prot · GT0931 · 2005-11-16 00:00:00 — Visst blir det roligare när vi kan samarbeta nationellt och tillsammans med övriga europeiska parlamentariker. Jag ska begränsa mig och tala om ett beslut som jag tycker är viktigt, nämligen att har antagit ett förslag från mig om ökad översyn av marginaliserade gruppers demokratiska rättigheter. Vi talar ofta när det gäller som att alla har rätt att rösta. Det finns inga begränsningar kvar. De som inte har rätt att rösta lever någonstans på andra sidan eller längre bort. Men så är det inte. Även om vi i har rensat ut de texter i vår lagstiftning som begränsade för människor att rösta jag talar inte om åldersgränser finns de kvar runtom i på olika sätt. Men det är problem som ofta de som inte har rätt att rösta inte klarar av att driva själva. Deras möjlighet att ändra de nationella lagstiftningarna är inte tillräckligt tydlig. Därför har vi ett gemensamt ansvar att visa på dessa brister. I vissa länder tillåts inte militärer att rösta. I andra länder förbjuds människor som sitter i fängelse att rösta. Det finns förståndshandikappade och handikappade människor som nekas sina basala rättigheter vad gäller demokratiskt deltagande. Här i har vi ofta pekat på andras försumligheter. Därför är det viktigt att vi också granskar oss själva för att skapa större tyngd när vi talar om vikten av mänskliga rättigheter, demokratisk utveckling och rätten att rösta. Det handlar om att hörsamma och tillvarata rättigheter hos grupper som inte är röststarka. På detta sätt visar vi i grunden hur mycket vi värnar om mänskliga rättigheter. Jag minns när vi hade debatten om utvecklingsstördas rätt att rösta eller inte rösta. Det var ingen självklar kamp, och det var inte en grupp i som kan driva sina egna rättigheter, även om man mycket väl kan föra debatten tillsammans. Man behövde samverkan. Vi fick vara mycket av rösten och den som kämpade för utvecklingsstördas rätt att rösta i . Den kampen lyckades. Jag tror att vi kan lyckas att ändra förhållandet i många andra länder. Därför finns det i rapporten som har arbetat fram ett ställningstagande till förmån för rösträtt. Den innehåller mycket information. Den är genomarbetad. Jag blev glad när jag såg att den var så innehållsrik. Efter det att den nu har antagits är den ett redskap som vi ska återföra till vår riksdag som ett dokument att använda i dialog med andra parlamentariker. Men vi har framfört ställningstagandet som har tagit till vår egen regering med förhoppning och förväntan om att regeringen ska driva ställningstagandet vidare i de sammanhang där regeringen representerar . Vi har ytterligare en dimension i bristerna i människors rätt att rösta i , nämligen när vi alla röstar till . Alla människor har inte rätt att delta i val till . Därmed finns det också en demokratisk brist i . har möjlighet att påvisa det. finns det dokumenterat. Då ska vi ta fram det i sammanhang där vi diskuterar europeiska frågor i form av representativitet och möjlighet att vara en kraft för demokratisering. Jag hoppas att parlamentarikerna också ska ta till sig rapporten och driva den i . Det var en kort rapport och en förhoppning om att vi tillsammans ska driva frågan. Jag ska avsluta med att säga något som jag kommer att återkomma till vid ett annat tillfälle. Jag ska flagga för som en följd av toppmötet i att kommer att ha en kampanj i samverkan med förhoppningsvis många andra partner, , institutioner, parlament, och så vidare, som ska handla om våld mot kvinnor. Det är fråga om mänskliga rättigheter där vi har mycket att bidra med från . Det här året när vi ska ha en kampanj för kvinnors rättigheter, att inte mötas av våld vare sig i hemmet eller på gator och torg, är något jag hoppas att ni kommer att vara en del av och att det ska vara framgångsrikt. Det finns så mycket att bidra med från svensk sida, både om vad som är negativt men också om positiva saker, till exempel stora framgångar i vår lagstiftning och arbete med attityder och samhällsförändringar. 