prot · GS0972 · 2005-02-09 00:00:00 — har man kunnat läsa om krav på ökat ministerstyre. Det finns uppenbarligen en stor anledning för att med förtur titta på frågor om utnämningsmakt. Spoil-system skulle naturligtvis kunna vara en modell. Det finns som sagt olika resonemang som man kan föra i denna del när det gäller vår regeringsform. Frågan är: Är beredd att titta på dessa frågor skyndsamt eller vill han precis som tidigare hantera det långsamt, som när vi talar om myndigheter i andra sammanhang? 154 () replik: Beträffande takten i översynen håller jag mig till den överenskommelse som har träffats mellan regeringen och samtliga partier om när ska vara klar. Det är väl uppenbart att sådana överenskommelser kanske inte är så mycket värda när man närmar sig valet. Men jag håller mig för min del strikt till den uppfattningen. Det har här inte yrkats på en snabbare handläggning än vad som har överenskommits i grundlagen, i varje fall inte från någon stor minoritet. Jag ska säga något om ministerstyret. Jag förstår inte riktigt vad det har med utnämningsfrågorna att göra. Ministerstyre handlar väl om att en minister själv bestämmer någonting som regeringen borde bestämma kollektivt, och det har väl inte ifrågasatts att regeringen ska göra dessa utnämningar kollektivt? Det som dök upp om ökat ministerstyre kan man ha många kommentarer på. Men jag tycker att det bygger på en missuppfattning. Och det hade förmodligen varit bättre för debatten om vi hade fått en debatt om de åtgärder som den särskilda utredaren föreslog för att förhindra rymningar från fängelserna än att få en debatt om vem som ska ha ansvaret för de rymningar som tydligen även utredaren föreställer sig kommer att inträffa även i fortsättningen. 155 () replik: Det är naturligtvis intressant att höra om inom ramen för det uppdrag som har fått är beredd att med förtur titta på utnämningsmakten om frågan skulle väckas, vilket man kan utgå från kommer att bli föremål för diskussion. Det vore intressant att veta om är beredd att ha den öppenheten i fråga om ett sådant agerande. Det är ett bekymmer som och regeringen inte har kunnat hantera enligt dagens modell, och det är just att kunna visa att det verkligen är förtjänst och skicklighet som ligger bakom regeringens utnämningsmakt. Vi har så att säga borrat i dessa frågor i andra sammanhang från KU:s sida och har kunnat konstatera att det inte finns något underlag för att verkligen kunna granska den delen av utnämningsmakten. Och där finns ett uppenbart bekymmer som borde vara angelägen om att komma till rätta med. Och det skulle kunna ske genom ett snabbt agerande i . 156 () replik: Jag betraktar som en sammanhållen helhet. Väsentliga förändringar i utnämningsmakten kan komma att påverka andra delar av vår författning. Därför finns det ett intresse av att försöka se dessa frågor i ett sammanhang så att man får rätt balans när det gäller regeringen i förhållande till och regeringen i förhållande till myndigheterna. Att plocka ut en bit ur den här frågan bara för att det finns ett stort intresse från några partier att nu göra det tycker jag vore alldeles fel. Det intresset fanns inte när grundlagsdirektiven förhandlades. Då var man överens om tidsplanen. Man måste alltså se grundlagsförändringar i ett sammanhang där man kanske får ge och ta eller väga fördelar mot nackdelar och se vad som faktiskt behöver ändras. Så har författningsarbetet gått till i i varje fall . Det gick väl något snabbare när man skrev regeringsform. Men senare har man tagit rätt god tid på sig. Det kan naturligtvis finnas ett intresse även från Socialdemokraterna att bryta loss någon fråga kanske tanken om enmansvalkretsar. Vi ska se över valsystemet. Varför inte fixa till ett bättre valsystem till 2010? Jag säger detta bara för att ni ska fundera över hur klokt det är att rycka och slita i detta i stället för att se det i ett samlat sammanhang. 