prot · GS0979 · 2005-02-18 00:00:00 — Specifikt vill jag kommentera att vi har fått skarp kritik vad gäller ensamkommande barn. Hur ser situationen ut där? Det finns en målsättning att ensamkommande barn ska placeras i familjehem. Hur fungerar det på det området? 21 Socialminister (): Låt mig börja med att säga att jag delar uppfattning om att det finns mycket mer att göra. Som jag också säger i mitt svar på interpellationen är detta en långsiktig process. Det är ett omfattande arbete som ska genomföras på alla olika nivåer i samhället. Det handlar om den nationella nivån när det gäller , beslut och våra myndigheter, men det är också mycket kring den verksamhet som sker ute i kommunerna och landstingen. Kommunerna är naturligtvis oerhört viktiga i det här sammanhanget, särskilt mot bakgrund av att de är ansvariga för många av de verksamheter som barn möter . Jag tänker på skolor, barnomsorg och fritidsverksamhet men också på barns miljö i ett vidare perspektiv. Därför är jag glad över de särskilda initiativ som tas på kommunsidan med att utveckla och förbättra ett barnperspektiv i beslutsfattandet så att det verkligen genomsyrar det. Jag är ofta noga med att understryka att det naturligtvis är bra att man anger att man ska ha ett barnperspektiv i olika typer av styrinstrument men att det viktiga är att man har en metod och hantering av ärenden som innebär att man löpande i arbetet verkligen väger in barnens perspektiv. För att stimulera detta arbete genomförs ett antal regionala konferenser av på uppdrag av regeringen och som just riktar sig till kommuner och landsting för att hjälpa till med att hitta metoder och indikatorer på att man verkligen genomför det man har tänkt sig att göra, nämligen integrera ett barnperspektiv i beslutsfattandet. Det är det ena. Det andra är att vi tillsammans med kommer att genomföra en konferens som riktar sig särskilt till hälso- och sjukvården. Det är ju också ett väldigt viktigt område. När det gäller regleringsbreven kan jag konstatera regleringsbrevsprocess att det riktades särskilda återrapporteringskrav till ett fyrtiotal myndigheter just när det gäller barnperspektivet. Vi har gjort den bedömningen att för att det här ska upplevas som meningsfullt och få ett genomslag i myndigheterna är det viktigt att det inte blir en slentrian där vi kommer ifrån ansvaret genom att bara ange att man ska ha ett barnperspektiv i arbetet i myndigheterna. Det ska verkligen bli en återrapportering och en återkoppling från vår sida. Detta är också en process som innebär att vi fortlöpande har en nära kontakt med våra myndigheter i återkoppling kring vad de har gjort. Det gör att antalet myndigheter varierar över åren. regleringsbrev gick vi ut till samtliga länsstyrelser. Vi fick också in många lärosäten som en nyhet i arbetet med att integrera ett barnperspektiv. Slutligen vill jag säga några ord om barnens bästa i asylärenden. Det är egentligen ett område som migrationsminister är ansvarig för. För en diskussion i detalj kring frågor som rör asylprocessen vill jag rekommendera att vända sig direkt till migrationsministern. 22 (): Tack för svaret. Jag har tagit de direkta kontakterna och kommer att fortsätta att göra det. Min tanke med debatten är det övergripande ansvar som socialministern har när det gäller barnperspektivet och de styrinstrument som ministern har möjlighet att använda. Det är min infallsvinkel. Jag kommer att gå vidare med frågan om asylsökande barn och hur barn mår i de situationerna. Jag vill ta upp några andra områden som jag också tycker är viktiga att lyfta fram. Hon har i sin rapport nämnt behovet av att synliggöra och uppmärksamma de hemlösa barnen. Vi har, i , ett antal hemlösa barn. Mörkertalet är oerhört stort. Frivilligorganisationerna har vissa uppgifter, men det är ett mycket stort mörkertal. Min konkreta fråga är: Avser ministern att ta tag i den problematiken? Det är min första fråga. Min andra fråga gäller något som jag också vill lyfta fram, nämligen skolelevers ohälsa. har hälsotillståndet försämrats. Stressen har ökat. Självmorden har ökat. Vad är socialministerns syn på tillgång till resurser vad gäller elevhälsan? har också lyft fram den frågan och pekat på barns psykiska ohälsa i . Min tredje fråga gäller rättsprocessen och barnens rätt att komma till tals. Också här pekar på risken att barn ses som objekt och bihang, både i domstolar och i socialnämnder. Vad är socialministerns syn på exempelvis barnvänliga rättegångar, som har nämnt? 