prot · GS09135 · 2005-06-08 00:00:00 — Här har vi sex kommuner i en region med inom överskådlig tid drygt 300 000 invånare och 125 000 arbetstillfällen, dessutom med en oerhört strategisk position i det nationella infrastrukturnätet vad gäller möjligheterna till en utbyggd hamnkapacitet och till att lyfta över internationellt gods från landsväg till hamn. Dessa sex kommuner har inte någon anslutning till det nationella järnvägsnätet, vilket för övrigt är en fråga som inte bara den parlamentariska Stockholmberedningen har lyft fram utan också i som en angelägen fråga att arbeta vidare med. Jag är väl medveten om att detta i så fall handlar om stora investeringar där man naturligtvis också måste diskutera olika parters roll och ansvar. Men jag menar att regeringen som ansvarig för den nationella trafikpolitiken det är de delar av infrastrukturfrågorna som är av nationellt intresse som vi har anledning att diskutera i denna kammare har ett ansvar för att uppmärksamma detta. 300 000 människor är mer än vad det bor i många svenska län. Jag menar att regeringen behöver ta tag i frågan om det inte är dags att aktivt börja utreda och pröva förutsättningarna för att skapa en koppling mellan denna delregion och det nationella järnvägsnätet. 70 Statsrådet (): Jag tror att och jag pratar förbi varandra. sade att jag inte nämnde järnvägsinvesteringar i mitt interpellationssvar. Det gör jag med . Det är en jättestor investering. nämnde själv arbetet runt hamn. Jag vet inte om vet att hamn och hamn samarbetar. Jag ville peka på att det är väldigt viktigt att staten via våra myndigheter är en part i de diskussioner som pågår, även om vi inte äger ansvaret. När det till exempel gäller hamnarna äger inte staten någon hamn. De flesta hamnar är kommunala eller privata. Men det är klart att de investeringar som hamn planerar för måste få konsekvenser också för de statliga myndigheterna och verken och för vår planering. Därför är dialogen och samarbetet avgörande för att vi verkligen kan arbeta med logistik, bygga bort flaskhalsar och få de flöden i trafiken som vi så väl behöver för svenskt näringsliv. Det var det jag ville understryka. Det måste vara en ständig dialog och en ständig diskussion om hur vi kan hitta samverkansformer och hur man kan samarbeta. Det var också vår förra interpellationsdebatt här om Huvudstaleden ett bra exempel på. Det är inte möjligt för oss att prioritera alla områden på en gång. Trots att vi nu har fördelat för de kommande tolv åren har vi gjort tuffa prioriteringar i varje län och på varje transportslag. De satsningar vi nu gör kommer utan tvekan att innebära förenklingar för människors vardag och större möjligheter för svenskt näringsliv att konkurrera. Vi bygger bort många av de flaskhalsar som vi har haft. Det är viktigt. Med det inte sagt att vi är klara. Efter den här planeringsperioden måste nya ansträngningar och nya åtaganden göras. Människor rör sig. De sex kommuner som pekar på har ju en fantastisk utveckling. Det ställer naturligtvis krav på infrastrukturen. Med de beslut vi nu har tagit finns det inte möjlighet för mig att prioritera in ytterligare satsningar. 71 (): Statsrådet talar om att bygga bort flaskhalsar. Problemet är ju att det över huvud taget inte finns någon nationell järnvägsförbindelse till denna delregion med snart 300 000 invånare. Det är det grundläggande problemet när det gäller behovet av infrastrukturinvesteringar som gör att en större del av persontransporter och godstrafik kan lyftas över från väg till järnväg. Denna fråga handlar naturligtvis om betydande investeringar. Jag har inte bett statsrådet att omprioritera investeringsmedel från vissa infrastrukturprojekt till andra. Jag skulle vilja att statsrådet agerade för att frågan åtminstone börjar studeras. finns det inte ens medel till att utreda denna järnvägsinvestering som skulle ha en sådan avgörande betydelse för att förena en region med snart 300 000 invånare med det nationella transportnätet. Det handlar, som sagt, inte bara om dessa 300 000 invånare. Det handlar också om en delregion med en strategisk position när det gäller våra möjligheter att hantera gods på annat sätt än via våra landsvägar. Jag skulle vilja att statsrådet trots allt agerar för att man börjar utreda denna fråga. Jag beklagar att de hittillsvarande replikerna inte har varit konkreta med några besked vad gäller olika infrastrukturprojekt i denna delregion. Statsrådet har chansen i sin sista replik. 