prot · GS0967 · 2005-02-01 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollen för . 2 § Meddelande om frågestund Talmannen meddelade att vid frågestunden skulle frågor besvaras av statsminister . 3 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelser: Interpellation 2004/05:317 Till Interpellation 2004/05:317 av () om statsministerns och ansvar för krisberedskap och krishantering Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är bland annat utlandsresa. Försvarsdepartementet uppdrag och rättschef 2004/05:322 Till Interpellation 2004/05:322 av Per () om så kallade apatiska barn i asylprocessen Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är resor. 4 § Svar på interpellationerna 2004/05:157 om kidnappade barn i , 298 om katastrofberedskap och 309 om kidnappade barn 1 Utrikesminister (): har i två interpellationer som rör de fem svenska barnen som olovligen av fadern fördes till frågat vilka åtgärder jag tänker vidta för att snabbare hjälpa barn som bortrövats till andra länder. har också frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att stärka svensk katastrofberedskap med anledning av katastrofen i . har i sin interpellation frågat mig vad jag avser att göra för att svenskar med bortförda barn genom svenska myndigheter ges stöd, support och medmänsklighet. I ärendet rörande de fem barnen i konstaterar jag att fadern tidigt under juldagsmorgonen återkom med barnen till . Därmed hade den samförståndslösning som UD och generalkonsulatet i tillsammans med den palestinska myndigheten, den anlitade advokaten i samt palestinier i och i gemensamt och intensivt arbetat för glädjande nog givit resultat. När det gäller åtgärder för att hjälpa barn som bortrövats till andra länder har generellt visat sig vara ett bra verktyg för att förebygga och motverka internationella bortföranden av barn. Konventionen bygger på samarbete och ömsesidigt förtroende för myndigheter i konventionsstaterna. Vid , som är högsta övervakande organ beträffande konventionens efterlevnad, träffas medlemsländerna för att gemensamt se över konventionens tillämpning och bidra till att förbättra den. Mellan dessa möten anordnas seminarier i samma syfte. I ärenden om bortförande till länder som inte är anslutna till finns inget internationellt regelverk att åberopa. Sådana ärenden är därför svårlösta, och handläggningstiden blir ofta lång. Ett svenskt beslut om vårdnad/umgänge erkänns inte utanför EU och kan inte heller verkställas utanför EU utan stöd i internationella överenskommelser. Om inte en överenskommelse kan nås med den förälder som bortfört barnet om att återföra det frivilligt till återstår därför endast att inleda en vårdnadsprocess i det land där barnet befinner sig. Att väcka talan utomlands är en utväg som, i de flesta fall, inte leder till återförande av barn eller till att den i kvarvarande föräldern tillerkänns vårdnaden, utan i bästa fall till att föräldern i får umgängesrätt. Möjligheten att på rättslig väg återföra barnet till är begränsad i de länder som bygger sin familjerätt på helt andra lagar, traditioner och värderingar än de vi har i . Svårigheterna att få tillbaka barn som förts till icke-konventionsländer delar med övriga konventionsländer. Problemen har tagits upp vid , inom EU och bilateralt vid olika seminarier som deltagit i. EU-länderna uppmanar icke-konventionsländer att tillträda . tog under sitt EU-ordförandeskap tillsammans med initiativet till ett seminarium med fokus på bortförande av barn till icke-konventionsländer. Detta följdes upp under det därpå följande belgiska ordförandeskapet. Flera liknande seminarier har anordnats bland annat i och . Fler och fler länder som inte har anslutit sig till har deltagit i dessa seminarier, vilket är ett positivt tecken. Med ett par länder har även lyckats ingå bilaterala överenskommelser rörande hantering av bortförda barn. Det gäller 1994 och 1996. Jag kan försäkra och att jag och mina medarbetare inom UD och inom