96 (): Det är bra att vi har den här informationen om verksamhet . Det är knappast en debatt eftersom vi som är ledamöter i är överens, och flera har talat här om det. Det här är ett bra sätt att påminna om att inte bara är EU. Även om huvudinsatserna i vår Europapolitik självklart kommer att ligga i EU måste vi också engagera oss utanför själva unionen. Då har med inte bara 46 medlemsstater utan också 800 miljoner invånare väldiga möjligheter. är den enda riktigt paneuropeiska organisation vi har i dagens . Det är i som de värderingar knäsattes som bär upp det nya EU. Det är bra att tänka på det. Medlemskretsen i har växt varefter demokratin har fått starkare fäste i övriga länder. Att demokratikrav är allvarligt menat visades till exempel 1967 när uteslöts och inte fick komma tillbaka . När hade fallit och upplösts fanns det plötsligt ett stort antal länder som återetablerats i . De sköra demokratierna behövde stöd och utbildning. Det ansvaret tog på sig och accepterade länderna som medlemmar men ställde hårda krav på en demokratisk och rättsstatlig utveckling med full respekt för de mänskliga rättigheterna. har för de staterna blivit livlinan till demokrati och europeisk gemenskap. För många av dem är det naturligtvis träningsläger för att komma in i EU. Det är i i som de blivande EU-länderna såg till att rättssamhället etablerades, att rättvisa vallagar antogs, att domare och andra jurister utbildades, att korruption uppmärksammades och motarbetades, att nyhetsmedier fick anständiga lagar att arbeta under liksom att skolornas historieböcker ändrades så att traditionella stereotyper och överdrifter nyanserades och att interreligiös och interkulturell dialog främjades. Allt det har vi att tacka för. Jag vill också berätta om den valövervakning som jag deltog i tillsammans med nu senast i . Jag har också deltagit som valövervakare i . Jag har kunnat konstatera att det tyvärr i de nya länderna inte ännu är vad vi kräver, nämligen free and fair elections. Här finns det mycket att göra. Men det är också viktigt att komma ihåg när det gäller valövervakning att det inte är något som tvingar på länderna. Det kommer inbjudningar från länderna med begäran om att och andra internationella organisationer ska övervaka länderna. De vill bevisa att de är på väg åt rätt håll även om det fortfarande finns mycket kvar att göra. Det finns också ett stort antal NGO:er, eller frivilligorganisationer, som är engagerade i valövervakning. Allt detta bidrar till att dessa länder känner ett stöd och ett engagemang för den demokratiska utvecklingen i länderna, och jag har kunnat konstatera att det är väldigt uppskattat av representanter från länderna. Det var i praktiken grundvärderingar som sammanfattades i de så kallade politiska Köpenhamnskriterierna, vilka EU ställde upp som villkor för att nya länder ska kunna få bli medlemmar i unionen. enorma betydelse för utvecklingen i måste vi lyfta fram mycket mer aktivt än man har gjort. Det har blivit alldeles för mycket koncentration på vad EU gör. Skillnaden mellan och EU är att inte kan ålägga länder att lagstifta. utfärdar rekommendationer till länderna väl så starka rekommendationer men kan alltså inte tvinga länderna att anta dem. Det är en uppgift för oss här i riksdag att arbeta för att dessa länder verkligen genomför rekommendationer. Det brister också från svensk sida det finns ett antal kloka rekommendationer som har utfärdat men som ännu inte har antagit. Det är uppenbart att kan lämna viktiga bidrag när det gäller alleuropeiska problem, som främlingsfientlighet, människohandel, migration och terrorism. De här frågorna måste lösas genom samarbete i alla länder i , inte bara inom EU. Själv har jag, fru talman, kommit att engagera mig i en mycket speciell fråga, och det handlar om kampen mot barnaga i medlemsstater. Bara 15 länder av de 46 medlemsstaterna har lagstiftning som förbjuder föräldrar och andra att slå barn, att aga barn. Vi har från svensk sida fantastiska möjligheter att gå i