72 Statsrådet (): I mitt korta interpellationssvar till pekade jag på några av de stora satsningar som görs just . Vi har i arbetet med de infrastrukturplaner som vi har fattat beslut om haft mycket god hjälp av Stockholmsberedningen, och det förankringsarbete och hjälp med prioriteringar som de har kunnat göra. Trots de satsningar som vi nu gör och de som ska göras inom den kommande planeringsperioden finns det ett antal viktiga frågor som rör och som det inte är taget några beslut om. Det är inte bara nordöstra utan också andra delar av . Det kan därför finnas skäl att fundera över hur man kan gå vidare och fortsätta ha det samlade greppet runt infrastrukturfrågor i och omkring vår huvudstad. Det funderar jag just nu på. Innan jag har tagit ställning till om det finns skäl att till exempel ha en Stockholmsberedning som fortsätter sitt arbete är jag inte beredd att rycka loss frågan om den nordöstra delen av regionen. Låt mig fundera på om inte det som har pekat på som gäller den nordöstra och det som jag ser framför mig gäller också andra delar i regionen är skäl nog att fortsätta ett gemensamt arbete kring de kommande investeringar som är nödvändiga. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellation 2004/05:655 om transsexuellas situation 73 Statsrådet (): har frågat mig när jag kommer att genomföra den utlovade översynen om transsexuellas situation samt om jag är redo att skyndsamt vidta åtgärder för att föreslå avskaffande av förbudet att leva i äktenskap eller partnerskap för den som ansöker om ny juridisk könstillhörighet. Lagen om fastställande av könstillhörighet i vissa fall har sedan tillkomsten i princip varit oförändrad. Mycket har naturligtvis hänt . Ny lagstiftning har tillkommit och människors attityder har ändrats i flera avseenden. Jag anser därför, liksom min företrädare, att det finns anledning att göra en översyn av lagen. En av de viktigaste frågorna som behöver ses över i lagen är det nuvarande kravet att fastställelse endast får meddelas för ogift person. Regeringen har givit en särskild utredare i uppdrag att ta ställning till om par av samma kön bör kunna ingå äktenskap. I uppdraget ingår även att överväga om beslut om fastställande av könstillhörighet bör få meddelas endast beträffande den som är ogift. Uppdraget ska redovisas . Även andra frågor i lagen bör bli föremål för en översyn, till exempel kravet att fastställelse endast får meddelas för svensk medborgare samt att fastställelse i vissa fall endast meddelas om sökanden fyllt och genomgått sterilisering. Arbetet med att ta fram direktiv till en utredning som ska göra en översyn av lagen pågår inom . 74 (): Jag vill tacka statsrådet för svaret. Det är förvisso inte första gången som behovet av en översyn av lagen om fastställande av könstillhörighet i vissa fall har diskuterats i denna kammare. Statsrådets företrädare, , lovade att agera skyndsamt för att se till att ett direktiv till en sådan utredning skulle presenteras. skrev samma statsråd, fortfarande , att han hoppades att arbetet med denna översyn skulle påbörjas inom en inte alltför avlägsen framtid. Det är ju väldigt roligt att statsrådet nu meddelar att regeringen kommer att se till att ta fram direktiv till en utredning. Det är en utredning som man har lovat . Vi får hoppas att det är tredje gången gillt. Jag noterar att statsrådet gick ut och meddelade att regeringen tänker göra denna utredning. Det är ett löfte som egentligen har på nacken. Jag välkomnar om utredningen nu verkligen sker. Det är flera saker jag vill