prot · GT0915 · 2005-10-14 00:00:00 — Jag tror att det är viktigt att göra insatser tidigt i den svenska skolan, och vi har ett utvecklingsarbete med individuella utvecklingsplaner som startar redan från första årskurs som är på gång. När man säger att lärarna inte förrän i åttan eller nian vet vilka elever som har läs- eller skrivsvårigheter eller vilka som har problem i skolan, undervärderar man en hel yrkeskår. Jag tycker att det är lite allvarligt. Det fanns delar av det här som är väldigt spännande som handlar om kunskapssegregationen, som ökar. M en det sägs inte ett ord om lösning för att minska detta, inte ett ord om tidigare förslag om nationell skolpeng som skulle vara lika för alla. Jag kan förstå det eftersom det brutalt skulle omfördela resurser från dem som har behov av mer stöd och hjälp i skolan till dem som inte har det. Ni har ju backat nu på i princip alla områden. Jag förstår att det inför valet är en strategi från och kompani att liksom gömma undan alla tråkiga förslag som vi på något sätt kan diskutera. Men då har jag en fråga: Har ni backat från att vara motståndare till de som regeringen nu satsar på de segregerade bostadsområdena för att öka måluppfyllelserna i dessa områden? 45 () replik: Det där hängde ju uppenbarligen inte ihop. Det var uppenbarligen inte en genomtänkt linje från . Det jag talade om var precis det motsatta, exakt hur vi menar att kunskapssegregationen i den svenska skolan ska vändas. Och är lösningarna inte fler kollektiva åtgärder där man uppifrån beskriver vissa skolor och grupper som segregerade och hävdar att de har likadana behov. Det är fel. Jag har här redovisat hur resultatutveckling och forskning visar att det är ett individorienterat synsätt som krävs för att man ska komma till rätta med kunskapsbristerna. För det är inte så att invandrare generellt sett, bara rakt av, i alla lägen har sämre kunskapsresultat än infödda svenskar. Invandrartjejer är bättre i skolan än infödda svenska killar. Därför är det fel att lägga 225 miljoner, eller någon annan storlek på summan, riktat just till skolor. Vad det handlar om är individuella insatser som gör att varje elev når målen. Något viktigare än det finns ju inte för att bryta kunskapssegregationen. Det är vårt mål. Varje elev i svensk skola ska nå alla mål. Då har vi ingen kunskapssegregation. 46 () replik: Poängen med resonemanget hos är att ni alltid har varit emot omfördelning och att på något sätt prioritera resurser. Det du i princip nonchalerar är de skolor i som har problem med att kanske av eleverna lämnar skolorna utan fullständiga betyg. Då säger du att det är ett individuellt problem. Jag säger att det är ett nationellt problem att hjälpa de här skolorna att komma tillbaka så att de eleverna får samma chanser att klara sig och att få ett jobb och en utbildning längre fram. Då krävs det ökade resurser, ökad omfördelning inte lika peng enligt modellen med nationell skolpeng à la . 47 () replik: Jag tackar för att han på detta livliga sätt understryker misslyckandet i regeringens skolpolitik. Det är nämligen han som bär ansvar för att vi har ett stort antal skolor i där mindre än varannan elev når kunskapsmålen. Det är resultatet av socialdemokratisk skolpolitik, och det är fullständigt oacceptabelt. När det gäller resurser är välkommen tillbaka i kammaren när han ligger ens i närheten av de resurser som vi moderater satsar på den svenska skolan mer än regeringen. Det är ca . Då kan man prata om 225 miljoner. Det är intressant att det för en socialdemokrat alltid är de sista miljonerna som gör skillnad men inte de första 70 miljarderna. Vi ska gå mot en skolpolitik som handlar om innehåll, , och om kunskapsfokusering. 