bräschen för det här, med vår lyckade lagstiftning mot barnaga . Jag har talat mycket om detta. Jag har väckt en motion om det och har varit rapportör för det i , och jag ser att det går framåt. När jag skrev min motion var det bara 9 länder som hade förbud mot barnaga, och är det i alla fall 15. Det gör att det känns väldigt meningsfullt att fortsätta kampen för detta. Jag vill passa på att berätta att den kampanj som har utlyst mot våld mot kvinnor och barn kommer att äga rum , 2006. Det är den prioriterade fråga som kommer att driva kampen mot våld mot kvinnor och barn. Därför är jag också väldigt glad att kunna berätta för er att kommer att ordna en konferens här i riksdag som handlar just om våld mot barn. Jag hoppas att många riksdagsledamöter kommer till kammare, framför allt , för att lyssna på en rad spännande inlägg och debatt om detta. Vi har från ingen reservation i det här betänkandet det har inte heller något annat parti och jag tänkte bara säga ett par ord om den motion från som behandlas i betänkandet. Där säger vi att bör uppmärksamma homosexuellas, bisexuellas och transpersoners rättigheter särskilt när det gäller de delar av som inte ingår i EU eller som är ansökarländer. Det är precis så, som utskottet framhåller, att inte uttryckligen innehåller sexuell läggning som diskrimineringsgrund. Men praxis har slagit fast att konventionens diskrimineringsskydd omfattar sexuell läggning. Här måste , vill jag verkligen betona, fortsätta att aktivt driva frågan om skyddet mot diskriminering på grund av sexuell läggning. Vi får väl i den svenska delegationen ta tag i frågan ordentligt igen för att driva den framåt. Det är inte lätt. Mina egna erfarenheter är att det tyvärr finns alldeles för mycket av konventionellt och konservativt tänkande och brist på nytänkande när det gäller värdegrundsfrågor i . Jag känner att vi från svensk sida ändå kan driva de här frågorna framåt. Avslutningsvis, fru talman, behöver vi en ständigt intensiv och levande debatt, inte bara om EU utan om hela vårt gemensamma . Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 20 §.) Föredrogs utrikesutskottets betänkande 2005/06:UU7 Graduate School of (prop. 2005/06:1 delvis). Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 20 §.) 15 § Avveckling av militärdistriktsorganisationen Föredrogs försvarsutskottets betänkande 2005/06:FöU2 Avveckling av militärdistriktsorganisationen (prop. 2004/05:160). 97 (): Jag vill inleda med att yrka bifall till reservationen. Vi är beredda att ta ett ansvar för avvecklingen av militärdistriktsorganisationen, men detta under förutsättning att regeringen klart säger hur frågorna ska lösas. Det uppstår en massa frågetecken om inget kommer i stället för den avveckling som föreslås och som troligtvis kommer att klubbas igenom här . Försvarsmaktens samverkan vid krishantering måste lösas. Regeringen mumlar nu i skägget. Vad vill egentligen regeringen? Vad gör att ni duckar i utskottet och låter er nöjas med att kapa en organisation utan att tala om vem som ska göra deras arbete ? Besked om detta ska komma, som det sägs, . Frågan får då gå till regeringens förlängda arm här i kammaren , , som kanske har svaret. Vi ska veta och påminna oss att försvarsbeslutet vidgade säkerhetsbegreppet och att detta nu omfattar även icke-militära hot, alltså vid sidan av väpnade anfall. Vi ska helt enkelt ha en helhetssyn på hot och risker av olika slag, och vi ska vara klara på hur samhällets risker och kriser hanteras. Därför är det viktigt att vi har ledningsrollen klar för oss. Det är den ledningsfrågan som vi diskuterar här , eller rättare sagt avvecklingen av den ledningsfunktionen. Vi måste ha med i tankarna då vi tar upp detta ämne. Det som skedde då var ett klart och tydligt exempel på ett asymmetriskt angrepp. Vi måste vara klara på att det osannolika nu kan vara en realitet kanske har vi ? Var det som hände i , eller kan det hända här i stillsamma och neutrala ? Vi vet att allt kan hända utan förvarning, och