prot · GT0945 · 2005-12-06 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 2 § Meddelande om skriftliga frågor och svar under juluppehållet Tredje vice talmannen meddelade att skriftliga frågor som lämnats kl. 10.00fredagen den 13 januarikl. 10.00 skulle besvaras senast efter det att frågan framställts. Meddelandet hade delats ut till kammarens ledamöter. 3 § Anmälan om fördröjt svar på interpellation Till hade inkommit följande skrivelse: Interpellation 2005/06:149 Till Interpellation 2005/06:149 av () Vräkta barnfamiljer kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inbokade engagemang. 4 § Anmälan om inkomna uppteckningar från EU-nämndssammanträde Tredje vice talmannen anmälde att uppteckningar från sammanträde inkommit. 5 § Förnyad bordläggning Föredrogs och bordlades åter betänkande 2005/06:SfU1 betänkande 2005/06:FiU7 betänkande 2005/06:LU7 betänkanden /06:NU3 och NU6 betänkande 2005/06:SkU11 6 § Försvar samt beredskap mot sårbarhet Föredrogs försvarsutskottets betänkande 2005/06:FöU1 Försvar samt beredskap mot sårbarhet (prop. 2005/06:1 delvis). 1 (): Många medborgare och anställda inom Försvarsmakten är oroade för Försvarsmaktens framtid. Jag får nästan samtal, brev och mejl från oroade anställda och medborgare som kraftfullt ifrågasätter regeringens hantering av försvaret. Jag måste erkänna att ibland är jag själv också oroad. Som ordförande i utskottet har jag större insyn och förmodligen bättre vetskap om de försvarspolitiska processerna än vad de flesta medborgare och anställda har. Jag önskar att jag utifrån min horisont kunde lugna oroliga anställda och medborgare. Men att säga att jag känner förtroende för regeringens hantering av försvarspolitiken vore att ljuga. Regeringen har gång på gång visat bristande omdöme i ett flertal sammanhang, och detta i frågor som är vitala för vårt försvars framtid, som jag ser det. I detta anförande ska jag beröra några av de brister som finns i den av regeringen förda försvarspolitiken. Jag kommer att peka på en del brister i det betänkande som utskottsmajoriteten presenterat och presentera min syn på vad som måste förbättras. Jag måste inledningsvis beröra det kanske mest anmärkningsvärda som skett i svensk försvarspolitik i modern tid. Jag menar naturligtvis det faktum att regeringen ingick något så ovanligt som en generell överenskommelse med sina stödpartier och . Denna överenskommelse innebär att inga viktiga beslut kan fattas rörande svensk försvars- och säkerhetspolitik utan att de på förhand godkänts av och . Det handlar alltså om en på förhand given generell vetorätt för de två mest försvarsfientliga partierna i svensk politik. Jag måste erkänna att Socialdemokraterna förvånar mig. Uppgörelsen ger i praktiken stödpartierna vetorätt över vilka förmågor som ska bevaras och utvecklas i det svenska försvaret, vilken materiel som ska utvecklas och anskaffas samt hur den nationella krishanteringen ska utformas. Det betyder att miljöpartister och vänsterpartister som, var för sig eller tillsammans, motsätter sig hela eller delar av säkerhetssamarbetet inom EU, uppbyggnaden av snabbinsatsförmågan och den svenska insatsen i får rätt att diktera de avgörande delarna i svensk försvars- och säkerhetspolitik. är till exempel motståndare till att EU-länderna ska bistå varandra i händelse av terrordåd. Hans parti motsätter sig att Försvarsmakten ska stödja polisen om utsätts för storskaliga terrorattacker. Men det som upprör mig mest i den här uppgörelsen är att osäkerheten i det svenska försvaret blir än större när det parti som vill avveckla försvaret ges långtgående makt i frågan. Osäkerheten eskalerar i och med att den inte heller håller vad den lovar. Pengar som försvaret självt lyckats spara använder regeringen till andra områden, och detta trots att den så sent som , under den försvarskonferens som äger rum i , utlovade de sparade miljarderna till just Försvarsmakten. Inför försvarsbeslutet eftersträvade en bred samförståndslösning med