prot · GS0972 · 2005-02-09 00:00:00 — Den stigande importen av livsmedel kräver att ges ett ökat utrymme för test och kontroller. Men det behövs också ett samordnat märkningssystem för livsmedel inom EU. Också då det gäller säkerhetsmålen vill jag lyfta fram några frågor. har kopplingen mellan vad vi äter och hur vi mår blivit allt tydligare. Matens kvalitet, säkerhet och produktionsformer diskuteras alltmer, och kraven på en tydligare märkning ökar. Olika larmrapporter om vad våra livsmedel innehåller har också ökat insikten om vad vi köper och vad vi äter. Men fortfarande saknar väldigt många konsumenter just en ursprungsmärkning för kött. är det bara för nötkött som det är obligatorisk märkning. För övrigt handlar det om rekommendationer och ett fritt val. Jag vill också lyfta fram frågan om de stora butikskedjornas agerande . med en ökande oro över våra livsmedel och vad de innehåller har det blivit ännu svårare för konsumenterna att få vetskap om varifrån olika produkter kommer detta delvis på grund av de stora butikskedjorna som utökat sina produkter med egna varumärken och därmed anonymiserat många varor. Som konsument kan jag påverka butikens utbud, företagens tillverkning och importörens val endast om jag har information. ser vi att utvecklingen här går i fel riktning. Möjligheterna att göra ett aktivt val minskar, och produkterna blir mer likställda. Det här är en stor fråga eftersom de stora livsmedelskedjorna äger av alla butiker runtom i landet. Detta får konsekvenser för oss som konsumenter, men det får också konsekvenser för små producenter. Den lokala marknadsföringen riskerar att slå ut de lokala produkterna. Här skulle jag vilja vädja till regeringen att noga granska och uppmärksamma detta men också att agera. Med detta yrkar jag bifall till reservation 6. Även då det gäller folkhälsoaspekter finns det en viktig kunskapsfråga. Märkningen av våra livsmedel kommer i ny dager när också kampen mot övervikt och fetma kommer in eftersom folkhälsan hotas. En första förutsättning för en bättre hälsa är att konsumenterna vet, har kunskap om, att välja nyttiga livsmedel. Ett hälsosammare liv kan vi skapa på flera olika sätt genom att tidigt grundlägga goda matvanor hos våra barn och ungdomar. I kursplan betonas konsumentaspekterna, men insatserna är otillräckliga. Hem- och konsumentkunskap är minsta ämnet i . Ännu sämre är det att det saknas en uppföljning på gymnasienivå. Och detta sker när kunskapsförmedlingen mellan generationer är mindre än tidigare och som ungdomar i allt lägre åldrar lever mer självständigt. Jag vill också ta upp vad som framkommit i medierna. Det gäller uttalande om att stoppa reklam om skräpmat riktad till barn. Det är ett bra agerande av henne. Att stoppa skräpmatsreklam riktad till barn är en fråga som också vi i har haft åsikter om. har frågan lyfts fram av den nye EU-kommissionären med ansvar för just konsumentfrågor. Här finns en öppning och en möjlighet att verkligen kanske åstadkomma någonting. Den kunskap som finns om skräpmatens effekter näringsfattiga men energitäta livsmedel som i kombination med stillasittande har blivit ett allvarligt problem måste vi också ägna ett särskilt intresse. Vi måste förhindra den här utvecklingen så att vi inte hamnar i samma situation som där alltfler väger alltmer. Det är förhoppning att livsmedelsindustrin tar sitt ansvar men också att inom EU driver på för en tydligare livsmedelsmärkning i form av ursprungsmärkning och nyckelhålsmärkning liksom att det här arbetet sker tillsammans med konsumentorganisationerna, som görs starkare och därmed blir en stark röst inom EU. För övrigt instämmer jag i övriga reservationer. 