23 Socialminister (): Låt mig återknyta till de första frågorna som ställde när det gäller återrapportering till . Den typen av återrapporteringskrav finns när det gäller barnperspektiv, både till och till . När det gäller ska man återrapportera kring hur man använder barnkonsekvensanalyser i sitt arbete, men man ska också redogöra för vilka kompetenshöjande åtgärder man har genomfört när det gäller utredningar som rör barn. När det gäller ensamkommande barn har det skett en mycket bra förändring genom omformningen och förändringen av mottagningsverksamheten för ensamkommande barn. sker omhändertagandet av ensamkommande barn på ett helt annat sätt, i små enheter i en mer hemlik miljö. Vi har kommit ifrån de stora mottagningscentrumen. kan säkert utveckla detta betydligt mer än vad jag kan. När det gäller hemlösa barn diskuteras från och till hur många de är och om de finns. Våra experters uppfattningar kring detta går lite isär. Det är naturligtvis helt oacceptabelt att den situationen skulle kunna uppkomma. Regeringen har gjort ett särskilt uppdrag när det gäller vräkningar av barnfamiljer just för att vi anser att det är oacceptabelt att barnfamiljer hamnar i en sådan situation att vräkning blir aktuell. Vi anser att samhället, speciellt från sida, måste gå in mycket tidigare och undvika att man hamnar i den situationen. Folkhälsominister har gett ett särskilt uppdrag till att titta närmare på detta. Skolelevers ohälsa är också ett område som naturligtvis är oerhört centralt och viktigt. Jag kan konstatera att det , till följd av de förstärkta resurser som regeringen har ställt till förfogande för kommunerna, har skett en förstärkning inom elevhälsovården. Det gäller skolsköterskor och kuratorer. Det tycker vi är bra. Vi hoppas att kommunerna fortsätter att prioritera den typen av insats. Det handlar naturligtvis om hela skolmiljön och att skapa sådana förutsättningar i skolan att man motverkar ohälsa. Detta är komplext och beroende av samhällets insatser inom en rad olika områden. En sådan sak är de skillnader i ohälsa som vi kan se är förknippade med de socioekonomiska villkor som barnfamiljerna lever under. Under det här året påbörjar regeringen en satsning med att rikta insatser till ekonomiskt utsatta barn via underhållsstöden, via förbättringar av bostadsbidragen och barntilläggen i studiemedlen. När det gäller rättsprocessen delar jag helt uppfattning att den ska ske på ett sådant sätt att man ser till barnets bästa. Men man ska också skapa förutsättningar för att barn ska kunna höras på ett bra sätt. Det utvecklas nu nya metoder där man försöker förenkla processerna och skapa miljöer så att barn slipper återupprepa väldigt svåra händelser och berättelser. Jag tycker att det är en fin utveckling. Regeringen har för avsikt att stödja en fortsatt sådan utveckling. 24 (): Tack än en gång. Det är så oerhört viktigt att vi har möjlighet att lyfta fram de här frågorna. På område efter område är vi inte så duktiga som vi kanske tror. Det är viktigt att vi får en insikt och en ökad medvetenhet så att vi rejält kan ta tag i frågorna. Det har skett en markant ökning av avvisning av ensamkommande barn. Här finns också ett problem: Vad avvisar vi dem till? Jag tar till mig det som socialministern säger och lyssnar på vad socialministern avser att göra. Vi skulle givetvis kunna samtala mycket om skolans situation. Det får vi återkomma till. Jag vill avsluta med något väldigt aktuellt. I dagens är den översta rubriken: Barnen glöms bort när mammor misshandlas. I en rapport som har kommit , för övrigt står det att barnen glöms bort när myndigheterna agerar mot våldet. Vart tionde barn är utsatt på så sätt att de har upplevt våld i hemmet. Forskning visar att de reagerar precis som om de själva blev utsatta för våldet. De kryper ihop. De springer och gömmer sig. har vi återigen blivit påminda om att vi har ett jätteansvar att se till att hjälpa också alla dessa barn. Ett samhälle som inte satsar på sina barn är illa ute. Med det vill jag tacka för den här debatten. 