48 (): Jag tycker att det är bland det bästa som finns att lära sig något nytt. Själv tycker jag att jag har haft som roligast när jag har gått och utbildat mig och lärt mig något nytt. De flesta barn är likadana eller tycker till och med att det är ännu roligare än vuxna att lära sig nya saker. Därför går de med mycket stora förväntningar till skolan. Men vad är det som händer sedan? Varför är det så många som är trötta på skolan i sjuan, åttan och nian? Varför hoppade 30 000 elever av gymnasieskolan utan betyg och utan färdig utbildning? Jag talade med en mamma vars barn har dyslexi. Hennes flicka gick också till skolan med väldigt stora förväntningar. Men började hon tveka om att gå dit och hade allt oftare ont i magen när hon skulle gå till skolan, och det var något som inte stämde med läsningen. Mamman hade börjat misstänka att det var problem redan i ettan men fick bara besked om att hon skulle vänta och se. Man sade att det nog fungerar eftersom flickan sköter sig så bra i skolan och att det nog skulle ordna sig. Men det blev värre och värre. bytte hon skola. Där hade man en duktig specialpedagog som gjorde test och en åtgärdsplan, och ordnade det sig. Med skolans och föräldrarnas hjälp började den här flickan tycka att skolan var rolig igen. Detta visar två saker, för det första att en del skolor fungerar väldigt bra men att en del fungerar alltför dåligt och för det andra att en del föräldrar orkar och kan engagera sig och hjälpa barnen men att alla inte kan det. Just kom med en sammanfattning av sina inspektioner. Den visar att var fjärde grundskola och var tredje gymnasieskola inte gör tillräckliga insatser för elever med behov av särskilt stöd. På de skolor som är mindre lyckade har man inte heller kunskap om vilka rättigheter som eleverna har. har ett antal offensiva förslag. Vi föreslår en läsa-, skriva- och räknagaranti där vi sätter upp väldigt tydliga krav på skolan och tydliga mål. Skolan kan ju aldrig lova att alla elever når målen. Men skolan kan verkligen lova att den gör precis allt den kan för att ge stöd och hjälp. Enligt vår mening ska föräldrar ha rätt att överklaga beslut om uteblivet stöd och kunna få skadestånd om skolan inte fattar de beslut som är nödvändiga. Detta gäller naturligtvis också när skolan inte agerar mot mobbning, något som vi tyvärr har sett en hel del tragiska exempel på . En läsa-, skriva- och räknagaranti skulle innebära att vi inför ett lågstadium med tydliga mål för läsning, skrivning och räkning i årskurs 3, att vi inför fler nationella prov och att vi inför en särskild lågstadielärarutbildning med specialisering på utveckling av läsning, skrivning och räkning. Vi anser att man i skollagen ska skriva in skyldigheten för skolorna att ge extra stöd. Vi anser att man ska erbjuda ett extra skolår i lågstadiet för de elever som har ett särskilt stort behov av stöd, att man ska ge tydlig skriftlig och muntlig information redan i lågstadiet och att man ska utbilda speciallärare. Vi behöver få tillbaka speciallärare i skolan som kan hjälpa barn i mindre grupper eller enskilt. Tyvärr visar sig klassklyftorna alltmer i skolorna. med socialdemokratisk skolpolitik har klassklyftorna i skolan vuxit. misslyckades av grundskoleeleverna från hem utan studietradition med att uppnå behörighet till gymnasieskolan. hade denna kategori ökat till enligt SCB:s statistik. I storstäder som är det riktigt illa, där är det av dessa barn som misslyckades med att uppnå behörighet till gymnasieskolan. Detta handlar om skolideologi. Jag menar att Socialdemokraterna har svikit den gamla ideologin. De gamla svenska arbetarförfattarna uppfattade att skolan öppnade dörren till en ny värld. Och så borde det kunna vara också. Klassresan ska börja i klassrummet. Men då måste vi bryta med 70-talets skolideologi som har vilat tungt över skolan. fick man en förödande ideologi som sade att det var fult, omodernt och gammaldags att tala om kunskaper. Man talade bara om hur lärarna skulle undervisa, hur eleverna skulle lära sig att söka kunskap och så vidare, men det blev förlegat att säga att skolan skulle lära ut kunskaper. I stället skulle man fokusera på metoder för inlärning. Vi har i flera rapporter sett att svenska elevers förmåga att läsa, skriva och räkna har försämrats . håller äntligen debatten på att