regeringen kring försvars- och säkerhetspolitiken. Jag anser fortfarande, trots regeringens kallsinniga avvisande, att försvarsfrågan bör vara en uppgörelse som en större del av den här församlingen, , kan ställa sig bakom. Så är inte fallet . Det är viktigt för landets trygghet i stort, det är viktigt för trovärdighet i världen och det är också viktigt för alla anställda inom Försvarsmakten. Hoten mot säkerheten i världen har förändrats. Gamla hot har ersatts med nya, vilket betyder att de metoder som tidigare syftade till att garantera säkerhet är adekvata. De flesta bedömare är överens om att värderingar och hotbilder tycks vara mindre beständiga efter det slut. Försvarets roll i det här sammanhanget har varit att ge vår befolkning en möjlighet att leva i fred, frihet och säkerhet enligt de demokratiska grundvärden som vi har. byggde vi upp den förmågan här hemma i ett nationellt perspektiv. För att leva i säkerhet måste vi tillhöra ett säkert , och då måste vi vara ute i och vara aktiva i den europeiska säkerhetsdimensionen. När vi väl hamnat där inser vi att säkerhet också avgörs i andra delar av världen. För tillfället pågår, såvitt jag känner till, ett 70-tal väpnade konflikter runtom i världen. Antalet väpnade konflikter i och mellan stater visar på ett stort behov av internationella kris- och konflikthanteringsförmågor. Efterfrågan på svensk medverkan från såväl FN som Europeiska unionen och för all del även Nato är stor. har ett gott rykte internationellt, och bidrag skulle kunna bli avsevärt större, tycker jag. deltar med ungefär 780 personer i omkring 15 olika missioner världen runt. Jag anser att bör höja sin ambitionsnivå när det gäller internationella insatser. De internationella insatserna för mycket gott med sig och är bland annat viktiga för uppbyggnaden av vår nationella försvarsförmåga. De bidrar också till ett ökat svenskt inflytande både över den enskilda operationen och missionen och också över internationell krishantering i allmänhet. Svenskt försvar bör enligt min mening klara av att leda och delta i två insatser av bataljonsstorlek, samt några mindre insatser i fredsbevarande missioner. Vi ska också, tycker jag, delta i och ha förmåga att sätta upp en egen battle group. För att klara av kommande åtaganden behöver en strategi för sina internationella insatser. En sådan saknas . Innan erbjudande om deltagande framförs måste för sig själv ha kriterier för vilka olika handlingsalternativ vi kan tänka oss, vilka förband som ska skickas vart och självklart i vilken omfattning. Om flera insatser skulle bli aktuella kan vi tänka oss att prioritera. Då är det viktigt både för oss själva och för andra att vi har prioriteringskriterierna fastställda och klara för oss. Strategin för internationella insatser bör enligt min mening utgå från en utrikespolitik som baseras på solidaritet, mänskliga rättigheter, fred och demokrati. Svenska insatser ska sträva efter att minimera lidande och ge bästa möjliga hjälp till de människor vars fred och frihet är hotad, eller rentav inte finns. Utgångspunkten ska också vara bredare än att enbart handla om militära operationer och missioner. Kristhantering och civila delar ska självklart finnas med. Exempel på bidrag som jag tycker att vi ska kunna ställa upp med är hjälp med att bygga upp ett fungerande rättsväsende, polisutbildningar och ett allmänt demokratibygge. Svenska soldater ska i första hand, som vi alla vet, användas för fredsbevarande insatser. Anställd personal i försvaret ska även kunna medverka i fredsframtvingande insatser. Målet för svenskt deltagande i internationella insatser bör, om jag får mynta ett uttryck, vara smalare men djupare. ska satsa på ett färre antal missioner och kunna delta med en större trupp per plats. är de internationella insatser som deltar i enligt min uppfattning alldeles för splittrade. Många missioner är små. Det leder till höga kostnader i form av omfattande stabs- och underhållsresurser. Kontentan blir att