prot · GS09140 · 2005-06-15 00:00:00 — Det är de som bullrar mest som oftast har möjlighet att få en gräddfil. Jag menar fortfarande att vi har gräddfiler . Om vi inte hade haft det och allt hade fungerat hade över huvud taget inte den här frågan kommit upp. Jag tycker att vi ska erkänna att det är så. Jag tror att det är ungefär 20 gånger i den här kammaren som socialdemokrater med livligt instämmande av vänsterparti och miljöparti har sagt att även vårdgarantin är farlig. Den är så rysligt farlig, för då skulle prioriteringarna kastas omkull. Men har vi drivit på frågan så även den socialdemokratiska regeringen har lagt fram förslag, och ska den bli verklighet vilket vi är tacksamma för. Det är en ideologisk fråga. Det är för patienternas skull som jag inte tycker att vi ska ha en stopplag. Men jag har en känsla av att Socialdemokraterna mycket hellre värnar ett gammalt cementerat system än patienternas rätt att få en god vård . Det tycker jag är allvarligt. 111 Statsrådet () replik: Jag kan förstå att vill dra sig ur liknelsen med och Ica. Den kanske var förflugen. Men om man nu säger att det är den typen av konkurrens som man tror är bra måste det finnas några likheter i verksamheten, bland dem som efterfrågar den och dem som finansierar den, för att det ska vara troligt att det går att få några som helst liknande goda resultat av marknadsstyrning i det ena området som i det andra. Det är bättre att göra jämförelser med andra delar. När det gäller behovsstyrning delar jag uppfattningen att man inte kan vara nöjd med den i svensk sjukvård. Jag hade precis ett replikskifte med där jag aviserade att jag kan tänka mig att vi kan behöva än skarpare centrala instrument för att säkerställa att varje medborgare, varje patient, har rätt till en likvärdig och lika tillgång till vård utifrån sina behov och ingenting annat. Jag utesluter inte att vi kan behöva ta flera steg i den riktningen. Då kommer jag att göra det även om det finns en och annan kommun- och landstingspolitiker som inte jublar över det. Det finns en grundläggande skillnad här i synen på behovsstyrningen. Det är att tillsammans med sina kompisar i maktalliansen röstar nej till förslaget om att säga nej till gräddfilerna. Det betyder att ni vill att det ska vara möjligt i den offentligt finansierade sjukhusvården att några ska få betala för att skaffa sig vård snabbare eller bättre än andra. Då kan man ställa frågan: Ska vi ha det på samma sätt i andra offentligt finansierade verksamheter? Ska det vara så om man har en friskola till exempel att den också ska få möjlighet att sälja lite bättre utbildning till dem som betalar bättre eller har en privat försäkring? Det kanske är riktigare att göra jämförelser med andra offentligt finansierade och någorlunda behovsstyrda system än att göra det med och Ica. 112 () replik: Den borgerliga motionen och startlagen har absolut inte vare sig förslag eller acceptans för några gräddfiler. Det hela har handlat om att om det finns överkapacitet, om man till exempel stänger operationssalen och det inte sker några operationer som är planerade, man då går in och opererar från till exempel ett försäkringsbolag. Jag kan inte se att det på något sätt skulle förlänga en enda människas tid i kön eftersom det inte pågår något sådant arbete. Jag förstår att man vill försöka förvränga detta. Men jag kan säga till att i den borgerliga startlagen och i den borgerliga sjukvårdspolitiken accepterar vi inga gräddfiler. Det finns ju, om vi nu ska säga det, gräddfiler . Jag gav ett exempel, och det var idrotten. Det är inte alls så att det finns så mycket privat vård så man kan göra det. Vi vet att det förekommer. Det viktigaste för oss är att alla människor ska få komma till vården. Vi har till och med föreslagit i en motion att vi ska göra en ändring i hälso- och sjukvårdslagen om att man ska få vård . Det är det som är det stora problemet i vårt land . De som kommer till vården är oftast mycket nöjda, men det är så långa väntetider att det är fullständigt orimligt. Jag träffade en dam som var helt psykiskt knäckt för att hon skulle få vänta . Detta är ingen värdig vård. Det är därför som vi vill låta de landstingspolitiker som är folkvalda, precis som vi i , få bestämma hur man uppnår den allra bästa vården med stor tillgänglighet för invånarna i länet. 