25 Socialminister (): Att prioritera barn och barns situation och skapa trygga och goda utvecklingsvillkor för alla barn har högsta prioritet från regeringen. Även om vi inte är nöjda med situationen det finns mycket mer att göra kan vi ändå se att de allra flesta barn har det ganska bra i . Vi hävdar oss bra i den internationella och europeiska jämförelse som man kan göra när man mäter hur barn har det. Det finns en rad undersökningar som styrker detta påstående. Därmed inte sagt att alla barn har det bra. Så är det inte. Det finns väldigt mycket mer att göra. Därför är det viktigt att vara uppmärksam på nya problem och situationer som tillkommer och som gör att man vill rätta till orättvisor och de problem som barn har. Det är ett gemensamt ansvar. Det arbetet ska ske i en rad olika sammanhang på olika nivåer. Det barnstrategiarbete som vi har när det gäller att implementera och se till att vi inom samhällets olika områden har ett barnperspektiv är naturligtvis viktigt. Det arbetet fortskrider. Det är en process. Vi har all anledning att återkomma till vidare diskussioner när det gäller hur vi på bästa sätt kan se till att skapa ett samhälle där barnen har det bra. Barnen är vår framtid. Det handlar om att skapa så goda uppväxtvillkor och levnadsvillkor för våra barn som bara är möjligt. Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på interpellation 2004/05:361 om en fällande dom mot i 26 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta med anledning av den fällande domen mot i den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i mål nr 56529/00. Målet gällde hur den svenska smittskyddslagens bestämmelser tillämpats gentemot en homosexuell man. Av domen framgår att domstolen funnit att artikel 5 § 1 (e) i var tillämplig i målet. Denna artikel innebär att var och en har rätt till frihet och personlig säkerhet. Ingen får berövas friheten utom i de situationer som uppräknas i bestämmelsen och i den ordning som lagen föreskriver. Enligt punkt (e) i artikeln tillåts frihetsberövanden för att förhindra spridning av smittsam sjukdom. Vidare konstaterade att beslutet om tvångsisolering var grundat på svensk lag och att lagen uppfyllde kraven på tydlighet och förutsebarhet. Ett beslut om tvångsisolering måste dock dessutom vara nödvändigt med hänsyn till omständigheterna och proportionellt för att inte strida mot artikel 5 i konventionen. De väsentligaste kriterierna vid denna bedömning är enligt domstolen dels om smittspridningen är farlig för allmänhetens hälsa och säkerhet, dels om isoleringen av den smittade utgjort en sista utväg för att förhindra spridningen av sjukdomen samt att mindre långtgående åtgärder har övervägts men bedömts vara otillräckliga för att skydda allmänhetens intresse. I domen konstaterade domstolen att det första kriteriet var uppfyllt; hivviruset är farligt för allmänhetens hälsa och säkerhet. Vid bedömningen om det andra kriteriet var uppfyllt att beslutet om tvångsisolering var en sista utväg och att mindre långtgående åtgärder bedömts otillräckliga tog domstolen fasta på att beslutet att isolera klaganden hade sträckt sig över , fram , och att det inte funnits något som talade för att klaganden hade brutit mot sina förhållningsregler. Det framgick inte heller att myndigheterna i , efter det att det första beslutet om tvångsisolering hade fattats, övervägt om mindre långtgående åtgärder kunde ersätta tvångsisoleringen. Under dessa förhållanden fann att brutit mot artikel 5 § 1 i . Det är naturligtvis mycket beklagligt att funnit att brutit mot . Av domen framgår dock att de svenska bestämmelserna om tvångsisolering för att förhindra smittspridning av hivinfektion uppfyller de krav som uppställs i artikel 5 § 1 i . Däremot ansåg att tillämpningen av bestämmelsen i det enskilda fallet stred mot . En översyn av förhållandet mellan den svenska smittskyddslagen och har genomförts på initiativ av regeringen. överlämnade regeringen propositionen Ny smittskyddslag m.m. (prop. 2003/04:30) till . har i allt väsentligt ställt sig bakom regeringens förslag, och den nya lagen trädde i kraft . Ett syfte med förslagen i propositionen var att skapa en bättre balans mellan befolkningens behov av skydd och den smittades integritet och rättssäkerhet samt att ytterligare betona att tyngdpunkten i smittskyddsarbetet bör ligga på det frivilliga förebyggande arbetet. Vidare anges uttryckligen i den nya lagen att åtgärder som den enskilde motsätter sig endast får vidtas om inga andra möjligheter står till buds. I den nya lagen finns en bestämmelse som motsvarar den som var föremål för prövning. Av den nya bestämmelsen framgår att den som bär på en allmänfarlig sjukdom får isoleras om det av omständigheterna klart framgår att den enskilde inte är beredd eller i stånd att frivilligt underkasta sig de åtgärder som krävs för att förebygga eller så långt som möjligt minska risken för smittspridning, eller det finns grundad anledning att anta att den enskilde inte följer de förhållningsregler som har beslutats. Beslut om isolering får meddelas endast om det finns en påtaglig risk för att andra människor kan smittas. Beslut om fortsatt förlängning får fattas endast om det finns särskilda skäl. Dessutom ska en sakkunnig höras vid förhandling om isolering och fortsatt isolering. En stödperson ska även utses för att bistå den isolerade i personliga frågor, om den isolerade inte motsätter sig det. Den nya smittskyddslagen överensstämmer med de kriterier som domstolen har ställt upp som vägledning för tolkningen av artikel 5 i konventionen. Bland annat anges att åtgärder som den enskilde motsätter sig enbart ska få vidtas om inga andra åtgärder står till buds samt att beslut om isolering enbart ska kunna förlängas om det finns särskilda skäl. Mot denna bakgrund ser jag inga skäl att vidta några åtgärder med anledning av domen från . 27 (): En enhällig Europadomstol har fällt för brott mot om de mänskliga rättigheterna. Jag ställer frågan till det ansvariga statsrådet vilka åtgärder som regeringen avser att vidta med anledning av den fällande domen. Det ansvariga statsrådet svarar: ingenting. Regeringen avser inte att vidta några som helst åtgärder med anledning av den fällande domen! Jag anser att detta är förvånande. Jag anser att det är beklämmande att regeringen inte på något sätt kommer att analysera hur den lagstiftning som nu har infört förhåller sig till den dom som har avkunnat. Jag anser att det är beklämmande att regeringen tydligen inte heller kommer att vidta några åtgärder för att analysera hur andra individer som har dömts i enlighet med smittskyddslag, det vill säga den smittskyddslag som var föremål för domstolens prövning, och deras ärenden ska bedömas i ljuset av den dom som har avkunnats. Statsrådet pekar på att domstolen anser att den då gällande smittskyddslagen vad gäller kravet på lagprövning stämmer överens med de krav som ställer upp för frihetsberövande enligt . Det är fullkomligt riktigt. Ingen har någonsin påstått att individer i har tvångsisolerats av smittskyddsskäl utan stöd i gällande svensk lag. Ingen har någonsin påstått att svenska myndigheter skulle agera i smittskyddsärenden utan stöd i smittskyddslagstiftningen. Det är inte där kritiken har legat, fru talman. Kritiken vad gäller smittskyddslag som, vilket statsrådet medger, i det här avseendet i väsentliga delar har överförts till den nu gällande smittskyddslagen har handlat om att lagstiftningen ger utrymme för en alltför godtycklig avvägning i