prot · GS0999 · 2005-04-06 00:00:00 — hävdar att regeringen nu måste påskynda den remarkabelt långa handläggningen, varför ytterligare ett tillkännagivande vore på sin plats. 215 (): En av de frågor som behandlas i betänkandet är frågan om de historiska arrendena. Jag har försökt gå tillbaka i tiden i protokoll för att se vad som har hänt med den här frågan historiskt. Det har hänt väldigt mycket. Det har framför allt hänt väldigt mycket i den här frågan . Det gäller framför allt kraven att tillåta friköp av de historiska arrendena. tänker jag faktiskt citera en socialdemokratisk ledamots anförande som hölls i den här kammaren 1997 när frågan debatterades i lagutskottet. Det anförandet är precis där vi står och vad frågan egentligen handlar om. Det var som sade: Frågan om de historiska arrendena och friköpen är för de berörda befolkningsgrupperna mer en medborgarrättslig angelägenhet och en samhällsfråga än en arrendefråga. har befolkningen med de historiska arrendena varit bestulen rätten att äga sin jord. Den har tvingats att , , verka såsom arrendatorer av mark som har kommit till egendom genom insatser i stora krig ute i . Vissa personer har kommit hem efter s.k. framgångsrika krigsinsatser, oftast i det bakre ledet och därigenom också överlevt desamma, och fått åtnjuta stora markytor och därmed också tillgänglighet till materiella världen som har tillfallit enbart de personer som har gjort denna insats. fortsätter i frågan om historiska arrenden genom att konstatera att syftet tydligen är att de EU-bidrag och arealbidrag som arrendeägarna får åtnjuta kan vara en orsak till att man så hårt håller fast vid dem. Det har genomförts lagändringar. Det har genomförts förändringar som på olika sätt har stärkt arrendatorernas intressen, men det som fortfarande inte har hänt är det tillkännagivande som gav regeringen att lägga fram förslag om friköp av historiska arrenden. Anledningen till att jag har valt att reservera mig är just att jag inte har sett någon form av lösning på frågan. Det verkar i stället som om den socialdemokratiska regeringen i det här fallet lutar åt att inte vilja lägga fram ett sådant förslag. Man vill inte att de få historiska arrenden som är kvar ska få övertas av de människor som har brukat jorden och i flera generationer har levt sina liv på de gårdarna. Jag skulle vilja ha ett svar framför allt från Socialdemokraterna, men också från resten av utskottsmajoriteten, som har ställt sig emot förslaget. Vad jag förstår vill inte de borgerliga partierna att man ska tillåta friköp av de historiska arrendena. Min fråga till de socialdemokratiska ledamöterna blir: Är det också den socialdemokratiska politiken? Jag trodde att vi gemensamt skulle kunna lägga fram ett förslag här i där vi en gång för alla skulle bryta detta arv som hör till svunna tider och som faktiskt förtrycker människor och gör att vissa människor fortfarande känner sig livegna. Den socialdemokratiska majoriteten har inte skrivit något uttalande i betänkandet. Därför kan jag bara tolka det som att inte ens Socialdemokraterna längre står på dessa gruppers sida. Med det vill jag yrka bifall till reservation nr 2, och gå över till fastighetsmäklarlagen. gjorde en väldigt bra tillbakablick över turerna kring frågan om översyn av fastighetsmäklarlagen. Det gjorde han väldigt bra. Det stämmer ju, det som tog upp. Trots att han försökte göra sig lustig över att regeringen faktiskt inte har lyssnat eller verkställt det som har önskat avslutar ändå med att säga ungefär detsamma som utskottet. Det är det som jag tycker är trist. Vi befinner oss återigen i en debatt där faktiskt hela utskottet är enigt om att vi vill ha en översyn av fastighetsmäklarlagen. Hela utskottet är överens om det. Vi som i det här fallet är i majoriteten till betänkandet har inte reserverat oss för ordet tillkännagivande. Vi har helt enkelt i den här frågan sett att den är på gång och kommer alldeles snart. Därför förutsätter jag också att de borgerliga partierna kan förlita sig på det. Jag förstår att man inte gör det. Med den exposé vi fick av kanske man ska ta för givet att vi aldrig ska lita på någon regering. Jag gör det, fru talman, och yrkar avslag på den reservation som har samma innehåll som utskottsmajoriteten, nämligen att vi vill ha en översyn av fastighetsmäklarlagen. 