter till tidigare, det vill säga att socialnämnd ska lämna uppgifter om enskilda till för att möjliggöra uppföljning av vårdens resultat. tycker vi att det i betänkandet finns en del saker som också är onödiga en felaktig bedömning helt enkelt nämligen att polisen ska fråntas eller slippa sin rätt att besluta om omhändertagande enligt lagen om vård av missbrukare. Varför ändra något som fungerar hyggligt? Ska man göra en organisationsförändring så ska man ju skönja att detta leder till en klar förbättring. Om en instans slipper sin skyldighet i missbrukarvården, tar då andra vid? Ja, det är inte särskilt säkert. När vi betraktar neddragningen av missbrukarvården ser vi att vi inte precis haft någon tillrusning av instanser som har varit villiga att göra en insats när man har sett det som har bortfallit. Snarare gäller motsatsen: Enligt de granskningar som har genomförts vill myndigheterna söka dra sig ur sitt ansvar. Ser man en möjlighet att lämna över ansvar till någon annan så försöker man göra det. Vi vill inte ta risken att den utsatte missbrukaren får färre som är engagerade i hans eller hennes öde. Det här har också remissinstanserna påtalat. Polisen ska inte ta akuta beslut, och det betyder att mindre och medelstora kommuner får bygga upp en större jourorganisation än de har enligt de remissvar vi har sett från kommunerna. Det får de, som så ofta, inte några pengar för, utan det är en ny eller utvidgad uppgift som kommunerna därmed får ta. Polisen ska renodlas i sin roll, och det kan ju låta träffande, men för vår del tycker vi nog att det finns ett mervärde i att polisen, som en del av god kvalitet hos polisen, också har en viktig social roll. Polisen ska bedöma att ett tvångsbeslut för en missbrukare är att förvänta. Det innebär att trots att man då ska renodla polisens roll så ska det ändå ligga kvar en uppgift på polisen att vara med i det sociala arbetet. Det här blir därmed, tycker vi, en onödig och felaktig förändring. Polisen ska fortsatt spela en viktig roll. Vi berör ett antal viktiga saker i våra reservationer. I reservation 3 tar vi upp nödvändigheten av att det finns en välsmord vårdkedja för missbrukarvården. Bristande samarbete har ju påtalats av de olika granskningarna som en väldigt viktig del i att det inte fungerar väl med missbrukarvården. Många olika ansvariga tenderar att medföra att ingen blir ansvarig. Därför begär i reservation 3 att vi ska göra en utredning om ansvarsfrågan. I reservation nr 6 begär vi att vi ska pröva vårdgaranti, som är tänkt för sjukvården. hade vi också tänkt oss att man ska införa något liknande vad gäller missbrukarvården en behandlingsrätt . Det är sorgligt och mycket beklämmande hur vi tycks ha vant oss vid hemlöshet och att vi har stora skador av missbruket, och det borde vi bryta. Det finns en skyll-dig-själv-mentalitet, tycker jag, som inte stämmer med den sjukdomssyn vi brukar lägga på missbruket. Jämför gärna med personer med någon annan sjukdom. Skulle vi låta dem ligga ute? Nej, vi skulle uppbjuda samhällets alla resurser för att förhindra detta. På samma sätt borde det vara med missbrukarvården. Det stämmer inte heller särskilt väl med den människosyn vi försöker hävda som säger att vi har ett gemensamt ansvar för dessa de mest utsatta. Vi framhåller också vikten av frivilligorganisationerna i en särskild reservation. Det är orealistiskt att tro att det offentliga ska kunna ordna allting. Vi måste också ha med oss ett oerhört brett medborgarengagemang för att kunna komma till rätta med och förbättra missbrukarsituationen i . Där spelar frivilligorganisationerna en mycket stor roll. Vi vet att de fortfarande går bakåt. Även om vi nu har sett mera pengar vankas från den statliga budgeten så fortsätter frivilligorganisationerna att minska sin verksamhet . Jag yrkar bifall till reservation nr 17. anser att tvångsvård av gravida kvinnor med missbruksproblem ska kunna ske när detta är nödvändigt för att förebygga fosterskador. Vi inser att tvångsvård generellt inte är något slags trollstav för att komma till rätta med en människas drogmissbruk. Tvärtom har vi också ett antal exempel på dåligt resultat av tvångsvård. Men som vi skriver i reservationen: Som en sista utväg måste möjligheten finnas. Frågan till majoriteten här måste naturligtvis vara: Varför det blanka avslaget på detta förslag? 