det enskilda fallet mellan de legitima smittskyddsintressen som vi alla är överens om att samhället måste ta fasta på och den enskildes rätt till frihet och personlig säkerhet. Det är i just denna avvägningsfråga som kritiken har funnits, och det är i just denna avvägningsfråga som nu har fällt . Det finns några åtgärder som jag anser att en ansvarskännande regering borde kunna vidta i en sådan situation. En första är att analysera de övriga fall av tvångsisoleringsdomar som avkunnats i enlighet med smittskyddslag. Det är trots allt ett förhållandevis begränsat antal i alla fall färre än hundra personer, törs jag säga som har isolerats i enlighet med denna lagstiftning. När nu ett fall har prövats i och har fällts för sin tillämpning i just det fallet borde det vara naturligt att studera de övriga fallen för att se ifall dessa individer också har rätt till en upprättelse. Det andra, fru talman, är att regeringen rimligtvis borde ge en grupp av folkrättsexperter och epidemiologisakkunniga, gärna i samarbete med organisationer på området, i uppdrag att analysera den nu gällande lagstiftningen i förhållande till det klarläggande som har kommit från . 28 Statsrådet (): Till att börja med kan man konstatera att tonläget som vanligt när vi diskuterar sådana här saker är ganska högt. Det beklagar jag. Jag tycker att vi skulle ha börjat den här diskussionen med att erkänna att det faktiskt är ganska svåra avvägningar som måste göras, där konflikten står mellan allmänhetens rätt till skydd från allvarliga och allmänfarliga sjukdomar å ena sidan och individens rätt till frihet å andra sidan. Det är precis de avvägningarna som finns. I domen, som försöker dra stora växlar på, kritiserar domstolen inte svensk lag. försöker dra det till att den underkänner svensk lagstiftning. Jag menar att det är precis tvärtom: Domstolen säger att lagen uppfyller de krav som man måste ställa upp när det gäller tydlighet och förutsebarhet. Det är bra. Hade det varit tvärtom, att hade sagt att detta är en lagstiftning som inte överensstämmer med hade jag varit bekymrad. Hade sagt att det är en mänsklig rättighet att staten inte ska ingripa när vissa människor riskerar att smitta andra med hiv hade jag varit väldigt orolig. Om det skulle vara en mänsklig rättighet att smitta andra med hiv och att staten inte ska ingripa i de fall där den risken finns hade jag blivit mycket orolig för domstolens sätt att resonera. Men så säger inte domstolen. Det är precis tvärtom. Det domstolen gör är att man analyserar just balansen mellan de tvångsåtgärder som kan vidtas för att förhindra smitta å ena sidan och den individuella friheten å andra sidan. Man kritiserar inte svensk lagstiftning, och det är faktiskt det viktiga. Tvärtom bekräftar man det som är min bild, nämligen att lagstiftningen är i överensstämmelse med konventionen. Sedan kritiserar man tillämpningen av lagstiftningen i ett enskilt fall. Det är också det som blev fällt för. Men det är faktiskt en helt annan fråga. Vi har ju diskuterat det här en hel del tidigare, inför den nya smittskyddslagen. Då försökte hävda att lade hinder i vägen för de tvångsisoleringsmöjligheter som vi har. Det har han faktiskt inte fått stöd för i den dom som kommit. Jag anser att frivillighet självklart är utgångspunkten när man ska förebygga hiv och när man ska avväga hur man ska hantera enskilda människor som har blivit smittade. Det är frivillighet, hjälp och stöd som är den självklara utgångspunkten. Det är också det som vi faktiskt lyfter fram i den nya smittskyddslagen. Vi trycker ännu hårdare på det. Men, och det tror jag att måste erkänna, i en del fall räcker det inte. I en del fall finns det människor som inte erkänner sin egen status, som inte erkänner att det är ett problem, som inte håller sig till förhållningsreglerna, som exempelvis har sex med andra människor utan skydd, utan att använda kondom, och som därmed utsätter andra människor för fara. Det är i de situationerna som myndigheterna faktiskt måste ha en möjlighet att ingripa. Såvitt jag förstår är emot den typen av ingripanden över huvud taget. Han anser inte att det behövs tvångsomhändertagande i de fallen och vill också göra allt han kan för att undergräva våra möjligheter att ingripa i sådana enskilda fall. Om vill undergräva svenskt smittskydd på det sättet får man gärna göra det själv. Den synen har inte fått stöd av , och den kommer heller icke att få stöd av regeringen. 