prot · GS09140 · 2005-06-15 00:00:00 — Glöm inte att samhället är oändligt mycket större än det offentliga! Jag skulle vilja ägna mitt anförande åt två frågor. Den ena är jobben, och den andra är brotten. De förra är för få. De senare är alldeles för många. Oro blir ett alltmer påtaglig inslag i vår vardag, vare sig vi bor i storstaden eller på landsbygden. Avståndet mellan oss medborgare och polisen ökar. Polisen får inte tid för det brottsförebyggande arbetet. Utryckningarna tar all tid. Många poliser gör ett väldigt bra jobb, men de får ofta göra fel saker. De får administrera i stället för att agera. Och på landsbygden där våldsbrotten också tilltar läggs polisstationer ned. De vita fläckarna blir till stora obevakade fält. Hela regioner står utan skydd. Ännu värre blir det förstås då , i vissa län , av poliserna ligger i hängmattan. Polisfackets ordförande säger om situationen i , detta vidsträckta område: Det tillhör de värsta avarterna när två polismän har ytor som motsvarar större delen av centrala att åka på. Det behövs fler poliser i vårt land, och nästan varje parti säger att det är vardagsmat. Socialdemokraterna säger samma sak, och i takt med att nya poliser utbildas får äldre poliser gå från de polisdistrikt som vill anställa nya. Det blir förnyelse, men det blir inte den ökning som skulle behövas. Jag tycker att det också är dags att våga pröva frågan om polisens organisation. Min uppfattning är att kommunerna borde få ansvaret och naturligtvis också resurserna för kampen mot det som vi har kommit att kalla vardagsbrottsligheten. Den nationella polisen bör få ökade möjligheter att klara bland annat trafikövervakningen och kampen mot ekonomisk brottslighet, miljöbrottslighet och annat som behöver specialistfunktioner. Det som händer nu är någonting annat. I det vakuum som har uppstått när poliser saknas genomför i stället Socialdemokraterna och stödpartierna en privatisering av rättsväsendet. De som har pengar, till exempel kommuner, köpmannaföreningar och villaägarföreningar, köper skydd av bevakningsföretag. De som inte har råd blir utan. Det är kanske något överraskande för de väljare som röstat på något av vänsterpartierna, och det är kanske överraskande för andra att jag står här och vill stoppa privatiseringen. Jo, trygghet får inte heta pengar. Det finns teknik som skulle kunna göra att betydligt fler brott upp. I har man ett DNA-register som omfattar tre miljoner människor. I finns enbart ett par tusen dömda brottslingar i polisens register. Allt från bilstölder till våldtäkter upp i långt, långt högre grad med hjälp av DNA-tekniken i än i vårt land. Sju gånger fler inbrott och nio gånger fler bilstölder upp i i jämförelse med vårt land. Vi kristdemokrater har föreslagit ett större register, och frågan är om inte alla i vårt land borde omfattas, alla svenskar. Här råder en stor förvirring, och det är viktigt att klargöra att den personliga integriteten är ett mindre problem än vad många tror. Vad vi talar om är inte ett blodprov, utan en sifferserie där det inte går att läsa ut annat än just den personliga identiteten, precis som ett fingeravtryck. Det går alltså inte att utläsa sådant som sjukdomar eller egenskaper utan bara identiteten. är en stad som för inte så länge sedan var oerhört brottsbelastad och där det var farligt att befinna sig i vissa områden . Det var nästan givet att någonting skulle inträffa. Där har man åstadkommit någonting som borde kunna bli verklighet också här. behöver nämligen nolltolerans mot brottslighet. Vi behöver agera på det sätt som görs där. Fängelserna är ett annat område som diskuteras och ska diskuteras. Vi har för många rymningar. Det är väl alldeles uppenbart. lade allianspartierna fram en räcka förslag till åtgärder för att hålla de som en gång har fångats av polisen inlåsta i stället för att polisen ska behöva jaga dem . Kriminalvården måste vara en skola för ett laglydigt liv, inte ett universitet för brottslighet och drogmissbruk. Du och jag som medborgare måste