prot · GS0968 · 2005-02-02 00:00:00 — Skulle det visa sig att förtroendet för påföljdssystemet i och med detta ruckas ska vi självklart i nästa vända fundera på om vi har gjort rätt. Vi tror att vi har gjort rätt. Vi tror till och med att vi ska gå längre när har kommit med sina förslag om möjlighet till individualiserad verkställighet av straff. Så vi ser fram emot att komma med nya reformer. Vi tror på det. Brottsoffren kommer inte, precis som i något annat sammanhang, att få vara med och avgöra hur den dömde ska avtjäna sitt straff. Det vore oss helt främmande att blanda in och belasta brottsoffren med den frågan. Däremot har självklart brottsoffret, precis som det står i lagstiftningen , rätt att få veta om den som är dömd till straff vistas utanför anstalt. Självklart är det på det sättet också i de här fallen. Men de kommer inte att ha något inflytande på om det är lämpligt eller inte, utan det kommer att göras en individuell bedömning utifrån de kriterier som den nuvarande lagstiftningen redan har satt upp och som ju inte heller på något sätt är ändrade i och med den här reformen. Det vi gör är att vi utökar gruppen som kan komma i fråga. 58 () replik: Tack för det svaret! I det här svaret hörde jag: Vi ska gå längre. Och jag tänkte: Vad ska vi gå längre med? Vad jag kunde utläsa och höra var att vi ska gå längre med individualiseringen, och det är bra. Ett tag tänkte jag: Vi ska gå längre med att släppa ut personer ur fängelset. Det är nämligen just det jag väntar mig. Det kommer inte att förvåna mig om det snart kommer flera lagförändringar för att vi ska släppa ut folk ur fängelse därför att det inte finns plats. Elisebeht pratar om det här i sitt anförande, och hon förnekar helt och hållet att det här är ett utfall av en usel kriminalvård. Jag tror inte ett dugg på det. Elisebeht berättade också att man gör fullt med satsningar där. Det ska bli bättre. Men jag har tittat igenom budgeten för kriminalvården, och jag ska säga att när man pratar om satsningar då trollar man bättre än . För vi kan inte säga att det är satsningar. Kriminalvården är full med skulder. Man kan inte göra några satsningar över huvud taget. Vi har svårt att ha folk i våra fängelser just därför att det blir svårare för oss att sedan släppa ut dem därför att de blir illa tilltygade när de är där. Risken att de återfaller i brott är större. Därför tycker jag att det känns väldigt konstigt att Elisebeht ägnade så stor del av sitt anförande åt att försöka förneka att det här åtgärdsförslaget handlar om att vi ska friställa platser, för det är just vad det handlar om. 59 ELISEBEHT () replik: Jag räknar med att vi kommer att gå längre i reformarbetet när det gäller kriminalvården. Det vore ju alldeles galet om vi här och skulle säga: Det är bra som det är. Låt det vara som det är! Bygg ut ett antal platser, men låt det i övrigt vara som det är! Jag tror att själv sitter i . Hon bör därmed vara väl insatt i de mycket allvarliga diskussioner som där pågår om hur vi ska kunna få till stånd en bättre och en modernare kriminalvård som svarar upp mot de krav som vi kan ställa med all den kunskap vi har om hur och varför brottslighet uppstår men också om hur vi ska behandla de medborgare som har begått brott och därmed också ska straffas. Den enkla lösningen är ju inte att bara bygga flera platser och låta folk sitta av sitt straff och sedan komma ut igen. Man blir inte bättre av fängelsestraff bara genom att sitta i fängelset, utan självklart ska vården utvecklas. Jag blir förvånad om inte kommer att vara med och vara konstruktivt i det arbetet. Platsbristen är inte orsaken till den här reformen. Det här är en möjlighet som redan finns . Vi bygger nu i något litet steg vidare på den därför att vi vet att det då skulle infinna sig en möjlighet för många fler att komma bättre ut, att inte återfalla i brott, att ha kvar sin bostad och att ha kvar sitt arbete. Men är man oerhört bevakad, faktiskt mer än vad man kan säga att man är när man är intagen