267 (): Jag brukar ibland använda talarstolen här till att ge vidare något latinskt citat, något bevingat ord, och jag ska göra så även . Jag säger: Ut desint vires tamen est laudanda voluntas. Det betyder i översättning: Även om krafterna fattas är dock den goda viljan berömvärd. Jag tycker på något sätt att det gäller för den proposition som kvällens betänkande handlar om. Här finns alltså goda intentioner och insatser, men det skulle kunna bli bättre. Han var och hade nedsatt hörsel. Han saknade ett öra. Han hade andra kroppsliga skador. Han var nummer två i syskonskaran, och nummer tre var på väg. Och mammans missbruk bara fortsatte. Även trean föddes med fysiska och psykiska handikapp. Utskottsbetänkandet har rätt i att tvångsvård av gravida missbrukande kvinnor är en svår fråga ur flera olika aspekter. Men för oss som fick följa den nämnda syskonskaran på nära håll känns det ändå som om samhället hade behövt kunna gå in med mer kraftfulla åtgärder. I efterhand, när mamman nu är fri från missbruket, tror jag att hon hade tyckt detsamma men saknade hon insikten. Det är därför rimligt att överväga om inte samhället ändå ska ha någon möjlighet till tvångsåtgärder i det fall då en gravid kvinna trots erbjudande om hjälp ändå fortsätter sitt missbruk. Att människor som hamnat i missbruk ska få stöd när de vill komma rätt i livet igen tycker vi är självklart. Alla goda krafter måste samverka. Här handlar det då inte bara om stat och kommun. Genom mitt arbete som präst har jag gång på gång fått erfara vilken kraft och vilket engagemang det finns hos olika frivilligorganisationer när det gäller att ta hand om missbrukare. De ideella insatserna inom missbrukarvården kan inte nog värderas. Mina erfarenheter bekräftas också av utvärderingar som visar på goda behandlingsresultat. Frivilligorganisationernas betydelse inom missbrukarvården bör uppmärksammas mera, och mera stöd behövs både till organisationerna och till volontärerna. Situationen för psykiskt sjuka missbrukare i är inte bra. Det händer alltför ofta att kommuner och landsting i stället för att ta sitt ansvar och samverka skjuter över vården av denna grupp på varandra. Det är en olycklig lösning när mottagningspersonalen på psykiatrin säger: Det här är inte vårt bord. Du får gå till . Och en motsatt uppmaning ges när en hjälpsökande kommer till socialförvaltningen: Du får gå till psyket. Låt oss i stället se på möjligheterna till samarbete och annat som skulle kunna gagna de hjälpsökande. Det som händer på våra LVM-hem blir ibland tacksamt stoff för massmedierna, och vän av ordning förvånas över de möjligheter det finns att påverka närstående trots vistelsen på LVM-hemmet, till exempel genom telefonterror eller trakasserier via e-post i form av hotfulla inlägg. Detta borde beivras på samma sätt som när man tar ifrån den omhändertagne sådant som underlättar fortsatt missbruk under vistelsen på hemmet. Vi tycker att här behövs en tydligare lagstiftning. En god vilja i kombination med bra förslag och handling ger bästa möjliga vård för den som missbrukar. Från sida är vi beredda att verka för denna målsättning. Jag står naturligtvis bakom samtliga reservationer men nöjer mig med att yrka bifall till reservation nr 4. 