prot · GS0999 · 2005-04-06 00:00:00 — Vi har en fungerande asylprocess i . De som behöver får stanna. Motsättningen mellan vad tusentals människor runtom i upplever och det som den ansvariga ministern säger är så extrem att jag knappt någonsin varit med om en sådan skillnad. Hur stor skillnad kan vi ha när vi ser och beskriver verkligheten och ändå ska ha en vettig dialog med varandra? Jag förstår att den här debatten kommer i tonläge som alla inte klarar av därför att verklighetsbilderna är så totalt olika. Vi som ser att asylprocessen inte fungerar, vi som ser enorma problem och tycker att det här kanske är någonting som i och för sig har funnits länge men som plötsligt exploderar i medierna och mitt i ansiktet på oss allihop ser en politik som har gått i baklås. Myndigheterna fungerar inte. Myndigheter tar beslut som är helt oacceptabla ur varje mänsklig aspekt. Vi ser en regering och en minister som har fastnat i prestige och i principer i stället för att utgå från det medmänskliga. Principerna går före mänskliga hänsyn. Jag tycker att man ska tänka sig väldigt noga för när man börjar hamna i den situationen. För hade vi en diskussion som jag tycker känns likartad om kommunismen här i kammaren, bland människor och i tv, historien om hur aldrig så goda föresatser som Per var inne på tidigare kan sluta i förtryck, i diktatur, tortyr och till och med massmord. Aldrig så goda föresatser! När principerna får gå före medmänsklighet och humanitet ska man stanna upp och fundera vart vi är på väg. Finns det något annat sätt att se på det? Jag har en asylansökan med mig där en av alla de flickor som nästan slutat att leva har fått sitt besked. Det är ett nej från . Det går inte överklaga. Där står det om barnens bästa, om FN:s , om vår lagstiftning som säger att man ska utgå från barnets bästa. Men det står också att hänsynen till barnets bästa inte är absolut. Samhälleliga intressen som behovet av en reglerad invandring och att förhindra ökade kostnader medför att beslut att avvisa en familj med barn måste kunna fattas, även om det i det enskilda fallet hade varit bäst för barnet att stanna här. Så var det i det här fallet. Det hade varit bäst för barnet att stanna här. Det är ingen som förnekar det. I beslutet är det en självklarhet att man hade kunnat ge en bättre vård här än i och kunnat ta större hänsyn till det här barnets förutsättningar och möjligheter om barnet fått stanna och fått ett besked om det, i stället för att utvisas. Men kostnaderna går före. Det kanske blir för dyrt att låta en hel familj stanna. Det kostar en massa pengar. Jag tycker att vi är väldigt illa ute när vi låter den typen av principer gå före medmänsklighet. Svensk flyktingpolitik har gått i baklås. Det här är en akut situation, en debatt som har kommit upp plötsligt. För ovanlighetens skull är riksdag mitt i skeendet. Vi brukar kunna sitta lite bredvid och diskutera principerna. Och flyktingministern, som är kvar i kammaren, vill gärna fortsätta att diskutera principerna. Det vill Per också som sade att man från utgångspunkter gärna hade sett en annan lösning. Men, kära vänner, den andra lösningen finns inte . finns den lösning som vi har i reservation 54, och den skulle vi kunna rösta igenom. En annan dag, ett annat sätt okej, Per , du kanske har rätt. Men är det de här barnen, den här flickan som just har fått avslag på sin ansökan och 150 andra flickor och pojkar som vi har möjlighet att sträcka ut en hjälpande hand till. Ta den, Per, i stället för att snacka om principer. I detta anförande instämde (). 