på anstalt. Här handlar det om dygnet-runt-bevakning med mycket täta kontroller av alla de slag. 60 () replik: Ja, det känns ovant att nästan vara överens med regeringsföreträdare i det här fallet, men det finns givetvis också skillnader. Det är möjligt att de som avgör huruvida fängelsestraff ska verkställas med elektronisk kontroll, fotboja, säger att den som har begått brott mot make eller maka eller sambo inte kommer att få verkställa straffet i hemmet. Men bara att det finns en risk att en kvinna inte anmäler sin misshandlande man av rädsla att verkställighet skulle kunna ske i hemmet med fotboja är allvarligt nog. Varför skulle det vara så svårt att ha i lagtexten eller åtminstone i förordning eller föreskrift om verkställighet med elektronisk kontroll att det är förbjudet? Det ska inte ens behöva avgöras. Det ska över huvud taget inte finnas möjlighet att tänka över om det kan bli en verkställighet i hemmet efter brott mot maka eller sambo. Det skulle vara pedagogiskt att ha det skrivet i lagtexten eller åtminstone i förordning eller föreskrift. 61 ELISEBEHT () replik: Det är klart att man kan skriva det med större bokstäver eller på fler ställen, men det står ju redan där. Att straffet ska avtjänas i den gemensamma bostaden med brottsoffret kommer inte i fråga. Om det är något som kännetecknar kvinnofridskränkningar är det just att det handlar om våld från närstående som man i regel delar bostad med, som man har barn tillsammans med och valt att leva sitt liv tillsammans med. Det finns redan som ett kriterium. Det får heller inte finnas risk för återfall i brott, allrahelst inte mot samma brottsoffer. Det gör det verkligen när det gäller kvinnofridskränkning. Det är också karakteristiskt för det brottet. Det är så det ser ut. Det vore förfärligt om kvinnor ute i landet skulle tro att de skulle behöva godkänna att mannen skulle avtjäna straffet i den gemensamma bostaden när det i själva verket inte föreligger någon sådan risk. och alla vi andra kan ju hjälpas åt att sprida den informationen, om det nu är så att det finns en erfarenhet av att kvinnor inte anmäler att de utsatts för brott av en närstående eftersom de befarar just detta. Jag har aldrig stött på den diskussionen, men det kan hända att har gjort det under sina resor och i diskussioner. Jag har aldrig gjort det. Jag tror inte att det är en rådande uppfattning. Om det skulle vara det ska vi ordentligt hjälpas åt att försäkra kvinnor om att det inte kommer att bli fråga om verkställighet i den gemensamma bostaden. Det har inte varit så, och det kommer inte att bli så. Det står i kriterierna, och kriminalvårdens personal bedyrar att detta inte kommer i fråga. 62 () replik: Jag har inte upplevt att det skulle vara så, men det finns inte i lagtexten, i förordning eller föreskrift. Det är en bedömning som görs av de tjänstemän som avgör huruvida verkställighet ska ske med fotboja. Det är inte bara fråga om misshandel. Det kan vara andra brott mot maka, sambo eller barn. Det kan vara en anmälan om någonting helt annat, ett skattebrott eller vad som helst. Det handlar inte bara om misshandel och brott mot den personen. Rädslan för att den man sätter dit skulle få avtjäna straffet i hemmet kan vara nog illa. Det andra som jag vill ta upp är intensivövervakning med elektronisk kontroll som självständig påföljd, att domstol ska avgöra om straffet ska avtjänas i fängelse eller med fotboja. Kan Elisebeht och tänka sig att åtminstone överväga detta? Det är ingenting som vi kan ändra med den här proposition. Men finns det tankar i den riktningen? 