prot · GT0935 · 2005-11-22 00:00:00 — Jag driver den frågan via motioner att det nästan är för komplicerat och svårt och börjar bli en klassklyfta. Det är så tuffa krav på att skriva de här komplicerade frågorna och att lägga pengar så att allt färre tar körkort, vilket är en annan debatt. Det är alltså lättare i andra länder. Det finns lite olika nivåer. Om ministern mot förmodan inte skulle lyckas vilket är vår utgångspunkt jag hoppas verkligen att det blir så och förhoppningsvis borde vi då inte kunna agera i på egen hand och visa lite jäklar anamma? 53 (): Jag ska med spänning höra vad statsrådet svarar på fråga angående om det inte når framgång i kommissionen. Jag vill bara säga till statsrådet att om statsrådet skulle komma med något förslag i den här riktningen som jag drev så finns det en majoritet i kammaren. Så kom så ska vi driva igenom detta! 54 Statsrådet (): Vi har i de diskussioner och i det arbete som vi har gjort i kommit fram till att det inte är möjligt för oss att agera på egen hand. Men låt oss säga att vi passerar nästa ministermöte och kanske ytterligare ett och vi känner en frustration över att det inte rör på sig, vi kanske till och med känner en oro för att det finns andra i EU som vill dra frågan i än längre långbänk, då är jag beredd att vrida och vända på varenda sten och verkligen uttömma grundligt om vi inte kan gå fram på egen hand. Min bestämda uppfattning är att detta är en prioriterad fråga för oss. 55 (): Statsrådet har mitt och fulla stöd i den här frågan och förhoppningsvis en bred majoritet i . Så jag tackar för den här debatten och för det positiva beskedet. Jag tror att många bilförare och familjer som har den här problematiken kan notera att det är förändringar på gång som kommer att underlätta deras tillvaro och skapa en bättre trafiksäkerhet. Lycka till, statsrådet! Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av tredje vice talmannen att ajournera förhandlingarna till . 9 § Svar på interpellation 2005/06:104 om långsiktig lösning för förbindelsen till 56 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att få till stånd en långsiktigt hållbar och samhällsekonomiskt effektiv lösning för förbindelserna med . Förra gången interpellanten och jag diskuterade var i en interpellationsdebatt tillsammans med . Mitt besked i kammaren den gången var att jag planerade att lämna en proposition till där bland annat frågor kring allmänna färjor skulle tas upp. Arbetet med en transportpolitisk proposition pågår och det är fortfarande min avsikt att behandla frågan om färjor i den kommande propositionen. Liksom jag hävdade i vår senaste interpellationsdebatt menar jag att det är mycket angeläget att vi hittar en långsiktig samförståndslösning för trafiken till och andra aktuella öar. Det finns också ett behov av att klargöra vissa principiella förhållningssätt när det gäller gränsen mellan allmänna och enskilda färjor. uppgift är att hålla statlig infrastruktur vägar och tillhörande väganordningar medan regional kollektivtrafik bedrivs av trafikhuvudmännen. Den utredning som refererar till, , konstaterade att det finns ett litet antal förbindelser där endast enstaka motorfordon kan tas ombord. Här menar jag att vi måste dra en principiell linje och konstatera att en sådan båtförbindelse är kollektivtrafik på vatten. För att nå en långsiktig samförståndslösning kommer regeringen att utse en särskild förhandlingsman för att finna formerna för trafikhuvudmännens övertagande av viss sådan båttrafik, däribland . Också andra leder som helt eller delvis finansieras med anslag kan bli aktuella för övertagande. När det gäller förbindelsen har regeringen tidigare konstaterat att det inte kan bli aktuellt att inrätta en särskild vinterväg med stöd av väglagen eftersom vintervägar som hålls av inte får trafikeras av terrängmotorfordon eller terrängsläp. Jag vill därför avslutningsvis framhålla att fram till dess att förhandlingsmannen avslutat sitt arbete kommer regeringen att ge i uppdrag att fortsätta staka och hålla en förbindelse över isen mellan och fastlandet. 