prot · GS0988 · 2005-03-10 00:00:00 — Det är stötande att en utsatt kvinna, som räddar sitt eget liv med pepparsprej, ska dömas för vapenbrott om hon inte beviljats vapenlicens . I många andra länder är pepparsprej inte ens tillståndspliktig. har länge prioriterat frågan om hjälpmedel för kvinnor som lever med överfallshot. Kvinnor måste ges rätt att skydda sig, rätt att känna sig trygga. Utskottets ställningstagande ter sig lite gåtfullt. Utskottet ser positivt på att hotade kvinnor fortsättningsvis erbjuds pepparsprej, men vill avstyrka motionen till förmån för detta. Vi får nu hoppas att justitieministern lydigt följer utskottets positiva syn och fortsättningsvis erbjuder hotade kvinnor tillgång till pepparsprej. tar kvinnofridsbrotten på stort allvar. Eftersom det finns tecken på att lagen inte fungerar har vi upprepade gånger begärt en utvärdering av kvinnofridsreformen. Utskottsmajoriteten har avvisat detta önskemål. Äntligen tycks dock justitieministern i egen person ha förstått behovet och ämnar nu inleda en översyn av kvinnofridslagen. Vi välkomnar förstås detta och ser det som en framgång samt väntar ivrigt på att få se ord följas av handling. Närmare 7 000 personer ansöker om besöksförbud. anmäldes hela 5 022 fall av överträdelse. Enligt Brottsförebyggande rådets utvärdering överträds förbudet i så hög grad att värdet är begränsat. Om brottslingen kunde dömas till GPS-övervakning skulle kvinnan kunna känna sig tryggare. GPS-sändare skulle också kunna användas vid permissioner. Utöver lättnaden för drabbade kvinnor skulle mycket resurser kunna sparas med ett sådant system. Många brottsoffer, inte minst kvinnor som utsätts för våldsbrott av närstående män, känner stor otrygghet i samband med gärningsmannens villkorliga frigivning. Otryggheten kan reduceras om den nya geografiska informationstekniken används. Vi måste på alla sätt stärka tryggheten för dem som ska skyddas av besöksförbudet. Slutligen, herr talman, vill jag säga några ord om skadestånd. FN:s deklaration om brottsoffers rättigheter anger som grundläggande princip att brottsoffer har rätt till skadestånd från gärningsmannen och att system ska skapas så att brottsoffren snabbt och enkelt får gottgörelse. Verkligheten i är en annan. Ofta försenas eller uteblir betalningen. Det är inte rimligt att brottsoffret på nytt ska skymfas av en brottsling som inte betalar sitt skadestånd. har vid upprepade tillfällen hävdat att man måste pröva möjligheten att staten förskotterar skadestånd till brottsoffret och alltså övertar fordran på gärningsmannen. Detta gäller i merparten av EU:s medlemsländer, och får inte hamna efter i denna fråga. presenterade ett 13-punktsprogram mot den omfattande och lukrativa människohandeln. I rapporten pekar vi bland annat på att de kvinnor och barn som utsätts för detta ohyggligt vidriga brott kan bli utan tilldömt skadestånd bara därför att gärningsmannen påstår sig sakna medel och därmed betalningsförmåga. Staten måste garantera dessa kvinnor och barn deras skadestånd. Vid hemkomsten riskerar kvinnorna att utsättas för repressalier, bli uppsökta av brottssyndikat och förskjutas av sina familjer. Förskottering av skadestånd blir alltså särskilt viktigt i de fall då brottsoffret tvingas eller väljer att lämna landet efter rättsprocessen. Vi menar också att nivåerna på skadestånd som utdöms för sveda och värk samt kränkningsersättningens storlek måste ses över så att de blir mer rimliga än vad de är . förslag och reservationer är steg på vägen mot ett tryggare samhälle till gagn inte minst för den utsatta människan. Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall till reservation 1. Jag begränsar mig på sedvanligt sätt för tids vinnande till denna, även om jag står bakom samtliga våra reservationer. 