prot · GS09120 · 2005-05-13 00:00:00 — Det är självklart. Problemet är att det är bara om man har socialdemokratisk politisk bakgrund som det anses kvalificerande. Det är det vi ser i statistiken över bolagsstyrelser, utredare och höga chefer i den statliga förvaltningen. Överallt sitter det socialdemokrater. Man måste ställa sig frågan: Är det sannolikt att kompetensen att leda statliga myndigheter, att vara ledare för statliga utredningar eller att sitta i statliga bolagsstyrelser och universitetsstyrelser bara finns hos socialdemokrater? Det är det som är den intressanta frågan. växer kritiken mot tendensen att vi får en alltmer politiserad förvaltning. Kritiken växer runtom i . Alltfler opponerar mot det som man uppfattar som socialdemokratisk maktarrogans, maktmissbruk och arrogans inför de lagar och regler vi har. Jag tycker att det är mycket egendomligt att regeringen inte vill ta till sig kritiken. När jag ställer en fråga om hur man vill värna statsförvaltningens integritet och oväld ger regeringen inte några förslag på hur statsförvaltningens integritet och oväld ska kunna respekteras och hur man ska säkra ovälden och integriteten. Det finns inget svar på det i statsrådets svar på den interpellation som jag har ställt. I stället finns bara motanklagelser mot mig och andra som har försökt granska den politiska makten i . Är statsrådet helt liknöjd? Finns det inga problem med den svenska statsförvaltningens integritet och oväld. Är statsrådet nöjd? Tänker regeringen inte göra någonting? All den massiva kritik som förekommit, alla dessa utredningar, rapporter och studier som har kommit , har ni inte tagit intryck av detta? I den centrala , där statsrådet säger att tillsättning ska ske efter kompetens och skicklighet, är samtliga höga chefer socialdemokrater. Är det bara en slump? Är det bara en slump att det överallt på ledande poster i den statliga förvaltningen är en dominans av socialdemokrater? Får inte detta någonstans statsrådet att reflektera över att det kan finnas rätt god anledning att ifrågasätta och kritisera detta? Vad tänker regeringen göra? Har regeringen några planer över huvud taget, eller har ni blivit totalt isolerade i bunkern på ? 96 Statsrådet (): Är det någon som försöker hålla liv i debatten och trots allt är ganska ensam är det väl själv. Att det skulle vara ett våldsamt tryck och en våldsam debatt ute i samhället om detta har åtminstone inte jag märkt. Den som ständigt debatterar detta och har så gjort men tycks få väldigt få med sig är faktiskt själv. Han gör allt för att hålla liv i denna debatt med de underlag han själv presterar och tar fram för att försöka stödja det påstående han säger gäller. Jag pekade på det som själv använde sig av, att utredningstjänsten har tittat på utredningsordförandena och att inte hade något politiskt hemvist. Jag kanske kunde få en kommentar till det, . Varför pekar ni inte på det i er rapport, att faktiskt inte har något politiskt hemvist? I stället ägnar ni all energi åt att dissekera den andra delen och försöka hitta linjer som passar in i det mönster som ni drivit att det finns. Detta använder ni hela er tid åt. Jag har tittat på de här rapporterna och påståendena. Många av dem går att dissekera sönder. Det är konstigt att den som varit statssekreterare i Moderata samlingspartiet plötsligt tappar sin partibeteckning när man kommer in i den statliga förvaltningen. Då ramlar den bort. Socialdemokrater ramlar den på. Om man har funnits med någonstans blir det ett s-märke bakom, och då passar det in i mönstret. Jag har också läst diskussioner tidigare om högskoleväsendet där bland annat kristdemokraten pekat på det här. Jag tar gärna debatten och diskuterar väldigt gärna detta ingående. Jag tycker dock att vi måste få något slags balans i debatten där man också tittar på denna del. Det är väl inte så att den svenska statsförvaltningen på något sätt är i förfall. Det finns väl ingen kritik mot den på det sättet. Däremot kan den väl alltid