vända. Statens egen myndighet för skolan, , har i sin senaste rapport markerat att det är dags att sätta upp tydliga kunskapsmål och att det är dags att göra tydliga utvärderingar. Därför hoppas jag att Socialdemokraterna nu är beredda till nytänkande. Jag tror att alla partier ibland behöver erkänna när de har haft fel. När konsekvenserna av den socialdemokratiska och socialistiska 70-talsvisionen visar sig, visionen om en betygsfri och kravlös skola där inte ens lärarna nödvändigtvis behöver ämneskunskaper, hoppas jag att Socialdemokraterna är beredda att ta upp en dialog. Jag vill inte svartmåla när det gäller skolan tvärtom. Jag uppskattar alla kompetenta lärare som vi har och som gör sitt bästa. Men faktum är ändå, som sagt, att ca 30 000 elever hoppar av gymnasieskolan eller går ut utan betyg. Dessa ungdomar är varken förberedda för högskola eller arbetsliv. Många av dem har legat efter i skolan sedan tvåan eller trean. Och det är det som vi i vill göra något åt. Jag skulle vara tacksam om även Socialdemokraterna ville vara med och ändra riktning i skolpolitiken. Men om de inte vill vara med, finns det nu en bred allians med stöd hos lärare och föräldrar som vill styra om skolpolitiken i riktning mot tydliga kunskapsmål. Ingen ska lämnas efter i skolan. 49 () replik: Jag tror att alla i denna kammare skulle skriva under på att vi vill ha en skola som förmedlar kunskaper, och goda kunskaper, till alla elever i skolor. Där tror jag inte att vi behöver misstänkliggöra varandra. Sedan är våra metoder olika. Det som vi socialdemokrater har blivit oroade över är att har lämnat den samsyn som våra partier ofta har haft i synen på skolan och gått mer i riktning mot en sorteringsskola genom att införa allmän och särskild kurs som begränsar elevernas framtida val, sänka kraven för elever på yrkesförberedande linjer och minska antalet platser på högskolan och den utbyggnadstakt som vi vill ha. Man skapar fler hinder för att komma in i utbildning. Detta har vi debatterat . Jag skulle vilja ställa en fråga om ett hyggligt nytt förslag från er som handlar om skolmognadsprov. Det ska finnas ett prov för att testa om barnen är mogna att börja skolan. I den verklighet som i varje fall jag möter fungerar detta genom förskoleklass. Ska vi nu införa ett prov för att också få börja i skolan? Då når ju sorteringspolitik helt oanade höjder. 50 () replik: Att man har någon form av diskussion där man prövar om det är lämpligt för ett barn att börja i skolan, särskilt om föräldrarna vill det, eller om barnet kan börja innebär ju bara en ökad flexibilitet. Det är inget negativt. Det är väldigt många föräldrar som ibland uttrycker önskemål om att det nog vore bra om barnet fick vänta innan det börjar i skolan. Det ska du därför inte tolka så. Det är så intressant att höra tala om sorteringsskola därför att med hela sin argumentation vill avskaffa den sorteringsskola som vi har . har vi alltså av en årskull i gymnasieskolan som antingen hoppar av eller inte får betyg. Framför allt drabbar det de elever som går i yrkesförberedande utbildningar. Vi vill införa en större möjlighet till utbildningar på gymnasiet som passar elevernas intressen. 51 () replik: Vi är helt överens om flexibiliteten och den mjuka övergången mellan förskola, förskoleklass och skola, och det har vi redan i verkligheten . Föräldrar, förskolepersonal och lärare gör bedömningar . Det som jag undrar över är: Hur ska detta skolmognadsprov fungera? Kan förklara det, eftersom det innebär ytterligare ett hinder för att ens komma in i skolan. Det tolkar jag som en typ av sortering av elever. 52 () replik: Det där är ett totalt missförstånd. Vi har röstat för förskoleklass, och vi tycker att det ska vara en mjuk övergång mellan förskola och skola. Däremot tycker vi, apropå den flicka med dyslexi som jag talade om, att man ska göra sådana typer av utvärderingar och test så att man kan upptäcka barns problem med läs- och skrivsvårigheter eller med dyskalkyli, alltså svårigheter att förstå siffror, och så vidare, så att man kan hjälpa dem och inte sätta in dem på ett stadium där de inte klarar sig. Det handlar bara om omtanke, . 