63 ELISEBEHT () replik: Precis som själv säger finns det inte som förslag här. Däremot finns det i propositionen en redogörelse för varför man har valt att också fortsättningsvis låta vara den som avgör om en person lämpligtvis kan avtjäna straffet med fotboja. Jag ska inte säga att det inte alls skulle kunna vara möjligt att göra som föreslår. Att domstol skulle göra en så grannlaga och genomgående bedömning av enskilda personer som fordras i de här fallen får man hålla öppet för, men det verkar inte riktigt vara det som vi ska använda våra domstolar till. Den verkställande myndigheten bör också fortsättningsvis kunna avgöra om den här verkställighetsformen kan vara lämplig. Man ska dessutom vara överens med den dömde om att det är en vettig påföljd. Om den dömde vill sitta i anstalt finns möjligheten att göra det. Som vi vet finns det en grupp som trots att de har kunnat få fotboja ändå har sagt att de inte vill eftersom det finns en massa stressmoment i det. De har valt att sitta i anstalt. Jag säger inte att det inte kan ändras. Om det visar sig att det finns skäl, till exempel om brottsoffer kommer att ange att det borde vara någonting som domstol ska döma, ska vi naturligtvis vara öppna för förändringar. Men just nu blir det som får fortsatt förtroende. 64 (): För är det här en oerhört positiv dag. Att kunna utöka användningen av intensivövervakning med elektronisk kontroll är en fråga som har drivit och där vi har tyckt att det vore dags att gå vidare från de vi har haft tidigare, att man måste se att det är en påföljd som har varit oerhört lyckad. Det är en påföljd som har gett ett gott resultat och som inte har gett de negativa konsekvenser när det gäller brottsoffer som man vill utmåla från talarstolen. Det här är inget nytt påfund som har kommit bara för att situationen ser ut som den gör på våra anstalter . Det här är ett ganska gammalt förslag från en utredning. När man skulle införa alternativa metoder och lade förslaget om att införa fotboja föreslog utredningen att det skulle införas . Det var utredningen ganska överens om. Men rent politiskt kände man att det nog var ett lite väl stort steg att ta. Man vågade inte fatta det politiska beslutet utan man tog det försiktigare, införde det och som man utvärderade. Varje utvärdering har visat att det här är ett oerhört positivt sätt att verkställa fängelsestraff på ur brottsoffersynpunkt eftersom vi får minskat antal återfall, vi får fler människor som inte fortsätter på brottets bana. Det är en positiv utveckling. tar vi äntligen steget och vågar pröva . Det är väldigt synd att så många av de borgerliga partierna som faktiskt var positiva när den här påföljden infördes är så negativa och debatterar på ett sätt som riskerar att undergräva förtroendet för påföljden. Det finns inte ett misstroende mot den här påföljden ute hos allmänheten. Det finns inte en misstro mot påföljden ute på domstolarna och bland jurister. Vi ser inte på tidningarnas löpsedlar: Man med fotboja slog ned kvinna. Vi har inte sett det. Vi har inte mött misstroendet, att allmänhetens förtroende för våra påföljdssystem har urholkats, inte någonstans annat än från den här talarstolen. Misstroendet ligger i den politiska ambitionen att svärta ned majoritetens förslag. Jag tycker att de borgerliga partierna ska ta sitt ansvar. Jag kommer ihåg när jag kom in här 1994 och vi införde elektronisk fotboja. Då var det en debatt här i kammaren mellan och där man slogs om vem det var som hade infört påföljden. Vem var det som skulle få ta äran av att man utvecklade kriminalvården? betonade väldigt tydligt att det var hon som hade tillsatt utredningen. Hon hade mycket tydligt sett att det var en oerhört viktig utveckling för svensk kriminalvård att man införde detta. betonade att det var hon som var justitieminister när vi genomförde utredningens förslag. I det läget var det så att alla politiska partier ville vara med och ha de politiska vinsterna av att vara framsynt, att våga ta steget, att våga utveckla kriminalvården. Man var också överens om att det här var en genomgripande åtgärd som skulle bedömas som ett alternativ till fängelse. Det är bakgrunden till det förslag som ligger här . Det är inte hur situationen inom kriminalvården ser ut . Jag tror också att man måste ha ett annat perspektiv. Man måste se vad det är vi vill uppnå. När jag hör och här känns det som om den enda upprättelse man anser