57 (): Tack för svaret. Jag tog del av svar vid en debatt som vi hade med anledning av en interpellation som då hade ställt, och jag vet att jag efter den debatten var ganska hoppfull. Jag kände tillförsikt. Jag kände att infrastrukturminister hade en ambition att lösa den här frågan. Och jag tror att jag kan säga att jag inte drömde om att jag skulle stå här och att vi skulle vara i samma läge nu som vi var då. Det är därför som jag har väckt den här interpellationen igen. Kommunikationerna mellan och fastlandet, framför allt , är minst sagt bekymmersamma. När det är som värst tvingas de boende leva isolerade med allt vad det innebär. Hela den här historien och berättelsen redogjorde vi för förra gången vi debatterade, men vi ska ta upp lite grann igen . Det är drygt 90 personer som är bofasta på . Jag är övertygad om att många av dem med stort intresse och på olika sätt kommer att följa och ta del av den här debatten. Jag tror också att många av dem som brukar vistas och bo på kommer att följa debatten och lyssna på ministerns svar med spänning . Av de boende pendlar ungefär 15 personer till jobb och skola på fastlandet. Problemet med förhållandena i vintertrafiken löses mer eller mindre dag för dag. Möjligheterna att pendla till jobb på fastlandet är minst sagt begränsade. Barn tvingas bo inackorderade. Äldre oroar sig för om de inplanerade sjukhusbesöken ska kunna bli av. Jag hade ett samtal med en sådan äldre man för inte länge sedan. säger sig sköta båtförbindelsen så länge färjan kan gå det lät som en visa. Utöver det tar man inget ansvar för kommunikationerna. utredande har regeringen och infrastrukturminister ännu inget svar på hur problemet med vinterförbindelserna till ska lösas. Det är anmärkningsvärt. Utredningarna har snarare lett till en försämring. medförde att förhandlingarna mellan och kommun avstannade. Ingen av aktörerna ville ta några som helst initiativ förrän frågan om huvudmannaskapet var löst. Som jag sade är det vi stod här senast i samma ärende. Då, , hänvisade ministern till en kommande proposition där bland annat frågor kring allmänna färjor skulle tas upp. Arbetet med den trafikpolitiska propositionen pågår fortfarande, hör jag i ministerns svar. Ministern sade inte i den debatten någonting om att den lösning som hon hänvisade till låg bort i tiden. gav regeringen i uppdrag att ordna en vinterled till , i praktiken en skoterled . Efter det skulle frågan få en permanent lösning. Jag vet att infrastrukturministern sade så vid det tillfället. Hon lovade också holmöborna att de skulle slippa leva i det vakuum som har uppstått. har det gått , men löftet är ännu inte infriat. 58 (): Att jag är engagerad i den här frågan har ju framgått av tidigare debatter, interpellationer och frågor. Att jag är så engagerad beror på att jag känner att jag har ett personligt intresse i frågan. Det är nämligen så att förbindelserna till var upprinnelsen till att jag blev politiskt aktiv . 1979 var jag med och bildade , vars huvudsyfte var att skulle kunna fortsätta att vara en levande kulturbygd. Vi uppvaktade kommunen, och och fick då till stånd en ny färja. Det var en framgång. Men är det sämre igen, så nu är det verkligen dags för ett nytt avstamp i den här frågan. Det är lika eländigt om inte eländigare än vad det var 1979, då vi bestämde oss för att ta tag i saken. Precis som sade tar det här tid. som det tar hinner människor ge upp och ledsna och överge sina drömmar och sina ambitioner. Det tycker jag är väldigt synd, för öar är någonting unikt. Och vi ska vara rädda om de öar vi har i där det finns befolkning och en gammal ökultur att slå vakt om. Därför tycker jag att någonting nu borde hända väldigt snabbt. Den transportpolitiska propositionen skulle ha kommit tidigare. Den är försenad, och det är ju ledsamt. Jag tycker att man borde ha kunnat göra någonting i särskild ordning. Men jag tror inte att det är den här frågan som är