prot · GS09137 · 2005-06-10 00:00:00 — 1 § Svar på interpellation 2004/05:619 om rånbrott 1 Justitieminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att minska antalet rån i samhället och för att göra det möjligt för de brottsbekämpande myndigheterna att bättre bekämpa denna typ av brottslighet. har också frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att möjliggöra att döma till grovt rån även när rånet skett utan skarpladdat vapen och för att höja straffskalan för icke fullbordat rån. Jag vill inleda med att säga att regeringen har gjort kraftiga satsningar på polisen och höjt anslagen med samt aviserat tillskott för 20062007 med ca . har antalet poliser ökat med ca 1 200. Regeringens satsningar för att de brottsbekämpande myndigheternas förutsättningar att förebygga och lagföra grova brott, som till exempel rån, ytterligare förbättras. Utöver detta pågår det ett fortlöpande arbete inom för att på ett övergripande plan utveckla och effektivisera svensk polis. Regeringen har initierat en rad utredningar i syfte att ta fram förslag om renodling av polisens arbete, förbättrade arbetsmetoder, mer ändamålsenlig lagstiftning inom polisens område med mera. Som exempel kan nämnas att regeringen avser att besluta om en lagrådsremiss med förslag till utvidgade möjligheter att dels ta DNA-prov, dels registrera provresultatet i . Inom bereds även flera andra lagstiftningsprojekt som har stor betydelse när det gäller rånbrott. Dessa rör bland annat straffprocessuella tvångsmedel, ökade möjligheter att förhindra att vapen hamnar på den illegala marknaden, kameraövervakning, ökat skydd för hotade vittnen samt en eventuell kontraheringsplikt vid företagsförsäkringar. Utöver lagstiftningsarbetet pågår även olika aktiviteter som syftar till ökade kunskaper om brottsförebyggande åtgärder och vilka tekniska hjälpmedel som finns för att försvåra genomförandet av bland annat rån. Som exempel kan nämnas den av Brå samordnade arbetsgruppen för att förebygga butiksrån. Vad sedan gäller rubriceringen av ett rånbrott måste denna alltid göras utifrån samtliga omständigheter i det enskilda fallet. En närmare gränsdragning är därför i första hand en fråga för domstolarna. Lagstiftningen ger utrymme för att beakta bland annat den integritetskränkning det innebär att få ett vapen eller en vapenattrapp riktat mot sig. har också uttalat att lagen väl avspeglar lagstiftarens syn på denna typ av brottslighet. Även när det gäller brott på förberedelsestadiet ger lagstiftningen utrymme för ett kraftfullt ingripande. Regeringen angriper således rånbrottsligheten på bred front och kommer självklart att fortsätta arbetet för att förbättra möjligheterna att förebygga och bekämpa denna typ av brottslighet. Detta arbete sker givetvis i samverkan med andra aktörer. 2 (): Jag tackar justitieministern för svaret. Man ska komma ihåg att det här med rån orsakar väldigt mycket mänskligt lidande. Det är inte bara så att pengar försvinner. Det handlar om människor som får sina liv förstörda. Det kan bli ett ganska omfattande trauma att vara utsatt för ett rån. Jag har tidigare mycket länge varit anställd och jobbat i bank. Jag har träffat människor där som har varit utsatta för rån och som har berättat hur svårt det är för dem att till exempel sova, känna att man har ryggen fri och så vidare. Det är många människor som drabbas. Det är inte bara pengar som försvinner. Dessutom är ju rånfrekvensen något som på lång sikt innebär ett hot mot kontanthanteringen i samhället, en kontanthantering som det är ganska viktigt att slå vakt om ifall man är orolig för den alltmer ökande registrering som sker när vi använder våra kreditkort och så vidare ur ett integritetsperspektiv, att vi som människor har rätt att använda en hundring om vi går och handlar i stället för att bara lägga fram ett kort som kanske allt jag köper registreras på. Statistiken visar ju tyvärr att antalet rån har ökat väldigt mycket. Det finns ett undantag, och det är rån