157 (): Jag ska börja med att be kammaren och mina utskottskolleger om ursäkt för att jag inte har kunnat delta i hela debatten. Som ledamot i minsta grupp är det ibland svårt att hinna med alla engagemang. Ingången i frågan om den statliga förvaltningen för någon som kommer från ett grönt parti är det begrepp som vi fortfarande håller kärt såsom decentralism. Medan andra partier ger upp den typen av tankar och börjar tala om federalism och annan utveckling som snarare skulle riskera att flytta makt uppåt håller vi fast vid att decentralism är det som samhället ska utgå från. Eftersom jag har bara fyra minuters talartid får jag avstå från att kommentera mycket av det som har sagts i diskussionen. Jag skulle gärna ha velat tala om hur kampen mot diskriminering kan föras med bibehållande av de ombudsmän som vi har med en ökad samordning, om hur man måste se över de statliga avgifterna som vissa talar om, om att också myndigheterna måste syssla med ett opinionsbildande arbete för att komma till rätta med samhällsproblem som växthuseffekt eller homofobi, om utnämningsmakten och om vikten av att det faktiskt kommer fram något ur som stärker möjligheter i detta sammanhang. Jag vill göra en rättelse på en punkt i det som tidigare sades av . Det finns ingen överenskommelse om när ska vara klar. Det har skett ett samråd mellan partierna. I det samrådet förde fram att vissa frågor, framför allt de frågor som baseras på tillkännagivanden från , det vill säga kommunala folkinitiativ och frågan om utnämningsmakten, borde behandlas i ett snabbspår i utredningen så att de inte grävs ned. Med detta sagt vill jag kommentera några frågor vidare. Om man har en decentralistisk utgångspunkt på statsförvaltningen ser man dess minsta enhet, individen, såsom den största. Gör man det finns det en del intressanta motioner och reservationer i det betänkande som vi nu behandlar. En reservation handlar om att man ska upprätta en offentlig statistik över myndigheterna och hela den offentliga verksamheten så att man får en brukaraspekt på det som görs, en statistik där man kan se hur en viss myndighet eller en viss offentlig verksamhet egentligen fungerar. Vi utvecklar detta i reservation 5. Vi tar också upp det bemötande som individer får av myndigheter och av det offentliga . Särskilt tar vi fasta på frågor som jämställdhet i förvaltningen vi utvecklar det i reservation 9 och HBT-kompetens i offentlig verksamhet. Att offentlig verksamhet inte har en fullgod HBT-verksamhet känner vi till. Det har vi sett till exempel i den offentliga verksamheten som sker inom den landstingskommunala världen. Homo- och bisexuella personer som söker vård får inte det bemötande som de som individer är värda att få. Jag vill därför yrka bifall till reservation 10. En annan fråga som handlar om att stärka individen gentemot det allmänna är dröjsmålstalan. Frågan om dröjsmålstalan har flitigt tagits upp i debatten, och jag behöver inte utveckla den. Men jag yrkar givetvis bifall även till fempartireservationen 4. Ser man individen som det största i ett samhälle vill man också begränsa de regler som finns. I reservationerna 14 och 15 talar vi om hur regelmängden skulle kunna begränsas. Det behövs regler. Men det kan också vara nyttigt att varje gång man stiftar en lag också bestämmer ett slutdatum för då denna lag inte längre ska gälla. Jag tycker att det är synd att de borgerliga partierna som brukar tala om att begränsa reglerna inte är med på den principen. Man behöver också ständigt göra översyner av regler med vissa glasögon på. Ett par sådana glasögon skulle kunna vara queer-glasögon, att man ser över om reglerna biträder en heteronormativitet. Vi tar upp detta i reservation 14 där vi tyvärr inte har fått med oss vilket vi har fått på dessa yrkanden. Det är synd. 158 () replik: Jag sade förut att jag var bekymrad inför . Det bekymret har ju förstärkts ytterligare av definition av de överläggningar som var kring direktiven. De var tydligen inte något värda. Jag ska upplysa kammaren om hur det gick till. Företrädare för regeringen träffade först vart och ett av partierna. Sedan cirkulerades förslag till direktiv, och därefter var det en gemensam överläggning där man, enligt min uppfattning i varje fall, enades om vad som