174 (): Den här debatten har väldigt mycket kommit att handla om konsumentpolitikens inriktning och mål. Vi ser de ideologiska skiljelinjerna väldigt tydligt. Men jag skulle vilja lägga in att den socialdemokratiska visionen inte handlar, som det lite felaktigt ibland kan låta, om att allt ska vara offentligt, utan vår vision är att vi givetvis ska ha en fri marknadsekonomi med en utvecklad konkurrens. Men vi ska också ha offentliga tjänster som inte ska vara en fri marknad utan där vi är medborgare. Det är väldigt viktigt att framhålla detta eftersom glidningarna är uppenbara man vill konkurrensutsätta allting, även de offentliga tjänsterna. Det sägs i debatten att det inte är så viktigt vad man kallar saker för, om man talar om konsument eller om man talar om medborgare. Men jag vill säga att detta är oerhört viktigt, för bara därigenom definierar man hur man vill ha det. Vi vill dra en väldigt tydlig gräns mellan där man är konsument och där man är medborgare. I debatten kan det också låta som att man har ett starkare skydd som konsument jämfört med om man är medborgare. Men i själva verket är det tvärtom. Som medborgare har man rätt till offentliga tjänster, oavsett om man betalat eller inte alltså om man till exempel är ett litet barn som går i skola och som bara av den anledningen inte har kunnat betala för att gå i skola. Man har rätt till offentliga tjänster även om man är arbetslös och därigenom inte kan betala, inte har pengar så att man kan betala för tjänsten. I själva definitionen av ordet konsument ligger ett privaträttsligt förhållande. Man har betalat för en tjänst och ska erhålla motsvarande vad tjänsten kostar. Genom att nu gå in på den offentliga verksamheten öppnar man upp för ett liknande system, det vill säga för goda rättigheter för den som betalar och inga rättigheter för den som inte betalar. Ett exempel kan tas från där sjukvården är uppbyggd på det sättet att det finns en minimistandard som alla har rätt till, oavsett om man har betalat eller inte. Tyvärr är det så att de som inte har råd eller som helt enkelt inte prioriterat att skaffa sig dyra tilläggsförsäkringar står utan skydd den dagen olyckan är framme och utökad vård behövs. Den utvecklingen vill vi inte se. Därför är medborgarperspektivet det grundläggande för oss i det här sammanhanget. Däremot håller vi givetvis med om att den enskildes rättigheter måste stärkas. För eleven, för den som finns inom äldreomsorgen och för den som finns inom vården har vi myndigheter som ska se till att gällande lagar uppfylls. Den som läser lagarna ser att de faktiskt är ganska långtgående. Vi är öppna för att man kanske blir ännu mer långtgående och för att se till att myndigheterna fungerar ännu bättre. Sedan finns det också möjligheter för den enskilde att göra en anmälan. Det finns faktiskt exempel på fall som drivits. När man blivit mobbad i skolan blir det kommunen som huvudansvarig som får stå som motpart när man driver sina krav om att man inte fått den hjälp som man enligt gällande lagar och regler har rätt till. Sådana möjligheter finns alltså. Dock ser jag stora risker med att avlöva den makt som man har som medborgare och som är större än den makt som man har som konsument. Enligt konsumenttjänstlagen får man faktiskt inte särskilt mycket om man klagar. Ersättning för ideell skada utgår inte. Ideell skada kan vara väldigt mycket. Väldigt mycket inom välfärden handlar just om ideella värden, inte om pengavärden. Man har rätt att hålla inne med betalning. Innebär det då att man i verksamheter där det inte finns några avgifter, till exempel när man går i skola, ska hålla inne med skatten? Ska föräldrarna till det barn som går i skola och som inte fått en bra skolgång slippa betala skatt? Med tanke på att det inte har kommit något konkret förslag till hur vi i så fall ska ändra konsumenttjänstlagen blir det väldigt märkliga konsekvenser. Man kan erhålla prisavdrag för sin avgift. Man kan häva avtalet. Innebär det då att man kan häva barnets skolgång när vi har skolplikt? Man kan erhålla skadestånd för ekonomisk förlust. Vari ligger den ekonomiska förlusten, frågar man sig. Vi är helt inne på att stärka medborgarens rätt, men att plötsligt göra oss alla till konsumenter är att reducera medborgarmakten. I stället måste vi se till att de lagar och regler som vi redan har inom