mot banker och postkontor nu har vi ju inte så många sådana kvar. Det heter ju Kasservice , herr talman. Det beror enligt allena på att dessa har skärpt sin säkerhet och sin kontroll så pass mycket att man har kunnat bringa ned detta. Det är något som vi ska välkomna, och det är bra. Men den generella beteckningen rånbrott, både med och utan skjutvapen, har ökat väldigt kraftigt . Det här måste oroa också justitieministern. Ser man på utvecklingen framåt är väl inte den så gynnsam om man kan spåna scenarier. Vi kommer att se ännu mer av det här, också mot personer. Personrånen kommer att öka med ännu mer mänskligt lidande som följd. Jag har i tagit emot mycket bekymrade företrädare för såväl banker och värdetransportörer som säkerhetsföretag som har känt att det finns en problematik med själva lagstiftningen här och delvis också med hur polisen arbetar. De vill komma fram med dessa synpunkter för att göra det här bättre, mer säkert, för ett tryggare . Jag skulle vilja att justitieministern också tog till sig en del av den diskussion som finns runt detta för att öka tryggheten. Då pekar jag på att det här handlar om en mycket grov organiserad brottslighet som vi inte kan möta med sociala förtecken. Där är jag glad att justitieministern och jag kan vara ganska överens om att vi möter en hel del brottslighet med social moteld, med att hjälpa människor som mår psykiskt dåligt och med bättre missbrukarvård. , tydligare och lite tuffare insatser mot unga lagöverträdare skulle inte heller skada. Men pratar vi om människor i en bransch jag säger bransch som är mycket välorganiserad, där man kan köpa och handla med rånplaner ganska enkelt bland dem som är initierade. Då tror jag att det här med straffvärdet är viktigt. finns det bra polisverksamhet som till och från faktiskt avslöjar de här rånplanerna. Då är straffrabatten betydande om man griper in på förberedelse- och försöksstadiet. Och det är ju bara slumpen. Det är ju inte fråga om någon människa som frivilligt har trätt tillbaka och sagt: skippar vi den här planen. slänger jag vapnen, och gräver jag ned rånarluvan. Det är personer som faktiskt är på gång men som avslöjas mer av slumpen för att polisen har kommit på dem. En annan sak är något som anser, att man ska ha en större rabatt generellt om man frivilligt tillbakaträder från ett brott, oavsett vilket det är, och anmäler sig själv eller tydligt tar avstånd. Det är ju mycket bra. Men här är det slumpen, och här skulle jag vilja veta om inte justitieministern ändå ser att det finns ett utrymme för att skärpa detta. Här hjälper det inte med högre barnbidrag, högre sjukersättning eller någon annan social insats som vi annars brukar hamna i diskussioner om när det gäller att förebygga brott. 3 Justitieminister (): Egentligen ska man inte tala så mycket om statistik om man talar om hur ett brottsoffer upplever det. Det sista som man ska säga till ett brottsoffer som har råkat ut för ett bankrån är att antalet bankrån har minskat. Detsamma gäller den ökning av antalet rån i uraffärer som vi kunde se men som glädjande nog sedan har minskat. Men det hjälper inte det enskilda brottsoffret ens om det är ett enda brott att antalet brott enligt statistiken har minskat. Där ser vi alltså klara skillnader både upp och ned. Och man ser att det faktiskt är olika trender. Men, som sagt, för den som drabbas av brott är statistiken varken någonting som gläder eller som man bryr sig om ifall den visar att antalet brott har minskat, utan varje rån är ett rån för mycket. Det som är lite speciellt med rån som brott är att det handlar om alltifrån väldigt unga gärningsmän till, som säger, välorganiserade ligor. Det är faktiskt till stor del ett ungdomsbrott. Över hälften av de rån som begås är faktiskt begångna av ungdomar. Därför måste man arbeta på väldigt bred front när det gäller bekämpande av rån. Det gäller förstås att få tag i de ungdomar som man på ett tidigt stadium har kunnat konstatera att de inte respekterar