vi får mindre verksamhet för varje avsatt krona. Genom större och färre operationer där vi har komparativa fördelar använder vi bättre de pengar som kan avsättas till det här området. På det sättet hjälper vi ju fler människor. Inom det svenska försvaret pågår just nu en av de större, kanske den största, militära reform som har genomfört. Försvarsmakten förändras från ett invasionsförsvar till ett flexibelt insatsförsvar som både ska kunna medverka vid internationella insatser och, självklart, försvara . Denna omställning är inte lätt för oss. I andra länder där liknande omställningar har genomförts eller är på väg att genomföras är det, kan vi konstatera, inte enkelt. I har omställningen visat sig vara en långdragen process som är både svår och kostsam. Det blir inte heller enklare av att regeringen ideligen förändrar förutsättningarna och brister i styrning och uppföljning. Att man nu också ger försvarsfientliga partier vetorätt över politikområdet ställer den framtida försvarsmakten inför en närmast omöjlig situation. Jag hoppas att regeringen tar försvarspolitiken på ett större allvar . Det är högst önskvärt med breda samförståndslösningar rörande försvars- och säkerhetspolitiken. Det är viktigt för trygghet i stort, och det är viktigt för trovärdighet i världen. Jag vill yrka bifall till reservation nr 4 Internationella insatser. 2 (): Jag inleder med att yrka bifall till reservation nr 1 Anskaffning av viktigare materielprojekt. Behövs det svenska militära försvaret? Det är en fråga som jag ofta får från allmänheten och från dem som är intresserade av frågan i sig. Den vanliga uppfattningen, åtminstone om man kommer från som jag, är att det är en oerhört viktig fråga så länge förbandet finns i ens närhet och skapar jobb och tillväxt för regionen. När det gäller industriorterna väger industrijobben väldigt tungt. Det är också en anledning för många att hävda att det militära försvaret är viktigt. Det finns några som intresserar sig för säkerhetspolitiken och konstaterar att ligger där det ligger och att vi alltid kommer att behöva någon form av militär förmåga för att säkra vårt territorium. Till de tre ganska generella bilderna har det fogats ännu en uppfattning, nämligen: Ska vi ha ett försvar som grundas på ett stöd från två försvarsfientliga partier, och Vänstern? Det är en fråga som, enligt min mening, har tillkommit i den allmänna diskussionen. behöver ett militärt försvar dels för skyddet av territoriet, dels för deltagandet i de internationella tjänsterna. En ytterligare uppgift är bekämpandet av terrorismen. De tre sakerna är grundläggande och kommer att vara det för det militära försvaret framgent. Någon säger stormen . Javisst, där gjordes väldigt fina insatser som kanske i vissa delar var avgörande. Men stödet till det övriga samhället är inte dimensionerande för Försvarsmakten. Jag skulle också kunna säga att alla länder har en armé sin egen eller någon annans. Tyvärr präglas den säkerhetspolitiska debatten i alltför stor utsträckning av det vidgade säkerhetsbegrepp som inte är styrt av något. Det är stormar, snöoväder och sådant som mer är slumpens skördar än något som påverkas av ett land eller organisation. I den kantringen av debatten ligger en uppenbar risk att pendeln har slagit för långt åt något håll. Man negligerar den militära dimensionen i säkerhetspolitiken. Det finns inget nollsummespel mellan det civila försvaret och den militära säkerheten. Händelserna i visar ganska väl att det oväntade kan inträffa när som helst. Den säkerhetspolitiska situationen är annorlunda än , under det tid. Det innebär att vi måste anpassa våra strategier efter den förutsättning som gäller för att kunna möta hoten på ett bra sätt. Ingen skulle komma på tanken att vårt fotbollslandslag skulle spela med samma teknik och taktik som VM-laget 1994 eller 1958. Dagens hotbild är annorlunda och kräver sina lösningar. Det är nationalstatens uppgift att ansvara för landets yttre och inre säkerhet. Den