välfärden tillämpas fullt ut; de är fullgoda. Det är vi helt öppna för. Men det här ligger utanför lagutskottets beredningsområde. Vi kan inte lägga in allting i konsumenttjänstlagen. Det kan också bli rätt så märkliga andra konsekvenser, för det har inte gjorts någon gränsdragning för vad som egentligen gäller. Man kan till exempel säga att om man sitter i fängelse är det en offentlig tjänst. Ska man då kunna överklaga om man tycker att man inte har fått tillräckligt bra fångvård? Var ska man dra gränsen? Det finns inga gränsdragningar. Det finns däremot väldigt många frågetecken. Av de andra frågor som har tagits upp här är matpriserna en. Där är vi socialdemokrater helt med på noterna. Tillhandahållandet av mat är inte en offentlig tjänst utan privat; där konkurrerar affärerna. Vi är för mer konkurrens, inte mindre, på det här området. Det är felaktigt att tro att vi vill ha monopol. Det är tvärtom. Konkurrensen har faktiskt ökat. Det är uppstickare som har slagit sig in på marknaden, inte minst efter EU-medlemskapet. Vi har börjat se en anpassning där de större kedjorna successivt har sänkt sina priser. Det här är vi beredda att gå vidare med. är väldigt viktigt i det här sammanhanget. Vi är mycket för och lyssnar på vad de säger. Det de säger är att ungefär hälften av prisskillnaden jämfört med genomsnittet i , där vi har högre priser, beror på att vi har ganska så bra lönenivåer för exempelvis snabbköpskassörskorna. Den del som beror på detta vill vi inte frångå. Det tycker vi är viktigt. När det däremot gäller den del som inte beror på det är det något lurt. Det har till och med misstänkts kartellbildning med större kedjor. Det är motsatsen till den väg vi vill gå. Mer av konkurrens på det här området, men inte mer av konkurrens och marknad på det område där vi är medborgare. Där vill vi verkligen slå vakt om att skattepengarna ska användas så bra som möjligt. Det ska inte bara handla om att det ska vara så billigt som möjligt utan också så hög kvalitet som möjligt. Vi vill ha den här klara gränsen och inte ha någon glidning där allt plötsligt blir en fri marknad och vi alla plötsligt blir konsumenter i stället för medborgare. Det ser vi som ett steg tillbaka i utvecklingen. När det gäller konsumentvägledning är vi positiva till att det finns frivilligorganisationer på det området. Däremot vill vi inte ha någon motsatsställning mellan frivilligorganisationerna och det offentliga stödet till konsumenterna. Exempelvis har det diskuterats att skulle kunna öppna telefonlinjer där man i hela landet kan ringa in som konsument. Det är i själva verket en garant för att konsumenterna, oavsett var de bor i landet och oavsett om just deras kommun har konsumentvägledning eller ej, ändå kan få hjälp och stöd. Frågan är: Kommer konsumenterna att få det bättre om man avvecklar den här delen som en opartisk garant för konsumenternas rättigheter så att konsumenterna helt får förlita sig på ideella krafter? Jag tror inte det. Dessutom utgår stöd till ideella föreningar. Det finns paraplyorganisationer för konsumentvägledning, och dit går det pengar . Det är vi positiva till, men vi vill inte att man ska börja lägga sig i vilka som får starta sådana föreningar. Det är givetvis ett fritt val. Vi ser gärna mer samarbete mellan de organisationer som finns och vill naturligtvis se till att de kommuner som inte har konsumentvägledning får möjlighet genom samarbete med andra kommuner till denna. Men vi vill inte ha något motsatsförhållande mellan en garant som vi offentligt står för och de frivilliga initiativ som finns. När det avslutningsvis gäller resegarantin har vi sagt att reglerna har varat för att vi ska kunna göra en utvärdering. anser vi att tiden är mogen att göra denna utvärdering, så det är vi positiva till. Vad man i utvärderingen kommer fram till är en annan fråga. Men jag tror att man kan konstatera att den fondlösning som har lyfts fram knappast är ett bättre alternativ än dagens system, med tanke på att man på andra ställen sett