gripa in tidigare när barn och ungdomar hamnar snett. Vi behöver mer av personligt ansvarstagande, och vi behöver en renässans för civilkurage. Jag träffade för sedan en man som är aktiv i Nattvandrarna, det som en gång kallades Farsor och Morsor på stan. Han hade mött en samling föräldrar för att berätta om Nattvandrarnas verksamhet. Som avslutning frågade han dem som fanns där vilka som var beredda att ställa upp och hjälpa till. Inte en hand såg han. Han frågade då hur många som ingick i en kedja av personer som vaktade sina båtar . En skog av händer syntes. Hans fråga blev förstås: Vad är viktigast för oss? På så sätt fick han några personer att ställa upp. Undersökningar visar att vi arbetande föräldrar bara tillbringar per dag med våra barn. Det duger inte. För vi vet att våra uppväxtvillkor har en oerhört stor betydelse för vår framtid. Jag tänker inte framför allt på det materiella, utan på föräldrarnas omsorg om och tid för sina barn. Vi kristdemokrater är övertygade om att familjerna måste få starkast möjliga stöd från det politiska systemet. Det ska vara ett stöd som är utformat på ett sådant sätt att det medger flexibilitet, att man kan hitta en lösning som är bäst just för den egna familjen. Den rådande politiken är precis tvärtom. Man pressar in människor i en mall som har beslutats på politisk väg, och människor tvingas anpassa sig till det. Det ger inte det förhållande som familjer behöver. Familjer kan bestämma själva. Familjer behöver bestämma mer själva för att kunna få en situation som passar just dem. Familjen, den lilla gemenskapen, är den bästa överföraren av normer och värderingar. Detta är långsiktigt det absolut bästa sättet att bryta en utveckling med tilltagande våldsbrottslighet i vårt land. Trygga familjer ger helt enkelt ett tryggare . (Applåder) I detta sammanhang skulle jag också vilja ta upp barns utsatthet som med kuslig tydlighet illustreras när apatiska flyktingbarn utvisas från vårt land, trots läkarexpertisens vädjanden. Det är ett tydligt brott mot den humana flyktingpolitik som en gång stod för. Regeringen, som har makten, lyfter tyvärr inte ett finger för att hjälpa när nöden är som störst. Okänsligheten inför dessa barns öden anser jag vara beklämmande, och jag undrar vart medmänskligheten tog vägen. Politiker skapar inte jobb, men vi kan skapa förutsättningar för nya jobb. Men förmår inte majoriteten annat än att öka vanmakten och oron för jobben. Globaliseringen innebär, som jag ser det, oerhörda möjligheter för vårt land, men det finns en benägenhet att den enbart blir ett hot om vi inte förmår att anpassa oss och om vi fastnar i det gamla. Det håller på att hända i dagens . Så här sa i sin första regeringsförklaring : Att minska arbetslösheten är den främsta och allt annat överskuggande uppgiften för min regering. Det har han kunnat säga , men han har ännu inte kunnat bocka av problemet som löst. Målet var då öppen arbetslöshet . Med massiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder kan regeringen säkert inför valet få ned arbetslösheten till . Men det långsiktiga tänkandet och det långsiktiga handlandet är vad som saknas. Ett folk kan inte leva på åtgärder! behöver riktiga jobb i nya och växande företag. Här står regeringen inte bara passiv utan till och med hindrande i vägen. behöver en regering som slutar att tricksa med statistiken och i stället fixar förutsättningar för nya jobb. Jag skulle vilja se en statsminister tillsammans med en näringsminister kliva fram och säga: Vi har alltför länge enbart diskuterat hur den gemensamma kakan ska delas. är det att lägga fram förslag om hur kakan ska växa. Vi vill säga till alla er som har goda idéer: Vi hoppas på er! Vi kommer att stötta er. Kör i gång. Om många ges chansen att pröva kommer en del företag att bli framgångsrika och skapa många nya jobb. Det kommer att bli de företag som får regionerna att blomstra och människorna att gå från arbetslöshet till jobb, och det kommer att leda till en positiv utveckling när