71 (): Det är djupt tragiskt att vi riskerar att fatta beslut på osakliga grunder och på grund av politisk prestige. Jag har inte suttit så länge i . Jag kom in vid förra valet. Men jag blir djupt bekymrad om våra beslut som rör människors väl och ve ska kunna grundas på påståenden och myter. Det är precis vad det här gör. Migrationsministern upprepar samma sak . Vi har hört det . Hon har inte bytt argument en enda gång trots att omgivningen på alla de sätt försökt visa att hon borde omvärdera åtminstone en del av sina uttalanden och grunder för diskussionen. Man bryr sig inte om att lyssna på politiska motståndare, inte ens på sina samarbetspartier i det här fallet. Men man kunde ändå lyssna på dem som annars inte brukar debattera utifrån politiska värderingar utan utifrån den mänsklighet som finns i det här: , Röda Korset, medicinsk kompetens, kyrkorna och mängder av enskilda personer. Det är precis som sade, samhället där ute har mer insikter än regeringens företrädare och en del av företrädarna i utskottet. Jag tänker då på utbrott här tidigare, att vi inte skulle få kritisera dem som har en annan mening. Men vad har vi mött? talar jag om en minister som inte finns kvar i kammaren, men det är faktiskt hennes eget val att inte stanna kvar under hela debatten. Som vanligt när vi har haft diskussionerna i kammaren får vi en föreläsning från ministern i en ton som tyder på att nu ska vi ta det lugnt här och jag ska tala om hur det borde vara. Vi ska värna alla barn i asylprocessen. Ja visst, och så ser lagstiftningen ut. Men den tillämpas ju inte på det sättet. När en lagstiftning inte tillämpas är det sannolikt för att man känner att man har politiskt stöd för att inte tillämpa den som det borde vara. Jag sitter i socialförsäkringsutskottet som behandlar de här frågorna, och ett av mina första studiebesök sedan jag kom in i var just på . Jag hade läst på och fastnat för uttrycket barns bästa. Jag har tidigare som kommunpolitiker och enskild människa kommit i kontakt med flyktingärenden och var därför intresserad av att höra hur man hanterade frågan om barns bästa. Jag hade inte precis upplevt att det hade högsta prioritet för . Då fick jag förklaringen att det finns med, men det är en faktor av alla. Det är väl så det ser ut. Jag ser att min tid snart är slut. Jag vill avrunda med att säga att migrationsminister sade att man ska använda både hjärna och hjärta i politiken. Jag delar den uppfattningen, men för mig handlar att använda hjärna och hjärta vid voteringen om att rösta för en humanitär asylpolitik, att se till barns bästa och också i verkligheten tillämpa den lagstiftningen. För och hennes partikamrater ligger det tyvärr tydligen någonting annat i det begreppet. 72 (): Det är en viktig debatt vi har haft och har i . Jag ska uppehålla mig kring de asylsökande barnen och framför allt de apatiska barnen. Det är en situation och ett område som berör oss alla. Det berör mig väldigt djupt. Det berör s-kvinnor runtom i landet som jag pratar med. Det gör det därför att det handlar om barn och ungdomar, om deras liv och hälsa. Det handlar om deras rätt till ett liv och en framtid. Jag är glad över det svenska folkets engagemang och alla de organisationer som har engagerat sig. Det engagemanget kommer vi att behöva också framöver. Vi får nu mer och mer kunskap om de apatiska barnen och deras sjukdomstillstånd. Vi kan också mer och mer hjälpa dessa barn och familjer förebyggande. Vi kan också lämna bakom oss de felaktigheter som har framförts i debatten. När det gäller flyktingsituationen har världen förändrats. Också de asylsökandes skäl för att få uppehållstillstånd i har förändrats. De människor och barn som kommer hit har med sig upplevelser som jag inte tror att vi har sett tidigare. Därför välkomnar jag den nya instans- och processordningen och en ny utlänningslag som ska träda i kraft . Där kommer skyddsgrunderna att få en mer framträdande roll. Vi får se till att det inte bara blir fina ord utan verkligen konkret handling. Jag välkomnar också det samarbete med v och mp som sker i den här frågan. Jag tror på att en individuell prövning är det bästa sättet för en rättssäker ordning för alla asylsökande barn som finns i . Vi har ca 10 000 asylsökande barn. Däremot är jag kritisk till rättssäkerheten i asylprocessen och de brister som vi ändå måste vara ödmjuka och se. De beslut som tas när det gäller barn ska tas utifrån och barnens