att det finns risk för att vissa företag inte betalar in till fonden. Det känns inte rättssäkert. Däremot kanske de mindre reseföretagen skulle kunna betala en reducerad avgift. Men vi får se vad man i utvärderingen kommer fram till. 175 () replik: Jag tror att och och någon av de tidigare debattörerna vill göra det här mycket svårare än vad det är och vill lägga ut dimridåer och få det här att verka som någonting närmast spöklikt, svårt och oklart. Jag har uppriktigt sagt svårt att förstå motiven för det. Jag vill inte tro det, men det verkar som en enorm protektionism för den offentliga sektorn, utan att ni själva på allvar förstår motiven. Det finns många situationer , , där det offentliga på precis samma sätt som det privata tar betalt för tjänster. Vi har hört exempel här tidigare, bland annat färdtjänst och hemtjänst. Det finns fritidsverksamheter som man tar betalt för. Min fråga är: När det är samma tjänster i offentlig regi som i privat regi, varför kan man då inte hitta ett regelverk som är konkurrensneutralt, som är lika för både det privata och det offentliga och som därtill ger den enskilde medborgaren verkliga rättigheter så att han inte ska behöva vända sig till samma politiker som är ansvariga för det som inte är lyckat, för det som inte är funktionellt? Man kommer in här på en diskussion om att detta skulle handla om en vilja, om ett stort systemskifte. Det är där som dimridåerna blir som allra tydligast och de retoriska greppen dras som allra längst. vet precis lika väl som jag att det inte finns någon som vill göra medborgarna till konsumenter i den bemärkelsen att de ska betala just för vården, skolan, omsorgen. Det finns ingen tvekan om att detta ska vara i offentlig regi. Jag tycker att ni ska sluta med att lägga ut dimridåer och mera tala om vad det är för någonting som ni själva skulle vilja göra, vilka era alternativ är. 176 () replik: Vi försöker inte lägga ut några dimridåer, utan vi säger precis så som det är. Det är så att konsumenttjänstlagen är tillämplig på en del offentliga tjänster. Det är de tjänster där man kan säga att det redan finns ett civilrättsligt eller privaträttsligt förhållande. Ett exempel är de affärsverk som drivs inom kommuner. Där kan man säga att det handlar om ekonomisk verksamhet. Det handlar alltså inte om att tillgodose medborgarnas behov oavsett vad de betalar, för detta betalas via skattsedeln. Det finns också fall där man till exempel har betalat en barnomsorgsavgift och då med stöd av konsumenttjänstlagen har överklagat och vill ha sin avgift tillbaka. Avtalet har helt enkelt inte fullföljts av den som har anordnat barnomsorgen. Den möjligheten finns . Men skillnaden är att när det inte föreligger något privaträttsligt avtal kan man inte tillämpa konsumenttjänstlagen. Det ligger i sakens natur. Lagen säger att det är på det sättet. Därför blir det väldigt märkligt när vi anklagas för att vi inte kan förklara hur det system som de andra vill införa ska se ut. Ska vi då riva upp hela konsumenttjänstlagen och ändra den grundläggande principen om att det ska vara ett privaträttsligt förhållande? Ska vi införa avgifter på alla offentliga tjänster för att konsumenttjänstlagen i nuvarande utformning ska bli tillämplig? vill att vi alla ska bli konsumenter på en marknad, att man suddar ut gränsen mellan att vara medborgare och konsument. Det står till och med i reservation att man är ute efter det. På något sätt upplevs ordet konsument som ett starkare ord än medborgare. Det är denna glidning som vi vänder oss emot. 177 () replik: Det är uppenbart att det står i lagen, och det är därför som det är så. Vår poäng är att vi vill ändra lagen. Vi vet också vad som står i lagen , men vi vill ha en översyn för att göra det hela konkurrensneutralt. Att använda detta att det fungerar som ett argument fungerar inte. Vi vill ju förändra det. Samhället utvecklas på flera sätt. Det kommunala och det offentliga ledarskapet utvecklas också. Kommuner, landsting och det offentliga bedriver