bli bättre, och det strävar vi efter. Det jag sagt om detta, och det sade jag på ett tidigt stadium, är att det finns vissa obalanser på några ställen. Det har vi erkänt. Jag har sagt det tidigare och kan säga det igen: När det gäller politiska utnämningar totalt sett kan vi se någon överbalans för dem som kommer från s-leden. Det sade jag tidigare. Bland dem som har politisk bakgrund finns det en viss övervikt för dem som har s-märkning; det kan jag tillkännage. Till och med statsministern har i en särskild diskussion som han förde sagt att han är beredd att medverka till att detta utjämnas. Tittar vi på dem med näringslivsbakgrund kan vi se en stark övervikt för dem som har borgerliga sympatier. Det är alltså få fackliga som kommit in den vägen. Rekryteras det någon facklig från näringslivsdelen får denne ett s-märke och faller då in i det mönster som ständigt försöker påvisa på det här området. Är det någon som har politiserat detta är det väl själv, skulle jag vilja säga, som lägger all kraft i världen på att politisera hela myndighetsstrukturen och försöka påvisa att det finns felaktigheter som skulle gå ut över statsförvaltningens oavhängighet. Jag vill återigen hänvisa till detta: I de diskussioner och underlag som finns när myndighetschefer, styrelser och ordförande ska utnämnas gör man en väldigt noggrann avvägning för att få en myndighet som fungerar väl och kan utföra sina uppgifter på ett så bra sätt som möjligt. Det finns ingen anledning för regeringen att försöka verka på något annat sätt. Jag har allt intresse i världen av att se till att vi har myndighetsstrukturer som fungerar väl utifrån den uppgift myndigheten är satt att utföra. 97 (): Statsrådet påstår att jag skulle vara ensam i min kritik mot den socialdemokratiska regeringens sätt att utöva utnämningsmakten. Den bedömningen tror jag nog att statsrådet är tämligen ensam om om nu inte statsrådet anser att en majoritet av ledamöter också är ensamma. En majoritet av har kritiserat regeringens utnämningspolitik och också krävt att frågan om regeringens utnämningsmakt ska föras in i som är tillsatt. Detta har Socialdemokraterna varit motståndare till. är den införd och ska tas upp i , och det är alldeles utmärkt. Statsrådet försöker också få det till att detta är något slags teoretisk debatt utan vidare betydelse för medborgarna. Låt mig då bara få påminna statsrådet om de byggnadsarbetare, tror jag det var, i som med hot om indragen a-kassa fick order att inställa sig vid en politisk demonstration i för Socialdemokraterna. Detta är väl inte teori; detta är praktik, statsrådet! Så här går det till i Socialdemokraternas . Sedan pekar statsrådet på att det skulle vara felaktigheter i exempelvis den undersökning som gjorts om partitillhörigheten hos statliga utredare. Jag vill bara poängtera att denna har gjorts av , som ju statsrådet och hans partikamrater annars ofta hänvisar till som föredömen och som jag också tycker gör ett bra jobb. Menar statsrådet att inte kan sitt jobb? Det är i så fall en mycket intressant synpunkt som borde föras vidare ordentligt. Vidare anklagar statsrådet mig för att ägna mig åt politisering av statsförvaltningen, men det är ju statsrådet som sitter i regeringen och som bär ansvar för den svenska statsförvaltningen. Det gör inte jag; det är statsrådet som gör det. tycker jag att den här debatten har gett ett besked: Regeringen tänker inte göra någonting åt de problem som finns inom statsförvaltningen. har statsrådet att tillbakavisa det påståendet. Ta den chansen, statsrådet! 