prot · GT0915 · 2005-10-14 00:00:00 — 1 § Särskild debatt om situationen i vissa utsatta bostadsområden 1 Statsrådet (): Vi ska tala om storstäder, utsatta stadsdelar. hade tre storstäder med mer än 10 000 invånare. Det var , och . bodde av alla svenskar på landsbygden. bor i våra städer. har utvecklats till ett bra land att leva i. Jämlika villkor har varit målet för välfärdsbygget. Det ordet har använts av många av mina företrädare i klasskampen, i kampen för jämställda villkor och det är samma ord som jag vill använda för integrationspolitiken och för att alla bostadsområden ska vara bra bostadsområden. Det innebär nya förändringar, nya utmaningar och ibland också en oro och en rädsla. 90-talet började med en ekonomiskpolitisk kollaps. Hundratusentals människor runtom i vårt land fick lämna sina jobb. tog också emot många flyktingar, inte minst från det , som sökte skydd i vårt land. Men trots att den ekonomiska krisen pressade våra välfärdsambitioner klarade vi att också satsa på våra utsatta stadsdelar. Och vi kan se resultat. bodde 300 000 människor i områden med låg eller mycket låg sysselsättning. Den senaste mätningen visar att antalet områden med låg eller mycket låg sysselsättning halverats. Kuggarna tar i. Politiken gör skillnad. hade andelen utsatta stadsdelar i Storstadssatsningen, där man alltså hade ett behov av ett långsiktigt försörjningsstöd, sjunkit från till . Jag vill använda siffror i den här debatten. Siffror, kvantitativa undersökningar, är ett sätt att arbeta mot fördomar. Storstadspolitiken var en riktad satsning med tusen projekt runtom i vårt land. Det handlade om språkförskolor, språkutveckling i våra grundskolor, boenderåd, lokala trygghetssatsningar och brottsförebyggande råd samt arbets- och utvecklingscentrum. Vi har inte nått målet. Vi har inte brutit segregeringens negativa effekter, men kuggarna har tagit. Politiken har gjort skillnad. Behoven av försörjningsstöd har minskat. Den öppna arbetslösheten har minskat. Utbildningsnivån har ökat. Mycket återstår att göra. Vi måste ha tålamod. Vi måste arbeta vidare. Vi kan inte gå in på ett systemskifte. Jag fick mejl från ett stort antal unga folkpartister som skrev att politiken misslyckats . Sedan presenterade de sin statistik, men de tog ett annat år. De tog 1990 som startår. De tog som låg före den ekonomiska katastrof som jag berättade om när hundratusentals människor fick lämna sina jobb. Jag känner inte igen på den punkten. De vill berätta en annan historia. De vill svartmåla. Det är inte genom att svartmåla som vi bryter segregationen. Det är inte genom att kalla människors bostadsområden för ghetton som vi bryter segregationen. Då skapar vi bara ett vi och ett de. Storstadspolitiken har gått in i sin andra fas med lokala utvecklingsavtal mellan kommuner och staten, samverkansöverenskommelser mellan kommuner och staten. På så sätt kan vi göra nya satsningar. På så sätt kan vi via skicka extra stöd till skolorna att satsa i våra utsatta stadsdelar. Arbetsförmedlingen kan göra extra satsningar i de områdena, och det ska också göras. Avidentifierade ansökningshandlingar ska nu spridas ut i våra kommuner. En upprustning av miljonprogrammet ligger framför oss. Polisen gör extra satsningar i våra utsatta stadsdelar. Jag hoppas få komma tillbaka med ytterligare områden där vi fortsätter vårt arbete i de utsatta stadsdelarna med jämlika villkor som utgångspunkt. 