216 (): Jag börjar med att instämma i reservation nr 3. För övrigt stöder vi i utskottets förslag. Eftersom vi i bara har en reservation vill jag ägna mitt inlägg åt det som gäller fastighetsmäklarlagen. Alla tycks vara rörande överens om behovet av översyn. Som flera har sagt har det tagit väldigt efter tillkännagivande. Regeringen har ändå inte påbörjat arbetet. Man kan fundera över vad som är orsaken till detta förhalande. Det är uppenbart att det finns ett problem någonstans. Med den nuvarande lagstiftningen har det hänt en hel del, bland annat att vi är medlemmar i . Det har också påverkat den svenska fastighetsmäklarlagen. Det har vid ett flertal tillfällen framförts att lagen borde moderniseras och anpassas till de förändringar som skett ute i samhället. Av flera skäl är det viktigt att översynen kommer till stånd till exempel för att granska hur konkurrensneutraliteten i gränsregionerna har påverkats i , och längs fjällregionen. Vid ett flertal tillfällen har det framkommit att utländska mäklarföretag har haft ekonomiska fördelar. Detta är besvärande för dem som arbetar i gränsregionerna. Ett annat skäl är stötestenarna i dagens fastighetsmäklarlag med regler som förhindrar företagsöverlåtelse där en fastighet ingår. Även regelverk för sidotjänster, så kallade förtroenderubbande sidoverksamheter, bör analyseras utifrån ett helhetsperspektiv. Detta är ju tjänster som man kan utföra i våra grannländer och , och det borde också vara möjligt att göra här. Först bör man dock alltså återkomma med ett förslag så att vi också får med konsekvensanalyser. Jag ska inte upprepa mer av det som sagts, utan jag stannar där. 217 REZENE TESFAZION (s): Jag vill börja med att yrka avslag på motionerna i betänkandet LU16. Jag vill sedan inleda med att säga någonting kort om fastighetsmäklarlagen. I betänkandet har frågor kring fastighetsmäklarlagen uppmärksammats av flera motionärer, och jag vill därför börja med att ta upp denna fråga. tillkännagivande gällde att den som säljer ett företag där en fastighet ingår i försäljningen inte ska behöva vara tvingad att även anlita en fastighetsmäklare för uppdraget. Jag vill förstås att regeringen så snabbt som möjligt tar upp tillkännagivanden. kan jag ha förståelse för att andra frågor kan prioriteras högre av regeringen. har dock justitieminister i två skriftliga frågesvar, , själv sagt att det finns ett behov av en övergripande översyn av fastighetsmäklarlagen. Det innebär alltså hela fastighetsmäklarlagen, inte endast den specifika fråga där har gett sitt tillkännagivande. Enligt justitieministern är avsikten att utredningen ska tillsättas . Jag förutsätter att den förändringsfråga där gett sitt tillkännagivande också tas med i utredningen. Att göra en helhetsöversyn av fastighetsmäklarlagen är bra, men med tanke på att justitieministern nu har angett att arbetet avses komma i gång finns det inget behov av ett särskilt tillkännagivande. Med detta sagt vill jag gå in på frågorna om jordabalkens felregler. I en motion begärs ett tillkännagivande om en översyn av jordabalkens felregler. Det anförs i motionen att gällande rätt ålägger köparen en omfattande undersökningsplikt som säljaren inte har en motsvarande upplysningsplikt. En fastighet säljs i befintligt skick. Det innebär mycket riktigt att köparen måste undersöka fastigheten. Sådana fel som köparen har upptäckt eller borde ha märkt vid undersökningen kan inte åberopas. Det framgår av 4 kap. 19 § jordabalken. Paragrafen ger också köparen rätt att göra prisavdrag eller häva köpet om fastigheten inte stämmer överens med vad som följer av avtalet eller om den annars avviker från vad köparen med fog kunnat förutsätta vid köpet. Detta