vi måste ha en förmåga att hantera denna typ av angrepp vi har inte den nationella förmågan . Ledningsfunktionen är viktig! Den ska vara glasklar! Det blir den inte efter det beslut som troligtvis kommer . Vi kan också notera att den så kallade framtiden redan är här då det gäller den typen av angrepp. Ett asymmetriskt angrepp är ett angrepp där någon utnyttjar sin egen styrka och förmåga för att på ett oväntat och oförutsägbart sätt målmedvetet attackera vårt demokratiska öppna samhälles svagheter och känsliga gränssnitt. Då måste det finnas en klar ledningsfunktion. Det kommer det inte att finnas om regeringens förslag nu går igenom. Då hugger man av ett av bordets fyra ben, men berättar inte vad som ska ske efter den kapningen. Ett bord med tre ben är ett bord med problem. Det räcker inte med dessa rader: Regeringen kommer senare att besluta om fördelningen av militärdistriktsgrupperna på andra organisationsenheter. är alltså ordet. När då senare? Och hur länge vågar, kan och ska vi vänta? Det kanske också kan ge svar på . Vilka hot kan det röra sig om och som finns över oss? Det kan gälla elförsörjningen telefunktionerna IT-systemen medier vattenförsörjningen livsmedelskedjan kemiska industrier kärnkraftverk kommunikationer evenemang nyckelpersoner och deras anhöriga. Vi kan ta som ett exempel då det gäller skyddsverksamhet. Här finns ett otal anläggningar som måste skyddas. Klarar vi det? Klarar vi ledningsfunktionen av denna skyddsverksamhet om den föreslagna nyordningen genomförs? Det räcker då inte med, som jag sade, att vi senare ska få besked om hur det här ska lösas. Det finns en rad civila myndigheter som är av avgörande betydelse och där det måste ske en stor samordning. Det gäller länsstyrelser länspolismyndigheter räddningstjänster landsting. Det måste finnas resurser på detta område, och det måste vara klart och konkret vem och vilka som ska svara för olika uppgifter. Det är bara att konstatera fakta, att om man inte är förberedd, om man har ont om resurser, om man har kompetensbrist och om man inte har övat blir en liten kris snabbt en stor kris. Vi säger i vår alliansmotion: Om styrning och samordning brister mellan civila och militära myndigheter kommer resurserna inte till nytta. Vi vet också vad som skrevs i den så kallade : Med tanke på den breddade hotbild som föreligger från den internationella terrorismen måste vi vilja och kunna använda samhällets samlade resurser på ett effektivt sätt. Vi måste låta Försvarsmakten med dess kapacitet finnas med att stå utanför vore oklokt. Försvarsmaktens resurser måste kunna komma till praktisk användning i polisens terroristbekämpning när så behövs och är möjligt och lämpligt. Är det så jag ställer frågan till majoritetens företrädare i dagens debatt att ni inte tycker att det i det framtida insatsförsvaret och i den beslutande insatsorganisationen finns krav på eller behov av en regional eller territoriell ledning som motiverar en särskild insatsorganisation? Hur ser ni på ledningsfunktionen? Det är inte kriget som står som det största hotet utan någon sorts terroraktion som finns i en gråzon mellan fred och krig. satsar vi i huvudsak på internationella insatser, och det är bra. Men vi känner på något sätt att ingen vill ta tag i vad som ska ske i den så kallade gråzon som jag just talat om. Precis som vi har påpekat i vår motion är enigheten stor om att vi måste kunna satsa samhällets alla resurser om så skulle behövas. Vi har haft stora översvämningar, stormar och andra naturkatastrofer, både inom och utom landet. Vi säger också att en effektiv samverkan i sin tur förutsätter planering, övning och nätverksbyggande mellan de inblandade. : Om styrning och samordning brister mellan civila och militära myndigheter kommer resurserna inte till nytta. Den regionala krishanteringen är komplex. Avsaknaden av tvärsektoriella beslutsbefogenheter ökar kraven på samförstånd och lojalitet mot övergripande prioriteringar. Det är vår bestämda uppfattning att den operativa