de regler som finns och som inte heller tvekar att ta till våld. Det är väldigt unga och omogna pojkar som jag träffade som advokat och som inte har den empati och insikt som de bör ha när de hotar ett brottsoffer. tycker de att det väl inte var så farligt eftersom de inte skadade brottsoffret. Men i själva verket kan detta ge brottsoffret livshotande skador. Det gäller förstås att gripa tag i dessa ungdomar på ett tidigt stadium. Där är det fortfarande ingen tvekan om att det är sociala insatser som behövs. Men sedan är det så att några av dessa ungdomar får man inte tag i från samhället. De blir äldre. Och måste samhället öka sina repressiva inslag. Och det är därför som vi också arbetar med de delar där vi har utvidgat de repressiva inslagen med utvidgad telefonavlyssning, visserligen även med ökad rättssäkerhet med allmänna ombud. Men vi vill på olika sätt ge polisen bättre befogenheter att klara upp den här typen av brott. Det är just detta som gör rånbrotten så speciella. Det gäller att arbeta över hela spektrumet. Min inställning är att när det handlar om barn och ungdomar är det i första hand sociala insatser som behövs. När det handlar om grova brottslingar är det i stort sett de repressiva inslagen som behövs. När det gäller rånbrott är det alltså sammantaget så att här får man arbeta över hela skalan. Det är inte så att det finns en eller två olika åtgärder, utan man måste se det på bred front, och det är på det sättet som vi försöker arbeta. 4 (): Mot detta har jag ingen avgörande invändning. Vi ska jobba på bred front. Men vi vet att det är ett stort problem med dessa människor, de förhärdade brottslingarna, där det finns klara vinster med en inlåsning, även om de självklart ska ha en bra behandling så att man återfår dessa personer som hyggliga medborgare . Men det måste ta lite eftersom det är fråga om väldigt stora vinster. Vi talar om att värdetransportrånen har ökat med . har det begåtts 200 värdetransportrån. Det är rätt många sköna hundratals miljoner som är i omlopp. Detta är mycket lönsamt, om jag uttrycker mig lite förenklat, att hålla på med detta för dem som är mindre nogräknade. Det är mycket stora vinster och små risker, och det genererar detta. Då måste man överväga om inte själva straffvärdet för de personer som bara av slumpen i praktiken blir upptäckta borde vara något högre än hur vi annars ser på försök och förberedelse när det inte rör sig om ett fullbordat brott. I fråga om detta återkommer justitieministern inte med någon kommentar, utan jag förstår det som att han är nöjd med den lagstiftning som vi har såsom den har utkristalliserats i praxis. Där har vi frågan om skarpladdade vapen eller vapenattrapper. Det är inte solklart. För mig är det solklart att det inte ens vore relevant. Vi har flera ledande avgöranden i som vi annars i värderar och säger att domstolarna dömer. Men när vi inte är riktigt nöjda med det, då återkommer ju vi med lagstiftning. Vi hade frågan om våld mot barn, där vi såg att straffskärpningsgrunderna och de försvårande omständigheterna inte användes på det sätt som justitieministern eller regeringen ansåg och som också ansåg att de skulle användas. Då var vi överens om att föra in ytterligare punkter för att markera att det är en försvårande omständighet att slå sina egna barn. På samma sätt är det om vi vill ändra detta. Då är det justitieminister som har makten att skriva lagförslag och jag och flera andra i kammaren som har makten att stifta den lagen så att vi får en förändring. När det gäller vapenfrågorna generellt måste också justitieministern vara oroad över att det finns så många vapen i omlopp. Och jag tycker att det finns en lite väl förlåtande attityd. Att människor har ett automatvapen i byrålådan som är illegalt är ju ingen slump. Människor har det för att de sannolikt ska användas, antingen defensivt för att skydda sin kriminella verksamhet eller för att tillskansa sig några av de 100 miljarder som finns i kontanter i . När