utrikesförvaltningen i övrigt ständigt arbetar för att barn inte ska vara åtskilda från vårdnadshavare. Såväl i större internationella sammanhang som i enskilda ärenden hävdar vi barnets rätt med hänvisning till . I varje ärende ger UD:s konsulära enhet och berörd ambassad eller konsulat omfattande stöd och hjälp till drabbade föräldrar. Personal som ska utlandsposteras får särskild utbildning om barnbortförandefrågor. Vad avslutningsvis gäller fråga om åtgärder för att stärka svensk katastrofberedskap konstaterar jag att hela det svenska samhället inklusive rese- och försäkringsbranscherna nu har att dra lärdomar av katastrofen i . Det är min förhoppning att den tillsatta katastrofkommissionen ska lämna konstruktiva förslag till hur ska bli ännu bättre rustat att hantera allvarliga händelser och kriser utanför vårt lands gränser. Inom UD arbetar vi med att utveckla vår förmåga att lösa våra konsulära uppgifter. En åtgärd är att säkerställa tillgången på god och tillförlitlig information. Det arbete som bedrivits för att ta fram ett databaserat konsulärt informationssystem påskyndas därför. En andra åtgärd handlar om att se till att hjälpinsatser kan sättas i verket utan dröjsmål. En konsulär beredskapsstyrka inrättas på UD, och beslutsvägar förenklas i syfte att ge möjlighet att agera vid en akut nödsituation utanför . En tredje åtgärd är att EU utvecklar en bättre samordning kring kriser och katastrofer såväl i som i övriga världen. 2 (): Riksdagsledamöter ska som en av sina uppgifter kontrollera regeringen och dess göranden. Interpellationsverktyget är ett sätt. Att det då dröjer över utrikesministern behagar svara på min interpellation, som jag lämnade , är en skymf mot demokratin och visar regeringens nonchalans mot kontrollapparat. Jag är inte nöjd med det sätt på vilket utrikesministern hanterar riksdagsledamöternas interpellationer. Barnen är hemma i igen, mycket tack vare det tryck som medierna satte på UD, generalkonsulatet i och den palestinska myndigheten. Jag tror att utan mediernas bevakning och kraven på att frysa biståndet, som ett växande antal av befolkning och även palestinska människorättsaktivister, som , ställde sig bakom, hade barnen inte fått fira jul tillsammans med sin mamma i , som de så hett längtade efter under sju långa månader av förtvivlan. Mamma israeliske advokat i har gjort en stor insats. Det är anmärkningsvärt att ministern inte med ett ord nämner detta i sitt svar. De svenska palestinierna engagerade sig först och har skickat ett kravbrev om pengar för sin insats till . Visste ministern om detta? Vi som har varit engagerade i fallet från början ställer oss frågande inför det faktum att nu krävs på pengar. som barnen varit fångna i hörde inte UD av sig till dem trots att det gick att nå dem på mobil. Först träffade generalkonsulatet barnen och då tillsammans med pappan. Barnen har när de kommit hem berättat vilket trauma det var att vara tvungen att ljuga för konsulatet på deras fråga om hur de mådde. Hur kan UD vara så oprofessionell i sitt handlande mot dessa barn? Är det verkligen rimligt att pappan, som de är rädda för, sitter med när generalkonsulatet träffar dem? Barnen har sedan de kommit hem vittnat om den förtvivlan de känt över deras upplevda brist på engagemang från UD, deras totala ensamhet och utsatthet. Ljusglimtarna för dem var mamma telefonsamtal och hennes uppmuntrande ord om att några politiker, medier och svenska folket var på deras sida och kämpade. Upprepade gånger under mitt arbete med att få hem barnen från har UD sagt att en försvårande omständighet var att barnen är palestinska medborgare. Detta är mycket uppseendeväckande. För det första är barnen svenska medborgare. För det andra finns det ännu ingen palestinsk stat att vara medlem i. Hemresan för barnen blev ännu ett uttryck för UD:s brister. UD gjorde klart för mamman att de skulle sköta hela hemtransporten. Vi var ett antal som var beredda att åka ned för att möta barnen på , men det var