ta upp, men i detta inlägg vill jag uttrycka min förvåning över och beklaga att statsrådet uteslutande hänvisar till utredningen om partnerskap och äktenskap när det gäller en av de mest stötande och mest lättåtgärdade bristerna i dagens lagstiftning, nämligen att den människa som är i starkt behov av att få kirurgisk behandling för att få sin könsidentitet ändrad, för att få sin egentliga könsidentitet erkänd och för att få hjälp av vården i den svåra resa som det handlar om måste vara ogift. Jag tror att det är den enda sjukdom där svensk lagstiftning ställer upp krav på civilstånd för att behandling ska beviljas. Transsexualism är klassificerad som sjukdom. Människor som är i behov av hjälp för att kunna leva i enlighet med sin könsidentitet har rätt till sjukvård enligt svensk lag. Det är en stötande regel att tvinga människor att skilja sig för att de ska få den behandling som de behöver. Det är en regel som vi vet har tvingat enskilda människor till skilsmässa från den de älskar. Det skulle vara mycket enkelt för statsrådet att agera för att man i avvaktan på den mer fullständiga översynen i varje fall åtgärdar just denna regel. Den härrör från då svensk lagstiftning inte erkände samlevnad mellan två personer av samma kön, vilket är fallet . Är statsrådet beredd att vidta åtgärder så att denna fråga kan lösas snabbare än de övriga frågor som har att göra med översynen av lagstiftningen? 75 Statsrådet (): Jag delar uppfattningen att vi har ett stort behov av att modernisera lagstiftningen. Vi vet båda att transsexualism, om det inte ges möjlighet till behandling och byte av könsidentitet, innebär ett väldigt stort psykosocialt lidande och en väldigt svår situation. Det är alltså angeläget att vi kan underlätta situationen och viktigt att vi kan modernisera lagstiftningen. I mina ögon ter sig just kravet att man ska vara ogift för att få genomgå könsbyte som särskilt otidsenligt. Det är också därför den frågan behandlas före och redan ligger i en utredning. Jag räknar med och hoppas att vi kommer att få ett förslag från utredningen så att vi kan förändra den delen. Också andra delar behöver dock ses över. Vi bereder just nu direktiven till en utredning om övriga delar av lagstiftningen. Min bedömning är att vi kommer att kunna tillsätta en sådan utredning , alltså . 76 (): Regeringen lovade att skyndsamt agera för att den föråldrade lagstiftningen skulle ses över och förändras. lägger regeringen just den fråga jag berörde, kravet att man måste vara ogift för att få möjlighet till könskorrigerande behandling, i en utredning som i sin tur ska vara klar . Den regering som då sitter kommer tidigast 2008 att kunna presentera ett lagförslag, om man tar hänsyn till att det rimligtvis krävs en remissbehandling och ytterligare beredning innan ett lagförslag kan presenteras. Jag kallar inte detta att lägga frågan före, som jag tror att statsrådet uttryckte det. Tvärtom beklagar jag djupt att regeringen vad gäller denna fråga har utnyttjat tiden sedan sitt löfte på ett alldeles för passivt sätt. Därför skulle jag vilja att statsrådet, som ju här och visar ett engagemang i frågan, också visade att hon faktiskt är beredd att vidta åtgärder för att se till att åtminstone just denna särskilt stötande regel i svensk lagstiftning kan ändras. Detta handlar om situationen för människor som står i kö för att få behandling i svensk sjukvård och som hotas av att behöva skilja sig för att få den behandling som de är i behov av och har rätt till. Helst av allt skulle jag naturligtvis vilja att statsrådet var beredd att ge ett tydligt besked på den här punkten. I andra hand skulle jag vilja att statsrådet som uppenbarligen redan före denna interpellationsdebatt har engagerat sig i frågan, vilket vi kunde se när statsrådet i går gick ut och meddelade att regeringen nu skulle fullfölja arbetet med sådana här direktiv förklarade varför det har tagit så att över huvud taget komma fram i denna fråga, där förhoppningen ju var att man skulle kunna