det gäller resurserna. Jag skulle vilja höra statsministern säga: Vi politiker ska göra vårt. Vi ska avskaffa de orimliga sjuklönereglerna. Vi ska minska krångel och byråkrati. Vi ska ta bort skatter som motverkar företagande och nyanställningar. Och vi kommer att som går se till att förbättra villkoren för företagande . Vi vill att ska vara ett företagsamt land. Det skulle statsministern säga. Det ska inte vara ett helt företag att starta en firma. Ett land behöver många som går från att vara anställda till att driva företag. Nyckeln till nya jobb är just att fler vågar ta klivet och vågar ta risken. För många är det inte ett alternativ. Det måste gå att bli rik inte bara på lotterier utan framför allt förstås på hårt arbete och kreativitet. För att svenska företag framgångsrikt ska kunna konkurrera med andra ska vi politiker se till att vi har ett företagsklimat som tävlar med de allra bästa. I vårt land är det från och med nu viktigare att bekämpa fattigdom än rikedom. Det skulle jag vilja höra säga. (Applåder) Jag skulle vilja att tog orden ur munnen på mig. Annars får vi vänta med genomförandet till efter nästa års val. Och har vi väntat nog. 26 () replik: talar gärna om familjen och tryggheten i familjen. Det ligger en hel del i det, men det finns också problem i familjerna. i misshandlas en kvinna i nära relation, ofta inom familjen. Det är ett av de problem som vi ser och som berör väldigt många människor i . Jag tror att för många av dem är det närmast ett hån att tala om familjens trygghet. menar att vi i majoriteten vill fösa in alla i andra normer, i våra normer, efter hur vi vill forma framtiden i de sociala relationerna människor emellan. Men faktum är det motsatta. Vi vill ge fler människor möjlighet att välja sina relationer i stället för att de ska fösas in i kärnfamiljer där alla inte vill vara och där alla inte mår bra. vill fösa in alla i sina normer, i kärnfamiljer. Vi vill få ett mer jämställt samhälle, komma bort från den fyrkantiga tradition som skapar ojämlikhet och underordning av många kvinnor i vårt samhälle . För att välja ett ord i sammanhanget, från , vill jag fråga: Varför ser du flisan i din broders öga när du inte märker bjälken i ditt eget? 27 () replik: Det finns problem i familjer, säger . Det gör det naturligtvis i vissa familjer. Då finns det två sätt. Det ena är förstås att underkänna familjen och säga att den inte duger, den avskaffar vi. Det andra sättet är att försöka ta itu med de problem som finns. Det finns ingen anledning att förneka att det förekommer misshandel inom hemmets väggar på en del håll. Men att utifrån det dra slutsatsen att familjen har överlevt sig själv är någonting helt annat. Det är en alldeles felaktig slutsats. Jag tror att nästan alla människor skulle svara att det är de närmaste om vi ställer frågan: Vilka personer betyder mest i ditt liv? Människan anknyter till få personer, och jag tror att små fungerande gemenskaper också ger förutsättningar för att fungera i ett större sammanhang. Jag tror att det spelar en roll i samspelet i samhället som helhet. företräder ett parti som åtminstone på kongresser har slagit fast att man ska kunna välja kön. Man vill ha könsneutrala personnummer. De tycker att man ska kunna välja namn lite hur som helst, inte ha trånga tankegångar som att vi ska ha manliga och kvinnliga namn. Det kanske kan hamna under den rubrik som hade i sitt brev till en del partimedlemmar: frågor eller perifera frågor. Men, , är det så att linje är att familjen inte ska ha stöd, att vi som politiker vet bättre hur familjerna ska ordna sina förhållanden? I så fall är det ett nytt besked. har , åtminstone innan det inledde samarbete med och Socialdemokraterna, varit ett parti som stått på familjens sida när det gäller valfrihet inom barnomsorgen. Är det så att har ändrat sig och säger att de vid sammanträdesborden vet bättre än familjerna vid köksborden är det i så fall ett intressant besked. 