130 (): Våldsbrott kan drabba alla, och brottsoffer kan vi alla bli. Men generellt måste konstateras att en del grupper och befolkningsskikt är mer utsatta än andra. Ensamstående drabbas generellt mer än sammanboende, och redan utsatta grupper drabbas hårdare av våldbrott än mer etablerade grupper i samhället. Marginaliserade grupper som hemlösa, missbrukare och kriminellt belastade är alldeles särskilt hårt utsatta. Dessa iakttagelser är mycket viktiga och måste följas upp och åtgärdas politiskt. Likaså måste vi med öppna ögon se de patriarkala könsmaktsmönstren och hur dessa visar sig till exempel i form av sexualiserat våld, som tyvärr pågår året om och som vi måste fortsätta att bekämpa. När det gäller samhällets insatser för att bistå brottsoffer finns det många olika nivåer och instanser som har ett ansvar och en uppgift för verksamheten. Tyvärr måste vi konstatera att det brister i samordning mellan olika organ, och det är också tydligt att det varierar kraftigt mellan till exempel de centrala insatserna i landets kommuner när det gäller stödinsatser för brottsoffer. Det spretar ibland åt olika håll, vilket inte är bra. anser därför att borde få i uppdrag att ur ett helhetsperspektiv se över samhällets insatser för att bistå brottsoffer. Det har vi en reservation om. Det finns all anledning att i detta sammanhang särskilt betona att äldre och funktionshindrade är särskilt sårbara för att utsättas för brott, inklusive våldsbrott och sexuella övergrepp. Det handlar ofta om brott som begås i offrens hem eller på vårdinrättningar. Alltför ofta är förövaren någon som offret är beroende av, en anhörig eller någon i personalen. Detta måste vi våga prata om högt och tydligt. Här kan vi verkligen tala om sårbara brottsoffer. I är vi inte nöjda med vad som har åstadkommits på dessa områden. Precis som man konstaterar i betänkandet finns det med all sannolikhet ett stort mörkertal när det gäller brottsligheten mot dessa grupper. Det är också värt att notera att många av dem vi nu pratar om ofta har svårigheter i kontakter med rättsväsendet eller med brottsofferjourer. Det kan röra sig om olika former av kommunikationsproblem eller bristande tillgänglighet av olika slag. Vi anser därför att situationen för dessa grupper behöver belysas över landet och föreslår i en reservation att bland annat får i uppdrag att ytterligare utreda situationen över landet och komma med förslag om hur våldet bättre kan upptäckas och anmälas och hur ett fungerande stöd kan utformas. ser det som mycket positivt att ett enigt utskott står bakom ett förslag till tillkännagivande om att regeringen ger i uppdrag att se över möjligheterna att få brottsskadeersättning när gärningsmannen är . Vi i som har motionerat i frågan tycker att detta är en rättvisefråga som det finns god anledning att belysa. Brott mot personer som innebär kränkningar, våldshandlingar och förolämpningar på grund av offrets sexuella läggning eller könsidentitet är tyvärr bara alltför vanligt förekommande. Vi framhåller i reservation 8, från fem partier, att det finns luckor i nuvarande lagstiftning som bör täckas. I de bestämmelser i 5 kap. 5 § om allmänt åtal för förolämpning talas det om åtal för anspelning på någons homosexuella läggning. Detta bör vidgas till att omfatta sexuell läggning och könsidentitet, anser vi. En översyn av tillämpningen av nuvarande regler behöver också göras. Våldet mot HBT-grupperna ute i samhället är tyvärr omfattande och, naturligtvis, oacceptabelt. Jag står självfallet bakom alla reservationer men vill för tids vinnande nöja mig med att yrka bifall till reservation 8. 131 () replik: En särskilt utsatt grupp brottsoffer är kvinnor som blir utsatta för våld, hot och sexuella övergrepp av en man som de har eller har haft en relation till. Det är vi alla överens om. Detta är till och med så allvarligt att det finns ett speciellt brott som benämns grov kvinnofridskränkning. I det brottet går straffsatsen från sex månaders till fängelse. Snittiden i domarna är ungefär . Jag vill ställa en fråga till om denna särskilt utsatta grupp kvinnor det kan i och för sig vara män också, men det handlar mest om kvinnor: Är det rimligt, , att en sådan här gärningsman, som upprepade gånger begår grov misshandel, hot och sexuella övergrepp mot en kvinna, ska kunna bli dömd till en påföljd som innebär att kratta löv i en park, alltså samhällstjänst? Samhällstjänst kan också innebära annat. Det förekommer att de här männen blir dömda till villkorlig dom, skyddstillsyn eller samhällstjänst. Är det rimligt med sådana påföljder för grov kvinnofridskränkning? 