insatsledningen, Opil, inte ensamt kan fylla det tomrum som en avvecklad militärdistriktsorganisation lämnar efter sig. Som jag sade tidigare är vi beredda att ta ansvar för en avveckling av . Men först måste regeringen, helt enligt de resonemang som fördes både i försvarsbeslutet och i Försvarsberedningens slutbetänkande, lämna besked om hur Försvarsmaktens samverkan vid krishantering ska ske. Det är detta besked vi väntar på. Det är detta som är det viktiga för oss, och det är det som vi måste få svar på. Det räcker alltså inte, enligt vår mening, att vi senare ska få besked. Det som skiljer oss mest åt är, som ni har förstått av mitt anförande, att regeringen och de tre regeringsbärande partierna här i tydligen inte anser att det behövs något just nu i stället för den hotade organisation som säkert kommer att klubbas och läggas ned. Har jag uppfattat det rätt? Jag ställer frågan till dem som kommer efter mig från de regeringsbärande partierna, , och . Vi ställer oss inte bakom nedrustningsförslaget förrän vi har fått något annat i stället. Jag yrkar alltså bifall till reservationen. 98 (): Militärdistrikten i svarar för ledningen av enheter inom Försvarsmakten. De svarar för säkerheten på denna myndighet, och de har till uppgift att samverka med civila myndigheter i händelse av kriser och svåra påfrestningar. Det får, fru talman, inte råda något som helst tvivel om att den avveckling som nu är beredd att fatta beslut om kommer att få följder för vår samlade förmåga att hantera just kriser och för den delen också väpnade konflikter. Samverkan med civila myndigheter i händelse av kriser drabbas på det sättet att resurserna för samverkan inom Försvarsmakten nu blir mindre och att det blir en sämre geografisk täckning. Som redogjorde för är det fyra orter i det här landet som eventuellt kommer att få någon form av samverkansresurs inom myndigheten. I vår kommer det kanske en krishanteringsproposition till . Inför denna proposition har funderat mycket över hur vi ska stärka vår beredskap generellt när det gäller att hantera kriser. Den viktigaste slutsatsen som KBM, , drar är att vi måste stärka den generella beredskapen. Vi ska alltså inte rikta in oss på enskilda hot eller typer av hot, utan vi ska se till att vi har en förmåga att hantera kriser av vad slag det vara må. I sitt förslag till regeringen som heter Så vill vi utveckla krisberedskapen skriver myndigheten att vi behöver bli ännu bättre på att samverka med varandra i det svenska krisberedskapsarbetet. Det gäller på alla nivåer i samhället, även mellan offentlig och privat sektor. När det gäller ledningen av Försvarsmaktens stöd till samhället går förmågan även på detta område ned. Vi kommer att ha alla våra ledningsresurser samlade på en enda plats i landet. Det ökar sårbarheten för våra ledningsresurser. Det begränsar också våra möjligheter att leda många förband . Jag har gjort min plikt som riksdagsledamot och rest till där arméns taktiska kommando och den operativa enheten finns. Det är de enheterna som kommer att leda samtliga militära insatser . Jag har ställt frågan till cheferna för de här organisationerna om de efter det att garantera att vi har kvar en möjlighet att leda militära förband, som vi till exempelvis gjorde i samband med orkanen . Vid det tillfället var över 20 olika militära förband i insatta i krisarbetet. Jag har fått ett väldigt tydligt svar att det kan de. Den operativa enheten och Armétaktiska kommandot menar att man klarar av en sådan stor ledningsuppgift om krisen på nytt skulle vara framme. Det här beskedet måste jag som riksdagsledamot lita på och ta till mig, och det har jag gjort. Det är också det som har gjort, som tidigare var inne på, att även vi inom har kunnat ställa oss bakom ett förslag som innebär att ledningsresurserna reduceras. Lite annorlunda är det om en väpnad konflikt skulle drabba vårt land. Hur osannolik en sådan situation än kan framstå i vår fredliga tid blir svaret att då är det knappast möjligt att