det gäller polisens arbete kan vi önska att man jobbar ännu mer inom svensk polis med underrättelseverksamhet för att kunna motverka detta. Det finns bra förslag från regeringens egen lilla gruppering, , som har föreslagit ett nationellt underrättelsecentrum för att samla intelligentian och inhämta information för att kunna lägga pussel och förebygga dessa brott och avbryta så att människor inte skadas, blir traumatiserade och kanske sjukskrivna för resten av sitt liv. Där finns en del att önska. När vi kommer in på polisens kompetens hörde jag att justitieministern var ute och sade att det vore bra med fler specialister. Jag håller verkligen med om det. Jag kommer att ge regeringen allt stöd om vi kan se till att svensk polis får fler specialister för att jobba med bland annat kriminalunderrättelsetjänst och analysverksamhet så att man blir ännu vassare. Men då krävs det mer än att justitieministern talar om att de som går polisutbildning ska få äta i samma matsal som andra studenter som läser actionfilmskunskap eller håller på med spabehandlingar, som är akademiska utbildningar i , vilket är fantastiskt, måste man säga. Det blir inte bättre för att man delar matsal och hämtar juice i samma maskin, utan det krävs en medveten styrning från regeringen och att man säger att det är viktigt att man nu får in fler experter, till exempel jurister, samhällsvetare, psykologer och utredare, som kan lyfta fram kriminalunderrättelseverksamheten inom den svenska polisen, vilket också är mycket viktigt. 5 Justitieminister (): Jag ska först säga att vi förefaller att vara överens om relativt mycket. Men det finns en sak som vi däremot inte är överens om och där jag tycker att möjligtvis har ändrat inställning. Vi har tillsammans haft inställningen att det är viktigt att domstolar ska avgöra i det enskilda fallet. Detta är ett sådant typexempel. Det är självklart så att ett skarpladdat vapen är en mycket allvarlig omständighet och som är just en av de omständigheter som kan leda till ett grovt rån och gör det också. Att börja införa automatik tror jag är det sista som vi ska göra. Det är mycket bättre att ange de omständigheter som finns och också låta praxis se till att man får den utveckling som domstolarna självständigt avgör, och naturligtvis också riksåklagaren, som tittar på just de frågor som diskuterar, bland annat hur man eventuellt ska höja straffen när det finns vapen med. Sedan kan jag allmänt sett säga att om man är förespråkare för högre straff när det gäller denna typ av grov brottslighet ska man vara väldigt glad eftersom straffen har höjts kraftigt . Det har gjorts genom den praxis som har utvecklats. De som ivrat för straffhöjande åtgärder hade knappast kunnat göra detta bara i en lagstiftning. Men här har man fått det på det sätt som man själv har önskat. Sedan tycker jag att det är viktigt att erinra om vilken vikt vi fäster vid detta med den utveckling som har skett med vapen. Och vi försöker på bred front attackera den vapenhandel som finns. Det handlar om att skärpa kontrollen av dem som får vapen, skärpa införseln av vapen, se till att kontrollen av vapenhandlarna blir bättre och att se till att skrotningen av vapen blir bättre. Allt detta behövs eftersom varje vapen som hamnar i fel händer kan vara vägen till en katastrof. Sedan är det så att de personer som hamnar i de gäng som sysslar med grov organiserad brottslighet hamnar också förr eller senare i fängelse. Vi har en relativt hög uppklaringsprocent per brott. Det är faktiskt över hälften som upp. Det innebär att de som ägnar sig åt detta förr eller senare åker fast. Och alla som har jobbat i rättsväsendet vet att den här typen av brottslighet kan löna sig på kort sikt, men förr eller senare åker man fast. Då döms man också för grova brott. Men då kommer man till en väldigt viktig fråga. Många av dessa personer har nämligen tyvärr utvecklats till yrkeskriminella. Men för varje person som man trots allt kan få tillbaka och återanpassad