högst olämpligt enligt UD att vi åkte ned. Jo, man lämnar över allt ansvar till en vanlig taxichaufför som mitt i körningen till på julnatten fick order av pappan att köra till en annan adress än som var vidtalat. Dagen efter barnens hemkomst går UD:s presstalesman ut och säger att barnen körts till vänner till mamman och pappan medan föräldrarna först skulle ha träffats på neutral plats. Vilka lögner och efterhandskonstruktioner från UD! Sanningen är att dessa vänner var släktingar till pappan, och den neutrala platsen var polisstationen i dit mamman fick åka på julnatten för att åter anmäla barnen försvunna. Mina frågor till utrikesministern är: Anser ministern att UD skött Krantzbarnens ärende på ett tillfredsställande sätt? Och hur kunde fem svenska barn mot sin och sin mammas vilja registreras som Unrwaflyktingar? Exakt vilka mått och steg har UD tagit mot Unrwa under och efter dess handlande? 3 (): Jag får tacka för svaret. Jag har inte väntat som och var väl närmast glad att inte svaret dök upp när hade session i . Det förefaller som om det finns ett systemfel på UD. Man kan undra om under , och för övrigt hela regeringen under , har blivit ängsliga för att ta beslut på olika nivåer, det vill säga man måste alltid fråga mamma eller pappa först innan man gör någonting. Det är bättre att inte göra något, så får man ingen kritik. För mig som är en otålig person är det väldigt svårt att acceptera att man inte har en delegation av ansvar till medarbetarna. Jag sade vid konferensen i apropå senfärdigheten när det gäller svenskarna i att min otålighet kanske beror på att jag i det civila är tandläkare. Om kommer in till mig i mottagningen och har något som gör ont kan vi inte sammanträda, diskutera och göra något . Vi måste göra det meddetsamma. Samma sak borde gälla UD i den här typen av ärenden, framför allt när det gäller barn som har bortförts och kidnappats från någon av sina föräldrar. Jag är också lite frågande till det bemötande man får. Det är alldeles påtagligt hur olika bemötande man får från UD om man är en riksdagsledamot som ringer eller om man är mamma till ett försvunnet barn. Varför börjar saker och ting hända först när några av oss engagerar oss i en del sådana här fall? Vi får råd både här och där att vi inte bör lägga oss i, och först då börjar det hända saker. Varför har UD när man har hanterat fallet med den försvunna flickan i inte gett mamman kloka råd? Till exempel har hon fått rådet att skaffa en advokat som inte har varit till någon som helst nytta annat än vid översättning av dokument. En översättningsbyrå hade varit billigare. Och varför har inte UD de resurserna? Fattas det pengar, eller används pengarna till fel saker? Det är ett åttiotal barn försvunna som inte finns hemma hos sina föräldrar. Hur kan det komma sig att man inte allokerar resurser för att se till att få hem dem fort? Jag inser att det finns formella svårigheter, och det finns svårigheter att hitta flickan. Men jag har tagit en del egna kontakter i via mina kamrater i , Mercan från Ak-partiet och Ateş från det . Vi har fått hygglig koll på var pappan finns. Chansen är väl god att åtminstone kunna lokalisera honom. Varför har inte UD de möjligheterna? Och varför samarbetar man så dåligt med polis och åklagare? är rättsläget osäkert huruvida det är en brottslig handling som är begången i i det här fallet. Att är tillämplig råder det ingen som helst tvekan om, men det är ju ett civilrättsligt förhållande. Däremot huruvida det betraktas som kidnappning eller inte har vi inget svar på. UD har fått ett svar från en advokat i , men advokater kan ju tycka olika. Det skulle vara intressant att veta vad de turkiska myndigheterna anser om huruvida det enligt den nya strafflagen är en brottslig handling. Agerandet blir ju alldeles olika från svensk åklagare och polis och turkisk åklagare och polis om handlingen är brottslig jämfört med om den inte skulle vara brottslig. Det är inte bara det här fallet utan många andra fall. Vad tänker göra för att bemötandet gentemot medborgare ska bli mer medmänskligt? Vi hade en diskussion om medmänsklighet här när vi talade om . Jag efterlyste lite mer engagemang och medmänsklighet från utrikesministern då också. Vad kan man göra för att få ett större engagemang för enskilda människor? I de här fallen är till för att kunna ge medborgarna service. 