98 Statsrådet (): Jag tänker ge beskedet till att så länge jag har ansvar för det fögderi jag har i regeringen, förvaltningspolitiken, kommer jag att fortsätta att jobba för att vi ska ha en statsförvaltning som fungerar så väl som möjligt och som ständigt blir bättre. Där ingår också att se till att vi har en bra utnämningspolitik med en bra balans och där vi har företrädare som företräder staten och myndigheterna på bästa sätt. Vi ska ha en bra balans mellan olika politiska företrädare och också mellan företrädare som har annan bakgrund. Vi ska använda de goda människor som finns på bästa sätt utifrån de förutsättningar vi har för att få en bra statsförvaltning. Det tänker jag fortsätta att jobba med. De snedsitsar jag pekade på och också har redogjort för tidigare kommer vi att fortsätta att jobba med att rätta till för att få en bättre balans. Allt detta ligger i det här. Jag har inte påstått att har lämnat felaktiga rapporter. Vad jag pekade på var att ägnar sig åt den lilla del i rapporten som passar honom. Att inte har en politisk bakgrund lämnar helt åt sidan och inriktar sig på den andra delen. Det är väl också att misshantera det material man har. Om man har den inriktningen och inte bryr sig om hur helheten ser ut vill jag faktiskt fortsätta att påstå att syfte är en stark politisering för att försöka misskreditera regeringen och den myndighetsstruktur som vi arbetar med och försöker utveckla. Allra sist vill jag bara säga att jag tänker fortsätta att jobba för att vi ska ha en bra statsförvaltning och en bra balans på de här områdena. Jag tycker att det finns bra förutsättningar för det. De snedsitsar som finns tänker vi fortsätta att jobba med så att vi får en ännu bättre sammansättning här. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2004/05:525 om utjämningssystemet inom LSS 99 Statsrådet (): har frågat mig vilka konkreta åtgärder jag avser att vidta för att förändra utjämningssystemet inom LSS så att kommuner ska kunna få ersättning för hela kostnaden för platser inom LSS samt vilka konkreta åtgärder jag avser att vidta för att antalet platser inom LSS inte ska minska på grund av att kommunerna är rädda för att få ett stort kostnadsansvar. Inledningsvis vill jag, än en gång, klargöra att det införda systemet för utjämning av LSS-kostnader inte har ändrat på några förutsättningar när det gäller insatser eller myndighetsutövning enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Systemet stöder inte en överflyttning av ärenden mellan kommuner eller att avtal om kostnadsansvar sägs upp. Det finns dessutom ingen bestämmelse i LSS som gör det möjligt för en kommun att flytta över ärenden till en annan kommun. Vill en person flytta till en annan kommun ska han eller hon enligt LSS ansöka om förhandsbesked i den tilltänkta inflyttningskommunen. Kostnadsutjämningssystemet ger således inget stöd för att personer, som påstår, skyfflas mellan kommuner. För att få en klar bild av hur vanligt det är att avtal sägs upp har och länsstyrelserna fått regeringens uppdrag att följa upp hur bestämmelsen om möjligheten att sluta avtal fungerar, vad som hänt med befintliga avtal och eventuella konsekvenser för den enskilde. Uppdraget ska redovisas till regeringen senast . Så till frågor. Den schablonkostnad som används i LSS-utjämningen är en genomsnittlig kostnad för varje LSS-insats per person i landet, vilket inte ska förväxlas med den faktiska kostnaden per person. Att vissa enskilda personer kan ha en faktisk kostnad som är högre eller lägre än schablonen är naturligt. Den faktiska kostnaden inkluderar bland annat skillnader i servicegrad och kvalitet, vilket inte ett utjämningssystem ska ta hänsyn till. Schablonkostnaden är ett riktvärde och inte någon maximal gräns för vad kostnaden per person kan vara. Schablonkostnaden kan därför aldrig bli en norm eller ett tak för vad insatser får kosta. En kommun kan anse att den inte får kompensation för en enskild person som har en insats som överstiger schablonkostnaden, men kommunen kan å andra sidan ha andra personer som får insatser som understiger schablonkostnaden. Utjämningssystemet ska ses som en helhet, och har kommunen generellt höga faktiska kostnader får den i allmänhet också bidrag från systemet. Vid beräkning av kommunens standardkostnad, som avgör om kommunen ska få bidrag eller betala en avgift, tas nämligen även hänsyn till kommunens personalkostnader med ett så