att ett brottsoffer kan få är att vi sätter in någon i fängelse. Om vi ser på den undersökning som kriminalvården genomförde bland allmänheten om vilken syn man hade på kriminalvården, hur pass humanistisk man skulle vara och vad kriminalvården skulle uppnå var det att straffa folk eller att rehabilitera folk? visar det sig att allmänheten har en oerhört humanistisk syn. Man var definitivt inte ute efter strafftänkandet. Man var ute efter att man ska nå resultat. Det här är en påföljd som når goda resultat. Varför kan ni inte erkänna det? Varför vågar man inte utveckla det som är positivt i stället för att sätta folk i fängelse? De brukar ni ju själva säga är en fullständig katastrof: Där får man ingen hjälp. Där händer det absolut ingenting. Men vi ska definitivt ha dit dem, och vi ska inte använda oss av en påföljd som faktiskt har gett gott resultat. Jag tror att det är oerhört viktigt att man tittar på detta i sin helhet. Det har debatterats en hel del om kriminalvårdens ekonomi. Jag tror att man också måste se andra samband med hur det ser ut på våra anstalter . Vi har fler fångar än vad vi någonsin har haft i . är av dem också missbrukare. Vi vet också vilken nedrustning som skett inom missbrukarvården som utvecklingen har varit. Möjligheten att få vård och behandling som missbrukare har minskat drastiskt. har vi dem på våra anstalter. Frågan måste ändå vara: Ska vi bygga fler anstaltsplatser, eller ska vi försöka utveckla andra metoder, andra sätt att hjälpa människor och minska kriminaliteten och få fler människor tillbaka i samhället? Med detta, herr talman, vill jag med glädje yrka bifall till förslaget i justitieutskottets betänkande. 65 (): Det var synd att jag inte hann före . Jag hade kunnat säga precis det hon sade. Det känns som om den här debatten handlar om två grundprinciper. Det är dels en humanistisk grundprincip, dels en princip som jag ser att till viss del företräder, nämligen ett slags stockkonservativt strafftänkande där fångar ska dansa på törnen. Jag förstår inte att en människa kan bli bättre av det. Jag var glad åt uttalande att människor blir väldigt illa tilltygade när de ska släppas ut. Jag ser detta som ett litet steg att bryta det mångtusenåriga misslyckade hämndtänkande som vår mänsklighet har byggt upp fängelser och annat strafftänkande kring. Det har faktiskt inte hjälpt. Vi har inte fått färre brottslingar. Jag ser däremot möjligheten med fotboja som ett steg mot att kunna humanisera och tömma fängelserna. Det är så sant som du säger : Jag vill tömma fängelserna. Fängelserna är ett helt felaktigt sätt att hantera detta. Det handlar om att en människa begår ett brott och bryter mot de spelregler som vi har satt upp i samhället. Då går samhället in och tar ansvaret från den människan. Det kan man göra på många olika sätt som är betydligt bättre än att spärra in någon i ett rum. Det handlar om att få denna människa återanpassad till samhället. Samhället måste anpassa sig så att vi klarar av att ta tillbaka dessa människor i vårt samhälle igen. Jag ser den humanistiska grundprincipen. Den kräver ett nytt tänkande och en utveckling hos oss som människor i stället för att vi utvecklar teknologin och möjligheten att låsa in dem i superfängelser och bunkrar med kameraövervakning. Jag tror att det handlar om helt andra saker. Det handlar om att förändra samhället, och det handlar om att förändra attityden i samhället gentemot dessa människor. Fotbojan är ett steg åt det hållet. Vi kanske ska säga elektronisk övervakning eftersom det kommer att finnas många alternativ till fotbojan. Jag är också glad att det arbete som ligger på och som kommer att presenteras pekar mot en ökad humanism. Jag citerar : Släpp fångarne loss, det är vår! I slutet av sin film reviderar han det: Släpp fångarne loss, det är svårt. Jag medger att det är svårt, men jag tycker att vi i vårt utvecklade samhälle borde kunna klara detta. 