agera skyndsamt. Detta är en grupp som definitivt inte tillhör de mest talrika i . Det är kanske inte den grupp som kommer att kunna göra sin röst hörd allra starkast i den vårdpolitiska debatten. Men det är en grupp som är oerhört utsatt och har en oerhört svår situation. Jag tror att vi kan vara överens om att den människa som är i behov av könskorrigerande behandling för att kunna leva i enlighet med sin könsidentitet är i en av de kanske mest sårbara och pressande situationer som man kan befinna sig i. Därför är det viktigt att svensk sjukvård och svensk lagstiftning uppmärksammar och respekterar dessa patienter och deras behov. Jag skulle vilja att statsrådet något förklarade varför detta arbete, som skulle ske skyndsamt, har tagit så . 77 Statsrådet (): Jag tror inte att det egentligen finns så stora åsiktsskillnader mellan mig och i den här frågan. Jag tycker naturligtvis också att detta är viktigt. Precis som beskrivs är det en väldigt utsatt situation innan man kan få besked och påbörja sin behandling. När vi har inslag i lagstiftningen som jag bedömer som otidsenliga och som behöver moderniseras är det självklart angeläget att vi kan göra detta . Min bedömning är också att just kravet att man ska vara ogift, som ju gör att människor tvingas till skilsmässor bara för att få möjlighet att genomgå behandlingen, är den fråga som vi behöver ta tag i först. Jag är dock inte beredd att föregripa utredningen. Det är ju den vanliga situation vi har, både här i kammaren och annars, att det finns önskemål om att vi skulle agera ännu snabbare. är inte den ende riksdagsledamoten som har synpunkter på att olika saker ska göras och borde göras snabbare. Man kan alltid önska att saker skulle gå att få fram fortare eller att utredningar kunde arbeta snabbare så att man har ett ordentligt beslutsunderlag. är den här frågan i alla fall i gång och finns i en utredning. När det gäller övriga delar av lagstiftningen är min bedömning, som jag sade tidigare, att vi kommer att kunna tillsätta den utredningen. 78 (): Statsrådet använde tyvärr inte sitt inlägg till att svara på den fråga jag ställde, nämligen varför denna fråga, som regeringen lovade skulle utredas skyndsamt, har tagit så . Vi skriver , och en utredning har fortfarande inte satt i gång. Förhoppningsvis kommer direktiv att kunna presenteras eller , om jag förstod statsrådet rätt. Statsrådet har ju trots allt visat ett personligt engagemang i den här frågan genom att gå ut med ställningstaganden om att frågan ska börja utredas. Statsrådet har också haft i och hunnit sätta sig in i de här frågorna. Jag skulle vilja veta: Vad är det som har gjort att detta har tagit så ? Medan regeringen har väntat har de människor som är i behov av könskorrigerande behandling tvingats leva med och förhålla sig till en otidsenlig lagstiftning. Ju tidigare den kan börja ses över, desto bättre. Tyvärr har man tappat det löfte som regeringen gav 2003. Jag skulle trots allt vilja att statsrådet något kunde lätta på förlåten när det gäller varför frågan har tagit den tid den har tagit. 79 Statsrådet (): Vi har en lite märklig debatt här om hur min företrädare har uttalat sig och hur snabbt man arbetat med olika frågor. Jag har tagit fram protokollet från den interpellationsdebatt som min företrädare hade med om den här frågan. Där svarade dåvarande socialministern så här: Detta sammantaget kan innebära att det finns anledning att se över lagen. Han formulerade också att vi behöver diskutera inriktningen på en sådan översyn och att direktiv till en sådan utredning får vi diskutera när vi noggrannare har tänkt igenom frågan. Det svar som gavs då var alltså inte att saken skulle hanteras särdeles skyndsamt. Man kan alltid önska att vi skulle gå snabbare fram. Jag vet också att situationen är sådan att det vore bra att få fram en ny lagstiftning. tar jag de initiativen. Jag tror inte att vår oenighet i sak är så stor. Jag tycker att interpellanten ändå borde kunna känna sig ganska nöjd när nu delar av frågan är i utredning och andra delar kommer i en annan utredning. Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar på interpellation 2004/05:582 om den psykiatriska vården och rättspsykiatri 80 Statsrådet (): har frågat mig vad jag konkret avser att göra på kort sikt för att den rättspsykiatriska vården inte ska tränga ut allmänpsykiatrin, barn- och ungdomspsykiatrin och öppenvården i landstingen samt när jag avser att komma med skarpa förslag för att flytta över kostnadsansvaret för den rättspsykiatriska vården från landstingen till staten. Psykiatrin utgör en högt prioriterad fråga för regeringen. Liksom inom annan hälso- och sjukvård ska psykiatrin ge tillgång till en god hälso- och sjukvård på lika villkor. Regeringen har genomfört en rad åtgärder för att stärka den psykiatriska vården, både vad gäller rättspsykiatrin och annan psykiatrisk vård. Regeringen har tecknat en överenskommelse med kommuner och landsting om att av de medel som tidigare hanterats inom den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården ska satsas på förbättringar av psykiatrin. Barn och ungdomar är en av de grupper som särskilt pekas ut i överenskommelsen som en viktig grupp. Vidare har regeringen för åren 20052006 avsatt totalt ca för att förbättra insatser inom vård, sysselsättning, boende och verksamhetsutveckling för personer med psykisk sjukdom eller psykiskt funktionshinder. Syftet med satsningen är bland annat att förbättra tillgängligheten till vård och socialt stöd samt att förbättra samverkan mellan landsting och kommuner, till exempel i samband med utskrivningar från tvångsvård. I detta sammanhang bör framhållas att det är viktigt att sjukvårdshuvudmännen också själva tar ett ansvar för att skapa ett effektivt resursutnyttjande inom psykiatrin, bland annat genom att förbättra sin samverkan. har i betänkandet Psykisk störning, brott och ansvar (SOU 2002:3) utrett frågor om ansvar och påföljder för psykiskt störda lagöverträdare och finansieringen av den rättspsykiatriska vården. Betänkandet bereds inom . Slutligen bör nämnas att den nationella psykiatrisamordnaren, i sitt fortsatta arbete inom ramen för sitt uppdrag, kommer att titta på psykiatrin i dess helhet. Psykiatrisamordnaren ska i nära dialog med regeringen utreda och lämna förslag till de åtgärder som är nödvändiga för att stärka och utveckla området. Bland annat ska möjligheten att ge tvångsvård i öppna former övervägas. Detta, samt de resurser som tillförts huvudmännen, skapar bättre förutsättningar för en god och effektiv psykiatrisk vård på både kort och lång sikt. 81 (): beslutade regeringen om direktiv till det som kom att kallas . De skulle utreda frågor om psykiskt sjuka lagöverträdare. De fick tiden på sig fram till slutet av 2001 för att lägga fram förslag. presenterade de sina överväganden och förslag i betänkandet Psykisk störning, brott och ansvar. Där lades flera förslag fram om förändringar gentemot dagens situation, till exempel den fråga som jag behandlar i min interpellation. I betänkandet föreslås att staten ska ta över betalningsansvaret för patienter som är dömda till rättspsykiatrisk vård. Vad som sedan hände efter det att betänkandet lades fram kan man fundera över. Det har varit tyst från regeringen. efter det att betänkandet hade lagts fram skrev jag en fråga till socialministern. Jag berättade att det är stora problem i den rättspsykiatriska vården. Antalet vårddömda ökar. Landstingens platser räcker inte till. Kostnaderna för landstingen ökar på ett sätt som det inte ges kompensation för. Konsekvenserna blir att andra patienter som behöver vård trängs ut. Det finns inte alltid platser för dem. De som är dömda går före och är förstås prioriterade. Svaret kom från justitieministern. Han hänvisade till och att betänkandet bereddes i . Då skulle man tro att det snart ska hända något. Men det gjorde det inte. Tiden gick, och det landsting jag kommer från, , kunde i stället notera att , 2004, var det fler som dömdes till rättspsykiatrisk