innebär förstås inte att säljaren inte skulle behöva ge några upplysningar som är av betydelse för köparen. Tvärtom gäller ju att säljaren ansvarar för vad han uttryckligen har lovat, både muntligen och skriftligen. Säljaren ansvarar också för att fastigheten är sådan som köparen har rätt att räkna med på grund av vad som hänt under köpeförhandlingarna. Slutligen ansvarar säljaren också för så kallade dolda fel, det vill säga brister som köparen inte upptäckt, och heller inte borde ha upptäckt, vid undersökningen. Ett exempel på detta är rättsfallet NJA 1997 s. 290, där köpare av småhus i vilka fukt- och mögelskador uppkommit ansågs berättigade till nedsättning av köpeskillingarna trots att de åtgärder som vidtagits till skydd mot fukt ansågs fackmannamässiga vid den tid då husen byggdes och även överensstämde med då gällande byggnormer. Det här rättsfallet tycker jag visar att en köpare har goda möjligheter att hävda sin rätt när det gäller faktiska fel. Säljaren kan heller inte svära sig fri från sitt ansvar med en allmänt hållen friskrivning i köpekontraktet. Utskottets majoritet har på de här grunderna också gjort bedömningen att nuvarande lagstiftning utgör en rimlig avvägning mellan säljarens och köparens villkor. Problemen som finns är heller inte av den omfattningen att det skulle vara aktuellt med en översyn av jordabalkens felregler. I sammanhanget vill jag också ta upp moderaten jag vet inte om jag uttalar namnet rätt intressanta motion om en utredning av besiktningsmannens roll och ansvar vid överlåtelsebesiktning. Frågan hänger ju i hög grad samman med felreglerna. har kännedom om frågan. Här kan sägas att det i departementspromemorian Den framtida konsumentpolitiken, Ds 2004:51, sägs att det bör initieras en översyn av det civilrättsliga konsumentskyddet inom tjänstesektorn. Promemorian har remissbehandlats, och enligt uppgift har en proposition aviserats till . Med hänsyn till detta aviserade utredningsarbete föreslås avslag på motionen. Jag vill också säga någonting om en fråga som vi ofta haft att diskutera i dessa sammanhang, frågan om historiska arrenden. Med historiska arrenden avses, som vi fått höra i debatten, mark som arrenderats av samma släkt i flera generationer, kanske hundratals år. Både , Socialdemokraterna, och , , har motionerat i ärendet, och jag förstår deras utgångspunkter. Motionsyrkanden med liknande inriktning har behandlats av utskottet . skriver i sin motion att vad som är ett angeläget allmänt intresse i högsta grad är en politisk fråga. Det kan jag instämma i. skriver också att bara därför att det är få fall betyder inte det i sig att man inte skulle kunna lagstifta om en annan ordning. I det har han förstås också rätt, även om det inte betyder att vi måste lagstifta om en annan ordning. har en del hänt sedan utredningen arrenden, SOU 1991:5, föreslog ett friköp av historiska arrenden. Bland annat har egendomsrättigheterna i grundlagen stärkts, vilket gör att vi inte kan grunda beslut på utredningen. Men frågan är fortfarande under beredning, och får naturligtvis undersöka skälen för och emot en förändring. 218 () replik: Frågan om historiska arrenden har kamrater till oss arbetat med i den här kammaren, till och med långt innan den här kammaren fanns till. Jag ställde en fråga i mitt anförande just utifrån att detta är en politisk fråga. Här i håller vi ju på med politik och lagstiftning, och därför skulle jag vilja veta vad Socialdemokraterna tycker i den här frågan. Utskottet har ju inte talat om vad utskottet tycker, men jag skulle vilja veta vad Socialdemokraterna tycker. Är det verkligen skäligt att vi som vänsterpartier och ni som socialdemokratiskt parti inte går fram i den här frågan? Det finns ju ett skäl till att frågan inte ännu har lagts fram i en proposition. Jag har förstått det som att man inte tycker att det är lönt att lagstifta om det här. Vad säger om det här? 219 REZENE TESFAZION (s) replik: Det är möjligt att frågan är intressant. Men den har också tagits fram tidigare. Det vi diskuterar är den fråga som redan har utretts, och frågan om hur det blir ligger väl hos regeringen. Jag menar att utskottet redan har uttalat sig i den här frågan. Vi följer den utredning som har skett tidigare, och vi väntar på att regeringen kanske tittar på frågan . 