53 (): Just nu när hösten är som vackrast i stora delar av vårt land och kylan på allvar börjar komma smygande är en god bit av terminen gången i skolor och på högskolor och universitet. Utbildningsfrågorna är heta. Knappast någon annan sektor i samhället engagerar så många som utbildningsväsendet. Men det finns fortfarande bortglömda delar som förtjänar att lyftas fram än mer. För oss kristdemokrater är målet en skola där alla får plats, där ingen hålls tillbaka och ingen lämnas efter, där alla blir sedda, bekräftade, erkända och uppskattade, där alla får möjlighet och uppmuntras att utveckla sin fulla potential som människa. Dit är det en bra bit kvar i Socialdemokraternas skola. För är all typ av kunskap viktig. Det finns ingen kunskap som är mer eller mindre fin. Tvärtom behövs alla kunskaper i ett samhälle där alla får plats. Ändå har det varit så att vissa sorters kunskaper i något slags missriktad vilja nästintill avfärdats, lagts åt sidan som om de inte dög, som om människor vore tennsoldater att pressas in i en och samma form. Bristen på lämplig arbetskraft är redan det största tillväxthindret för av de svenska företagen. I byggindustrin är andelen . Yrkeskunskapens låga status undergräver långsiktigt vårt lands välfärd. Det vill vi kristdemokrater ändra på. Vi vill lyfta fram yrkeskunskapen, ge den en egen status och låta den löpa som en egen sammanhängande vit tråd genom hela utbildningsväsendet. Visst är det bra att det har börjat pratas alltmer om lärlings- och yrkeskunskaper. Det är inte alltför länge sedan sådant var otänkbart. Men vi kristdemokrater är inte nöjda med det. Vi vill att lärlingsutbildningen ska få en plats i ett eget program med nationell status och nationell kvalitet men en lokal utformning i samråd med näringslivet. Men det behövs också en fortsättning. Det är därför vi vill se en ny utbildningsform, en yrkeshögskola. Låt oss se på vårt grannland . uppmuntrar och tar till vara praktiska färdigheter och har ett framgångsrikt yrkeshögskolesystem. Det finns 29 yrkeshögskolor med sammanlagt 130 000 studerande i en examensinriktad utbildning i vårt grannland. har å sin sida bara 12 500 platser i kvalificerad yrkesutbildning. De finländska utbildningarna omfattar studier på mellan 3 ½ och 4 ½ år och inkluderar grundstudier, yrkesstudier, valfria studier och praktik. Projektinriktat forsknings- och utvecklingsarbete, som betjänar närings- och arbetslivet, intar en central roll i studierna. Mångsidiga kontakter med arbetslivet tryggar arbetssituationen för den som avlagt en yrkeshögskoleexamen. Den finska modellen med en yrkeshögskola är väl värd att titta på, att tänka på. Skolan avslutas med ett lärdomsprov där studenternas förmåga att tillämpa sina kunskaper i praktiska uppdrag inom det egna yrkesområdet ses över. Projektarbete och grupparbete, internationella kontakter och miljöaspekter är naturliga delar i metodik och arbetsformer. I vårt land finns en yrkeshögskoleexamen och en yrkeshögskoleutbildning, men det finns ingen yrkeshögskola. Det finns kvalificerade yrkesutbildningar som ibland kallar sig yrkeshögskolor utan att vara det. Det är inte konstigt att det går bättre för än för med den otydligheten och med den bristen på status för yrkeskunskap. vill därför inrätta yrkeshögskolor för att stärka områdets kunskapsutveckling men också för att stärka identiteten. Självklart ska erfarenheterna från dagens kvalificerade yrkesutbildning utgöra stommen i en sådan ny svensk yrkeshögskola. De goda erfarenheter som finns av den kvalificerade yrkesutbildningen, till exempel när det gäller samverkan med näringslivet, måste tas till vara, liksom erfarenheterna från . Det är hög tid för att stödja det kvalificerade praktiska yrkeskunnandet i vårt land genom att utveckla ett bra lärlingssystem av nationell kvalitet med lokal utformning och i nära samråd med näringslivet i gymnasieskolan, ett eget lärlingsprogram som öppnar nya världar och nya möjligheter för eleverna. Det handlar också om att förbättra och utveckla yrkeskunskapen efter gymnasieskolan, koppla den till en ny form av yrkesutbildning, en yrkeshögskola som vi kristdemokrater vill se utvecklas. Ytterst handlar det om människors möjligheter att få de kunskaper som behövs för ett gott liv i en skola och i ett samhälle, där ingen hålls tillbaka och ingen någonsin lämnas efter. 