kallat personalkostnadsindex. Syftet med detta index är att kunna inkludera omfattningen av omsorgsbehovet som finns hos de personer som har insatser enligt LSS. Förenklat innebär det att om en kommun har personer som har omfattande omsorgsbehov och därmed höga kostnader beaktas även detta i utjämningssystemet. I de fall det finns avtal mellan en kommun och en annan vårdgivare gäller den avtalade ersättningen dem emellan, som kommunen blir ersatt med den schablonkostnad som används i LSS-utjämningen. Den som utför insatsen blir i detta fall inte lidande om ersättningen i LSS-utjämningen understiger den avtalade ersättningen. När det gäller oro för att antalet platser inom LSS ska minska vill jag peka på det faktum att LSS är en rättighetslagstiftning. Den som uppfyller villkoren för de i lagen angivna insatserna har rätt till dessa. Beslut om insatser som går den enskilde emot kan överklagas. Insatserna ska anpassas till mottagarens individuella behov och den enskilde ska i största möjliga utsträckning ges inflytande och medbestämmande över de insatser som ges. Av regeringens förslag till lagstiftning (prop. 1992/93:159) framgår att LSS inte är en detaljstyrande lag utan syftar till att definiera rättigheter för människor med funktionshinder. Kommuner och brukare ska tillsammans utforma stödet på bästa möjliga sätt. I första hand ska dessutom insatser erbjudas i hemkommunen. Jag är medveten om att det finns kommuner som inte alltid rättar sig efter en dom som utdömts av en förvaltningsdomstol. Sedan beslutade om möjligheten att utdöma en särskild avgift en så kallad sanktionsavgift av en kommun som underlåter att verkställa en gynnande dom inom en skälig tidsram, har antalet ej verkställda domar minskat. 100 (): Jag känner kommunministern som en konstruktiv och prestigelös person. Därför hyser jag en förhoppning om att vi kommer att få en ändring till stånd även om interpellationssvaret fortfarande försvarar det rådande systemet och dess brister. När det underlag som ministern begärt in från och länsstyrelserna står klart kommer det säker att framgå tydligt att utjämningen inom LSS har drabbat ett antal, företrädesvis mindre, kommuner. Ministern fokuserar på att LSS är en rättighetslagstiftning och att alla berörda personer har rätt till det stöd som de har behov av. Men det är ju inte det som frågan egentligen handlar om. Det här handlar främst om personer som har boende och stöd i en annan kommun än den ursprungliga hemkommunen. För de här personerna har hemkommunen genom avtal med den nya boendekommunen betalat för personers boende och stöd. När det nya utjämningssystemet infördes har många av de ursprungliga hemkommunerna sagt upp sina avtal och det fulla kostnadsansvaret har övergått till den nya boendekommunen. För de kommuner som har satsat på en högkvalificerad omsorg för personer med multihandikapp, kommunikationshandikapp, har det här lett till att de står med dryga kostnader som de inte får full ersättning för via utjämningssystemet. På Mo Gård i , som har ett högkvalificerat boende för just de här personerna, kostar servicen . är ersättningen via utjämningssystemet . Nya siffror visar att det här kan komma att kosta kommun 35 miljoner till . i har uppmanat kommunerna att säga upp sina avtal, vilket de också har gjort. befinner sig nu i en liknande situation som med höga kostnader som är mycket betungande för en sådan mindre kommun. kommun tillhör också de drabbade. och strider om kostnadsansvaret efter ett brutet avtal och har till och med dragit frågan inför domstol. Kommunerna i har uppvaktat och pekat på samma problem utan att få gehör för sina synpunkter. Vad det handlar om är ett litet antal mindre kommuner som har satsat på kvalificerat boende för de här personerna och som står med stora kostnader utan att få dem täckta av utjämningssystemet. Ministern hävdar att de personer som är berörda i första hand ska få sina insatser i hemkommunerna. Men för det första löser inte det den nu