220 () replik: Jag fick ju inget svar. Och jag är väldigt nyfiken på att få reda på om det bara är och eller om även den socialdemokratiska riksdagsgruppen vill att de historiska arrendena ska få lov att friköpas, eller vill ni inte det? 221 REZENE TESFAZION (s) replik: Den här frågan har som sagt diskuterats förut. Vi diskuterade den vidare. Det rätta svaret på din fråga är att detta är i utredning eller också tar regeringen hand om den här frågan. Vi får väl se hur det utvecklas , som jag sade tidigare. 222 (): förändring från jordbrukssamhälle till industrination skedde relativt sent om man jämför med våra europeiska grannar. är ett av världens mest utvecklade länder när det gäller demokrati, jämställdhet, offentlig insyn och andra saker som vi förknippar med ett modernt samhälle. Trots det finns det fortfarande kvar rester av det gamla feodalsamhället rester som är direkt odemokratiska, men som på något envist sätt ändå har lyckats överleva ända in . Det är lika häpnadsväckande som oförståeligt. Det handlar alltså om rätten eller snarare avsaknaden av rätt för jordbruksarrendatorer att friköpa de gårdar som man i generationer har bebyggt, bebott och brukat under adligt förmyndarskap. Det är helt orimligt för mig att generationer brukare av självständiga gårdar ska vara fråntagna rätten att på fri grund utveckla sina jordbruk. Inget annat land i har sedan demokratin infördes tillåtit fortsatt osjälvständighet för en jordbruksbefolkning under feodalt grundade ägarsystem. En annan aspekt som är viktig att lyfta fram är att arrendatorerna själva har fått svara för samtliga investeringar, för , och därmed fått bära den totala företagsekonomiska risken för växtodling och djurhållning. Det har gjorts vissa frivilliga överenskommelser där arrendatorerna getts rätten, av stat och kyrka, att köpa loss det land som man har brukat . Men kartläggningar visar att förhållandet är tvärtom för adel och storgods. Där medger man i princip inga friköp alls. Frågan har, som har berörts innan, stötts och blötts i riksdag, men tyvärr har lite hänt. togs ett beslut med stor majoritet att avskaffa denna kvarleva, ett beslut som också väckte förhoppning hos den yngre generationen arrendatorer. Många unga vägrar att ta över jorden för att stå under adligt förmyndarskap så som deras föräldrar och förfäder har gjort. Resultatet blir att jord, hus och allt vad bondegenerationer har skapat blir ännu en gåva till adliga arvtagare och storgods. Många unga har också växt upp och utbildat sig till lantbrukare då man har haft vetskap om klara ställningstagande 1989 om att friköpsrätt skulle genomföras. arrendekommitté följde upp riksdagsbeslut genom att enhälligt förorda en friköpslag som skulle omfatta bönder under adel, kyrkan, samt universiteten. Vad vi , senare, kan konstatera är att trots riksdagsbeslut och klara förord för friköpsrätt från har någon sådan fortfarande inte införts. Regering gav i uppdrag att utreda frågan om historiska arrenden på nytt, en utredning som har varit föremål för beredning i . Det som oroar är att man ska lägga locket på i detta ärende och att man i så fall bygger det ställningstagandet på slutsatsen i utredningen. Utredningen fastslog att det inte fanns tillräcklig anledning för att lagstiftningsfrågan skulle utredas på nytt. Just när det gäller detta kan man instämma, för frågan har blivit ordentligt utredd . Den har som sagt var stötts och blötts i under en . Utredningens slutsats däremot kan jag inte instämma i. Att hänvisa till att de som drabbas är så få att vi inte behöver göra något tar inte på något vis bort den orättvisa som arrangemanget med historiska arrenden skapar. Skulle vi föra samma resonemang så fort det handlar