bästa i utlänningslagen. Det är det vi politiker har ställt oss bakom. Utlänningslagen säger att barnets hälsa och utveckling ska väga tungt i beslutet. Med det för ögonen borde vi inte vara i den akuta situation som vi är i. Barn i asylprocessen ska prövas utifrån sina egna skäl, utifrån och barnens bästa. Slutligen finns också möjligheten till uppehållstillstånd av humanitära skäl. Men de apatiska barnen har inte tid att vänta på de förändringar och reformer som är på gång. De behöver hjälp och beslut . Det är viktigt att vi lever upp till vad som är värdigt en rättsstat och ett humanitärt samhälle. Den möjligheten ser jag finns i lagstiftningen , och därför känns det onödigt att ha hamnat i den här svåra akuta situationen. Jag vill sätta press på myndigheter, framför allt och , att använda sig av det som står i utlänningslagen om barns bästa. 73 () replik: Jag instämmer i mycket av den verklighetsbeskrivning som för fram. Den är vanlig inom svensk socialdemokrati, framför allt lite längre ned i hierarkin, om man uttrycker det så. Jag möter också många socialdemokrater som frågar sig om de ord som uttalas om en human flyktingpolitik också kan komma att betyda någonting i praktiken. Vi är överens om att den nuvarande ordningen är rättsosäker och att den nya ordningen kommer att kunna bli bättre. Men vi har också ett akut problem, och säger det själv: Apatiska barn kan inte vänta. Om vi nu har en rättsosäker process där barn tvingats in i ett livshotande tillstånd av apati och och jag kan göra något åt det, väl medvetna om att mycket större reformer också behöver genomföras, anser då att vi i eftermiddagens votering bör göra något åt det eller att vi inte bör göra något åt det? 74 () replik: Jag är glad att vi kan vara överens eftersom vi tillsammans ska jobba framåt inom det här området. Jag ser dock att det finns svårigheter att fatta det beslut som flertalet partier lägger fram förslag om . Jag vidhåller det jag sade i mitt anförande, nämligen att jag tror att en individuell prövning är det bästa och att det utifrån dagens lagstiftning finns möjligheter att se till de skäl som efterfrågas i reservationen. Jag kommer att på olika sätt fortsätta att arbeta för det som jag tror på och det som vi har skrivit i utlänningslagen. Sedan kan vi ha olika sätt att gå fram med det. 75 () replik: Det är lite svårt att veta hur man ska hantera detta. Det är väl ett exempel på röstförklaring av en socialdemokrat som egentligen är väldigt tveksam till eftermiddagens beslut, skulle jag tippa. Man hänger fast sig vid det halmstrå som erbjudits av andra partikamrater och säger att det som de fem partierna föreslår inte är en individuell prövning. De vill ta ett kollektivt beslut, alltså kan vi inte godkänna det. Var och en som läser reservationen ser emellertid att vi inte föreslår något kollektivt beslut. Vi föreslår att man ska göra en prövning. Det har nämligen inte riktigt skett . Man kan hänvisa till utlänningslagen och till om barns bästa. De lagarna och konventionerna är alldeles utmärkta, men de används inte i praktiken . Tre av fyra av de barn som befinner sig i apatiskt tillstånd har nekats uppehållstillstånd trots den fina lagstiftning som lutar sig mot. har vi ett möjligt tillfälle . har också ett personligt ansvar för det beslut hon då fattar. Tänker påverka sina partikamrater och själv ge dessa barn möjligheten att få en rättvis individuell prövning och därmed också möjligheten att stanna i , eller är det vilket jag befarar endast fagert tal som kommer från ? 76 () replik: Jag känner ett stort ansvar. Det gör jag som mamma, farmor och mormor. Jag känner ett oerhört stort ansvar. Ändå ställer jag mig bakom förslaget att varje barn ska prövas individuellt. Som jag påpekade finns där brister, och jag vill därför att vi verkligen ska arbeta utifrån det som sägs i utlänningslagen om barns bästa. Jag ser bristerna, och det är därför vi står här eftersom man inte arbetat utifrån den. Sedan kan vi arbeta på olika sätt för att förändra den situationen. Det är min ståndpunkt . 