113 Statsrådet () replik: Hur uppnår man den allra bästa vården? På ett sjukhus som är privatägt men som finansieras till av offentliga medel och skattemedel vill man, därför att det har uppstått en överkapacitet, operera andra på kvällstid. Då säger att man självklart inte ska prioritera dem som betalar dubbelt så mycket jämfört med dem som kanske får hälften så mycket i ersättning från landstingssystemet. Och hon säger att det självklart inte kommer att påverka om man har en kö för dem som är betalda av . Då har man ju en marknad för att sälja till dem som står i den kön. Och om man skulle jobba bort den kön, då finns inte den marknaden och den inkomstkällan längre. Men vet att det inte kommer att påverka någon aktör eller några drivkrafter. Det har nämligen sagt här i kammaren. Jag tror kanske inte att det är fullt så enkelt att styra, vilket vi ser från många andra verksamheter. Låt oss skilja på det som är offentligt finansierat och som inte styrs av marknadskrafter utan av behov, och låt en annan del styras av marknadskrafter. Och jag tycker att förde ett mycket bra resonemang när han försökte klargöra detta. Vi har sett andra exempel i andra samhällen, inte bara på sjukvårdens område, där man ibland på ett mycket olyckligt sätt försöker blanda dessa drivkrafter och får ett väldigt olyckligt resultat. Jag tycker att man ska vara lite mer försiktig än så när man ställer upp spelreglerna för hur vi ska styra och vilka som ska få agera inom sjukvården. 114 () replik: När man lyssnar på statsrådet får man en del funderingar. Och jag vill gärna ställa några frågor. Det ena handlar om att det behövs förbättringar. Ja, det tror jag att vi alla tycker. Jag delar helt uppfattningen om de punkter som räknades upp. Men statsrådet glömde något. Och det handlar också om hur pengarna används. Det har just kommit en rapport från Kommuner och Landsting där man pekar på kommande finansieringsbehov i sjukvården. Ett sätt att försöka få pengarna att räcka längre är faktiskt att försöka effektivisera och titta på den verksamhet som finns , så att man får ut lite mer för pengarna. Om man då tittar runt i på de olika landstingen skiljer det väldigt mycket när det gäller de kostnader som man har för att bedriva precis likadan vård. Är inte denna stopplag just ett problem, när man inte är beredd att släppa in de aktörer som har bevisat att de kan bedriva verksamhet till en lägre kostnad? På det sättet skulle man få pengarna att räcka lite längre. 115 Statsrådet () replik: Jag kan svara mycket kortfattat. De aktörer som finns driver offentligt finansierade sjukhus på entreprenad. De har i princip agerat inom ramarna för de villkor som vi nu lagfäster. Jag ser därför inte att vi hindrar dessa aktörer att verka inom denna verksamhet. 116 () replik: Om det vore så som statsrådet säger, då skulle jag inte tro att remissvaren hade sett ut på det sätt som de gör. Det låter ju som om det är vi i den borgerliga alliansen som är så negativa till stopplagen. Men oerhört många har kritiserat detta i sina remissvar, bland annat alla fackförbund. De har sagt att detta inte blir bra för sjukvården och att det inte blir bra för den framtida utvecklingen. Det måste ändå ligga någonting i vår kritik. Därför är denna stopplag helt onödig. Varför lyssnar man inte på det som sägs i remissvaren från de olika fackliga organisationerna, och varför tar man inte frågan om att detta kommer att förhindra och försvåra en snabbare rehabilitering och återgång till jobb på allvar, vilket också framgår av rapporten? 