2 (): Den särskilda debatt som vi ska ägna oss åt rör särskilt utsatta bostadsområden. Sådana finns det tyvärr gott om i socialdemokratiskt styre. Jag ställde en fråga på det här området till med anledning av den rapport som visade att av gymnasieeleverna i , i min valkrets, nu saknar godkänt i matematik, svenska och engelska. De dåliga resultaten är inte spridda över utan tvärtom koncentrerade till områden som , Hyllie, Fosie och , som alla kvalar in i kategorin utsatta områden. Svaret från ministern är ganska uppseendeväckande. Han instämmer i min beskrivning av problemen bara för att därefter veckla in sig i en sifferexercis kring sysselsättningstalen, som enligt honom ökat, och socialbidragsberoendet, som enligt honom minskat. stämmer statistiken inte. Sysselsättningen har mycket riktigt ökat i de stadsdelar som jag räknade upp, men ökningen utgörs av jobb som inte är på riktigt utan består av olika offentliga satsningar som är av kortsiktig karaktär. Och socialbidragsberoende är inte heller på väg ned. Tvärtom stiger kostnaden per individ, och allt färre människor lämnar bidragsberoendet för att bli självförsörjande. De som går på bidrag gör det enligt både den statliga och kommunala statistiken och till större kostnader. Och detta fenomen är inte unikt för eller Malmös stadsdelar. Det är en del av en riksomfattande trend. Jag ska citera direkt ur ministerns svar: För perioden 19972003 har utbildningsnivån i stadsdelarna ökat lika mycket som i genomsnitt i , för att nämna några resultat som visar att insatser gör skillnad. Jaså, verkligen? Dagen efter det att svaret överlämnats till mig står det i hur utvecklingen i Malmös skolor nu når nya bottennivåer. Andelen grundskoleelever som är behöriga för gymnasiestudier är nu nere på , som klyftan mellan dem som har goda betyg och dem som har dåliga vidgas. Det har till och med gått så långt att kommuns socialdemokratiska styre i desperation nu vänder sig till stadens friskolor för att lägga ut det individuella programmet på entreprenad, det program där de elever går som inte är behöriga för studier på de nationella programmen i gymnasieskolan. kollega skolminister kommer enligt kollegan i att kunna räkna med en begäran om dispens från lagen för den här sakens skull. Så ser vi alltså hur den socialdemokratiska skolpolitiken slutligen går mot sin kollaps, både i retorik och i praktik, och det mindre än före valet. Friskolorna kallas in, trots all den vrede som socialdemokraterna här i kammaren tömmer över dem. Och de lokala socialdemokratiska skolpolitikerna i överger nu både sin egen och regeringens politik. Det är intressant. Det är också värt att notera att regeringen och saknar visioner, vilket också framgår av både svaret till mig och dagens inlägg här från ministern. Boendesegregationen och utanförskapet ska lösas med tvärsektoriellt samordnat arbete, och det ska med skattemedel byggas upp något som kallas för ett urbant institut. Det är oklart vad det ska göra för någonting. Dessutom ska det samverkas mer mellan kommuner och stat, och det ska det ju alltid när regeringen inte har några konkreta åtgärder att presentera. Men inget av detta ger fler jobb. Inget av detta leder till att fler människor går från att vara bidragsförsörjda till att vara självförsörjande, och inget av detta kommer att bryta utanförskapet för de människor som bor i de här områdena i . Det är det allvarligaste i hela ministerns svar till mig. Det är detta som berör själva kärnan i integrationspolitiken, och det är den del där och den borgerliga alliansen politik skär skarpast gentemot regeringens och vänsterkartellens. Det handlar om jobben och om hur jobben skapas. Vi har föreslagit lärlingsintroduktion för de nyanlända flyktingarna. Vi har föreslagit nystartsjobb, vilket innebär att man slopar arbetsgivaravgiften för nyanlända flyktingar som anställs i privat sektor. Vi har föreslagit ett jobbavdrag som reducerar skillnaden mellan att ha ett arbete och att leva på bidrag. Det måste alltid löna sig att jobba jämfört med att inte göra det. Alla dessa tre åtgärder gör tillsammans att trösklarna minskar, att det blir mer attraktivt att anställa och mer attraktivt att bli anställd, icke att förglömma. Vänsterkartellen har under de år som de styrt inte klarat av att leverera en politik som är i närheten av att minska utanförskapet. Ministern erkänner det själv indirekt i sitt svar och sina repliker här i kammaren . I denna ödesfråga är det ingen tvekan om vilket av de två regeringsalternativen som står för det tydligaste alternativet och vem som har initiativet i den här frågan. Vi inom alliansen går framåt gemensamt för att vinna väljarnas förtroende för att bryta utanförskapet och hopplösheten i de här områdena i vårt land. och får tillsammans med sina kamrater i och Vänstern stå kvar och försvara en politik som har slut på såväl argument som visioner. 