28 () replik: Problemet är det motsatta, försökte jag säga. försöker framställa kärnfamiljen som det enda rimliga sättet att ordna sina sociala relationer på. Jag är den första att stödja familjer och tanken att människor ska ges valfrihet. Det som vi försöker arbeta för är större frihet för människor, både kvinnor och män, i stället för att som tala om för alla människor att vi har den enda lösningen. Den är fastställd , genom årmiljonerna. Kärnfamiljen är det enda sättet att förhålla sig på. Det betyder inte att jag eller är motståndare till familjen, men vi är motståndare till att låsa in människor. Vi tycker att frihet är ett bättre mål och ger bättre möjligheter att utvecklas och leva ut sina egna personliga drömmar och önskemål och välja sätt för sociala relationer. Det är det som är skillnaden mellan oss. 29 () replik: I så fall är skillnaden mellan oss mindre än vad försöker få det att framstå. Det är inte så att är några dinosaurier som inte ser att familjer kan se olika ut. Familjer kan se väldigt olika ut. Det är just därför vi behöver flexibilitet och valfrihet för barnfamiljerna, för att de ska kunna lösa sin situation utifrån just sina förutsättningar. Men tillhör stödtruppen för en politik som leder i helt fel riktning. När säger att de försöker ge valfrihet och att frihet är ett bättre mål är detta utmärkt, men han har ju lierat sig med Socialdemokraterna och och bedriver en politik som leder åt helt fel håll, där enbart den får stöd som väljer så som politikerna sagt att man ska välja, medan den familj som vill lösa sin barnomsorg på annat sätt blir utan. Där går skiljelinjen, . Du ger stöd för en annan politik än den som du här försöker beskriva. Den här frågan är för mitt parti om det inte redan skulle ha framgått oerhört angelägen eftersom vi tror att det är genom de små sammanhangen som vi långsikt bygger tryggheten i samhället som helhet. Om jag inte fungerar i de nära relationerna kommer jag inte att fungera i de större relationerna heller. Och som jag sade tror jag att trygga familjer ger ett tryggare . 30 (): Det franska nejet i folkomröstningen skakade om den europeiska unionen. Ändå fanns det de som låtsades som om det regnade. Juncker, Barroso, , , och sade allesammans: Processen går vidare. Vi ska ratificera. Sedan kom nej i en folkomröstning med en ännu större majoritet. var det många som inte ville höra vad som sades i folkomröstningarna med några få undantag. I och sköts planerade folkomröstningar fram. De sade att de inte kunde gå vidare som om ingenting hade hänt. Opinionsmätningar visar att om det hölls folkomröstning skulle nej-sidan vinna i , , och . Och börjar EU-ledarna vakna. Någonting har gått fel. Det kanske inte är att bara fortsätta som om ingenting hänt. Det kanske inte är att bara fortsätta bygget uppifrån utan hänsyn till demokrati, utan hänsyn till den folkliga förankringen, utan hänsyn till det som människor anser vara viktigt med den europeiska unionen. Då är det naturligtvis oerhört viktigt vilka slutsatser som dras av att processen nu stannar upp och att man, som sade i i går, nu tar sig tiden att fundera över hur man ska gå vidare. Man måste börja med det största problemet, nämligen att den europeiska unionen byggts uppifrån, att ett antal beslut fattats för att gå vidare i en riktning som aldrig riktigt haft folklig förankring, att den europeiska unionens utveckling ibland haft något ödesbestämt över sig. Vi har själva hört det. I folkomröstningen om EMU sade av svenska folket: Nej, vi vill inte vara med i valutaunionen. Vi vill inte byta ut kronan mot euron. Det fanns dock kommentatorer som efteråt sade: Jaja, kommer nog att tvingas ge upp sitt motstånd. Samma sak var det när röstade nej till och till . EU:s ledare trampade vidare, fortsatte i samma spår som . Det är inte att dra slutsatser. Det är inte att ta de folkliga nejen på allvar. Vi måste inse att den europeiska unionen lider av en kris i bristen på demokrati. Den europeiska unionen lider också av att den politik som är stadfäst i nuvarande fördrag, och som skulle gälla