66 () replik: blev det för mycket släpp fångarne loss det är vår från för att jag skulle kunna hålla mig tyst. Jag vill riva fängelserna, säger också. Jag vill påminna om att det i begås mellan 100 och 150 mord . Det begås alldeles för många grova våldtäkter och grova misshandelsbrott. Jag kan stolt säga att jag tycker att de ska sitta i fängelse. Har man begått ett så grovt brott mot en annan människa ska man sitta i fängelse och det i . Fängelsetiden ska användas för att personen i fråga ska komma ut nästan alla kommer ut som en så god människa som möjligt. Men man ska hållas avskild från det övriga samhället om man begår så grova brott. 67 () replik: Jag tror, precis som jag sade, att människor som bryter mot de spelregler som vi gemensamt har satt upp måste man ta ansvaret ifrån. Samhället måste ta ansvaret för dem och få dem att inse vad det handlar om. Många av dessa brott morden handlar om synnerligen olyckliga människor som hamnar i desperata situationer som de inte har förmåga att hantera. Givetvis ska människor skyddas mot brott. Brottsoffer ska också ha rehabilitering och få hjälp och stöd. Samhället ska ta den människans ansvar ifrån honom eller henne, men måste det ske genom inspärrning i fängelse? Kan vi verkligen inte utveckla oss lite mer? Jag säger inte att det ska ske . Jag förstår att vi måste gå steg för steg för att klara detta. Vi måste dessutom se ett perspektiv till, nämligen det genusperspektiv som jag ser kan finnas när det gäller fotboja. Jag tror att elektronisk övervakning kan ha olika betydelse beroende på ens sociala situation eller kön. Jag tror, faktiskt, att det här är ett väldigt bra steg framåt. Jag skulle vilja ta många fler och gärna fortare, men jag förstår att det inte går. 68 () replik: För min del må de vara hur olyckliga som helst. Om man begår så grova brott som mord och grova våldtäkter ska man sitta i fängelse. Man ska få ett så kännbart straff som bara fängelse kan vara. Det heter egentligen inte fängelse. Det heter kriminalvårdsanstalt. Tanken är att personer som blir inlåsta där också ska få vård. Det är ju ni i , tillsammans med och den socialdemokratiska regeringen, som har rustat ned kriminalvårdsanstalterna så att de numera snarare kunde heta kriminalförvaringsanstalter. Det är ju det som är det stora problemet: De personer som kommer ut från kriminalvårdsanstalterna har inte fått den vård de ska ha och kommer därför ut som farligare människor än när de blev inlåsta. Det är det stora problemet, och det har ni ansvar för. 69 () replik: Ja, , man sätter människor i fängelse och de kommer ut farligare, och så vill du ha ännu fler fängelser och fler människor i fängelse. Jag förstår inte det här. När antihumanistiska krafter inte vill acceptera att det faktiskt måste finnas andra metoder påminner det lite grann om när släpas nedför en trappa. Han vet att man kommer nedför trappan på det här sättet, men det borde finnas något annat sätt än att dunka skallen i varje trappsteg på väg nedåt. Det är samma sak här: Det måste finnas andra metoder att skydda människor, att rehabilitera människor och att få ett bättre samhälle än att låsa in människor i fängelser. Jag skulle kunna säga så här, för att vara lite centerpartistisk: Decentralisera fängelserna så att det inte finns några anstalter och behandla varje intern, varje misslyckad människa, individuellt! Då tror jag att det kan finnas förfärligt många andra vägar att gå än att låsa in dem i superbunkrar. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 11 §.) 7 § Några frågor om ordningslagen Föredrogs justitieutskottets betänkande 2004/05:JuU12 Några frågor om ordningslagen (prop. 2003/04:174). 70 (): Kammaren ska nu debattera justitieutskottets betänkande nr 12 med rubriken om ordningslagen. Utskottet behandlar i det här ärendet en proposition från regeringen /04 samt en motion som väckts under den allmänna motionstiden . Propositionen föreslår ändringar i ordningslagen som bland annat gäller ansökningar om tillstånd till tävling med eller uppvisning av fordon på väg, säkerhet för tivolianordningar, förbud att beträda spårfordons utsida samt prövningstillstånd vid överklagande till länsrätt. De föreslagna ändringarna föreslås träda i kraft . Utskottet tillstyrker propositionen och avstyrker motionen. Det finns två reservationer från Moderata samlingspartiet i det här ärendet. Härmed överlämnar jag betänkandet till debattörerna. 