vård än normalt. Man betecknar vården för övriga psykiskt sjuka som krisartad. Det finns inte platser för dem. efter min första fråga frågade jag igen. Då frågade jag justitieministern om vad som är på gång. Jag fick än en gång svaret att ärendet bereds inom . Fast då var det äldreomsorgsministern som svarade. Svaren bollas mellan varandra. Man bereder och bereder. svarar ministern igen att ärendet bereds inom . är det regeringen lade fram direktiven. Det är sedan. Ministern fortsätter att hänvisa till att ärendet bereds. De sista två svaren jag har fått har också handlat om att det finns en psyksamordnare som tittar på frågan. Nog är det betänkligt att ett ärende bereds och bereds på detta sätt. Jag lyssnade på förra interpellationsdebatten. var bekymrad för att det handlade . Men här är det . Här finns förslag. Det finns ett betänkande. Är ministern verkligen nöjd med denna tingens ordning? Kan man tycka att det har varit en effektiv handläggning med ett rimligt tempo? Kan ministern ge oss någon form av hint om vad som kommer att hända med den rättspsykiatriska vården? Kommer vi att få något besked inom rimlig tid, eller kan vi få ett besked ? 82 Statsrådet (): Det är min bedömning att vi behöver förstärka och förbättra den psykiatriska vården, inklusive den rättspsykiatriska vården. Som jag sade i mitt interpellationssvar, och har sagt tidigare, vidtar regeringen många åtgärder för att utveckla och förbättra den psykiatriska vården i sin helhet, inklusive den rättspsykiatriska vården. Här står det inte still. Vi vidtar många åtgärder, och vi har anslagit stora resurser till området. Vi kommer att göra mer. Det är bland annat därför vi har den nationella psykiatrisamordnaren. Vi har en känsla av att andelen patienter inom rättspsykiatrin har ökat. Det är inte något som vi säkert vet, men vi kommer snart att veta. genomförde en inventering av antalet patienter, både inom rättspsykiatrin och den vanliga psykiatrin. Sammanställningen av dessa data kommer att vara klar . Då vet vi. Min gissning är att vi kommer att se att andelen har ökat, men vi vet inte säkert förrän vi har fått siffrorna. målar upp en bild av att om man inte genomför förslag händer ingenting inom rättspsykiatrin. Så är inte fallet. Mycket händer inom psykiatrin, och mer behöver göras. Jag är inte lika säker som på att de förslag som finns i löser fler problem än de skapar. Det är inte alldeles enkelt att se hur delar av detta leder till enbart förbättringar. Det är också en fråga som gör att beredningsarbetet kan ta sin tid. är det justitieministern som får svara närmare på beredningsarbetet eftersom det ligger inom . Jag vill ändå säga när det gäller frågan om finansieringen att det finns skäl för att föra över finansieringen till staten, men det finns också starka skäl för att inte göra det. De patienter som döms till rättspsykiatrisk vård är i allmänhet så pass psykiskt sjuka att de skulle ha behövt den psykiatriska vården även om de inte hade begått ett brott. På det viset hade ändå samma kostnad funnits inom landstingen. Det kan också finnas skäl för att samma finansiär ska ta hand om den vanliga psykiatriska vården, som förhoppningsvis ska leda till att psykiskt sjuka i mindre utsträckning begår brott än vad som är fallet . Det kan finns skäl för att det är från samma pengapåse som de olika insatserna kommer. Det kan finna skäl både för och emot. Det är inte glasklart att de förslagen leder till en snabb förbättring av den rättspsykiatriska vården. Vi vidtar åtgärder för att förbättra den rättspsykiatriska vården. Vi kommer att fortsätta att vidta åtgärder. Jag kan inte ge något närmare svar på hur det ska ta för det beredningsarbete som krävs för förslag. 83 (): Jag tackar för beskedet att man håller på att titta över antalet som är dömda till rättspsykiatrisk vård. De uppgifter jag har fått är att antalet domar har varit relativt över tiden, men att eftersom vårdtiderna är så pass långa ökar antalet som är under vård. Då blir det en stigande kurva.