än mer med den föreslagna konstitutionen, leder till arbetslöshet, orättvisor samt ökade klass- och könsskillnader genom nyliberal politik och avregleringar. Dessutom ser vi hur man i fördragen vill skriva in en sorts EU-nationalism genom att skapa de symboler som vanligtvis brukar vara förbehållna en nationalstat, allt för att vi alla ska känna oss som EU-medborgare. är det att fundera över hur vi kan demokratisera, hur vi kan minska tjänstemannainflytandet genom kommissionen, hur vi kan se till att de nationella parlamenten återtar beslutanderätt som överförts till den europeiska unionen och hur vi ytterst kan se till att medborgarna och väljarna i större utsträckning får styra den politiska utvecklingen. Det är den slutsats som bör dras av nejen. En del säger att främlingsfientliga krafter legat bakom nejen i och . Även om vi räknar bort Le Pens väljare från nej-sidan vinner nej-sidan fortfarande. Det går inte att demonisera det franska nejet genom att påstå att det är franska nationalister som ligger bakom det. I är detta ännu tydligare. De främlingsfientliga partierna har nästan utraderats under kampanjen. De har inte kunnat tjäna någonting på att de stod för ett nej. Enligt den senaste opinionsmätningen har det mest kända främlingsfientliga partiet i av rösterna bakom sig. Det är att överdriva deras betydelse en aning om man påstår att det var de som låg bakom de som röstade nej i . Det som låg bakom var ett folkligt förankrat nej i opposition mot nyliberalism, orättvisor och avregleringar. Även här hemma är det att dra upp skiljelinjerna. Vi definierar ibland samma problem. Arbetslösheten är ett sådant. Det finns inte en svensk politiker som håller ett längre anförande i allmänpolitiska frågor utan att ta upp arbetslösheten som ett problem. Det är naturligtvis bra. Problemet är bara att vi redan fått en tillvänjning vid arbetslöshetsnivåer som i ett historiskt perspektiv borde vara orimliga och helt oacceptabla. Även om arbetslöshet ligger långt under den som finns i EMU-länder är den svenska arbetslösheten ändå oacceptabelt hög och leder till nya problem. Den leder till ökade orättvisor, till nedpressning av lönerna, till maktöverflyttning från löntagare till arbetsgivare. Den leder till att vi får svårare att finansiera välfärden och de reformer som behövs för att göra till ett bättre land. Därför måste vi också ifrågasätta det faktum att inflationsbekämpningen setts som det överordnade ekonomisk-politiska målet. Arbetslösheten är det största problemet. Arbetslöshetsbekämpning måste vara det viktigaste målet. Vi måste bygga ut den offentliga sektorn till riktiga jobb med fasta anställningar och lön att leva på. Behoven finns nämligen. De finns inom sjukvården, barnomsorgen, äldre- och handikappomsorgen och skolan. Och där finns också möjligheterna att bryta med den utveckling som leder till att fler förvägras rätten att bidra till samhällets utveckling. Det handlar om riktiga jobb jobb som skapar kvalitet och välfärd. Vi måste använda samhällets resurser, och de samhällsägda företagen som spjutspetsar, för att stödja teknikutveckling och forskning så att vi får en utveckling som leder till att vi kan ställa om till långsiktigt ekologiskt hållbara lösningar. Ny miljöteknik och gröna jobb är viktiga i satsningen mot arbetslösheten. Vi måste se till att det byggs fler bostäder. I mängder av landets kommuner står människor i kö. Framför allt förvägras ungdomar möjligheten att flytta hemifrån, om de inte väljer att ge sig in i andra-, tredje- eller fjärdehandskarusellen där rättigheter är en bristvara och de är utlämnade till andras godtycke. Vi måste ifrågasätta den heliga om 40-timmarsveckan och börja diskutera hur vi kan korta arbetstiden och se till att människor orkar med det allt högre tempo som finns på mängder av arbetsplatser och som också lett till att alltfler människor fått svårt att klara av sina jobb utan att bli sjuka, utmattade eller utbrända. Vi ska inte skapa jobb på vilka villkor som helst. Vi ska