117 Statsrådet () replik: Självklart har vi lyssnat på remissinstanserna. Det redogör vi också för i propositionen. Men lika självklart är det regering och riksdag som har att ta det fullständiga och samlade samhällsansvaret för hur vi ska styra sjukvården. och hennes partivänner och vänner i alliansen är svaret skyldig när det gäller på vilket sätt sjukvården blir bättre och fler blir behandlade av att några kan köpa sig förbi köerna även inom den offentligt finansierade sjukvården. Och hur blir det bättre av att skattemedel kan gå till aktieutdelning eller att universitetssjukhusen privatiseras? När ni argumenterar använder ni ju argumentet att vi behöver entreprenörer inom vården. På den punkten är vi inte oense. Vi är oense om vilka regler som ska gälla för dem, och om de över huvud taget ska ha några regler. Det är där som vi är oense. Min talartid är snart slut, och detta är min sista replik. Jag vill därför trots hårda toner i den här debatten, där vi uppenbart är mycket oense, och där vi har en tydlig ideologisk skillnad, tacka utskottets ledamöter för en bra debatt och för ett gott samarbete och önska en trevlig sommar. 118 (): deltog jag i ett sammanträde med i mitt län, ett landsting som styrs av Socialdemokraterna, . Där är det samma låsta och, påstår jag, föråldrade synsätt som regeringen nu visar i detta förslag till stopplag inom sjukvårdspolitiken. Det är samma låsning i ett perspektiv som jag menar inte är individens och patientens utan systemets perspektiv. Det är samma låsningar som försvårar ett nytänkande och en förnyelse. Det finns en bred enighet det har visats bland annat i den här debatten om att vården ska vara solidariskt finansierad och också demokratiskt styrd. Politiken och styrningen ska koncentreras på att stifta lagar som bidrar till utveckling, göra beställningar som innebär att i avtalsform uttrycka krav på kvalitet och kvantitet och reglera den ekonomiska ersättningen och, minst lika viktigt, kontrollera och utkräva ansvar. Och detta är politikens huvuduppgifter. Detta kompakta motstånd mot att låta andra än landsting driva sjukhus tycks vila på en misstro. Man vet ju inte vad de tar sig till, tycks inställningen vara. Men det är en misstro mot landstingspolitikerna. Kan vi politiker inte styra sjukvård som drivs av annan än landsting, kan vi väl inte heller styra landstingsdriven sjukvård? Misstron leder rimligen till slutsatsen att även landstingsstyrd sjukvård är dåligt styrd. Men låt oss då i så fall diskutera det problemet och inte ett låtsasproblem. Jag menar att majoritetskartellen utmanar ett låtsasproblem. Varför är den riktiga utmaningen, att ge möjligheter att jämföra, så viktig? Ja, det torde vi nog vara eniga om, hoppas jag. Olika aktörer bidrar till att fler nya tankar väcks. Olika aktörer bidrar till att pressa kostnader och förbättra kvalitet. Och olika aktörer skapar en konkurrens om att ge personal den bästa trivseln. Men låt sluta tala om ett låtsasproblem. Angrip problemet med de politiska tillkortakommandena. Det är detta problem som uppenbarligen är det egentliga problemet, och det har egentligen inte diskuterats. 119 (): Man kan tala om pseudodebatt. Det måste jag säga. Jag tänkte berätta att min mor arbetade i en bosättningsaffär. Där sålde man dammsugare. Men de var inte bra. Det var dåligt kvalitet på dem, och de höll inte. Det var inte så underligt eftersom de var gjorda i . Men alla kunde köpa dem eftersom de var billiga. Det är samma sak med talet om stopplag. Här talas det om gräddfiler. Jag vill tala om för er att det här beslutet kommer att innebära att det blir de som inte ens kommer att få kaffegrädde, utan det kommer att bli ännu mer vispgrädde till dem som har pengar. Det är det som det handlar om. De kommer fortfarande att åka till och få sina operationer, eller någon annanstans, därför att de har råd, medan utvecklingen i den offentligt drivna vården kommer att krympas. Det kommer att motverka sitt syfte. Detta förslag, som väl syftar till att patienterna ska få tillträde på rimliga villkor, kommer att krympa deras möjligheter, därför att de som behöver inte kommer att komma till. Det kommer att minska