här tröskeln och förmågan utgör en garanti eller försäkring mot en oväntad och ej önskvärd utveckling i vårt närområde. behöver en militär förmåga för att vi ska säkra våra gränser och hävda vår suveränitet. Det är en grundläggande uppgift för det svenska försvaret. Här har inte regionalpolitiken, trots att man är östersundare, och inte industripolitiken heller för den delen, något företräde eftersom vi vill ha en så bra och tillgänglig förmåga som möjligt när det beger sig. Men, säger någon, det enda som verkar intressera både Försvarsmakt och politiker är de internationella operationerna. Det kan ju inte ligga i nationens intresse att ständigt ligga ute med missioner i andra länder, till och med i . Detta, fru talman, är dock ingen motsats. Det är två sidor av samma mynt. Genom att gemensamt med andra nationer, frihetsälskande sådana, på ett proaktivt sätt agera innan det är för sent bidrar vi på det sättet till en global säkerhet. Den internationella insatsen blir då dels en biståndsinsats i sig, dels bidrar den till ökad säkerhet för vårt eget land. Den främsta uppgiften är de internationella insatserna. De är viktiga från det humanitära perspektivet men också för vår egen säkerhet. Vår säkerhet förbättras om vi gemensamt med andra deltar i operationer i internationell verksamhet. Det handlar om att hantera konflikterna på bortaplan så att vi slipper absorbera konsekvenserna här hemma. Krig och konflikter kan tränga sig på den svenska vardagen i form av försämrade handelsrelationer, diplomatiska förvecklingar, flyktingströmmar och allmän oordning i vårt närområde. Detta kan vi förhindra genom de internationella operationerna. När vi diskuterar säkerhet måste vi särskilt beakta den säkerhet som gäller för den enskilde soldaten i internationell tjänst. Vi måste leverera det bästa vad gäller utbildning och materiel. Kan vi ställa upp med det bästa? Skapar vi de bästa förutsättningarna från den politiska nivån, vidare över myndigheten och ut till förbanden? Hänger hela kedjan ihop från riksdagsbeslutet till regleringsbrevet och ut i organisationen? Enligt min mening gör den inte det. Försvarspolitiken vilar på en alltför osäker grund beroende på regeringens samarbete med Vänstern och . I själva verket utgör det stödet rena gungflyn när dessa försvarsfientliga partier fått vetorätt inom försvars- och säkerhetspolitiken. Låt mig ge några exempel. Om vi börjar med heter det att allmän och total militär avrustning är det långsiktiga målet. Försvaret ska helt och hållet bli ett civilt försvar. Vidare ska återgå till en traditionell neutralitetspolitik och våra regementen omvandlas till miljövärnsregementen. Vänstern vill att solidaritetsprincipen inte ska gälla. Vi ska inte hjälpa något annat EU-land, och inget EU-land, förmodar jag, ska kunna komma och hjälpa i händelse av att något oväntat inträffar. Inte heller omfattas man av den säkerhetspolitiska doktrinen. Man anser vidare att det är budgetuppgörelsen som är grunden för försvarspolitiken, inte behovet. ska inte vara med i EU:s försvarsmaterielsamarbete, och FN-mandatet är ett ovillkorligt krav för svensk medverkan i internationella insatser. Beträffande Partnerskap för fred är det en otänkbarhet för att delta i övning och insatser inom ramen för detta samarbete. Försvarsministern har många frågor att besvara. Hur kommer regeringen att agera om en akut situation uppstår och vi från EU:s sida inte har ett FN-mandat att agera? Kommer man att ställa sig bakom vetot från och säga nej till aktionen beroende på deras ställningstagande? Kan och Natoländer vara med och öva inom ramen för eller med tanke på deras förhållningssätt i dessa frågor? Ska aktivt bekämpa solidaritetsklausulen i EU mot bakgrund av vad jag redovisat? Hur ska man kunna hantera ambitionsökningen i internationella insatser, från drygt 700 upp till 2 000 man, när man skär i anslagen? Och inte bara det det anslag som Försvarsmakten fått håller man inne för att klara budgettaket. Det som