3 (): Beskjutning med automatvapen mot en polisstation. Sådant hör vi om från , men det är oerhört att det händer i . Det kan inte passera utan att vi alla måste fundera på bakgrunden och vilket ansvar vi har. Ett polisingripande som slutar med stenkastning och upplopp vad säger det om utvecklingen i ? Statsrådet har redogjort för statistik. För dem som följer den här debatten är det naturligtvis oerhört svårt att själva kunna värdera uppgifter om statistik eftersom det är få av oss som har tid och möjlighet att fördjupa oss i uppgifter som politiker från olika läger kommer med. Vi hävdar bestämt att det som statsrådet ägnar sig åt är en skönmålning. Det är inte så att utvecklingen i utsatta områden går åt rätt håll. Om man tar kan man förstås hitta vissa år där kurvan har gjort ett hack uppåt. Det är det jag hävdar att gör här från talarstolen. Men huvudtrenden i och första hälften av det årtionde som vi nu är inne i är att utvecklingen går åt fel håll. En sak som rätt många kan göra är att titta i regeringens egen budgetproposition, i finansplanen, och kontrollera en av många uppgifter, nämligen bidragsberoendet. Det är riktigt att beroendet av försörjningsstöd sjönk , men det framgår mycket klart av den kurvan att nu har den återigen vänt uppåt och bidragsberoendet i ökar. Vi får ständigt nya rapporter som visar att skolresultaten försämras i . Tyvärr kom det uppgifter som visar att de försämras mest bland elever med icke-svensk bakgrund. Jag tycker att det är viktigt att inte skuldbelägga några individer om man inte har väldigt tydliga bevis för det. Jag menar att skulden för det som den här debatten handlar framför allt ligger hos den politiska ledningen i . Det är den som inte har förmått att tillgodogöra sig allt det positiva som invandring kan innebära för ett land. Genom sina egna göranden och låtanden har man i mycket hög utsträckning sett till att invandring har gett upphov till problem. Den här utvecklingen kan brytas. Det är vi fullständigt övertygade om. Det är viktigt att vi så långt som möjligt har en gemensam verklighetsgrund. Därför är det bekymmersamt och egentligen djupt allvarligt att den som är mest ansvarig av alla, nämligen integrationsministern, skönmålar situationen. Det kommer mängder av forskningsrapporter och annat material som visar att segregationen i på många sätt fördjupas. Jag läste en artikel av Aje i tidningen där han redogör för sina forskningsrön om det han kallar för enklaviseringen, alltså att det också finns en växande tendens hos en del invandrargrupper att skapa enklaver i det svenska samhället så att man minimerar kontakterna med majoritetssamhället. Det är väl på sätt och vis en naturlig motreaktion mot ett majoritetssamhälle som bygger höga murar mot dem som flyttar hit. Men den utvecklingen är inte positiv. Vår vision är ett samhälle där den värdegrund vi har gemensamt vidgas, att så många som möjligt bekänner sig till den värdegrunden och att vi, på den värdegrunden, bygger ett demokratiskt och pluralistiskt samhälle där vi kan leva bra tillsammans. Men just nu finns det alltför mycket som inte pekar i den riktningen. Vi vill gärna ha en dialog, både med andra partier och med invandrargrupper, om vad den värdegrunden rymmer. Vi vill vara väldigt tydliga när det gäller barns rättigheter, kvinnors rättigheter och hur olika grupper kan leva på ett bra sätt tillsammans. Vi har därför inbjudit partier och invandrargrupper till en konferens om just dessa värdegrundsfrågor. Vi menar att behöver en mycket bättre debatt. Vi tycker att det är otroligt viktigt att vi får en jobbgaranti, att nyanlända snabbt kommer i arbete. I debatten i förrgår anförde statsministern det som ett exempel på en högervridning från att vi tycker att det är otroligt viktigt att arbetsföra som begär försörjningsstöd ska mötas av ett krav på att delta i en jobb- och utvecklingsgaranti. vill jag fråga integrationsminister om det är något fel på den idén att en nyanländ flykting som kommer hit och begär försörjningsstöd som krav för detta stöd måste delta i en jobb- och utvecklingsgaranti. (Applåder) I detta anförande instämde , , , , , , , , och (alla fp). 