132 () replik: Jag vill naturligtvis understryka att det är oerhört allvarliga brott som talar om. Vi har en gemensam syn här. Dessa brott bör fördömas, och vi ser med stor avsky på dem. Självfallet är det så. Praxis när det gäller sådana här brott det framgår också av betänkandet är att påföljden normalt är fängelse. Men vi kan inte alltid föreställa oss alla omständigheter i det enskilda fallet. Det kan finnas omständigheter som gör att påföljden blir någonting annat. Men normalfallet är fängelse. Det är min uppfattning, och det är såvitt jag kan läsa ut också den uppfattning som framförs i betänkandet. En viktig sak och den är vi säkert överens om är att det naturligtvis är domstolarna som ska döma och att vi fullt ut ska låta dem göra det. 133 () replik: För de kvinnor som jag kommer i kontakt med i mitt arbete som ordförande för en kvinnojour är det fullständigt oacceptabelt, liksom för det stora flertalet av allmänheten, med en sådan påföljd i ett så allvarligt brott som vi här i har bestämt ska kunna generera fängelse . Det här handlar om fall där en man upprepade gånger kränker en kvinna där det finns ett beroendeförhållande, en relation eller där det har funnits en relation. Kvinnan blir upprepade gånger utsatt för misshandel, hot och sexuella övergrepp. Jag undrar hur en misshandel eller ett brott ska se ut för att man ska dömas till fängelse. Det kan ändå inte vara rimligt att man får samhällstjänst för den typen av brott. Hur ska samhället uppfatta lagstiftaren? Vi måste ju kunna på något sätt motivera eller förklara vad det är för typ av händelser vi talar om, när påföljden kan stanna vid samhällstjänst för sådana här upprepade kränkningar. Det är ganska viktigt att man gör detta tydligt. Många frågar mig om detta i mitt arbete med misshandlade kvinnor. De tycker att det är ofattbart. 134 () replik: Jag upprepar det jag sade, för jag vill vara tydlig på den här punkten. Jag ser allvarligt på det här. Det handlar om mycket allvarliga brott. Jag vill inte på något sätt bagatellisera dessa gärningar misshandel av kvinnor och de andra brott som har nämnts här och jag upprepar att det är min uppfattning och den uppfattning som framförs i betänkandet att den normala påföljdspraxisen innebär fängelse för denna typ av grova gärningar. Det är rätt och riktigt. Det anser jag. Men naturligtvis kan det finnas omständigheter i det enskilda fallet som gör att påföljden kan bli någonting annat. Det är domstolen som ska döma. Det tycker jag är en riktig ordning, och jag utgår från att också tycker det. I det enskilda fallet kan det finnas omständigheter som gör att påföljden blir en annan, men normalfallet är och ska vara fängelse. 135 (): Denna debatt om våldsbrott och brottsoffer har vi en gång . När jag stod här berättade jag om ett samtal med en kvinna som lever med så allvarliga hot över sig att hon har både skyddad identitet och kvarskrivning. I finns det ungefär 500 personer som har sådant skydd, varav över 200 är barn. Jag väntar mig inte att ni kommer ihåg vad jag sade , och därför tänker jag upprepa det. Samhällets krav på identifikation och ofta bristande förståelse gör att dessa personer inte kan arbeta, inte studera och inte starta företag. De råkar dessutom ut för en mängd problem genom att de inte kan uppge sin identitet och för att de inte bor i den kommun där de är folkbokförda. Jag tänkte ge några exempel som jag har fått från den kvinna jag har samtalat med: De kan inte använda sjukvårdens högkostnadsskydd för läkaravgifter eller medicin, eftersom det system som används inte kan skydda personuppgifter och bostadsort. De kan inte få