54 (): En av fyra elever i gymnasiet fullföljer inte sina gymnasiestudier . Individuella programmet i gymnasiet är det största när man ser till pojkarna och det näst största i landet om man inkluderar också flickorna. Det kan inte vara rimligt att ett program som skapades för att ge en extra chans till de fåtal elever som har det allra svårast i skolan har blivit ett program där väldigt många går därför att de inte har förkunskaper så att de kan välja det program de vill. På dagens arbetsmarknad är avsaknaden av studentexamen ett hinder. Antalet ungdomar inskrivna vid arbetsförmedlingen som saknar gymnasieutbildning blir allt större. Enligt talar man om att ungdomsarbetslösheten ska pressas tillbaka. Är det gymnasieskolans fel? Nej, roten till problemet kan vi finna mycket tidigare, det vill säga i , och det gäller för oss politiker att inse det. När jag träffat kommunalråd från flera kommuner, som faktiskt representerar socialdemokratiskt styrda kommuner, beklagar de sig över att de inte vet vad de ska göra med alla elever i skolan som inte är teoretiker. Då kan jag bara konstatera att regeringens skolpolitik inte fungerar och att förslag om en gymnasieskola med högskoleförberedande program, yrkesförberedande program samt en lärlingsutbildning faktiskt skulle fungera. Det är hög tid att lyssna till den här skolpolitikens idéer. vet att det borde vara kunskapen och inte tiden som är det avgörande för när eleverna ska lämna . Drömmen och visionen om framtidens utbildning för våra elever är att det just är eleven och hans eller hennes behov som står i centrum. Hur kan vi då förverkliga den visionen? Jo, vi vill ge lärare, elever och föräldrar förutsättningar att skapa en skola där varje enskild elev ska kunna nå kunskapsmålen. Därför behövs en flexibel skolgång individuella studieplaner och en slopad timplan. Att småbarn utvecklas i olika takt ser alla som något helt naturligt. En del går när de är 8 månader, andra när de är 1314 månader. Ingen ser det som något konstigt. Vi måste ha förståelse för den individuella utvecklingen och komma ihåg det också när det är dags för barnet att börja i skolan. Därför talar vi i oss varma för en flexibel skolgång som är individuellt anpassad för att nyfikenheten och lusten att lära ska kunna stimuleras och hållas levande genom hela skolgången. Flexibel skolgång är också viktig inte minst för invandrarbarnen. Den skola som vi vill se är till för eleverna. Det innebär ett ansvarsfullt och inte så lätt arbete för lärarna. Jag är emellertid inte ett dugg oroad för att lärarna inte ska klara av den arbetsbelastning som det innebär. Jag har mött flera lärare som redan jobbar på detta sätt, till exempel Rosenfeldtsskolan i . Jag kan garantera att det är glädje i blicken på dem som arbetar i den skolan, som enligt skolans slogan har hjärtat i centrum. Vi kan också komma ihåg årets bästa skolkommun, centerkommunen , som arbetar med flexibel skolgång. Det var därför med väldigt stor tillfredsställelse som jag lyssnade till de tankar som man har bland personal och styrelse vid Kommuner och Landsting när utbildningsutskottet besökte dem . De vill se en förändring där man slopar timplanen, vilket enligt vad de erfar leder till bättre pedagogiska diskussioner i skolan. De uttalade också förvåning över att försök med flexibel skolgång har fått avslag med motiveringen att man inte vet hur man ska klara övergången till gymnasiet. Det är för mig obegripligt. Jag hoppas verkligen att någon från majoritetspartiet kan ge mig en godtagbar