4 (): Låt mig börja med det att en interpellation som är inlämnad besvaras . Det är inte acceptabelt, herr talman. Jag tycker att talmanskollektivet måste försvara den enskilda riksdagsledamotens rätt att utöva sin kontrollmakt på ett mer effektivt sätt. Man ska inte behöva vänta . Apropå svar tar inte paus i fråga om att diskutera och debattera krishantering i avvaktan på att kommissionen ska blir klar eller ska bli klart. Jag kommer att fokusera på flodvågskatastrofen och krisberedskapen där. I svaret som nu gav var det fokusering på de konsulära frågorna. Men det är ju mer än så. Nästa kris kan ha en något annorlunda karaktär. Jag vill påminna om att har dabbat sig redan tidigare. Man fick ett erbjudande från Försvarshögskolan som man senare, , avvisade. Jag citerar ur svarsbrevet: Däremot ser vi på UD inget behov av en mer generell utbildningsinsats kring ett krishanteringsscenario för det samlade chefskollektivet. Inte bara konsuler och konsulära avdelningar utan hela UD måste idka krishantering och utbildning i krishantering. UD och UD:s ledning förtjänar kritik för att man inte har gjort det som erbjudits och som ligger i beslutet såsom det har tolkats av andra departement. När det gäller frågan varför man inte talar med varandra och varför det blev så sent har jag en annan uppfattning än många i medierna till exempel som tycker att det här är en väldigt viktig fråga. Jag är övertygad om att och fick information ganska . Det var inte det som var problemet. Problemet var att regeringen definierade detta som ett problem som inte låg inom regeringens ansvarsområde. Även om vi hade vetat, även om vi hade haft svart på vitt att informationen hade gått fram till både utrikes- och statsministern, var ju regeringens hållning att det inte ingick i regeringens uppdrag och skyldighet att ta hand om de här människorna. Man väntade ut resebyråerna och reseföretagen. Man väntade ut reseföretagen: Kommer de att klara detta, ja eller nej? Svenskarna får sitta där nere. De har rest ut med privata reseföretag. Då får de stå sitt kast. Det är möjligt att reseföretagen går i konkurs, och då, innan de går i konkurs, ska vi sätta in en eventuell statlig insats. Det är den bilden som framträder väldigt tydligt. Det var inte brist på information . Det var brist på engagemang . Dessutom fanns det säkert en budgetdiskussion i bakgrunden: Vem ska betala hemtransport? Är det svenska staten, reseföretagen, eller vem är det? Man kom inte loss. Man kom inte ut, för man tittade på formaliajuridiken och budgetaspekterna. Man tänkte inte empatiskt på de människor som satt i och var utblottade och skadade. Det finns en tredje punkt. Det är det som framför allt statsministern, inte utrikesministern, har ägnat sig åt, nämligen att skylla på underlydande på UD. Här vill jag ge utrikesministern en chans att utveckla detta. Jag tycker att det är osmakligt att man från högsta ort har gjort detta. Det är möjligt att utrikesministern skulle hålla med mig mellan skål och vägg. Vi behöver inte ta det just . 