71 (): Jag skulle vilja säga: Får jag lov till en dans? Ett av ärendena i det här betänkandet handlar nämligen just om möjligheten att få anordna offentlig dans. är det kanske inte så många fler som kan få tillträde till vår danstillställning, men jag säger detta för att beskriva det orimliga i ordningslagen och varför vi vill se en förändring av denna. Regler och lagstiftningar i vårt samhälle ska vara ändamålsenliga och verksamma och inte onödigt administrativa. Om man ska anordna en offentlig dans som inte är på offentlig plats utan på en restaurang eller i någon annan lokal måste man ansöka hos polisen. Denna reglering innebär oerhört mycket administration för polisen. Man ska ta in ansökan och gå igenom den noga, och sedan ska man avge ett svar. När det gäller restauranger, vilket är det vanligast förekommande, måste dessa ha tillstånd och tillsyn från brandmyndighet, hälsovårdsmyndighet och ett antal andra myndigheter. Det skulle underlätta byråkratin för företagare inom restaurangbranschen om vi tog bort denna regel om att man måste söka tillstånd när man ska anordna dans. Vårt förslag är därför att ta bort kravet på tillstånd men att man ska ha anmälningsplikt. På restaurangerna har man ju vakter, och ska man anordna en större tillställning ser man till att dessa finns där. I så fall ska man anmäla till polisen vi tänker anordna det här; vi har så och så många vakter så att polisen blir informerad. Man kan också lösa det på andra sätt. Men att behålla denna reglering är ju fullkomligt bortom allt tok som finns, tycker vi. Därför, herr talman, skulle jag vilja yrka bifall till reservation 1 under punkt 2. Den andra fråga vi tagit upp i detta betänkande gäller ordning och säkerhet inom kollektivtrafiken. finns det två regleringar som går parallellt: dels järnvägslagens reglering, dels ordningslagens reglering. Trots att detta har utretts har inte regeringen velat samordna de här lagstiftningarna. Det här ställer till väldigt mycket problem, till exempel för de bolag som bedriver trafik inom olika trafikslag. Hemma i har vi Västtrafiken som förutom buss och spårvagn vi har inte tunnelbana också håller i regionaltåget till och den vanliga järnvägstrafiken på SJ:s järnvägar till exempelvis . Här finns det då olika regler beroende på kollektivtrafikslag, om det är buss eller järnväg. Det här tycker vi är väldigt otillständigt. Det är svårt att hålla reda på för den som upprätthåller trafiken, men det är också väldigt svårt för dem som har att upprätthålla säkerheten och ordningen på de olika trafikslagen. Ofta har man ju samma säkerhetsbevakning oavsett om det gäller buss, spårvagn eller järnväg. Vad vårt förslag går ut på är att man samordnar de här lagstiftningarna till en kollektivtrafiklagstiftning: Vad är det som ska gälla för kollektivtrafik i fråga om ordning och säkerhet för passagerarna? Detta vill dock majoriteten avslå. Man vill inte ta ställning. Det är ett mycket bra förslag. Det här bereds, säger man, inom departementen. Men varför i hela fridens namn kan inte avge en åsiktsförklaring att detta är bra och se till att förenkla och förbättra både för dem som bedriver kollektivtrafik och för oss resenärer? Jag skulle innan jag avslutar vilja ställa majoriteten en fråga. Det blir väl till , som ska efterträda mig här i talarstolen. Jag skulle vilja att man förklarade det som står på s. 7 i betänkandet. Hur kan det bli krångligare för andra delar av landet om man gör en sammanlagd lagstiftning? Det är ju det majoriteten står för. Varför skulle det bli krångligare för andra delar av landet än om man gjorde en lagstiftning av järnvägslagen och ordningslagen? 72 ():