uppkomna situationen. För det andra visar det argumentet en oförståelse för att det här handlar om personer med ett mycket stort stödbehov som kräver hög kompetens och som det är omöjligt för en liten kommun, med kanske bara en person som har stödbehov, att ordna på ett bra sätt på egen hand. I stället är det den lilla enskilda människan som hamnar i kläm. Det vore kanske bättre om ansvaret för den frågan inte i första hand sågs som ett ansvar för kommunministern utan som ett ansvar för socialministern. Det kanske finns en större förståelse på det departementet för de här personernas alldeles särskilda behov. På lång sikt kommer utjämningssystemet att leda till att kommuner inte inte vågar satsa på mer avancerade boenden för de här personerna eftersom de inte får full ersättning för sina faktiska kostnader. Det blir i stället enklare, billigare lösningar där man inte kan ge det stöd och den livskvalitet som de här människorna har behov av och rätt till. På lång sikt är det säkert bättre med en statlig finansiering av LSS fullt ut, något som också ministerns partikamrater i har insett och tagit ställning för. Ordföranden i partidistriktet säger: Fler och fler riksdagsledamöter som har lite förankring på hemmaplan i kommunerna ser ju att det springer i väg med kostnaderna och tar en större del av kommunens budget i anspråk och att de statliga pengarna inte räcker. När det här går upp även för kommunministern hoppas jag trots allt på att vi får en ändring till stånd. 101 (): Jag har anmält mig till den här debatten just för att jag ser den utsatta människan i det här. tar exemplet Mo Gård i i . Också jag kommer från och känner väl till förhållandena där. Jag har varit där ett antal gånger och följt verksamheten. Det är ett väldigt bra exempel. Vi har många bra system i det här landet, som vi är tacksamma och glada för. Men när systemen blir system där man missar att det finns viktiga värden som står på spel måste vi bli uppmärksamma och se att systemen faktiskt är till för människorna och inte bara mellan organisationer som kommuner och stat. När vi tar exemplet med Mo Gård i är det fråga om multihandikappade personer. Det är människor som får en . Jag vill berätta om de miljöerna . Det är väldigt få som känner till vilka miljöer det egentligen handlar om. De är i flera avseenden oerhört anpassade till de här människornas behov. De är anpassade till att man kanske varken kan se eller höra eller uttrycka sig, att man inte kan röra sig själv och så vidare. Det är alltså fråga om unika möjligheter som inte finns på andra ställen. råkar dessa miljöer i vissa fall finnas i små kommuner, och där blir det sårbart för den enskilde. Hur kan man låta dessa människor, som redan är utsatta i samhället på grund av sina olika handikapp, få känna att de inte är välkomna att flytta till en kommun? Den känslan är också en känsla som har att göra med människovärdet. I är det i förlust per individ per boende, skulle man kunna säga, i dessa miljöer. Det är miljöer där kompetensen finns, och där personal med tanke och sinne för dessa människor finns och så vidare. Det är samlat just i arbetsgrupper runt dem. De gör förluster , trots att de kämpar hårt för att dessa människor ska ha det bra. Då är det fel på systemet. Om man där börjar ifrågasätta verksamheten därför att den kostar för mycket, då är det fel på systemet. Dessa verksamheter finns nämligen inte i de boendes hemkommuner. Och visst vill vi att alla människor i vårt land ska kunna flytta till olika kommuner om de vill det och känna sig välkomna. Jag skulle verkligen önska att ministern på allvar tog sig an den situation som har uppstått på flera håll, så att folk inte ska känna att de inte kan få leva, bo och verka i den miljö som de så väl behöver och som finns på bara ett fåtal platser i landet. 