svår att komma överens om i den transportpolitiska propositionen. Min lilla korta fråga just nu är: Varför måste man vänta med att tillsätta förhandlingsmannen tills propositionen är framlagd? Kan inte statsrådet tillsätta förhandlingsmannen nu på en gång? 59 Statsrådet (): Först några korta kommentarer till inlägg, därför att det är inte samma förutsättningar nu som då. Förra gången vi tre träffades i en interpellationsdebatt var alla aktörer till och med oense om vem som skulle staka vägen . Det gav naturligtvis grund för en otrolig oro för alla boende på att de inte skulle kunna leva och verka där då det är snö och is. Den oron mötte vi genom att ge ett uppdrag att fram till dess att vi hittar en långsiktig och permanent lösning är det som har det uppdraget . Det har de nu skött . Det är ett viktigt uppdrag, även om man kan tycka att det i sammanhanget är lite pengar. Under hela lade ut på att involvera tre boende på ön att sköta servicen. Men det är ändå en viktig service. Det uppdraget kommer att ligga kvar där ända tills vi löser frågan långsiktigt. När vi debatterade frågan senast hade jag bilden framför mig att vi skulle lägga fram den transportpolitiska propositionen tidigare än vad vi nu kommer att göra. Skälet till att den kommer senare är delvis att vi har lagt in fler frågor i den tranportpolitiska propositionen. Det är alltid en avvägning att fundera över hur mycket av en sammanlagd transportpolitik man ska väva in för att kunna göra den helhetsbedömning som är viktig och hur mycket man ska rycka loss och gå fram med lite tidigare. Jag kommer ihåg att vi också konstaterade när vi samlades att den här frågan började när man drog in det allmänna underhållet på färjelinjen. Jag inser att många holmöbor men också andra öbor är hårt prövade i fråga om kommunikationerna. sitter vi i slutdiskussioner om den transportpolitiska propositionen. Vi kommer att bli klara . Men om det mot vad jag vet skulle inträffa något som gör att vi inte blir klara med den transportpolitiska propositionen är jag beredd att rycka loss just den här frågan. Den rör inte bara . Vi har 13 enskilda färjeleder runtom i landet. Vi vill tillsätta en förhandlingsperson, en man eller en kvinna, som tittar på hur vi långsiktigt löser fler liknande svåra frågor som den som vi debatterar här om förbindelsen mellan och . Jag vill gärna hålla ihop den frågan med de transportpolitiska frågorna i vid mening. Vi talar här om kollektivtrafik, flyg, järnväg och väg. Men om någonting skulle uppstå som gör att den transportpolitiska propositionen får skjutas på ytterligare en gång kommer jag att gå vidare med just det här förhandlingsuppdraget utanför propositionen. 60 (): Det tycks som om både ministern och jag är överens om att det är angeläget att få en långsiktig lösning på problemen med kommunikationerna mellan och fastlandet. Det gäller naturligtvis också andra öar, men är det som jag lyfter fram . Jag vill tolka det så. Jag ger ministern en chans till. För min del handlar det om en lösning i närtid. Det handlar inte om någon mer utredning. Den här frågan är för viktig för framtiden. Det har utretts, och det har varit väldigt många personer involverade i hur en lösning skulle kunna se ut. Någon mer utredning gynnar inte frågan. Det har jag inte heller hört att det ska bli. Undersökningar visar att det är många som skulle vilja flytta ut till ön om bara kommunikationerna fungerade. Företag vill utveckla och vara kvar. Framför allt är servicen viktig för öborna. Här är kommunikationen avgörande. Ministern aviserar att en särskild förhandlingsman ska utses för att finna formerna för en lösning. Det kan jag tycka är rätt rimligt. Men för att förhandlingsmannen eller förhandlingskvinnan ska klara sitt uppdrag att uppnå en långsiktigt hållbar lösning måste ett antal frågor ställas och bli belysta. Jag vill göra det här. Sker inte de klarläggandena är risken uppenbar, och jag är rädd att den förhoppning som väckts går om intet. Det kanske ställs ut nya