från ett enda ställe i landet leda alla de omfattande operationer som blir aktuella. har en allt mindre insatsorganisation, har vi kunnat läsa i tidningarna . Men i händelse av en väpnad konflikt är det inte bara fyra bataljoner insatsförband som ska ledas, utan det är 65 hemvärnsbataljoner över hela landets yta som också ska involveras i det här systemet. De 65 hemvärnsbataljonerna ser alla olika ut. De har olika utrustning, olika personalsammansättning med mera. I det sammanhanget tror jag att det blir omöjligt att klara denna ledning från ett enda ställe. Vi är i en situation i Försvarsmakten då vi måste åstadkomma mer med mindre resurser. Det har gjort att prioriteringar blivit nödvändiga. Jag gläds åt att jag ser en viss skillnad mellan utskottsmajoritetens sätt att resonera och det anslag som finns i propositionen. Majoriteten i försvarsutskottet erkänner att fyllt viktiga funktioner och att förmåga när det gäller ledning och samverkan nu kommer att bli mindre. är det mot den bakgrunden förvånande att majoriteten i utskottet är beredd att ta ansvar för en avveckling utan att skaffa sig garantier för att den organisation som avvecklas ersätts av någonting annat. Så är det, fru talman! De folkvalda i duger till att avveckla organisationer i , men vi har inte regeringens förtroende att få inflytande över vilka alternativ som ska komma i de avvecklade organisationernas ställe. Innebörden och betydelsen av detta är att efter det att är avvecklad kan regeringen utan att höra folkvalda avveckla, förändra eller minska på de säkerhets- och samverkansgrupper som Försvarsmakten nu planerar för , , och . Det är oppositionens uppgift att kritiskt granska regeringens politik och att försöka förstå dess syften. hade Försvarsmakten fyra olika huvuduppgifter. Men i och med inledningen av det här året återstår enbart en: Huvuduppgiften är att föra väpnad strid. Det uttalandet har varit föremål för en del diskussioner. Jag menar, fru talman, att regeringen undan för undan har kommit att göra en närmast fundamentalistisk tolkning av uppgiften så som den har formulerats. Jag tror att avvecklingen av militärdistriktsorganisationen ska ses i ljuset av att regeringen medvetet försöker ge Försvarsmakten en mindre roll i den civila krishanteringen. Jag konstaterar att det beställts en utredning av Försvarsdepartementet om hur vi i ska bli bättre på att ta emot stöd när vi drabbas av en kris som eller . I det pressmeddelande som gick ut från Försvarsdepartementet när uppdraget gavs till nämndes över huvud taget inte Försvarsmakten som en aktör i sammanhanget. , just , går på en pressträff igenom hur efter och har stärkt sin beredskap när det gäller att hantera kriser som sker utanför vårt lands gränser men som drabbar svenska medborgare. Vid denna presskonferens deltar och . Men Försvarsmakten deltar inte detta trots de insatser som Försvarsmakten svarade för efter då man tog ansvar för att transportera hem från bortre avlidna och för den delen också skadade och då man hanterade avlidna människors kroppar här i . Jag menar att det finns två skäl att erkänna Försvarsmaktens roll inom den civila krishanteringen. Försvarsmakten har unika resurser. De resurserna är betalda. Om de erfordras i ett civilt sammanhang är det en självklarhet att de ska komma till användning på bästa sätt. Jag kan också konstatera att när det gäller internationella insatser går utvecklingen i fråga om uppdragets natur egentligen i motsatt riktning. som vi i eventuellt ska hantera en militär konflikt ska våra soldater ta hand om genderfrågor i byarna bredvid ett sådant slagfält. Där blir uppdraget mer och mer komplicerat, och där inser vi att militära resurser också kan användas för civila ändamål. Jag yrkar bifall till reservationen i betänkandet. 99 (): Vi debatterar här betänkandet Avveckling av militärdistriktsorganisationen. främsta uppgift är att svara för territoriell verksamhet, utbildning av hemvärns- och frivilligpersonal och stöd till det civila samhället.