4 (): Jag ska börja med att läsa de två första meningarna i en statlig utredning, beställd av regeringen, en utredning om makt, integration och strukturell diskriminering. De första två meningarna lyder så här: Integrationspolitiken tycks ha hamnat i en återvändsgränd. Etniska klyftor, segregation, och utanförskap ökar och integrationspolitikens definierade mål har inte förverkligats. Så kan man beskriva utvecklingen, och så kan man beskriva misslyckandet. Jag tror att det är viktigt att vi konstaterar att det är ett misslyckande i integrationspolitiken och har varit så . Jag vill gärna också säga att det här inte är lätta frågor att hantera, men måste man också ställa krav på politiskt ansvarstagande från dem som har makten. Vi ser det här på olika områden, och vi ser det i arbetsmarknadsstatistiken. Sysselsättningsgraden för svenskfödda ligger på . För människor som kommer från länder utanför EU-området är vi nere på , och i många bostadsområden är siffran ännu lägre än så. Den öppna arbetslösheten är tre fyra gånger större för människor som har sin bakgrund utanför gränser och utanför EU-området. Det här handlar i hög grad om arbetsmarknadspolitiken och näringspolitiken. Det är självklart så: Människor som lever på bidrag och ersättningar måste man både ställa krav på och ge stöd åt, krav på motprestationer men också stöd för att komma in på arbetsmarknaden. I misslyckas vi på båda punkterna. Jag kan ta ett exempel. heter en man som har varit engagerad för att hjälpa människor som lever på socialbidrag att komma in på arbetsmarknaden. Han driver projekt ute i . Just nu är det projekt för människor som har levt på socialbidrag. De får en chans att få en grundläggande utbildning inom vård- respektive byggsektorn. Han lyckas få ut av de människor som genomgår hans kurser i arbete. Han får sig människor tillsända av ett antal stadsdelsförvaltningar, men han vet aldrig, från till ett annat, om han har pengar och elever för nästa halvår. vill inte samarbeta med honom. De vill sköta sig själva. Det finns många sådana exempel i på att det finns engagerade människor som vill göra stora insatser och lyckas, både bland bemanningsföretag och bland enskilda individer, men Amssystemet, arbetsmarknadspolitiken, tar inte till vara den kraften. Det säger någonting om de fyrkantiga system vi har som alla ska pressas in i och som inte utnyttjar eldsjälar och goda idéer. Mot den här utvecklingen ställer vi kristdemokrater bättre villkor för småföretagsamhet och lägre trösklar för att komma in på arbetsmarknaden. Men när vi pratar om jobb som gör att man får ett första fotfäste så omtalas de av socialdemokrater som McDonaldsjobb och städjobb i föraktfulla ordalag. Det viktiga är ju att man får ett fotfäste på arbetsmarknaden och sedan kan gå vidare och ha goda chanser att gå vidare på olika områden. Det handlar om sänkta inkomstskatter för låg- och medelinkomsttagare, och det handlar som sagt var också om en ny arbetsmarknadspolitik, som gör att och andra får betalt för dem man lyckas placera på arbetsmarknaden. Då får man också en möjlighet för många att vara med och dela på ansvaret och visa att man har goda idéer som fungerar i praktiken. Men det förvägras man i det socialdemokratiska . Men segregationen handlar ju också om miljonprogrammen, deras arkitektur, deras planering och deras brist på infrastruktur. Här vet vi att vi har blivit granskade av ett europeiskt projekt som heter , som studerat storskaliga bostadsområden i tio länder. Man tittade bland annat på och i och Öxnehaga och i . Man konstaterade att de sociala