löften som inte infrias, och så är vi tillbaka där vi är . Dit ska vi inte. Vi ska vidare. Frågan ska lösas. Riktigt trygg känner jag mig inte. Men jag ska ställa några frågor om detta. När kommer förhandlingsmannen eller förhandlingskvinnan att tillsättas? Lite svar fick jag redan innan. Men precisera det gärna en gång till. Vilket blir hans eller hennes specifika uppdrag? Hur tänker sig ministern formulera ett direktiv? Kommer innehållet i uppdraget att medge en viss frihet, vilket jag själv tror vore bra? (Statsrådet : Vad sade du som fråga två?) Jag sade: Vilket blir hans eller hennes specifika uppdrag? Hur blir direktivet? (Statsrådet : Vad var nästa fråga?) Nästa fråga var: Kommer innehåller i uppdraget att medge en viss frihet, vilket jag tror vore väldigt bra? Det lade jag till själv. När ska hon eller hon vara klar med sitt arbete? Jag kan konstatera att holmöborna ännu inte kan se någon ljusning i sikte. Jag hoppas att vi efter den här debatten har kommit ett litet steg närmare en ljusning. Det här har utretts . ska vi vidare, och frågan ska lösas. Att har fått ett förnyat uppdrag från regeringen att fortsätta att staka och hålla en förbindelse över isen mellan och fastlandet innebär i praktiken ingen förbättring för de boende på . Det fortsätter som . Jag vet att gör ett bra jobb. Jag sitter själv i dess styrelse. Jag vet att den inte har fått uppdraget. Men det kanske är på väg. Jag återkommer i mitt sista inlägg. 61 (): Jag tänker inte hålla på att käbbla om att det har tagit tid och att det är viktigt att det kommer till ett slut. Det är inte meningsfullt. Men lika fullt vore det bra med ett klart besked. Det handlar just om ovissheten. När får vi veta? Törs vi satsa? Vi behöver ett slutdatum. Kan ministern ge ett slutdatum, att den och den dagen ska förhandlingsmannen vara färdig? Då får holmöborna veta hur det blir . 62 Statsrådet (): Ett datum när förhandlingspersonen ska vara klar kan jag inte ge löfte om . Men jag ska försöka förtydliga mig lite grann i de fyra frågor som ställde. Den första gav jag ett svar i mitt förra inlägg. Vi förhandlar nu intensivt om den transportpolitiska propositionen. Jag är väldigt optimistisk. Vi kommer snart att gå fram med den. Men om något som jag inte känner till skulle medföra att vi skjuter den framåt ytterligare rycker jag loss den här frågan. Det gäller 13 enskilda färjeleder där vi av olika skäl måste hitta lösningar. Det är också svaret på en av frågor, nämligen om det finns någon frihet i uppdraget. Det måste det göra. Jag är inte säker på att vi hittar samma typ av lösning för alla färjeleder. Där får det vara en öppenhet som bygger på lokala och regionala idéer och möjligheten till lokal och regional förankring. Vi har samma behov att kunna garantera servicen och kunna planera både för privatpersoner och för företagare. Men jag är öppen för att lösningarna för färjelederna ibland kan se olika ut beroende på förutsättningarna lokalt och regionalt. Uppdraget ska vara att hitta lösningar för de 13 enskilda färjeleder som finns runtom i landet. kan det vara privata aktörer som upphandlas. kan det vara myndigheter som ska få det specifika uppdraget. En fråga gällde när förhandlingspersonen kan vara klar. Det vågar jag inte säga. Men jag skulle uppskatta om man när man tittar på de 13 enskilda färjelederna kan vara beredd att låta lösningarna få ta lite olika . Man måste inte vara klar med alla 13 lederna, eller med tio eller åtta. I den mån man hittar en lokal och regional koppling, där man har samsyn om hur lösningen kan se ut för att garantera kommunikationen , kan man också avsluta arbetet med just den färjeleden och fortsätta med de andra. Den friheten måste också finnas för förhandlingspersonen. 