försvara kollektivavtalen. Löner ska sättas i förhandlingar mellan arbetsgivarorganisationer och fackliga organisationer. Ingen lönedumpning ska tillåtas. Ingen lönenedpressning ska ske. Vi ska inte skapa ökade orättvisor i vår kamp för flera jobb. Andra politiska mål är vi inte lika överens om när det gäller formuleringen av problemen. När det gäller välfärdssektorn finns det de som vill fortsätta på den inslagna vägen av privatiseringar, avregleringar, konkurrensutsättningar och utförsäljning av offentlig verksamhet. Vi vet vad avregleringarna har lett till. De har inte lett till att det har blivit bättre för kunderna, konsumenterna, medborgarna. De har lett till att det har blivit svårare att ställa krav på bra verksamheter, samhällsservice, tillgänglighet och rättvisa. Vi vill bryta med avregleringspolitiken. I stället vill vi bygga ut välfärden och se till att fler människor omfattas av de rättigheter som vi menar att medborgarskapet ska ge. Vi vill ha en tandvårdsreform värd namnet. Det innebär att tänderna måste ses som en självklar del av kroppen. Vi måste inse att vi inte i längden kan skilja på sjukvård och tandvård. (Applåder) Vi måste bekämpa det våld som kvinnor och flickor utsätts för på arbetsplatser, i hemmen och överallt i samhället. Vi måste också se att detta våld har strukturella orsaker. Det handlar inte om några få onda män. Det handlar om mäns överordning i samhället som tar sig de mest brutala uttryck i förvägran av att kvinnor och flickor ges de rättigheter som borde vara självklara. Vi måste också slå vakt om dem som inte har någon egen röst och som har allra minst möjligheter att ställa krav. Det gäller till exempel de gömda flyktingbarnen, de som en majoritet i den här kammaren vill fortsätta att ha möjlighet att utvisa ur trots att de gått in i ett apatiskt sjukdomstillstånd. Vi måste också där lyfta rättigheter för barn till utbildning, sjukvård och möjlighet att skapa sig ett värdigt liv. Inte heller när det gäller miljöproblemen är vi överens om beskrivningarna, framför allt kanske inte om åtgärderna. Vi måste bryta med olje- och bensinberoendet. Vi måste ställa om till lösningar som inte påverkar klimatet och höjer temperaturen och hotar mänsklighetens och jordens överlevnad. Vi måste konvertera. Vi måste ställa om. Vi måste hitta nya lösningar. Vi måste framför allt göra det lönsamt för den enskilde att välja de långsiktigt hållbara lösningarna. Vi måste utveckla en verklig internationell solidaritet. Det handlar om biståndet. Men det är inte det viktigaste. Det handlar också om rättvis handel och om att se till att de länder som är i ett utvecklingsskede får möjlighet att skapa egna resurser. Skuldavskrivningar är utmärkt som ett medel att minska fattiga länders beroende av rika länder, men de ska inte förknippas med krav på nyliberal ekonomisk politik. De ska inte förknippas med krav på utförsäljningar och försämringar för de sämst ställda. Länderna ska tvärtom ges möjlighet att utforma sin politik själva. Vi måste säga nej till supermaktspolitik och ockupationer, vare sig det gäller eller . Vi måste stå för en politik som har rättvisa och solidaritet som ledord. 31 () replik: Jag har två frågor till . sade, inte utan ett visst välbehag: Den europeiska visionen lider av en kris. I går kunde vi se hur och möttes. Efter det mötet kunde de inte ens hålla en presskonferens gemensamt. För mig inger det en väldigt stark oro. Jag känner stor olust inför de risker som detta innebär. är nöjd och belåten. Jag ser EU som en väg att åstadkomma rättssamhällen runtom i , att motverka korruption och verka för demokrati och mänskliga fri- och rättigheter. EU är för mig en möjlighet, inte ett hot. Vilket är alternativ till EU? Vad vill han se i stället? snuddade vid frågan om de apatiska flyktingbarnen. Som mediekonsumenter får vi, om inte så i alla fall ofta höra olika typer av ultimativa krav från något av de partier som ingår i vänsterkartellen. har till exempel ställt ultimatum när det gäller arbetstid.