i vårt samhälle så är det en stor vinst. Och ska man förstås använda dessa år i fängelse på bästa sätt för att få tillbaka dessa personer till samhället. har vi fått ett förslag, som visserligen kom i går jag har inte på något sätt tagit ställning till alla delar i förslaget och ska inte heller göra det nu eftersom det ska ut på remiss. Däremot vill jag säga att tankarna inte är nya. har vi ju haft diskussioner om det och förefallit ha varit relativt överens. Principerna går ut på att i stället för att ha det stelbenta systemet med två tredjedelar ska det finnas möjligheter till att under verkställigheten få de fördelar som behövs för att kunna återanpassas i samhället få en bättre utbildning, vård och så vidare och flytta sig steg för steg, något som jag vet att tidigare intresserat sig för, och en möjlighet till utvidgad, förlängd, tid under den sista delen av straffet så att man lätt kan återanpassas till samhället. Vad som inte nämndes vid alla tillfällen i går när detta rapporterades, är att det också handlar om en förlängning av straffet. Det är inte så att man oavsett om man missköter sig och på olika sätt begår nya brott eller planerar nya brott kommer ut efter två tredjedelar av tiden, utan man ska också kunna sitta av hela straffet. Kort sagt handlar det om vad vi har talat om: morot och piska inom kriminalvården, något som definitivt kommer att ha stor betydelse för just den här kategorin. Det vore intressant att höra hur ställer sig till principerna. Jag begär förstås inget svar om utredningen, men principerna är inte nya. 6 (): Jag förstår att justitieministern känner en viss stress över att den utredning han beställt och själv skrivit direktiven till har levererat det som jag gissar att han själv önskat förslag om ett återinförande av halvtidsfrigivningen. Det tycker jag är en mycket konstig signal, men i regel får man ju det man beställer åtminstone om man skriver sådana direktiv till utredningen. Detta tycker jag är allvarligt. Däremot är vi helt överens om övriga förändringar om att vi ska ha drivkrafter för skötsamhet och drivkrafter mot misskötsamhet. Vi kommer säkert att vara överens om det, men vi har mycket svårt att förstå att detta med kriminalitet, återanpassning och annat ska lösas genom att införa halvtidsfrigivningen. Det är väldigt konstigt. Det här handlar inte om att vi ska blanda oss i rättskipningen, utan det handlar om att vi har en lagstiftning och en gällande rätt som byggs på den praxis som har utvecklats. Är man inte nöjd ska man ändra den, om man är av den åsikten, och det är åsikt. Jag vill återigen understryka att det inte handlar om smågangstrar som hamnat snett och som vi ska möta tidigt, tydligt och lite tuffare än , för annars kommer vi inte till rätta med ungdomskriminaliteten; det är en annan debatt. De här personerna måste vi möta på ett helt annat sätt. säger att de här människorna ändå åker fast. när jag är på fotbollsmatch brukar klackarna skrika: Hela skrattar. Det gjorde de visst när ÖSK fick rätt mycket stryk mot AIK. Det finns några människor som skrattar ganska mycket och som sitter med ganska många sköna hundratals miljoner inte var och en, men 500 miljoner från dessa rån är ju borta. De personerna och de pengarna har inte alla kommit fram. Det är ganska många av de personerna som finner det lite lustigt att höra att de åker fast. De har levt gott på sin kriminalitet och har inte givits några signaler om att de ska upphöra med detta när deras pengar är slut; det är bara att åka och hämta nya. Insatsen är relativt låg straffvärdesmässigt, medan vinsterna är mycket höga. Det måste vi motverka bättre än som görs . Det är ett vallöfte från inför nästa val. 7 Justitieminister (): Det var modigt av en ÖSK:are att ta upp matchen mot AIK. Men ömmar mitt hjärta också för ÖSK, så det var blandade känslor för mig när det gäller den matchen. Sedan vill jag faktiskt rätta . Det är inte så att man kommer lätt undan när det gäller de här brotten. av brotten