jag nu redovisat är inget rabiat ideologiskt förhållningssätt till Vänstern och . Det är ett konkret bevis på att regeringen måste bryta samarbetet med dessa försvarsfientliga partier för att kunna bevara trovärdigheten i försvaret, i försvars- och säkerhetspolitiken. Antimilitarister anarkister, skulle jag till viss del kunna säga och kommunister kan inte få vetorätt inom försvarspolitikens områden. säkerhet och vårt internationella anseende måste vara viktigare än att v:s och mp:s partistyrelser godkänner försvarspolitiken. försvarspolitik måste ha mer gemensamt med Nato, och framför allt med EU, än med gammelkommunister och antimilitarister. Det är emellertid inte bara trovärdigheten för svensk försvarspolitik som får sig en törn av samarbetet. Det gäller även genomförandet av försvarsreformen. Det går inte att ropa på mer internationella insatser och spara och skära ned på verksamheter. Det äventyrar, enligt min mening, såväl säkerheten i sig för den enskilde som kvaliteten. Det är nu ja, det kanske är ända , more or less som tilldelade anslag inte fått utnyttjas. beslutar om pengar till Försvarsmakten, och sedan håller regeringen inne en del av anslaget så att inte budgettaket spräcks. Misshushållning med statsbudgeten leder alltså till panikinbromsningar för Försvarsmakten, som i stort sett har tre olika möjligheter att hantera den akuta situationen: minskad övningsverksamhet, färre värnpliktiga, senareläggning av materielanskaffning kanske dessutom att internationella insatser får lägre prioritet. Med tanke på att vi har soldater i internationell tjänst är tvärbromsningar som drabbar förbandsverksamheten den mest allvarliga besparingen. Men självklart sänker det också moralen och trovärdigheten när man får höra att övningar genomförts utan ammunition beroende på panikinbromsningen. Det för tankarna till Repmånad när man får höra att soldater under framryckning i samband med övning får order om att låta som maskingevär för att på så sätt öka trovärdigheten i övningen. Låt anslaget vara, försvarsministern. Se till att i stället panikbromsa på biltullar, på friår och på järnvägsspår långt där borta där det inte finns underlag för järnvägstrafik, så att våra pojkar och flickor som gör sin värnplikt inte behöver skickas hem för att regeringen riskerar budgettaket. Gör så, försvarsministern. Men för att få en så god utbildning som möjligt måste man också få möjlighet att genomföra den. Schackrandet med anslaget påverkar förstås kvaliteten och säkerheten. Ni kan ju tänka er själva hur det blir om vi jämför med en annan grundutbildning, . Hur skulle det påverka situationen i skolan om de eller december månad fick order om att bromsa i verksamheten; de måste stänga ned datorerna, det finns inga pennor och så vidare? Det är exakt samma sak inom grundutbildningen i Försvarsmakten. Självklart påverkar det kvaliteten när man agerar på det sättet. Det som gällde i går gäller inte . Vem kan bedriva rationell verksamhet under dessa förhållanden? presenterade sitt alternativ i försvarspolitiken, Mer pang för pengarna. Då kan jag nämna som en jämförelse att har tusen man i internationell tjänst. Man har också ett fungerande territorialförsvar i det landet, och man har ungefär hälften av den svenska försvarsutgiften. Det här visar på verkligheten. Jag tror att vi i kommer att behöva en avvecklingsorganisation för att på ett bättre sätt hantera förändringen av Försvarsmakten. Vidare måste personalpolitiken ges en annan flexibilitet. De internationella insatserna är för kostsamma i förhållande till sin storlek. Terrorbekämpningen måste få ett tydligare fokus i försvarspolitiken. Det här sammantaget ger en helt annan stabilitet för försvaret och försvarspolitiken, och det är därför vi i den borgerliga alliansen går till val på Mer pang för pengarna, utifrån just de här aspekterna. 