268 (): Det är inte var dag man får tillfälle att debattera med en ämbetsbroder i kammaren. Jag tackar för citatet och för den ödmjuka inställningen. Dock har jag själv inget citat att komma med; däremot håller jag mitt anförande på latin. Skämt åsido, herr talman. Vi behandlar nu stärkt rättssäkerhet och vårdinnehåll i LVM-vården, och det finns all anledning att närma sig dessa frågor med stor ödmjukhet. Bakom lagen om vård av missbrukare i vissa fall, LVM, och bakom vår diskussion om regler och ingripanden finns människor människor som befinner sig i en mycket svår situation i ett liv med svåra missbruksproblem. Det handlar om en verksamhet som bedriver vård och behandling utan den enskildes samtycke. Ytterst är denna typ av vård alltid ojämlik, och vårdtagaren är alltid i beroendeställning. Beroendet förstärks av att klienten är tvångsplacerad på institution och inte själv kan välja sina relationer. Men skälen för att genomföra denna typ av vård är väldigt starka. Vård enligt LVM är en av samhällets yttersta garantier för att också de tyngsta missbrukarna, de som normalt inte själva efterfrågar behandling, ska ges möjlighet att komma från sitt missbruk och beroende. För många av dem kan LVM-vården utgöra skillnaden mellan liv och död. Institutionsvården, både den frivilliga och tvångsvården, har tyvärr minskat . Trots att vi vet att missbruket snarare har ökat har behandlingen och vårdinsatserna minskat. Så kan vi inte ha det. pekar på att personer med mycket långvarigt alkoholmissbruk utgör en grupp som fått det svårare att få vård. Öppenvården har fått ta emot vårdtagare som borde ha haft slutenvård. Mobiliseringen mot narkotika har också uppmärksammat brister i missbrukarvården och startat ett arbete i storstäderna och med olika modellkommuner för att utveckla narkomanvården. Mot delvis den bakgrunden gör Socialdemokraterna, en satsning på missbrukarvården i årets budgetproposition genom Ett kontrakt för livet. Det är en viktig utveckling där vården stärks genom fler kvalificerade och långvariga vårdinsatser. Ett kontrakt för livet omfattar och innebär att den statliga missbrukarvården blir billigare för kommunerna och att en satsning görs på bättre vårdkedjor alltifrån uppsökande verksamhet, avgiftning och institutionsvård till boende, sysselsättning, stöd i boendeformer och meningsfull fritid. arbetar också med att ta fram nationella riktlinjer för missbrukarvården. Det är viktigt, inte minst mot bakgrund av den uppsjö av behandlingsalternativ som finns. För mig som socialdemokrat är det viktigt att poängtera att frivilligorganisationerna har, och kommer att ha, en viktig del i det sociala arbetet. Antalet kommuner som ökat sin samverkan med de sociala frivilligorganisationerna har ökat, och kommunerna tillmäter frivilligorganisationerna en allt större betydelse. Socialtjänstministern har i kammaren uttalat att det föreslagna stödet på mycket väl kan involvera frivilligsektorn. En överenskommelse med kommunerna bör också enligt socialtjänstministern innehålla skärpta krav på vård i rimlig tid, alltså en form av behandlingsgaranti. Med detta pågående arbete tycker jag att man kan säga att bör känna sig nöjda, även om det inte organiseras exakt på det sätt som skissat. När det gäller lagändringarna i LVM tycker jag att det är ett viktigt steg som tas. LVM ska vara en vårdlag och bör därför renodlas som en sådan. Det bör inte vara polisens uppgift att fatta denna typ av beslut om det går att organisera på annat sätt. Genom ändring i polislagen ges dock polisen möjlighet att i akuta fall ingripa och överlämna en person till sjukhus för medicinsk bedömning. Denna renodling av polisens roll ligger även väl i linje med de tankar som förts fram i . Det innebär också att socialnämndernas roll ökar. Genom att tydliggöra respektive myndighets ansvar ökar förutsättningarna för att LVM-vården är inledningen på en uthållig vårdkedja syftande till en långsiktig rehabilitering och förhoppningsvis ett drogfritt liv. Problemet med att LVM-hemmen allt oftare utför sådan vård som landstingen borde ha utfört som sjukhusvård måste lösas. Antalet platser för avgiftning måste vara anpassat till behovet, och är det inte så måste och landstingen kunna hantera detta avtalsvägen. Skulle det visa sig att det inte fungerar får utskottet återkomma i den frågan. Vi kan inte ha ständiga trätor mellan olika huvudmän om detta. Ett kontrakt för livet