utvecklingsintresset i vården. Incitamentet till innovation inom vårdsektorn kommer att minska, och nya innovationer som är behövliga kommer att exkludera dem som inte har råd att köpa dem. Det är det som är problemet. Vi talar om lokalutnyttjande. , när jag satt i som landstingspolitiker, gjordes en utredning om hur mycket man använde de nya exklusiva operationssalarna på i . Man använde dem i övrigt stod de tomma. Ingen företagare skulle kunna utnyttja sina lokaler på lika dåligt sätt. Låt mig också tala om att om en idrottsförening äger en idrottshall och man har massor av lokalutrymmen vid sidan om så skulle man gärna hyra ut dem för att få intäkter till den egna verksamheten, som då skulle bli bättre. Det skulle också gynna folkhälsan i bygden. Om det nu pratas om non-profit-företag, hur kommer det sig då att man köper medicin av aktieägare som sitter på andra sidan jordklotet eller stora, multinationella företag, när man inte vill gynna att människor ska tjäna pengar på vården? Det är ju bara nonsens! Sjukvårdspersonal arbetar ju i andra länder trots att vi har långa köer och tomma lokaler i . Hur kan det vara så? Vi pratar om köer. Vem är det som står i köerna? Det är de i och i andra landsting som har svårt med ekonomin. Man skulle snarare tala om förlustdrivna sjukhus än vinstdrivna det vore viktigare. Det är väl ändå så att varje arbetstagare och företagare vill tjäna pengar? Det är väl ingen som jobbar gratis? Det är märkligt: Vi hade en utredning av från som föreslog ett mer rimligt resonemang. Men det förslaget har man ju slopat. Det var det vi diskuterade inför förra valet. Då stod man inte upp för det. Sedan borde man ställa frågor till dem som talar om att man inte ska köpa tjänster för offentliga pengar. Hur kan man då köpa färdtjänst, skolskjuts och sådant? Det är pengar som är intäkter från skattebetalarna. Det finns ju ingen garanti för att de kan fullfölja sina åtaganden. Det handlar ju till exempel om taxibolag. Resonemanget borde alltså föras på en rimlig nivå: Vad gynnar patienten bäst? Det kommer inte att gynna patienten bäst att man sätter upp mer förbud. Låt oss i stället reglera detta, och låt landstingspolitikerna, som har haft ett förtroende, fortsätta ha det. De kommer att klara av detta också. Skulle avarter uppkomma så finns det alla möjligheter att återkomma, men låt oss inte springa före och försöka hitta spöken på ljusa dagen. Jag yrkar bifall till reservation nr 1. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 11 §.) 8 § i samt vissa frågor rörande mänskliga rättigheter, folkrätt m.m. Föredrogs utrikesutskottets betänkande 2004/05:UU9 i samt vissa frågor rörande mänskliga rättigheter, folkrätt m.m. (skr. 2004/05:95). 120 (): Jag ska inleda med att yrka bifall till reservation nr 1. I det här betänkandet har utrikesutskottet presterat stor samsyn, och ett flertal moderata yrkanden har blivit tillgodosedda, även om de traditionsenligt kommer att avslås. Mitt anförande kommer dock att fokusera på de delar av betänkandet där vi haft en annan mening än majoriteten av utskottet. Det råder inte minsta tvekan om att FN är i stort behov av reformering. Organisationen speglar det förhållande som rådde i världen under det , det vill säga den mörka och dystra period då människorna i halva och hela förtrycktes av blodbesudlade kommunistiska diktaturer under ledning av . FN präglades av dels sovjetisk frånvaro, dels ett totalt deadlock genom veton som förhindrade konstruktiva fredsinsatser och konfliktförebyggande. Förutsättningarna har förändrats dramatiskt, då den siste sovjetiska kommunistdiktatorn vid session i skrotade Brezjnevdoktrinen och lovade att sovjetisk trupp aldrig mer skulle ingripa i länder som beslutat sig för att avvika från den sovjetiska marxist-leninistiska läran och att i stället för så kallad folklig demokrati införa verklig demokrati. var vi många som trodde att världsorganisationen skulle kunna spela en mer framträdande konfliktförebyggande roll. Delvis bevisades detta av