satsningar som talar så väl om inte har lett till de önskade resultaten. I stället skriver man om att stadsdelen är en av de fattigaste i och har förblivit så under hela sin 30-åriga existens. säger att politiken har gjort skillnad. Har den det? Vi måste också förnya de här bostadsområdena. Det måste till integration av arbetsplatser, social service, infrastruktur och liknande saker. Det handlar alltså också om den fysiska miljön som människor bor i. Det handlar om att exempelvis se till att det hamnar också statusprojekt i de här områdena kanske genom utlokalisering av myndigheter. regering har ju flyttat 3 000 arbetsplatser från till olika delar av landet, men han förmår inte att förlägga ens en ny myndighet till områdena utanför , till exempel , eller andra områden. När jag tog upp den här idén sade att det var en god idé. Har det hänt någonting, , på det här området? för en argumentationslinje som är klassiskt socialdemokratisk och som vi kommer att höra mera av inför valet, och den går ut på att Socialdemokraterna är i opposition mot verkligheten och mot sin egen politik. Man pekar på brister. Man säger: Vi vill göra mer vi har idéer . Men man berättar ingenting om sitt ansvar vid makten. Då kommer nästa argumentationslinje: Ja, men jag har inte varit statsråd så länge! Nej, det blir så eftersom byter statsråd ungefär som vanligt folk byter skjorta. Det blir nya statsråd som börjar om och börjar om. Men får faktiskt ta ansvar för både sitt eget fögderi, fögderi och hela det kollektiv som den socialdemokratiska regeringen utgör. Och frågan är: När ska politiken göra skillnad, ? När ska Socialdemokraterna ta ansvar av styre eller ska vi säga misskötsel på det här området, integrationspolitiken? 5 (): Minns ni , där tusentals jobb plötsligt hotades därför att ett större bilföretag valde att lägga produktionen på annan ort, väl medvetet om att det skulle öka förtjänsterna i fickorna på de redan välbeställda som ägde aktier i företaget? Vad svarade samhället med? En enorm satsning. Miljarder användes för att denna del av vårt land skulle kunna fortsätta att verka. Jag har inga invändningar mot det. Men nog är det märkligt att inte samma satsningar kan göras när tusentals, tiotusentals människor saknar arbete och försörjningsmöjligheter i förorterna till våra storstäder? Minns ni , den fruktansvärda mänskliga tragedi som drabbade så många så hårt: traumatiserade överlevande och offer som själva fick sina liv förkortade alltför tidigt? Ja, det var en viktig insats som världen då gjorde. Men varför gör vi inte samma insats, med samma styrka, hastighet och energi, när tiotusentals, hundratusentals flyktingar flyr från sina hemländer världen över och till exempel kommer till men inte får den vård och det stöd de behöver? Skälet kan vara att också vi färgas av en institutionell diskriminering, en institutionell rasism, och att våra omdömen också färgas av åsikten att människor i andra delar av världen har ett annat värde. Jag tror att de här två exemplen jag ska säga att jag inte har uppfunnit dem själv utan har hämtat dem från en rapport, Har vi råd med människor? från ger en bild av hur den institutionella, strukturella diskrimineringen kan se ut. Jag tror att det är dags att vi inser att också vi är präglade av den och att vi har någonting att göra upp med. Därför tror jag att det är dags att göra det. Det krävs en uppgörelse med denna rasism som tar sig uttryck i en flyktingpolitik som saknar grundläggande humanistiska drag. Det krävs en rätt till arbete för alla. Jobbsatsningen nu i budgeten är bra, men den är långt ifrån tillräcklig. Om 250 000 människor kunde sparkas från offentlig sektor , ja, då borde det inte vara omöjligt att minst lika många kan återanställas. Det saknas ju inte direkt arbetsuppgifter. Det handlar om rätten till en fullgod utbildning i ett skolsystem där man möts som jämlikar. Det betyder ett stopp för explosionen av privata skolor, ett nej till religiösa privatskolor och en satsning på att alla