förklaring till att man vill stoppa positiv utveckling för att nå kunskapsmålen i skolan. skola innebär ett engagemang från föräldrar, elever och skolpersonal. Genom detta stärks eleverna och mår bättre. Om man trivs så påverkar det arbetsmiljön, och det ger positiva effekter för ordningen i skolan. Med det har jag inte sagt att alla problem med bråk och mobbning med mera försvinner från skolan. Därför måste vi givetvis arbeta för en trygg miljö i skolan, och vi kräver ökad personaltäthet i skolorna. Fler ögon och öron ser och hör lättare vad som behöver göras i skolan. Vi behöver det för att skapa en trygg miljö och för att hjälpa de elever som också är i behov av särskilt stöd. För att kunna öka antalet lärare måste utbildningen av nya lärare öka. utbildar vi 7 000 nya lärare plus 650 personer som genom fortbildning och validering får lärarbehörighet. Behovet är 13 000 nya lärare för att kunna ersätta alla som pensioneras eller slutar av någon annan anledning. Vi saknar alltså åtminstone 5 000 nya lärare . Jag talade inledningsvis om gymnasieskolan och om kommunalråden som är oroliga. Vi i tycker att det är viktigt att vi inför ett program i gymnasiet som är yrkesförberedande och att vi bygger upp ett lärlingssystem som gör skäl för namnet. 55 () replik: Jag ser positivt på en flexibel skola som verkligen ser den enskilde eleven. Mina erfarenheter är, precis som , att när man är ute och reser i landet ser man mycket positiva exempel på skolor som jobbar på spännande och nya sätt. De ser den enskilde eleven och bygger undervisningen utifrån de förutsättningar som finns. Jag tycker inte att svarade på sin egen fråga. Du ställde frågan om vad vi gör med de elever som kommer till gymnasiet utan förkunskapskrav. Ditt svar var att vi nu ska sänka kunskapskraven i gymnasieskolan. Det var väl inte där insatserna skulle göras? Enligt nya linje ska man ju sänka kunskapskraven för de elever som har misslyckats i . Jag trodde att våra ambitioner skulle vara att ha höga förväntningar på eleverna. Det gäller i och där hade jag sett fram emot lite mer stöd från de borgerliga partierna när det gäller de riktade statsbidragen för att anställa 15 000 fler lärare . De kan ju verkligen stödja eleverna. Frågan är: På vilket sätt hjälper det de elever som har misslyckats i att man tar bort utbildning på de yrkesförberedande linjerna i gymnasieskolan? 56 () replik: Det var trevligt att höra att är positiv till en flexibel skola. Det innebär, som jag ser det, att har tagit del av de här tankarna. Det är väl som och jag stod här i kammaren och debatterade flexibel skolgång. Då fick jag höra honom säga att han inte skulle vilja ha sina barn i skola. Detta var alltså väldigt glädjande. Jag vet inte om jag uttryckte mig fel på något sätt eller om medvetet missförstod mig. Jag har absolut aldrig sagt att vi ska sänka kunskapsmålen. Om jag har sagt det så har jag uttryckt mig fel. Vi vill att det är kunskapen och inte tiden som ska ligga till grund för hur länge man går i därför att man ska nå kunskapsmålen innan man kommer till gymnasieskolan. Vi ser med oro på att det individuella programmet har blivit så fruktansvärt stort. 57 () replik: Jag kan lugna med att jag inte har ändrat uppfattning i den debatten. Den handlade ju om att man skulle ha en flexibel skolstart där eleverna kunde starta i vilken månad som helst . På något sätt skulle man sedan också sluta i ungefär när man ville. Det hade man inte rett ut. Det skulle inte vara någon gemensam skolavslutning och så vidare. Jag tror att skolan måste vara flexibel när det gäller eleven. Men eleven behöver också en social gemenskap i skolan för att utvecklas. Jag tror även att lärarna behöver arbetsro för att kunna bygga en elevgrupp som de sedan kan utbilda, och inte få nya elever . 58 () replik: Det var ju tråkigt att inte ser möjligheterna med att man kan börja vid olika tider . Jag kan inte förstå alls varför man måste börja bara . Den som är född tidigt skulle mycket väl kunna börja skolan .