5 (): Att jag deltar i den här debatten har att göra med att båda dessa ämnen rör människor som ofta inte kan tala för sig. Vad skulle de fem barnen i göra under de oerhört svåra förhållanden de hade? Vem är deras talesperson, om inte vi är det? Jag hoppas att också UD skulle vara det. Jag måste säga till att om vi i fortsättningen ska ha det så att det ska dröja mer än vi får svar på våra interpellationer är det här instrumentet odugligt. Det hinner ju hända så mycket . Som oppositionspolitiker har vi ju möjlighet att agera genom att ställa en interpellation eller en fråga när saker och ting händer. Då är det inte acceptabelt att det går vi får svar. Det jag ska ägna mest tid åt är alla de tusentals svenskar som var i denna fruktansvärda annandag jul. Det var människor som hade förlorat sina mobiltelefoner, sina plånböcker, sina kläder och som fortfarande var i ett främmande land. Jag kan åtminstone försöka förstå hur jag hade känt mig om jag hade varit en av dem. De går runt på stranden och de besöker till och med ambassaden i och får inte prata med en svensk människa. Hur känner man sig? Vad ska man göra som människa när hela ens liv har slagits i spillror och man kanske dessutom vet att en eller flera i ens familj har omkommit, men man vet inte var de är? Det handlar om samhällets djupaste etiska situation. När det är ens livs svåraste situation, var finns då människor från hemlandet? Min första fråga är: Vad var det som gjorde att inte på annandagen eller skickade ned människor till för att hjälpa till om det så bara hade varit tio som hade fått åka och haft med sig en eller två mobiltelefoner? Jag måste få ställa den frågan. Jag har en annan fråga som jag måste få ställa. vet att jag tycker att utrikesministern har fått ta mycket för mycket ovett för detta. Jag tycker att regeringschefen ska ta ett oerhört ansvar. I har jag kanal , 2 och 4. Jag hörde på tv annandag jul. Har inte och en tv-apparat eller en radioapparat? I så fall får vi försöka fixa det. Det var ju ett budskap från medierna som var oerhört tydligt. Ytterligare en sak som jag vill ta upp är att jag vet att har sagt att hon ångrar att hon gick på teater. Finns det något mer i denna otroligt svåra situation som ångrar? Är det enbart detta? Så till min fjärde fråga. Jag är sjuksköterska och landstingspolitiker och vet vilka enorma krav vi har på oss att ha en katastrofberedskap på hemmaplan. Jag undrar: Varför har man inte samma krav gentemot nationen att ha en krisberedskap som håller om något skulle hända? Anser inte att vi borde ha en civil ÖB? 6 (): Även jag vill börja med att instämma i kritikerkören från fråga till ett någorlunda svar . Vi hoppas att det blir en lång debatt med många uttömmande svar nu till slut. Jag tänker på att detta att vara medborgare egentligen är märkvärdigare än många av oss tänker och tror. Det kan gälla både försvunna barn utrikes, svenska medborgare som i mängd saknas i en katastrof och oss medborgare här hemma. Det är märkvärdigare än vi tror. Det är oerhört viktigt att känna tillhörighet, att känna att man är med i ett land och en nation som har full uppställning för en om det skulle krisa till sig. Jag är naturligtvis som medborgare själv förpliktad att på olika sätt ställa upp med skatt, medmänsklighet eller vad man nu föreställer sig hör ihop med ett medborgarskap. Jag är med i ett sammanhang som betyder mycket för att göra mig till människa helt enkelt. Därmed har jag rätt att förvänta mig att nationen ska komma springande efter mig om jag råkar illa ut var jag än är. Man kan inte längre säga att världen är så stor och så långt borta att vi inte kan sträcka oss så långt. Det kan man inte säga. Vi har en globaliserad värld. Vi tillhör världen. Vi är inte medborgare enbart i nationen . Vi känner alla en förpliktelse normalt sett, föreställer jag mig, att varhelst en svensk är ska vi göra vårt yttersta för att ställa upp som nation och som kollektiv. Den enskilde medborgaren ska naturligtvis också känna sig förpliktad att teckna försäkring, vaccinera sig och vad han nu behöver göra för att, när han reser utomlands, skydda sig och ta hand om sig själv och barnen och vem han nu har med sig. Min fråga till utrikesministern är helt enkelt: Har utrikesministern förståelse för att svenska medborgare kan känna sig övergivna, att medborgarskapet framstår som ja, vadå? när de befinner sig i sina utsatta positioner runtom på klotet? Jag tänker då bland annat på barnen. När vi tänker på barn tänker vi naturligtvis upphöjt till tio i fråga om medborgarskapet. Särskilt