om minoritetsgrupper undrar jag vad vi skulle få för samhälle. Det har också framkommit nya alarmerande saker efter det att utredningen kom, bland annat en mycket häpnadsväckande dom mot en arrendator som har haft sin gård i fyra generationer och ville överlåta verksamheten till sin son, som hela livet varit inställd på just detta. Av någon anledning motsatte sig greven detta, och trots att verksamheten bedrivs på nästan och man hade börjat med flera nya grepp och nya idéer kom man fram till att verksamheten inte var utvecklingsbar. Om inte närmare räknas som utvecklingsbart faller av alla arrendatorer på just detta. Ärendet är överklagat och ligger hos hovrätten. Men står domen fast kan det få mycket stora konsekvenser. Ett annat problem som har dykt upp är att många jordägare försöker komma åt kontrollen av de stödrätter som tillhör brukarna. Banker har börjat kräva högre säkerhet för kredit. Detta är något som också har drabbat flera arrendatorer som inte äger sin egen fastighet. Denna aggressiva attityd hos adeln och storgodsägarna gör mig djupt oroad. Det gör inte att de blir mer benägna att självmant bevilja friköp. Det ger snarare signalen att inte ens släktövertagande godkänns . Vi måste vakna och börja reagera på det som håller på att ske. Det börjar hasta med att införa den här historiska reformen om det ska finnas några kvar att rädda till enskilt ägande. I och andra nordiska länder har man gjort någonting åt detta och infört en laglig rätt till friköp av historiska arrenden. I gjorde man det . Det borde faktiskt vara dags för att göra detsamma. Att avskaffa de sista resterna av ett feodalt system borde vara ett självklart led i en politik för ökad social och ekonomisk rättvisa. I detta anförande instämde (). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 15 § Ersättningsrättsliga frågor Föredrogs lagutskottets betänkande 2004/05:LU17 Ersättningsrättsliga frågor. 223 (): I lagutskottets betänkande nr 17 behandlas ett trettiotal motioner i olika skadestånds- och försäkringsrättsliga frågor. Det handlar om vitt skilda frågor. Man kan säga att det gäller alltifrån hästägares skadeståndsansvar till atomskador eller om man försöker gaffla in det på ett annat sätt från företagares försäkringsskydd till patientskadelagen och allt som kan rymmas däremellan. Utskottet föreslår att avslår samtliga yrkanden i huvudsak med hänvisning till pågående arbete och tidigare ställningstaganden. I betänkandet hittar vi sju reservationer och två särskilda yttranden. 224 (): Som sade ska det här betänkandet behandla vitt skilda frågor. Det är närmast ett smörgåsbord av olika motionsyrkanden. Vi moderater har tre reservationer, och jag kommer att koncentrera mitt anförande till dessa tre frågor. Jag tänkte börja med de könsneutrala pensionsförsäkringarna. Naturligtvis ska ingen diskrimineras på grund av kön. De skillnader som finns när det gäller försäkringspremier mellan män och kvinnor har av försäkringsbolagen motiverats med att män och kvinnor lever olika . Det kan ifrågasättas att om en sådan grov uppdelning av försäkringskollektivet är välmotiverad. I vart fall bör alla skillnader i försäkringspremier, oavsett om det gäller kön, ålder eller bostadsort, vara relevanta och korrekta ur försäkringsteknisk och statistisk synvinkel. Vi anser att man från försäkringsbranschen bör bli bättre på att motivera skillnader i premienivåer. Det finns också en internationell aspekt på denna fråga. är det naturligt att man vid frågor om pensionslösningar tittar ut över gränserna och ser hur premiesättningen är utomlands. Vi kan då inte i ha en lagstiftning som alltför mycket skiljer sig från den inom EU. För stora skillnader skulle kunna medföra att svenska pensionssparare flyttar ut sina besparingar ur landet till nackdel för den svenska försäkringsbranschen. Vi moderater tycker att det är märkligt att regeringen inte i den lagrådsremiss som överlämnats till Lagrådet gällande utvidgat skydd mot könsdiskriminering lägger fram ett förslag