ut sjukresekostnader eftersom de då måste ange bostadsadress. Den förlängda postgången genom skattemyndigheten gör att de får ständiga förseningsavgifter på sina räkningar. Barnen kan vara med och träna fotboll, men de kan inte vara med på en match, för då måste deras namn finnas med på en laguppställning. Barnen kan inte ha terminskort till bussen eftersom namn och skola måste stå på terminskortet. De kan inte ha bibliotekskort, prenumerera på tidningar, handla på avbetalning, ha kundkort eller rabattkort, och de kan inte handla på postorder eller via Internet. När den här kvinnan ansökte om extra socialbidrag för att få de extra kostnader täckta hon hade på grund av sin skyddade identitet och kvarskrivning uppmuntrade henne till att ansöka om bidrag från stiftelser och fonder. Visst finns det många sådana fonder, men för att kunna ansöka om pengar måste man uppge sin bostadsadress. Alltså gick inte det heller. Även om det är oerhört jobbigt att byta identitet skulle det underlätta för de här personerna. Många av deras problem skulle lösas om de fick en ny identitet. De har ansökt men fått avslag. Anledningen är att pengarna ska tas från polisens ordinarie anslag, och det är dyrt, så polisen säger nej. Jag tycker att det är allt annat än rimligt att polisens bristande resurser ska göra att dessa personer inte får en chans till omstart i livet. avslogs samtliga våra yrkanden om att stärka hotade kvinnors situation med att betänkande höll på att beredas inom . tänker jag berätta vad som har hänt . avstyrks alla förslag med att betänkande håller på att beredas inom . Det har faktiskt flyttats från till . Men vad hjälper det de utsatta kvinnorna? Är det så svårt att förstå de här kvinnornas förtvivlan? lever de under hot, inte bara hot från den man som hotar dem till livet utan även hotet av otrygghet, en omöjlig ekonomisk situation och otrygghet för barnen. talade jag åter med samma kvinna, och hon bekräftar att ingenting har hänt. Det är samma situation som . Hon är dock en mycket driftig kvinna och gör allt hon kan för att förbättra sin situation. Men hon berättade att det finns andra som lever i hennes situation och som har försökt ta, eller till och med tagit, sitt eget liv eftersom de inte ser någon utväg. fick den här kvinnan träffa statsrådet , och jag är övertygad om att han fick sig en verklig tankeställare. gäller det bara att han lyckas övertyga justitieminister om att åtgärder måste vidtas, och vidtas snabbt. Tyvärr får vi ingen draghjälp av socialdemokraterna i justitieutskottet. Från har vi sju reservationer i betänkandet som innehåller förslag som direkt skulle förbättra utsatta kvinnors situation. För det första: Ett nationellt program om personsäkerhet. I denna reservation tar vi upp att kostnader för dem som tvingas använda skyddsåtgärder såsom spärrmarkering, kvarskrivning, bättre lås och larm ska ersättas av staten. För det andra: Trygghetspaket för hotade kvinnor. Det finns redan trygghetspaket , men de räcker inte till. Kan ni tänka er känslan att få veta att visserligen har du rätt till ett trygghetspaket, men du kan inte få något för de är slut! För det tredje: Straffskalan vid kvinnomisshandel. I denna reservation tar vi bland annat upp att hedersrelaterade motiv till våld ska ses som en försvårande omständighet i . För det fjärde: Polisens och åklagarnas insatser. Hot- och riskbedömningsmodellen bör införas som standard vid alla polismyndigheter. Där den används visas goda resultat. För det femte: Information vid permissioner. Hänsyn måste tas till brottsoffrets skyddsaspekter när beslut om permission fattas, och brottsoffret ska alltid få veta när gärningsmannen får permission. För det sjätte: Straffhöjning vid överträdelse av besöksförbud. Det har vi hört om . Det finns åtskilliga män som fullkomligt ignorerar det besöksförbud som de fått. För att göra besöksförbud effektivare bör straffen för överträdelser höjas, speciellt när överträdelserna sker systematiskt. För det sjunde: Elektronisk övervakning av besöksförbud. För att öka den hotade kvinnans skydd från den man som fått besöksförbud och som bedöms som farlig eller som systematiskt överträtt besöksförbudet ska detta kunna kombineras med elektronisk övervakning, så kallad fotboja. Samtliga dessa sju direkta förbättringar yrkar Socialdemokraterna, avslag på. Det finns mycket mer som jag skulle kunna säga om de totalt 16 reservationer som står bakom, men jag väljer att yrka bifall till enbart reservation 16 under punkt 17 om elektronisk övervakning av besöksförbud. 