verksamheter som man inte bedrev . Uppfinningsrikedomen, kreativiteten eller dynamiken har blivit ganska stor. Just därför vore det nyttigt och värdefullt om man tillsatte en utredning som såg efter hur de aktuella lagarna skulle kunna göras mer tillämpliga mot det offentliga. Du säger att detta sker . Det visar att förändringen inte är alls så stor och dramatisk som har målats upp i debatten. Jättebra, låt oss gå vidare. Samhället har förändrats. Det är inte samma samhälle som det var . Låt oss se hur vi kan utveckla detta. Jag tror att de som bryr sig om den offentliga sektorn och som vill värna förtroendet för sådana viktiga verksamheter som vården, fritidsverksamheten och omsorgen verkligen borde vara angelägna om att varje medborgare är utrustad med egna rättigheter och kan kräva sin rätt utifrån dessa. Jag tycker att det är en tanke som så moderna socialdemokrater som borde vara öppna för. 178 () replik: Precis som jag sade kan man föra processer, men skillnaden är den att vi vill inte föra över allt till det området. Även om man betalar avgift för barnomsorgen finns det också andra möjligheter inom det området för att förbättra verksamheten. Det finns ju myndigheter som har tillsyn över offentliga verksamheter. Kommunerna har egna ansvarsområden. Det finns också kollektiva rättigheter. , till exempel, utövar tillsyn över skolor och kan då hjälpa alla elever på en eller flera skolor där man bryter mot gällande lagar och regler. I det här fallet riskerar man ju att det urartar till att det blir den enskildes ansvar att överklaga om någonting är fel. kan man anmäla till myndigheterna om det är något som inte fungerar. Man kan till och med driva processer, precis som i det fall jag nämnde om flickan som hade blivit mobbad. Men vi vill inte ersätta nuvarande möjligheter med den lilla del som handlar om konsumenttjänstlagens tillämpning. Jag förstår inte vad alla de partier som plötsligt vill införa allting i konsumenttjänstlagen har emot att i stället utveckla nuvarande möjligheter. Detta lämnar man helt därhän. Frågan är då: Ska man skrota skollagen och alla andra lagar och regler på det offentliga området? Då måste ju också tillsynsmyndigheterna skrotas och allt bli privaträttsliga processer mellan den enskilde och den som anses som en marknadsaktör, men som egentligen är det offentliga. Detta blir allt annat än den svages rätt, det blir den starkes rätt. Det blir den som orkar, har tid och pengar för att genomföra processer det kommer att bli tusentals som får rätt. är det myndigheter som tillvaratar de kollektiva intressena. Det gäller till exempel en äldre kvinna som har blivit felbehandlad, men som inte orkar att driva en process på egen hand. 179 () replik: Jag slås av att när har svårt att angripa innehållet i en reservation angriper hon i stället någonting som inte står där. Jag ska ta upp några saker i anförande. Till att börja med hävdar hon att det hos olika partier skulle finnas ett motsatsförhållande mellan att stödja konsumenternas intressen genom och andra offentliga aktörer och att stödja de enskilda konsumentorganisationerna. Då vill jag fråga : Var någonstans står det att vill skrota , att vill spara på jämfört med vad man gör ? Det är ju saker som är gripna ur luften av . Det är mycket bra att säger att man ska värna konkurrensen och slå vakt om en ökad konkurrens, inte minst på livsmedelsmarknaden. Varför röstar då Socialdemokraterna emot förslag om att man ska kriminalisera kartellbildning mellan företag? Varför är inte Socialdemokraterna beredda att gå tillbaka till den ordning som rådde tidigare och som bevisligen befrämjade konkurrensen och släppte in nya aktörer? Det var ju när inte tillät kommuner att genom specialregler hindra etablering av nya livsmedelbutiker när de inte kunde hindra etablering av andra sorters butiker. När det gäller konsumentintresset inom offentlig sektor handlar det inte om att ersätta all befintlig lagstiftning med någonting nytt. Låt oss till exempel se på