till hur frågan ska lösas. Jag tänkte nu behandla frågan om ett utvidgat ansvar för trafikförsäkringen. I har vi vant oss vid att betala sjukvård och sjukfrånvaro över skattsedeln. I huvudsak är detta ett bra system. Det kan då ifrågasättas om detta generella system är att föredra i alla delar. När det gäller trafiken diskuterar vi ofta att trafiken ska bära sina kostnader vad gäller miljöpåverkan och annat. Vi moderater anser att det finns starka skäl att överväga om inte trafikförsäkringen ska bära ytterligare kostnader som trafiken förorsakar i samband med trafikolyckor. Det är kostnader för sjukvård och sjukpenning relaterade till skador som uppstått i samband med trafikolyckorna. Genom en sådan ordning skulle vi få en bättre bild av hur stora kostnaderna är i verkligheten för trafiken, och försäkringsbolagen skulle få starka incitament att bidra till forskning och utveckling inom trafiksäkerhetens område. Slutligen har vi frågan om jämkning av trafikskadeersättningen. De flesta tycker att det är förkastligt att köra bil i påverkat tillstånd oavsett om det gäller alkohol eller andra droger. erhåller den som har kört bil i påverkat tillstånd ofta full skadeersättning om inte försäkringsbolaget lyckas visa att föraren har varit vårdslös. Ofta rör det sig om singelolyckor där endast förarens uppgifter finns att tillgå om hur olyckan har gått till. I ett rättsfall från framgår det hur svårt det är att visa att vårdslöshet föreligger från förarens sida. Där påstod föraren att hans dotter, , hade sagt att det kom en älg på vägen. Då ansågs inte föraren ha varit vårdslös. Jag tror också att vi i i stort sett är överens om att den som framför fordon i påverkat tillstånd bör få sin skadeersättning jämkad. Det har sagts att frågan bereds i departementet, men jag tycker att det finns skäl att i ett tillkännagivande framföra mening till regeringen. Slutligen, herr talman, yrkar jag bifall till reservation 5 under punkten 9. 225 (): Herr talman och kära utskottskolleger! Jag vill börja med att yrka bifall till reservation nr 7 i lagutskottets betänkande nr 17, men jag står givetvis bakom även övriga reservationer från i detta betänkande. Liksom vill vi att en särskild rätt till ersättning för sorg och saknad bör införas i svensk skadeståndsrätt. Varje människa som mister sitt liv har närstående som lämnas i fullständig förtvivlan. Därför borde rätten till ersättning för den ideella skadan sorg och saknad bli en självklar rättighet och schabloniseras utan att behöva bevisas. Det är absurt att vi i har ett system där brottsoffren mödrar, fäder, äkta makar, barn tvingas blotta sin sorg inför inte bara en massa anonyma främlingar, utan kanske det värsta är att blotta sin förtvivlan, sin smärta och sina skador för den som vållat dem, som kanske till och med hånflinar och inte är det minsta ångerfull. Det är absurt att en jurist ska behöva ställa fler frågor kring sorgen och saknaden för att fastställa att den verkligen existerar och inte bara är ett påhitt för att sko sig i nödens stund. Som om sorgen och saknaden kan ifrågasättas! Som om denna sorg som sliter isär en människa är onaturlig eller kanske rentav är självömkan och är omotiverad. Vad är det för sjuk drift som gör att ett brottsoffer i denna mening ska behöva försvara sin naturliga sorg och saknad, sitt psykiska lidande? Lika självklart som att det inte går att uppväcka en död person, lika självklart borde den som berövas en närstående få ersättning för den självklara sorgen och saknaden. Att någon skor sig eller någonsin med pengar kan kompenseras för förlusten, den risken är inte bara minimal, den är obefintlig. Vidare vad gäller trafikskadeersättning: Det är också absurt att jämkning av trafikskadeersättningen till den som har varit rattfull är beroende av om själva körningen kan konstateras ha varit vårdslös. Om du kör stupfull men i övrigt helt lagligt, om du då krockar med ett litet levnadsglatt barn, får du ersättning ur trafikförsäkringen för de skador du har fått.