bygger på att det finns fungerande vårdkedjor och ett etablerat förtroendefullt samarbete mellan de olika ansvarsnivåerna. Betänkandet tar också upp problematiken med att man måste hindra en LVM-vårdtagare att lämna sjukhuset. Det ligger i sakens natur att sådana situationer kan uppstå. Verksamhetschefen får genom förslaget starkare befogenheter än förut. Jag delar och uppfattning att det är viktigt att i första hand hitta metoder att övertyga dessa patienter om vikten av att stanna kvar på sjukhuset, och vi har också med skrivningar i betänkandet som ansluter till liknande bedömningar från regeringens sida. Dagens förslag innebär även ökade möjligheter att beslagta otillåten egendom som påträffas hos vårdtagarna i LVM-vården. Sådana beslag görs . Det gäller alkohol, narkotika, dopningsmedel, vapen, tillhyggen med mera. Vi vet också att mobiltelefoner och annat har använts för att hota andra, störa ordningen och så vidare. Över huvud taget handlar det om att samhället har beslutat om tvångsvård för en människa och då iklätt sig ett stort ansvar för att minimera sådant som kan störa ett lyckat resultat av behandlingen. På detta område sker nu ett förtydligande i och med att det blir obligatoriskt att omhänderta otillåten egendom. All verksamhet bör utvärderas. Det gäller inte minst områden där man tvingar människor att delta, såsom detta med LVM-vård. Det är, precis om anförs i propositionen, också viktigt att LVM-vården utvärderas utifrån sin funktion som en del i en hel vårdkedja. Den ska inte ses om en isolerad sekvens utan koppling till vad som sedan händer. Jag delar i stort de invändningar som anför om problemen med att skulle utvärdera sig själv. Jag kan konstatera att det redan uppmärksammats och att en utredning därför tillsatts för att ta fram förslag på hur en tillsyn ska kunna se ut och organiseras. Det är enligt min mening en rimlig hantering att låta pågående utredningar i frågan få klargöra hur en effektiv granskning kan utformas. Det finns motionsyrkanden om att gravida kvinnor med missbruksproblem skulle tvångsvårdas i situationer där de inte uppfyller kraven för vanlig tvångsvård och alltså saknar eget vårdbehov. Ska de ändå tvångsvårdas på grund av att de är gravida och för att skydda fostret? Det är en oerhört svår men viktig fråga som också har prövats . Frågan har prövats i en särskild utredning. har också tittat på frågan. En risk med förslaget om tvångsvård på grund av graviditet som lyfts fram är att kvinnor som skulle tvångsvårdas på det sättet väljer att begära legal abort just på grund av tvångsvården. En annan risk är att kvinnorna helt enkelt håller sig borta från sjukvården till dess att graviditeten har gått mycket långt. Som framhålls i dagens betänkande har en viktig roll att uppmärksamma gravida kvinnor med missbruksproblem och genom stödjande insatser bidra till att gravida kvinnor upphör med sitt missbruk och motiveras till behandling. Här står vi vid ett vägskäl där tvång kan ge en väg och där frivillighet genom motivering kan ge en annan väg. Behandlingen av gravida kvinnor med missbruksproblem finns med i de nationella riktlinjer som håller på att utarbeta. Satsningen i årets budget på Ett kontrakt för livet ger mer resurser till missbrukarvården och större möjligheter att hjälpa och motivera gravida kvinnor med missbruksproblem till behandling. Det norska systemet med tvångsvård i dessa fall används ytterst sällan. Den borgerliga reservationen i denna fråga belyser på ett bra sätt problematikens båda sidor. I den framförs också som ett motargument mot själva reservationen att risken finns att missbrukande kvinnor skulle undvika mödravården av rädsla för att bli tvångsomhändertagna. Socialtjänstminister har i denna kammare i en interpellationsdebatt i ämnet meddelat att han kommer att ge i uppdrag att se på den norska modellen och deras erfarenheter och de farhågor som jag också har tagit upp i detta inlägg. Det är också viktigt att vi lyssnar till mödravården och i i denna viktiga