produktsäkerhetslagen. Den tillämpas på alla varor, men enbart på de tjänster som tillhandahålls i privat regi. Vi vet att det finns motsvarande tjänster som tillhandahålls i offentlig regi. Dessa tjänster skyddas inte av lagen. Varför vill inte Socialdemokraterna det? 180 () replik: Jag har inte valt ut på något negativt sätt. Jag hoppas att ingen har hört mig säga det. Jag har talat mer utifrån ett socialdemokratiskt perspektiv kontra ett borgerligt perspektiv. Har jag lyft fram något parti är det snarare som jag uttryckligen har nämnt. Det jag vänder mig emot i detta synsätt är att man talar om förmyndare kontra den enskilde. I det närmaste uttrycker man sig som att myndigheterna, som är till för konsumenterna och den enskildes rätt, benämner man som att det är förmyndare som förtrycker den enskilde. Jag vänder mig emot detta. Det är precis som att den enskilde konsumenten skulle få större rättigheter om lades ned. Tvärtom ser jag och andra myndigheter inte minst som en form av polis på konsumenträttsområdet på samma sätt som vi har polis på straffrättsområdet. Det är ett stöd för den enskilde, någon som ser till att marknaden inte blir alltför stark på konsumentens bekostnad, någon som sätter fingret på den ömma punkten. Det gäller exempelvis bristande konkurrens. Sedan vill jag inte lämna dagens debatt alltför mycket och gå in på andra beredningsområden som nämndes här. Jag är öppen för att förstärka lagarna mot kartellbildning, men finns det goda möjligheter att tillgodose detta, och vi är naturligtvis öppna för att ta ytterligare steg. 181 () replik: Jag undrar om någon i kammaren uppfattade något svar på de frågor jag ställde i min replik. Men vi får se om svaren i stället kommer i den andra repliken. använde sin repliktid till att återigen tala om konsumentpolitiken, som om det skulle finnas någon i kammaren från något parti jag kan vara ridderlig och vända mig generellt till auditoriet som vill avskaffa . Var någonstans finns ett sådant förslag? Tvärtom handlar det om att se till att utveckla den värdefulla verksamhet som utförs inom och . Vi vill ha starkare satsning på konkurrenstillsynen genom ökade resurser till . Dessa insatser bör kompletteras genom att man också stöder de frivilligorganisationer på konsumentområdet som utför ett oerhört viktigt arbete och som är fristående från såväl statliga som kommunala intressen. De har en viktig roll att fylla. Men låt oss återgå till frågan om tillämpningen av det konsumenträttsliga regelverket inom olika delar av den offentligt finansierade sektorn. Låt oss titta på produktsäkerhetslagen, eftersom det är den senaste lag som vi i detta utskott har behandlat på djupet av de lagstiftningar som är aktuella. Både och har oberoende av varandra funnit att områden som fritids- och idrottsaktiviteter är centrala områden som bör prioriteras i arbetet med tjänstesäkerhet. De aktiviteter som tillhandahålls inom den offentligt finansierade sektorn omfattas inte av produktsäkerhetslagen. Däremot gäller produktsäkerhetslagen exakt likadana aktiviteter inom den privat finansierade sektorn. Vi tycker att det är alldeles utmärkt att den gäller där. Men varför skulle inte exakt samma aktiviteter kunna omfattas också inom den offentligt finansierade sektorn? 182 () replik: När det gäller produktsäkerhetslagen är det precis samma sak, som vi tidigare varit inne på, som med konsumenttjänstlagen, att man försöker förvandla offentlig verksamhet till en marknad och göra medborgare till konsumenter. Det är redan så att när farliga varor finns inom offentlig verksamhet kan man givetvis ingripa. Inte minst kan ingripa när arbetstagare utsätts för risker i sina arbetsmiljöer, till exempel om de utsätts för gifter på jobbet. Då handlar det mer om tillsynen. Jag skulle vilja säga att den enskildes rätt är starkare genom myndigheterna än om man som enskild driver en process, för myndigheterna kan utfärda vitesförelägganden utan någon föregående rättegång. Man säger: Inom måste ni rätta till de här bristerna.