136 (): Vi är från sida med på två reservationer. Jag passar på att yrka bifall till reservation 14 under punkt 15. Den handlar om våld mot äldre och funktionshindrade. Här har redan tagit upp och talat om att det mest skrämmande i den här frågan faktiskt är att det handlar om hade jag pratat om kartor hade jag sagt ett vitt fält ett stort mörkertal när det gäller människor som drabbas på ett synnerligen olyckligt sätt. De har ytterligt små möjligheter att föra sin egen talan. De har ofta också bindningar till de här personerna som gör att de inte törs, vågar eller anser sig kunna föra talan mot närstående personer son eller annan närstående som förgriper sig på dem. Därför anser vi att det vore alldeles riktigt, som vi säger i vår reservation, att fick i uppdrag att ytterligare se igenom deras situation. I övrigt har vi en diskussion om målsägandebiträde för efterlevande. Det känns som en mycket angelägen fråga. Den frågan tas upp i en, vill jag minnas, moderat reservation. Svaret är att det ska tillsättas en utredning som ska lämna besked . Jag hoppas att det svaret är tillfyllest och att vi kan ge skydd för människor som har hamnat i den olyckliga situation som beskrivs i texten med mera. Jag hoppas att det verkligen kommer ett positivt förslag från utredningen. I annat fall är jag beredd att lägga fram förslag igen. 137 () replik: Jag ska inte bli så långradig, men jag kan informera om det som gäller för efterlevandes rätt till målsägandebiträde. Jag har läst igenom direktiven från . Det som står helt klart i direktiven är att en utgångspunkt för utredaren är att lagens tillämpningsområde inte ska utvidgas. Där försvann alltså den möjlighet som vi har diskuterat tidigare när det gäller barn som bevittnar våld och som vi tycker på något sätt ska ges en roll i processen. Det kanske kommer i en annan ordning - det vet jag inte. Men det står uttryckligen om efterlevandes rätt till målsägandebiträde att man har haft uppe den frågan tidigare, och regeringen skriver att möjligheten för efterlevande att få skadestånd regleras i skadeståndslagen och så vidare och att det inte finns något behov av att överväga om efterlevande som målsägande ska kunna få målsägandebiträde. Jag tycker att det finns fog för vår reservation. Många fall har varit massmedialt väldigt uppmärksammade. I till exempel var vi alla överens om att det var rimligt att de efterlevande fick målsägandebiträde. Det måste vara den tingens ordning att har man en anhörig som blir mördad eller på annat sätt bragts om livet ska man ha rätt till målsägandebiträde. Hela det här utredningsdirektivet andas att man vill spara på kostnaderna på målsägandens bekostnad. Det kan vi moderater aldrig ställa upp på. Jag ville gärna informera om dessa direktiv. 138 () replik: Det som jag mest har fastnat för i den här situationen är det som står i direktiven om människor som har avlidit eller skadats i samband med polisingripanden. Det känns väldigt viktigt. När det handlar om en myndighet blir människor försatta i ett ytterligare underläge. Därför anser jag att detta är viktigt, och jag tycker att direktiven är korrekta och riktiga. När det gäller möjligheter för barn ser jag att man kan göra detta i andra situationer, och inte i den här. Jag har specifikt fastnat för situationer där människor blir offer i ett polisingripande. 