resolutionerna, som gjorde det möjligt att ingripa mot angreppskrig och ockupationen av . Därefter har FN, delvis på grund av den ålderdomliga organisationen, haft påtagliga svårigheter att ta ledningen i fredsfrämjandet. Även vad gäller arbetet kring mänskliga rättigheter lämnar FN-strukturen mycket övrigt att önska. och även generalförsamlingen förefaller ibland vara ett forum för vissa odemokratiska förtryckarregimer att gemensamt blockera varje resolution ägnad att kritisera förtrycket och bristen på mänskliga rättigheter i de berörda länderna. I reservation 1, som är gemensam för allianspartierna, betonar vi att ska värna och framhäva demokrati och respekt för mänskliga fri- och rättigheter. Inrättandet av den är ett steg i rätt riktning. Ytterligare ett steg i rätt riktning vore att inbegripa de två principerna om mänskliga rättigheter och demokrati i FN:s millenniemål. Vi menar att detta skulle understryka sambandet mellan utveckling, säkerhet och mänskliga rättigheter, vilket starkt framhålls av FN:s generalsekreterare i hans förslag till reformering av FN:s verksamhet och organisation. Vi anser att det behövs långtgående och djupgående reformer av FN och dess underorgan. FN-systemet behöver en omfattande översyn, vilket i första hand ska avse biståndsverksamheten och FN:s olika specialorgan. När det gäller verksamheten i världsorganisationens specialorgan framhåller vi behovet av att effektivisera styrelsearbetet, skapa mer professionella rekryteringsprocesser, motarbeta och förebygga rivaliteten mellan olika organ samt att förändra ledningsstrukturen, ledningskulturen och beslutsprocessen. bör vidare verka för en reformering av säkerhetsrådets sammansättning, beslutsregler och vetorätt och ta initiativ till skapandet av en mekanism för uppföljning och utvärdering av reformarbetet. Vi vill här också särskilt framhålla att FN och andra internationella organ i större utsträckning än måste uppmärksamma kvinnors utsatta situation i krig och deras behov av särskilt skydd mot sexuella övergrepp och annat våld i flyktingläger. När det gäller säkerhetsrådet har vi länge önskat en reformering. sammansättning speglar maktförhållandena i världen vid tiden för slut. Modellen med permanenta medlemmar vilka har vetorätt har överlevt sig själv. I den bästa av världar skulle vetorätten avskaffas och det permanenta medlemskapet skrotas. Det inses dock lätt att sannolikheten för att någon frivilligt avstår en plats i säkerhetsrådet och dessutom medverkar till en slopad vetorätt är mindre än sannolikheten att överleva i en bädd full av giftkobror. Det förefaller nästan lika osannolikt att EU skulle kunna enas om en gemensam plats i rådet, innebärande att och avstod sina platser. Det återstår alltså att gilla läget och medverka till en utökning av antalet medlemmar i säkerhetsrådet för att den vägen bättre spegla dagens maktförhållanden i världen. Generalsekreteraren har i sina förslag In Larger Freedom föreslagit två tänkbara modeller för ett utvidgat säkerhetsråd. Enligt vår mening är modellen med kontinuerliga val till rådet att föredra. Vi avvisar alltså tanken på nya permanenta och semipermanenta medlemmar i säkerhetsrådet. Dessutom vill vi till varje pris undvika en utvidgning av vetorätten till ytterligare medlemsländer. Det är mindre viktigt hur reformen genomförs än att den genomförs under förutsättning att samtliga nya rådsplatser blir föremål för fortlöpande om- eller nyval. Det finns stora behov av internationella kris- och konflikthanteringsförmågor, och ambitionen att solidariskt bidra från svensk sida är hög. Vi förordar och har i ekonomiska ramar angivit en högre ambitionsnivå från sida när det gäller långsiktiga internationella insatser som vi vet efterfrågas här och . FN:s, EU:s och Natos trovärdighet i fråga om internationell fred och säkerhet bygger på att de enskilda länderna utifrån sina egna beslut tar sin del av ansvaret och bidrar till de gemensamma fredsansträngningarna. Efterfrågan på medverkan är stor inom