77 () replik: Den lagstiftning som tillämpas , och som i praktiken säger att vi ska fortsätta att tillämpa, har lett till att vi har 150 apatiska flyktingbarn och den leder till att tre av fyra av dessa utvisas. Vi vet också att ett antal läkare sagt att en av förutsättningarna för att dessa 150 ska kunna återvända till livet och man ska kunna sätta in en god behandling för dem är att de får ett positivt besked på sina ansökningar. Vad är det som får att tro att om man fortsätter med samma lagstiftning och samma process som det på något sätt skulle förändra detta? Denna fråga har varit uppe i . 78 () replik: De diskussioner som förts i socialförsäkringsutskottet om huruvida det handlar om en allmän amnesti för dessa barn eller om de ska prövas utifrån vars och ens enskilda behov har också lyfts upp tidigare i debatten . Jag vidhåller att det finns möjligheter, och jag förutsätter att alla dessa barn kommer att prövas individuellt utifrån den lagstiftning vi har. Vi kan på olika sätt påverka att den lagstiftning som vi riksdagsledamöter och politiker ställt oss bakom verkligen genomförs. 79 () replik: Om vi tittar på vad som rent formellt står i den lagstiftning som vi har verkar den vara human. Men problemet är det sätt som den tillämpats på. Det finns nämligen ingenting i det som majoriteten föreslår som på något egentligt sätt ändrar det regelverket och då kommer man sannolikt att fortsätta på samma sätt som man gjort tidigare. Det har lett till den situation som vi har, att kanske upp till 150 apatiska flyktingbarn befinner sig i ett tillstånd som kan vara mer eller mindre livshotande. Är det inte dags att sätta ned foten och säga att nu får det vara nog? Dessa barn har rätt att få en chans till ett liv, och det kan de bara få om de beviljas uppehållstillstånd. 80 () replik: Jag delar helt uppfattningen att de barnen, precis som alla andra asylsökande barn i och runtom i världen, har rätt till ett liv och en framtid och till ett bra liv och en bra framtid. Där är vi helt eniga. Jag tror att dagens debatt i haft stor påverkan på dem som lyssnat, och då inkluderar jag de myndigheter vi har. Jag tror att den påverkat i positiv riktning. Där är jag optimist och hoppas på det. 81 (): Först vill jag yrka bifall till reservationerna 54, 42 och 80 i betänkandet. Jag hade inte tänkt gå upp i den här debatten då redan haft flera talare uppe, men jag kan inte låta bli efter att ha hört anförandena om de apatiska barnen. Apatiska barn är egentligen ett mycket slarvigt uttryck. Barnen lider, uttryckt på fackspråk, av depressiv devitalisering, alltså något mycket värre och allvarligare än apati depressiv devitalisering. Vitalisering har med liv att göra, medan devitalisering har att göra med död. Dessa barn dräneras på sina liv. I artikel 2 står att alla barn har samma rättigheter och lika värde. Ingen får diskrimineras. Jag skulle vilja påstå att de depressivt devitaliserade flyktingbarnen diskrimineras. Inga svenska barn skulle behandlas, eller tillåtas behandlas, på det sätt som sker med dessa barn. Barnen ligger dag ut och dag in utan relevant hjälp. Vem tar ansvar? Vi kan inte i se på när vuxna människor inom sjukvården, rättsväsendet och många fler områden träter. Barn far illa i vår närhet. I artikel 6 står att varje barn har rätt att överleva och utvecklas. I artikel 23 står att varje barn med fysiskt eller psykiskt handikapp har rätt till ett fullvärdigt och anständigt liv som möjliggör dess aktiva deltagande i samhället. I artikel 31 står: Barn har rätt till lek, vila och fritid. Jag anser att bryter mot . Dagen inträffade en katastrof i . Då hyllades den lokala befolkningen och dess omhändertagande och empati med de svenska turister som fanns där. Man kan fråga om detta inte gäller omvänt. Ska vi i inte agera på liknande sätt när människor kommer hit och far illa? I står om man slår upp ordet apati: håglöshet, likgiltighet. Det är att visa känslokyla, att inte känna in andras känslor, att stänga av. Om man sedan slår upp ordet empati står det: förmåga av inlevelse i andras problem. Har ledamöter i riksdag enligt ordlistas definition blivit apatiska, blivit likgiltiga och stängt av? Var har det civila kuraget tagit vägen? Var har det personliga ansvaret tagit vägen? Det frågar jag mig . Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 8 §.) 6 § granskning av köp av tjänster för rehabilitering Föredrogs socialförsäkringsutskottets betänkande 2004/05:SfU11 granskning av köp av tjänster för rehabilitering (framst. 2004/05:RRS14). 82 (): har gått igenom köp av rehabiliteringstjänster. I den mycket kritiska rapporten visar på brister i ansvarsfördelning och upphandling av rehabilitering med allvarliga konsekvenser för rehabilitering av de sjukskrivna. Genomgången visar också att rehabiliteringen inte på något sätt utvecklats i proportion till flerdubblingen av antalet sjukskrivna och förtidspensionerade. Situationen har förvärrats så att var femte svensk inte går till arbetet en vanlig dag på grund av sjukskrivning eller förtidspensionering. Att de sjukskrivna lämnas åt sitt öde kan illustreras av att hälften av de långtidssjukskrivna inte ens vet vem som är deras kontaktperson på . anslag för rehabiliteringsinsatser har år inte gått åt. har antalet personer som rehabiliteras minskat. Av de nära 200 000 som varit sjukskrivna över får högst 15 00020 000 rehabilitering. ser vi hur alltfler sjukskrivningar slutar med förtidspension. Särskilt oroväckande är att allt yngre människor blir förtidspensionärer som låses ute från arbetsmarknaden. I en nyligen redovisad undersökning av långtidssjukskrivna kvinnor visades att dessa kvinnor upplevde att de varken hade fått diagnos, medicinsk behandling eller rehabilitering så att de kunde återgå till sitt tidigare arbete eller ett nytt arbete. Rehabiliteringen tycks inte fungera i något steg. Det är något som särskilt gäller alla dem som är sjukskrivna med svårhanterade diagnoser såsom svårdefinierade problem i rörelseorganen eller det växande antalet sjukskrivna på grund av psykisk ohälsa. Rehabilitering och behandling måste vara en kedja som inleds redan tidigt . rehabiliteringsinsatser sätts in mycket sent trots att specialister är ense om att rehabilitering måste sättas in tidigt för att vara effektiv. Vad vi vet är att minskar sannolikheten att dessa människor någonsin börja arbeta igen. Alla de möjligheter med förbättrade metoder och ökad kunskap om rehabilitering som finns tas inte till vara. Att få tillbaka sjukskrivna i arbete kräver samarbete. visar här på en otydlighet i uppdelningen av ansvar mellan , arbetsgivare, sjukvård och AMS som blir ett direkt hinder för samarbetet. Det som är särskilt oroande är att samverkan med sjukvården tycks ha gått i stå efter regeringens utformning av finansiell samordning. Arbetsgivare har inte getts redskap för rehabilitering ens i samband med att regeringen lade över ansvar för en del av sjukpenningen på arbetsgivarna. Att den nödvändiga samverkan inte har prioriterats visar sig också i att de avstämningsmöten som regeringen särskilt betonade i en proposition för ännu inte kommit till stånd utom i enstaka fall. Det har berättats för mig om fall när sjukvården förgäves har försökt få till stånd avstämningsmöten med och arbetsgivare för att utforma behandling och rehabilitering. Men har till och med utgjort ett hinder för att få dessa till stånd. Vi moderater har visat på ett antal lösningar. bör ges en tydlig roll med ansvar för att en rehabiliterings- och behandlingsplan kommer till stånd på ett tidigt stadium. Vi har också pekat på arbetsmodeller som tillämpas till exempel i och för att få tidig bedömning och behandling. Sjukvården måste garantera behandling i rimlig tid. Vi moderater och övriga allianspartier tar kritik på allvar och instämmer i förslag. För oss som anser att den kanske största politiska utmaningen just nu är att få fler i arbete utgör genomgång en välbehövlig väckarklocka. Det är beklagligt när regeringspartierna tar avstånd från krav på åtgärder från regeringens sida och förslag om översyn av lagen om allmän försäkring med precisering av mål och riktlinjer. Det är hög tid för en sådan översyn. Den borde har prioriterats för länge sedan om man har ambitionen att minska sjukskrivningar och förtidspensioner och få fler i arbete. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till reservation nr 1. 83 (): Jag ska börja med att yrka bifall till två reservationer, reservationerna 1 och 3. Jag står naturligtvis bakom också de två övriga där har skrivit under, men jag yrkar bifall till dessa. fick 274 300 personer sjukpenning. Av dessa hade drygt 100 000 varit sjukskrivna . Därutöver fanns det drygt en halv miljon människor med sjuk- och aktivitetsersättning, det vill säga förtidspensionerade. När man ser granskning, som vi har att behandla här i kammaren , kan man konstatera att av alla dessa har 16 00017 000 sjukskrivna fått del av de tjänsteköp som har gjort i syfte att ge människor möjlighet att återgå i arbete. Det är naturligtvis fler människor som har fått möjlighet till rehabilitering. Men det är i alla fall en mycket liten andel som har nyttjats på det sätt som skulle vara möjligt. Det säger sig självt att det någonstans har blivit rejält fel. Ett stort antal sjukskrivna och förtidspensionerade har inte kunnat få den hjälp som de kunnat förvänta sig. Det är ett stort slöseri med mänsklig kraft att personer i arbetsför ålder sjukskrivs för att avskrivas från allt hopp om att komma tillbaka till arbetslivet. En socialdemokratisk riksdagsledamot uttalade här i kammaren i ett annat sammanhang att Socialdemokraterna vill att alla ska få chansen att bidra till det gemensamma. Ett sådant budskap rimmar illa med det förslag till beslut som majoriteten i socialförsäkringsutskottet nu lägger fram. har två krav krav som vi från anser helt rimliga. Det finns en otydlighet i nuvarande regler, och det har varit och är fortfarande dålig resultatuppföljning. Det är brister som, när de uppmärksammas, borde åtgärdas så snart det bara är möjligt dels för de enskilda människornas skull, dels för att det handlar om stora pengar. Det är skattemedel på närmare en miljard , och så mycket pengar måste naturligtvis vara föremål för noggrann uppföljning. Det borde vara en självklarhet för varje ansvarsfull politiker att se till att målen tydliggörs så att syftet med de anslagna medlen nås och att reglerna blir så tydliga att utrymme för godtycklig hantering elimineras. När utskottet hade ett slags utfrågning av och ledning rörande framkom det att regeringen i princip är klar med direktiv för en utredning i frågan en utredning som ingen visste när den skulle tillsättas. Det mest preciserade svar vi kunde få var att det skulle ske i närtid. Vid en kontroll av detta i går var det samma besked. Det har i alla fall inte kommit några nya direktiv som vi har fått del av. däremot utarbetar nu riktlinjer för en metodutveckling, vilket förhoppningsvis ska leda till en mindre godtycklig hantering runtom i landet. Men det löser inte grundproblemet, vilket också påtalades vid mötet med utskottet. Det är mot den bakgrunden märkligt att socialdemokrater, vänsterpartister och miljöpartister inte anser att något tillkännagivande till regeringen är nödvändigt. kom till regeringen . har det gått ett drygt halvår, och svaret är alltså att en utredning ska tillsättas i närtid. Enskilda människor kommer i kläm. Nära en miljard av skattemedel hanteras utan klara mål för syftet med dess användning, och resultatuppföljningen blir därmed mycket bristfällig. Till det ska också läggas att det granskade området är en del av vårt lands största samhällsproblem , nämligen sjukskrivningar och förtidspensioneringar. Men för socialförsäkringsutskottets majoritet är det viktigare att vara den socialdemokratiska regeringens lydiga lakejer än att som riksdagsledamöter utöva sitt ansvar gentemot skattebetalarna.