29 (): Om man inte kan invända mot de resonemang som förs i en interpellation kan man ju alltid försöka argumentera mot något annat som ingen någonsin har framfört. är, utgår jag från, väl medveten om vad som står i interpellationen och är förhoppningsvis medveten om vad jag och andra debattörer har framfört tidigare. Det är fullkomligt självklart att samhället måste ha möjligheter att skydda allmänheten mot spridande av allmänfarliga sjukdomar. Såvitt jag vet finns det ingen som har ifrågasatt att man som en yttersta åtgärd måste ha möjlighet till tvångsingripanden mot den enskildes vilja. Men vad den här domen handlar om är tillämpningen av den smittskyddslag som vi hade . Låt mig återge vad statsrådet sade i kammarens debatt , när vi förra gången fick tillfälle att diskutera smittskyddslagstiftningen. Statsrådet använde ungefär samma tonläge, ungefär samma argumentation då också, försökte även då tillvita sina meddebattörer åsikter i stället för att se vad de gav uttryck för i interpellationerna. Då sade statsrådet, som argument för att det inte fanns något problem med den då gällande smittskyddslagstiftningen, att det är väldigt klart och tydligt att det inte finns något utslag i som skulle vara problematiskt för . , fru talman, står vi inför just den situationen. Vi har ett utslag som testar den svenska smittskyddslagstiftningen och dess tillämpning i ett enskilt fall, och i tillämpningen av det enskilda fallet har fällts av en enhällig Europadomstol. Statsrådet anser inte att det finns några anledningar till analys eller några ytterligare åtgärder med anledning av detta. Detta handlar om, på den punkten ska jag understryka att jag är fullkomligt överens med statsrådet, en svår avvägning mellan samhällets intresse att skydda allmänheten och den enskildes rätt till integritet och personlig frihet. Det är en mycket komplicerad avvägningsfråga. Det var exakt den risken den parlamentariska smittskyddskommittén enhälligt pekade på när det gällde att den svenska smittskyddslagen skulle kunna stå i strid med artikel 5.1 vad gäller långvarig tvångsisolering. Det var exakt den risken som regeringen själv pekade på i sin proposition 2003/04:30 s. 79. står vi här med ett utslag i , och i den domen har fällts. Då anser jag att en rimlig första åtgärd vore att analysera övriga domar gällande tvångsisolering som har avkunnats med stöd i motsvarande lag för att se om detta var ett olycksfall i arbetet och samtliga övriga domar gjorde en mer rimlig avvägning mellan de olika intressen som här står på spel. Eller finns det andra domar som har likheter med den dom för vilken just nu har fällts? 30 Statsrådet (): Jag tycker att det är bra att ansluter sig till synen att det i en del fall behövs tvångsåtgärder. Det har ju tidigare varit oklarhet i det. Bland annat har man använt som argument för att den här lagen inte skulle kunna användas, att den inte skulle få finnas. ansluter sig till att i en del fall måste man ha tvångsåtgärder och isolering. Det tror jag är ett bra besked. I den förra interpellationsdebatten diskuterade vi hur lång den isoleringstiden i så fall ska få vara. Jag sade att det måste avgöras i varje enskilt fall. Och jag sade att det måste komma an på om förutsättningarna fortfarande fanns. och vad jag förstår också ville sätta en stupstock. Det skulle inte få vara mer än och maximalt en förlängning på ytterligare . Då ställde jag motfrågan: Vad ska hända efter den tiden? Ska vi då riskera att hamna i en situation där vi tvingas släppa ut människor som vi vet kommer att utsätta andra människor för fara?