för barnen borde vi ha en oerhört stark uppställning. Det kan vara Gazabarnen eller barnen i en katastrof borta i . Vi har fått ett lyckligt slut genom att barnen från är återförenade med sin mamma i . Det är mycket tack vare det har kanske varit det avgörande att det har varit ett sådant väsen i från det stora kollektivet, från medierna och opinionen på olika sätt. Det har påverkat människor där nere, när trycket har hörts av. Det är huvudskälet till att barnen har sluppit ur sin fångenskap. Det är kanske mindre tack vare aktivitet från den myndighet och auktoritet vi har inrättat som barnen har blivit fria. Frågan är alltså: Har utrikesministern förståelse för att medborgarna i katastroferna i och känner sig övergivna och att medborgarskapet inte framstår med den tydlighet som det borde ha? 7 (): Jag kommer att uppehålla mig kring frågan om vår katastrofberedskap en beredskap som har visat sig vara mycket bräcklig. När vi talar om tsunamikatastrofen tror jag att vi alla vill vara lite lågmälda. av blev mörka. Den ohyggliga katastrofen i skakade om oss alla. Också drabbades mycket hårt. Orden blev plötsligt så fattiga. De räckte inte för att beskriva det vi alla kände: En smärta och en hjälplöshet som var svåra att begripa och beskriva. Många enskilda människor, kyrkor och frivilligorganisationer gjorde mycket goda insatser och är värda allt beröm. Men det officiella dröjde. I stället gick man från regeringens sida direkt in i en försvarsposition: Vi har inte gjort något fel. Jag anser att det var olyckligt. Det var ingen tröst för dem som drabbades, de som ropade efter hjälp. När jag läser utrikesministerns svar på fråga om åtgärder för att stärka svensk katastrofberedskap blir jag en aning beklämd. I svaret står att hela det svenska samhället inklusive rese- och försäkringsbranscherna nu har att dra lärdomar av katastrofen i . Javisst, vi behöver alla dra lärdomar av det som har hänt, även regeringen. Varför får vi inte ett erkännande från regeringen vi hade inte den beredskap som vi borde ha haft? Det skulle ha varit klädsamt. Visst ingår regeringen i hela samhället, men som ansvarig borde man ha framhållit sig själv: Ansvaret är vårt. Man borde ha pekat ut sig själv: Vi måste dra lärdom av detta. Vi måste bli bättre på katastrofberedskap. har en katastrofkommission tillsatts, och det är mycket bra. Den ska komma med sina slutsatser för att ska bli ännu bättre rustat att hantera allvarliga händelser och kriser utanför vårt lands gränser, skriver utrikesministern. Ännu bättre rustat menar utrikesministern med facit i hand att vi var bra rustade inför den här katastrofen? Jag kan inte hålla med om det. Jag vill fråga utrikesministern: några omedelbara åtgärder vidtas i regering och departement för att höja katastrofberedskapen? Behövs det utbildning, övning och högre katastrofberedskap i departementet? 8 SKÅNBERG (kd): Detta är vad utrikesministern har samlat på sig . Vi talar om katastrofberedskap, om barn i eller i och om många tusentals människor i , för del alldeles särskilt i . Detta leder naturligtvis till en splittrad debatt. Det är en föga avundsvärd uppgift för utrikesministern att svara på alla de här sakerna. Var och en av de frågeställningar som kommer fram är värd sin egen behandling och sin egen mässa. Vi fick tidigare höra en liknelse om tandläkare. Jag tycker att utrikesministern har samlat på sig att få alla tänderna borrade på en och . Jag tror inte att det är ett klokt val. Det jag skulle vilja lyfta fram, den tand jag vill borra i, är den dåliga skötseln av de fem barnen i . Här ska inte jag på något vis berömma mig för mitt engagemang, men , för , för och flera andra låg på som rävar för att få att reagera. Man hade på sig, men man drev frågan ifrån sig. Det jag gjorde var att jag faktiskt var med i en parlamentarisk grupp som åkte till och till och försökte komma in i . ska ha äran och förtjänsten av att ha försökt ta sig in i , med mig i sällskap, men vi lyckades inte.