fråga. När jag för dagen väger de olika argumenten mot varandra, vad som är och vad som kommer att undersökas kan jag inte se att det finns underlag för att ändra dagens system och införa tvångsvård av gravida kvinnor med missbruksproblem. Att satsa på stöd och hjälp åt dessa kvinnor är för dagen den enda vägen att gå. För mig som socialdemokrat är det viktigt att säga ja till förslaget i socialutskottets betänkande Stärkt rättssäkerhet och vårdinnehåll i LVM-vården m.m. Det bidrar till en tydligare, effektivare och därmed bättre tvångsvård. Tillsammans med de stora satsningarna på en stärkt missbrukarvård som inleds genom satsningarna i budgetpropositionen på Ett kontrakt för livet lägger vi därmed grunden till ett bättre omhändertagande av en av samhällets mest utsatta grupper. Jag yrkar därmed bifall till förslaget i socialutskottets betänkande och avslag på samtliga reservationer. 269 () replik: tycker att det är väldigt positivt att vi har fått detta omtänk efter många års försyndelser av socialdemokrater. Vi får nu en satsning med 820 miljoner. Vi tror också att det är rätt tänkt med Ett kontrakt för livet. Vi har också noterat positiva signaler från i olika debatter angående vårdgaranti och därmed . Vi är dock ännu inte framme vid vårdgarantin. Det finns fortfarande ett stort värde i det vi säger i reservationen om behovet av en vårdgaranti för att beskriva samhällets åtagande och plikt på det här området ordentligt. Vi har noterat att Socialdemokraterna och vänstersidan inte tror på ett tvångsinslag angående gravida och alkohol. Jag är den förste att hålla med om, som jag också sade i mitt anförande, att frivillighet är att föredra i nästan alla lägen. Det kan också visas på mycket goda resultat av en frivillig vård. Vi ser det i verksamhet i på några vårdcentraler att man uppnår mycket goda resultat om man når den gravida . Det finns också fantastiska berättelser om kvinnor som frivilligt har vårdats under graviditeten och därmed sluppit det fruktansvärda skuldberget att de har åstadkommit sådana svåra alkoholskador på sitt barn. Om ni nu helt och håller avvisar tvångsvården är frågan: Var har ni den massiva satsningen på denna frivilligvård? Vi har tidigare upplysts om de 20 miljonerna av . Men det är en spottstyver i sammanhanget. Ni har haft på er. Vi har haft debatt om alkoholskadorna på . Var är den massiva satsningen på frivilligvården som ska ändra situationen för dessa gravida kvinnor och de skadade fostren? 270 () replik: Som jag sade i mitt anförande ska man nu titta på den här frågan. Det är en viktig fråga. Man ska inte förringa den. Det vill varken jag eller regeringen göra. har man att se till kvinnans rätt att bestämma över sin egen kropp. Ni är i era motioner heller inte inne där man resonerar om när fostret i sådant fall är en egen individ eller inte. Vi ser, som jag sade i anförandet och som också står i betänkandet, farhågor med att kvinnor kan utebli från den typ av kontakt som de kanske behöver när de är mitt uppe i ett aktivt missbruk. efterfrågar massiva insatser. Vi betonar att har ett ansvar för den här gruppen av människor som tyvärr hamnar i ett missbruk och som därtill är gravida. Vi tror att det ska finnas en god samverkan mellan mödravårdscentralen och . I det här läget tror vi snarare att det är den vägen vi bör gå för att få grepp om denna situation och få dessa kvinnor i behandling för att också förhindra skador på fostret. 271 () replik: Det är inte så att vi är framme vid den massiva frivilligvård som talar om. Vi är bara i den ringa begynnelsen av den frivilligvård som skulle på ett väsentligt sätt ändra situationen. Om vi skulle få en sådan massiv insats skulle det blir ändring. Det skulle bli betydligt färre barn som skadas för livet av moderns alkoholbruk. Det finns fortfarande mycket att göra trots kunskap om läget. Det handlar inte om att bara bestämma över sin egen kropp. Även i officiella svenska papper har man insett att det handlar om två skyddsvärda individer.