63 (): Jag tackar för svaret, som känns hoppfullt. Jag skulle vilja måla upp en vision i arbetet. Den skulle kunna se ut ungefär så här. Man skulle ge holmöborna att visa att det man talar om har substans. Det kan vara en kostnad på ett par miljoner . Lite medel ska naturligtvis tillföras. Med det skulle man kunna öka turtätheten. Därigenom får man en turlista för att både bo och pendla. Det skulle öka möjligheten att åka emellan. Här tror jag att det skulle vara bra om man hade med kommun, , , och naturligtvis holmöborna, dem skulle jag nämnt först. Det skulle vara självklara partner för att utforma en sådan lösning. Där har en förhandlingsman eller förhandlingskvinna en mycket viktig funktion. Det är en sådan lösning jag sett framför mig när jag tänkt väldigt mycket på det. Jag skickar med det. Det är så vi är överens om att det är; det handlar om att få en fungerande och tillfredsställande kommunikation. Det är viktigt att detta löses för . Om det finns möjligheter till arbetspendling och möjligheter att bo och leva på en ö så får vi öar som utvecklas och som också kommer att kunna ge andra som inte bor på ön en fantastisk möjlighet att se och upptäcka dess natur. De kan få göra en livskvalitetsresa som vi har ett ansvar för. Det är min förhoppning att arbetet ska kunna komma till stånd för att möjliggöra för att vara det viktiga paradis på jorden som det är. 64 Statsrådet (): Jag vill understryka att vi kommer att arbeta vidare med frågan, och jag vill gärna hålla ihop den med den transportpolitiska propositionen. Men jag drar mig inte för att rycka loss den om jag känner en oro för tidtabellen. Om vi tre ses här igen för ytterligare en interpellationsdebatt så hoppas jag att vi inte diskuterar varför det inte har blivit någon lösning, utan vad vi tycker om den lösningen. Jag är mån om att detta får ett positivt slut. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2005/06:73 om arbete för funktionshindrade 65 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta för att fler funktionshindrade ska ges möjlighet till arbete och egen inkomst. hänvisar till den levnadsnivåundersökning som genomförts av utredningsinstitutet 2005. Till att börja med vill jag lyfta fram att sysselsättningsmålet är ett överordnat mål för regeringen som självfallet också omfattar funktionshindrade. Ansvaret för att öka sysselsättningen är därför något som sträcker sig över flera politikområden. För att lyckas krävs också ett starkt engagemang från alla samhällssektorer, inte minst näringslivet och de fackliga organisationerna. Arbetsmarknadspolitiken spelar en viktig roll eftersom anställningar i , lönebidrag med mera i många fall är helt avgörande för att vissa funktionshindrade ska få ett jobb. Men det räcker inte. Det behövs en rad olika åtgärder för att förbättra situationen, till exempel att höja utbildningsnivån eftersom den är generellt lägre för personer med funktionshinder jämfört med befolkningen i övrigt. Arbetet med att förebygga och bekämpa diskriminering är prioriterat av regeringen liksom att förbättra tillgängligheten i samhället. Enligt finns en miljon människor som anser sig ha någon form av funktionshinder. Av dessa anser ca 600 000 personer att också deras arbetsförmåga är nedsatt. Det är så att kvinnor och män som har ett funktionshinder alltid har haft en högre arbetslöshet än befolkningen i övrigt. Det är inte bra. Kvinnor med funktionshinder har högre arbetslöshet än män. Det är viktigt att detta särskilt uppmärksammas inom arbetsmarknadspolitiken. Inom arbetsmarknadspolitiken finns särskilda resurser avsatta för att underlätta för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga att få ett jobb. Dessa har också utökats , från 52 000 personer till 61 000 personer . I medel motsvaras detta av en skillnad på . Arbetsförmedlingen prioriterar personer som har funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga, och de får också relativt sett mer resurser än övriga. Regeringen har ändå funnit att det är nödvändigt att höja ambitionen för att få en ökad effektivitet och kvalitet i de olika insatserna. Regeringen har bland annat beslutat att från höja den högsta bidragsgrundande lönekostnaden i lönebidraget från till . I budgetpropositionen har en höjning av den