alltså upp. Det innebär att de personer som yrkesmässigt ägnar sig åt det här faktiskt åker fast; det ska man ha klart för sig. Har man som jag arbetat som advokat kan man ganska tydligt se att så ser verkligheten ut. Sedan är det, som sagt, ett och annat brott som aldrig kan bevisas. Det är naturligtvis illa nog, men det är inte så att man kan leva ett liv där man ägnar sig åt rån utan att förr eller senare åka fast. Det gör i princip alla; det ska man ha klart för sig, i alla fall när det gäller yrkeskriminella. Om inte tror mig får han gärna fördjupa sig i ämnet. Han kommer då att se att det inte är så att man kan leva ett yrkeskriminellt liv och ägna sig åt den här typen av brottslighet utan att åka fast. Det gör man förr eller senare, och då får man sitta i fängelse. Sedan ska jag också rätta såtillvida att det inte är fråga om att ändra villkorlig frigivning till halvtid. Visserligen skulle det mycket väl kunna vara så i om man , som , skulle vilja anpassa till europeisk nivå. I stort sett i hela har man ju halvtid. Jag anser dock att det kan vara bättre att ha det på det sätt som utredningen föreslagit, nämligen att man får en möjlighet att vistas utanför fängelset från halvtid och fram till två tredjedelar detta för att få den morot som behövs. Men det gäller också, vilket är så viktigt, att för balansens skull kunna avtjäna straffet längre än man kan . Det är inte som just den här typen av förhärdade brottslingar säger: Det spelar ingen roll om jag sköter mig eller inte. Jag får ändå komma ut efter två tredjedelar. Ska man hitta ett modernt och bra system måste man, tror jag, fortsätta att arbeta vidare här. Men, som sagt, detta får vi ta vid senare diskussioner. Anledningen till att jag tar upp detta är just den typ av brottslingar som sitter i fängelse. Det är oerhört viktigt att få var och en av dem motiverad att ägna sig åt andra saker än fortsatt brottslighet när de kommer ut. Överläggningen var härmed avslutad. 2 § Svar på interpellation 2004/05:605 om kostnaderna för polisbevakning 8 Justitieminister (): har ställt fyra frågor till mig. Han undrar vilka åtgärder jag avser att vidta för att klargöra regeringens syn på om det nuvarande systemet är acceptabelt och förenligt med en rättsstat. Vidare undrar han vilka åtgärder jag avser att vidta för att klargöra regeringens syn på i vilka fall som det ska vara samhällets respektive den enskilde arrangörens skyldighet att upprätthålla ordningen. Han undrar vidare vilka åtgärder jag avser att vidta för att presentera regler så att det blir tydligare när arrangörerna själva ska stå för bevakningskostnaderna och när de ska finansieras med offentliga medel. Slutligen frågar han vilka åtgärder jag avser att vidta för att redogöra för regeringens inställning till den grundläggande frågan om upprätthållandet av trygghet, säkerhet, lag och ordning är en av samhällets grunduppgifter. Inledningsvis vill jag säga att jag inte delar uppfattning om att det är oklart och godtyckligt vem som ska stå för bevakningskostnaden vid olika evenemang. Det finns ett tydligt regelverk kring detta. tar upp fotbollsklubbarna som exempel på arrangörer som inte behöver betala för polisbevakning. Det stämmer att de inte betalar för polisbevakning eftersom de är ideella föreningar. De tillhandahåller dock ordningsvakter och matchvärdar som upprätthåller ordningen på arenan. Om arrangören är vinstdrivande kan polisen begära ersättning vid bevakning av olika evenemang, till exempel popgalor. I den mån polisen kan begära ersättning från arrangören berör det endast den personal som finns vid och inne på arenan eller området. Så fort man går utanför dess omedelbara närhet är det inte ett ansvar för arrangören att finansiera polisens verksamhet. Då är det samhällets uppgift att upprätthålla den allmänna ordningen, även i de fall en ordningsstörning kan förväntas uppkomma som en direkt följd av en anordnad tillställning av något slag. 9 (): Tack för svaret, justitieministern!