skolor får de förutsättningar som är de bästa för att människor ska kunna investera i sin utbildning och i landets framtid. Det krävs obligatoriska bostadsförmedlingar och en bostadsanvisningslag som gör att vi kan göra det som egentligen var tanken med hyresrätten, nämligen försvara rätten att hyra en bostad. Vi måste se en diskrimineringslagstiftning som skärps. Kunskapen om diskrimineringslagen måste spridas så att den faktiskt också används. Vi behöver se obligatoriska mångfaldsplaner, avidentifierade ansökningsprocesser, en offentlig sektor som blir en förebild och antidiskrimineringsklausuler vid offentlig upphandling. Allt detta är gott och väl. Men man bör också notera att den här debatten är begärd av . Det är inte så oväntat; begär ju debatter varje gång någon på partikansliet har skrivit ihop en rapport. Den här gången kallades den visst för Utanförskapets karta. Varje gång, oavsett ämne, landar det hela i ungefär samma politiska förslag: hårdare tag, piskor för vanligt folk och en lättare tillvaro för de redan välbeställda. Någonstans där brukar man landa. Man talar om jobbgarantier. Men i praktiken handlar det om någonting annat om att försöka underminera den svenska arbetsrätten. Man kräver lönenivåer som är över socialbidragsnormen, som det kallas, men under kollektivavtalsnivån. Så kan man i modern tappning också formulera förslagen på att använda de mest utsatta för att försämra villkoren för de allra flesta. Jag tog med mig en annan karta till , som jag tänkte överräcka till . Det är en karta över , men inte över utanförskapet utan över innanförskapet. Jag kryssade för till exempel , där ohälsotalet är bara en tredjedel av det i , som har med i sin karta. Jag kryssade för , där folk tjänar mer än människor i på karta. Det är dags att se att upprätthållande av denna samhällsordning sker av dem som är privilegierade. Segregation handlar inte om att det bor människor i förortsområden med många nationella identiteter utan att människor i våra innerstäder och i våra villaförorter faktiskt lever hela sina liv i isolering. De möter andra vita människor och de möter andra människor som är har en bakgrund och en situation som är välbeställd och väletablerad. Denna karta borde du kanske också studera, , i din iver att nu försöka diskutera segregation. 6 (): Bortåt en miljon människor saknar jobb att gå till. Det är människor som var och en har sin unika historia och sina unika drömmar. De bor i hela vårt avlånga land, och inte bara i några utpekade bostadsområden. Arbetslöshet är alltid påfrestande för den enskilde, för familjen och de nära. Men för de allra flesta handlar det om kortare perioder en övergång från ett arbete till ett annat. De allra flesta av oss har upplevt eller kommer att få uppleva det i livet. Det blir dock förödande när arbetslösheten blir långvarig och när den enskilde anpassar sig till systemen och till arbetslöshet till följd av de system som vi politiskt har byggt upp i vårt samhälle. Vi måste göra klart att det är arbetslinjen som gäller. Fokus måste bli på jobb i stället för bidrag. Det är den i särklass viktigaste uppgiften för att bryta det stora utanförskapet att så många står utanför arbetsmarknaden. För att vända den utvecklingen, herr talman, krävs en ny regering. har byggts av människor och idéer från hela världen. välstånd bygger på att vi förmår öppna oss igen och se fördelarna med mångfald. måste bli attraktivt för människor att flytta till, och inte från. Då måste människor som kommer till oss slippa sitta i väntrum för att alls få chansen. Det är människor som drömmer om ett bättre liv och människor som flyr från förföljelse eller krig. De är beredda att ge upp allt för att få en ny möjlighet, men de möts av vårt omhändertagande väntrum. Hur många drömmar hinner inte släckas och hur många förväntansfulla ögon hinner inte slockna innan tiden för att pröva lyckan är inne? Också på det här området visar vår moderna historia att den har varit inriktad på bidrag i stället för på jobb.