FN, EU och Nato, och bidrag skulle kunna bli avsevärt större. Mot bakgrund av detta och regeringens önskan att bidra till krävs prioriteringar som är samstämmiga med utrikespolitiska mål. Vi efterlyser därför från regeringen en samlad nationell strategi för riktlinjerna för medverkan, en strategi som tydligt anger såväl de utrikespolitiska som de försvarspolitiska målen och intressena och som skapar förutsättningar för ett väsentligt mer effektivt resursutnyttjande än . Med andra ord måste dessa mål kopplas till existerande resurser och till frågan om hur vi gör bäst nytta. Långt innan det konkreta erbjudandet om deltagande framförs måste ha kriterier för olika tänkta handlingsalternativ. De svenska internationella insatserna präglas av en tydlig geografisk splittring . tjänstgör ca 700 svenska män och kvinnor inom 14 olika missioner fördelat på fyra olika världsdelar. Det är en uppenbar kraftsplittring. På många platser utgör bidrag av endast en handfull personer. Bilden vittnar om en utsmetning av de förhållandevis begränsade resurser som står till buds. Varje separat konflikt som vi engagerar oss i kräver dessutom avsevärda stabs- och logistikresurser. Förhållandet blir mycket tydligt när vi tittar på kostnaden per anställd i utlandsstyrkan vid små och korta missioner. Där blir genomsnittskostnaden väsentligt högre än vid mera omfattande och långsiktiga internationella insatser. Att etablera och avetablera små förbandsenheter under förhållandevis korta missioner blir oproportionerligt kostsamt. Detta dåliga resursutnyttjande innebär att samlade bidrag blir mer begränsade än vad som annars skulle ha varit fallet. Verkningsgraden för de som budgeterats blir orimligt låg. Därför borde insatserna vara av mer långsiktig natur och koncentreras till färre områden. Det skulle ge ett större inflytande på operationen, och våra resurser skulle bli mer effektivt utnyttjade än . Som exempel kan nämnas det svenska deltagandet i den i där det svenska bidraget kommer att utgöra av den totala operativa truppstyrkan på 7 000 personer. Cyniskt, men inte förvånande, skriver de svenska kommunisternas eget parti: Om fortsättningsvis ska understödja humanitära insatser i FN:s regi ska det enligt finnas tydliga garantier för att svensk FN-trupp inte kan blandas samman med USA-alliansens stridande förband. Vänstern är alltså förblindad av USA-hat, motståndare till internationella gemensamma operationer för att främja demokrati, mänskliga rättigheter och rädda liv, ett Vänstern som länge tyckt att var en förebild, ett Vänstern som varit motståndare till nära nog alla internationella fredsinsatser. Man var emot . Man var emot insatserna i Kosovo. Och är man emot svenska fredsbevarande insatser. Sammantaget måste frågor ställas om när, var och hur de internationella insatserna ska genomföras för att våra begränsade resurser ska resultera i bästa möjliga hjälp för så många som möjligt. , och Stora sjöregionen är svårt sargade av svält och krig. Dessa områden kan karakteriseras som krutdurkar där fattigdom och diktatur kan tjäna som grogrund för terrorism. Dessutom påverkas utvecklingen och stabiliteten i närliggande regioner. Vi förespråkar en Marshallplan för demokratisering och utveckling i de nämnda regionerna. Planen ska vara utformad i samma anda som den plan som skapades för stöd och uppbyggnad av krigsdrabbade europeiska länder efter . roll som pådrivare av en utveckling mot demokrati i de berörda afrikanska staterna kan inte nog understrykas. FN har kallat för världens största humanitära katastrof, men man saknar förmåga att agera kraftfullt. Vi anser att det behövs ett kraftigt förstärkt europeiskt stöd till Afrikanska unionens i och att bör delta med trupp i en sådan insats. bör enligt vår uppfattning verka för att ska kunna delta i och bidra till verksamheten inom FN och dess underorgan, till exempel i WHO:s arbete med smittskydd. Den demokratiskt valda regeringen i representerar 23 miljoner invånare som saknar inflytande inom ramen för FN.