102 Statsrådet (): Jag vill inledningsvis säga att jag tar den här frågan på allra största allvar. påpekade att jag skulle komma till insikt om problemen i fråga om detta. Jag kan säga att det har vi. Bekymret är bara att det inte finns någon optimal lösning som löser alla de problem som finns. I alla debatter tenderar det att bli en blandning av utjämningssystemet och reformen i dess helhet och de sidor som tillhör ansvarsområde. Utjämningssystemet kom till av de skäl som interpellanten nämnde, nämligen att före utjämningssystemets införande kunde kostnaden per person i en kommun variera för LSS beroende på hur strukturen såg ut och vilken historik som fanns av sådana olika verksamheter. är en, men det finns ett antal andra kommuner i landet också som har haft denna verksamhet. Utjämningssystemet var till för att utjämna dessa skillnader så att det blev rimligt för de kommuner som hade mycket verksamhet. Man skulle väga in dessa faktorer i detta. När det gällde systemet i sig sades det ingenting om de andra parametrarna som gällde och att man faktiskt hade kostnadsansvar för vistelse för kommuninvånare i annan kommun för god vård. Det skulle inte på något sätt upphävas av detta. Detta måste falla tillbaka lite grann på de politiskt valda i de kommuner som tar chansen och säger upp avtal och liksom lämnar sina kommuninvånare i sticket genom att säga att detta får den kommun som personen i fråga befinner sig i stå för. Detta tycker jag är en debatt som man skulle ägna sig lite grann åt, alltså var känslan för dessa personer finns när de hanteras på detta sätt. Den frågan tycker jag också ska ställas i detta sammanhang. Sedan vet vi inte hur stor omfattningen är. Det är precis därför som har bett att titta på detta. och pekar på att en massa avtal sägs upp. Men vi har ingen uppgift om i vilken omfattning det sker. Att det har skett på några ställen vet vi. Men i vilken omfattning som det har skett ska leverera in uppgifter till oss om. Ett antal partikamrater till mig och andra från gjorde en uppvaktning om detta, och vi hade en väldigt bra diskussion om det. Man pekade också på att det har en stor betydelse vilket basår som man utgår från när man gör denna avstämning och utjämning. Där kan det skilja väldigt mycket beroende på vilket basår man använder när det gäller hur förändringen har skett i den enskilda kommunen. Vi har bett att titta på detta och återkomma om hur detta eventuellt skulle kunna utjämnas mellan åren för att man ska få en bättre utjämning däremellan. Detta faller tillbaka på personalkostnadsindex som finns som en parameter i detta utjämningssystem. Där överväger vi just nu om man ska kunna göra vissa justeringar i detta. Sedan finns den enkla lösningen, som dessvärre också mina partivänner i har gjort, nämligen att säga att man ska låta staten ta över detta, så blir det frid och fröjd. Detta är väldigt komplicerat. Den devisen har även , eller Kommuner och Landsting som det nu heter, drivit på ett ganska enkelt sätt och tyckt att man då slipper den här frågan. Grundtanken var att den vård som skedde ute i kommuner skulle finnas väldigt nära. Vi talar om behovet av en decentraliserad beslutsordning, där de som sitter längst ut skulle kunna avgöra vårdbehovet och göra de bästa insatserna på bästa sätt. Det är det som ligger bakom hela diskussionen, att det faktiskt skulle finnas där. Det är väl ingen som tror inte heller de som deltar i denna debatt att man bara kan skicka över notan till staten, så betalar staten precis vad det kostar, och sedan verkställer kommunerna detta. Det är en alldeles för enkel process, och den vill jag sticka hål på direkt. Det är inte det som det handlar om. Då blir det ett väldigt komplicerat system där någon annan ska gå in. Och jag tror inte att staten är bättre skickad än kommunerna att sköta detta i det här fallet. 103 (): Jag håller med kommunministern om att de kommuner som har sagt upp dessa avtal givetvis borde ställas till svars. Men handlar detta om människor som redan är väldigt utsatta och som inte har möjlighet att ställa sina hemkommuner till svars på allvar. Det är en liten grupp som har ett väldigt stort vårdbehov.