bidragsgrundande lönekostnaden aviserats till . I samma proposition föreslår regeringen flera insatser för att underlätta för funktionshindrade att få ett arbete. Bland annat kommer en modell i tre steg att införas där den första insatsen är en period med kartläggning och vägledning för personer som står mycket långt ifrån arbetsmarknaden. Det andra steget, utvecklingsanställning, ska kunna erbjudas personer som har ett funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga. Genom att pröva att arbeta på en arbetsplats där också inslag av till exempel rehabilitering finns prövas individens möjlighet till att få en anställning ytterligare. För dem som trots detta inte kunnat få en anställning på den reguljära arbetsmarknaden finns också ett tredje steg anställning i eller en trygghetsanställning. Trygghetsanställning får anordnas av alla arbetsgivare och ska vara ett komplement till för att bredda arbetsmöjligheterna för gruppen. När det gäller arbetsgivarnas medfinansieringsansvar för sjukpenningkostnaderna är min bedömning att detta kommer att leda till positiva effekter för de allra flesta, bland annat genom ökade satsningar på rehabilitering och deltidssjukskrivning. För att minska risken för selektion på arbetsmarknaden finns också ett högriskskydd som innebär att arbetsgivarens medfinansieringsansvar inte ska gälla en arbetstagare som har en sjukdom som medför risk för en eller flera längre sjukperioder. Jag kommer att följa den här reformen mycket noga. Externa aktörer kommer att få i uppdrag att utvärdera effekterna av den. 66 (): Tack för det utförliga svaret! Det är alltid trevligt att debattera med arbetslivsministern, men som framgår av interpellationen hade jag tänkt mig att jag skulle höra hur din kollega , som är ansvarig för handikappolitiken, ser på det dystra faktum som Levnadsnivåundersökningen redovisade. Å andra sidan finns det väl ett värde i att situationen på arbetsmarknaden för personer med funktionshinder diskuteras just utifrån det politikområde som omfattar arbetsmarknadsfrågorna, så det blir säkert en bra debatt ändå. Men jag kommer in på en del frågor som kanske inte precis är arbetslivsministerns. Oavsett om konjunkturen är bra eller dålig har funktionshindrade alltid en svår situation på arbetsmarknaden. De statliga insatserna för att stärka deras ställning är därför mycket viktiga och måste alltid prioriteras. Arbetslinjen ska gälla, och förtidspensioneringar ska undvikas i största möjliga utsträckning. Så långt som möjligt ska personer med nedsatt arbetsförmåga ha ett reguljärt arbete. Majoriteten av dem behöver dock någon form av stöd eller anpassning för att det ska vara möjligt. Det kan handla om hjälpmedel, anpassade lokaler, transporter till och från arbetsplatsen eller personligt biträde. Men allra vanligast verkar behovet vara av att anpassa arbetstid, arbetstempo och arbetsuppgifter. Många har anställningar med lönebidrag, precis som nämndes i interpellationssvaret. Vi har från ganska länge drivit frågan om att höja taket. Därför välkomnar vi den höjning som gjordes från och även den höjning som aviseras . För de människor som omfattas av lagen om stöd och service, LSS, kan ibland möjligheterna att få ett arbete vara ännu mer begränsade. Men möjligheten måste alltid få prövas. Jag träffade för sedan fyra funktionshindrade ungdomar i . De hade många förslag rörande studier och arbete. De kommenterade också några företeelser som det finns anledning för oss beslutsfattare att reflektera över. Bland annat frågade de: Varför går funktionshindrade ungdomar till efter avslutad gymnasieutbildning och inte till arbetsförmedlingen, som kamraterna utan funktionshinder? Och varför förändras samhällets förväntningar på oss efter skolan? förväntas vi klara av ungefär samma saker och ta samma ansvar som kamraterna, men efter utbildningen räknas man liksom inte, sade de. Det är det bemötande de upplever att de ofta får. Jag har läst i budgetpropositionens skrivningar om unga funktionshindrade.