139 () replik: Målsägarbiträdena är oerhört viktiga för brottsoffret och för målsägande i processen. Det vittnar alla om som är inblandade advokater, åklagare och domare. I det senaste numret av tar man upp just frågan om målsägare i kläm. Det finns en uppsats en jurist som har gjort ett examensarbete i juridik där det särskilt påtalas att det krävs en juristutbildad person för att biträda målsägarna under rättsprocessen. Det gäller framför allt vid huvudförhandlingen. Det är väldigt viktigt. riskerar utredningen att gå i helt motsatt riktning. Det hade varit intressant att höra om du hade varit med i diskussionerna om direktiven. Vad sade ni i så fall där? Det finns ju inget som säger att det ska vara skillnad ifall man blir utsatt för ett brott i samband med polisingripande. Inte ens det finns med i direktiven. 140 () replik: Jag delar uppfattning att människor som kommer in i en rättssal hamnar i ett underläge av flera skäl. De kan vara brottsoffer, och de hamnar i en ny situation som kan vara svår att hantera. Jag kan tala om för att jag för 12 eller skrev ett förslag till en partikongress angående vittnesstöd och det som vi kallar för medborgarvittne med mera. Med erfarenhet från min nämndemannaperiod inser jag fuller väl att människor är i ett underläge. Jag är villig att på olika sätt där så är möjligt stärka deras situation. 141 (): Jag har suttit här i min bänk och lyssnat till en rad anföranden som har sin grund i motioner från den allmänna motionstiden. Jag är glad för det engagemang som visas i brottsofferfrågor och som ligger oss alla nära om hjärtat. Många av motionerna är sådana som återkommer . Det visar på en ihållighet som ofta behövs i många frågor. kan jag konstatera att i flertalet frågor som tas upp i betänkandet har åtgärder vidtagits, utredningsbetänkanden har lagts fram och bereds eller initiativ har tagits till nya utredningar. Av den anledningen yrkar jag avslag på samtliga reservationer. I ett tidigare inlägg sade att allt avfärdas och att det bara är utredningar, översyn och så vidare. Men det är faktiskt oftast det som oppositionen begär i sina reservationer. Det handlar om ytterligare utredningar eller ytterligare översyn. Om man begär en utredning eller en översyn kommer det att ta . Det är väl rimligt att man får tid på sig att göra den översynen eller utredningen. Om det är en utredning läggs det fram ett betänkande. Det är väl ändå rimligt att det betänkandet går ut på remiss så att de som är involverade på rättsväsendets olika myndigheter får möjlighet att säga sitt om de förslagen. Sedan är det väl också ganska rimligt att departementet får tid på sig att överväga både betänkandets förslag och de remissvar som har inkommit på det. Det tar lite tid ibland när man ska göra sådana här översyner eller en utredning. Det är faktiskt det som ni själva oftast kräver. Trots att vi nu tycker att vi har kommit ganska långt när det gäller olika brottsofferfrågor innebär inte det att vi är nöjda med hur det ser ut . Det är klart att vi kan kosta på oss att vara självkritiska. Det finns stora insatser att göra på flera områden. En del insatser kan vi lagstifta om. På andra områden handlar det om bättre samarbete mellan myndigheter, och inte minst organisationer. handlar det om att myndigheter inte har tagit på sig och anammat riktlinjer i den grad som vi önskar. Det kan också handla om bemötande eller rena utbildningsfrågor. Jag kan lova samtliga här i kammaren att vi ska bli bättre på alla dessa områden. Vi måste dock också konstatera att området är komplext och att antalet aktörer som berörs är stort. Det saknas tillräcklig kunskap inom flera olika fält. Det är med andra ord ett ständigt pågående arbete som håller på. Det måste fortsätta att pågå. Om man en gång för alla har gjort en lagstiftning, om man en gång för alla har lagt ut ett regleringsbrev och om man en gång för alla har fastställt en viss ordning innebär inte det att det tillämpas på det sätt som vi önskar härifrån. Vi måste ständigt bevaka och granska att det utförs på det sätt som var tänkt en gång från början. Det är ett ständigt pågående arbete.