3 (): Den svenska staten kommer att utveckla och anskaffa försvarsmateriel för . släpar Försvarsmakten på ännu inte infriade åtaganden för materiel på ytterligare 57 miljarder. Det här är summor som har en sådan storlek att de bär respekt med sig. Det faktum att den svenska staten satsar drygt halva försvarsanslaget på materiel ger anledning till en rad reflexioner. Först och främst ställer det krav på att engagera sig i materielfrågorna. Ett enigt försvarsutskott har också vid upprepade tillfällen velat få ett inflytande över viktigare materielbeställningar till försvaret. Detta krav har framförts inte bara från försvarsutskottet utan också från de numera avsomnade riksdagsrevisorerna och finansutskottet. De folkvaldas inflytande på detta område har uppfattats som en förutsättning för grundlagsenliga skyldighet att utöva finansmakten. För det andra borde vi kunna känna stolthet över att en så stor andel av det samlade anslaget används till bättre utrustning, beväpning och sambandsmedel för våra soldater. Inte minst inom Nato bedöms militär modernitet i relationen mellan förbandsanslaget och materielanslaget. Jag vågar påstå, fru talman, att det inte finns något annat land på jorden som satsar en så stor andel av sin försvarsbudget på materiel som vi gör. Men hur är då materielläget för de svenska stridskrafterna? Har vi den utrustning som svarar mot de nya uppgifterna? Präglas vår anskaffning av kostnadseffektivitet? Jag menar att huvudparten av den svenska materielen är anpassad efter det så kallade invasionsförsvaret. Materielen är tung och svårtransporterad. Den bygger på svenska lösningar och system som är svåra att integrera med andra länders materiel. Beväpningen, till exempel inom luftstridskrafterna, är bättre ägnad att motstå flottinvasioner i än att lösa uppgifter i en internationell miljö. Det sorgliga är att Försvarsmakten och materielanslaget fortfarande tyngs av amorteringar på materiel som vi inte behöver. Gång på gång har regeringen lovat stöd till ÖB för omförhandlingar av ingångna kontrakt, men ingenting händer. I stället rullar nya, dyra utvecklingar i gång av materiel som vi inte behöver eller som kan anskaffas snabbare och väsentligt billigare på den internationella marknaden en marknad som helt och hållet tillhör köparen. Ett exempel är utveckling och beställning av . innebär att man monterar en haubits på ett splitterskyddat fordon. Kostnaden för ett sådant här fordon uppgår, enligt min bedömning, till ca styck. Det här är i sammanhanget ett hisnande belopp. Jag tycker att det är bra, fru talman, att ett enigt utskott har reagerat på detta och begärt att regeringen ska återkomma i frågan innan någon beställning sker. Varför går vi inte vidare med andra projekt, som till exempel SEP, den splitterskyddade enhetsplattformen, ett nytt stridsfordon som ska utvecklas av industrin? Här är den bedömda styckkostnaden ca . Problemet för oss är att vi behöver så korta serier till den ihopkrympta insatsorganisationen, och därför blir egen utveckling som alternativ dyr och direktanskaffning av stora producenter inom och utom landet så bedövande förmånlig. Jämför till exempel SEP:en med Galtarna. Det är ett splitterskyddat fordon som köpte från . Även om det är fordon som uppvisar många olikheter fyller de i allt väsentligt samma funktion inom ramen för ett internationellt uppdrag. De kan lösa ungefär de uppgifter som vi behöver lösa i vårt fredsfrämjande arbete. För Galtarna från betalade vi styck. För priset av en SEP kan vi alltså här och förvärva tio sådana splitterskyddade terrängbilar. För övrigt har omkring 2 000 splitterskyddade fordon fördelat på ett femtiotal olika modeller. Många av dessa fordon är nya, moderna och i en del fall helt oanvända. De kan transporteras med de transportresurser som det svenska försvaret förfogar över. Vem tar ansvar för att förvalta detta arv? Allra värst är ändå utvecklingen av den så kallade Neuron. Här, fru talman, är den planerade serien den kortast tänkbara: Vi ska ha noll stycken av den här obemannade flygfarkosten. För får vi en demonstrator som efter framtagning ska skrotas.