skulle utredas och hur det hela skulle gå till. Man hade också en tidsplan framme vid det tillfället. Jag ska inte tala för regeringen, men det känns från min utgångspunkt som socialdemokrat något knepigt att först ha denna förankringsomgång och sedan i kammaren och även i andra sammanhang få höra att det inte var mer än att vi träffades och att det inte är så mycket värt . Jag tror att ni behöver tänka efter lite grann vad det ska vara för stämning och attityd i den här grundlagsutredningen med utgångspunkt i att man på allvar söker att förankra de direktiv och den uppgift som vi gemensamt har att lösa, nämligen att se över den svenska regeringsformen. 159 () replik: Jag kan nog inte säga att jag och är personliga vänner. Det är synd. Vi kanske blir det här i . Men om vi hade varit personliga vänner jag och och mötts över en middag, diskuterat ett samhällsproblem av något slag, kanske EU-politiken, framfört våra olika åsikter om EU över ett gott glas mineralvatten och sedan mötts på arbetsplatsen hade jag inte förutsatt att bara för att vi växlat åsikter och brutit dem i en diskussion med varandra att någon av oss har bytt åsikt. När regeringen hade samråd med de andra partierna om direktiven till var det just ett samråd. Det kom aldrig där regeringen sade: Är vi nu överens om det här? Är det här den gemensamma positionen? Nej, vi träffades, och vi sade vad vi tyckte. I vissa fall lyssnade regeringen, i några andra fall lyssnade regeringen inte. En av de åsikter som regeringen inte lyssnade på var att man tydligt och klart skulle skriva in i direktiven att de frågor som har och som baseras på riksdagstillkännagivanden, det vill säga frågan om lokalt folkinitiativ och frågan om utnämningsmakten, ska behandlas snabbare av eftersom de baseras på en majoritet i denna kammare. Det krävde vi, och vi ville att regeringen skulle komma fram. Vi fick inte det. Det var till och med så att regeringen hade haft överläggningar med ett annat riksdagsparti för att se till att det inte fanns någon majoritet på mötena för de åsikterna. Regeringen hade haft olika samråd innan det här samrådet. Det tycker jag är märkligt. Vi vidhåller vår ståndpunkt: På en punkt borde direktiven förändras. Man borde kräva att utredningen kommer fram fortare i folkinitiativet och utnämningsmakten. Sedan får vi gärna mötas över ett glas mineralvatten i alla fall, . 160 () replik: stod här i kammaren och sade: Jag förstår bättre de tankegångar som borgerligheten har i reservationerna om myndigheternas bemötande. biträder inte dessa reservationer. Vi i finner det inte påkallat att införa dröjsmålstalan. Den enda avvikelsen från årets reservation mot fjolårets reservation är att det skrivs till en hänvisning till den statliga utredningen som den borgerliga regeringen lade fram regeringsskiftet. Min fråga till är: Vad är det som har förändrat läget som fått att ändra ståndpunkt? 161 () replik: Det är klart att man kan hugga sönder inlägg när partier byter fot och mena att man är någon sorts vingelpellar. Riktigt så är det inte. Den första mening som själv läste var att jag förstår bättre de synpunkter som framförs i de borgerliga reservationerna bland annat om bemötandefrågor och dröjsmålstalan. Jag förstod de tankegångarna redan då. Jag tyckte att de var ganska vettiga men ville inte riktigt gå fram . Efter det har det skett en process. och har satt sig ned för att diskutera bland annat medborgarmakt. I den processen utbyttes idéer fram och tillbaka, och en idé som vi fastnade för och förstod bättre var den om dröjsmålstalan. Jag hoppas att vi sådde några frön i det folkpartistiska lägret också. Jag hade gärna fortsatt med de samtalen, men sedan var man i så väldigt benägen att hålla ihop sin maktallians att man inte ville prata med oss. Det är inte så konstigt. Det ingår i den folkpartistiska politiken. Man har svängt från att en gång vara individens förkämpar och för socialliberalismen till en liberalism som faller högerliberaler på tungan. Så är det. Så fungerar det politiska livet. Det var en idé vi fick i de samtalen. Jag tyckte att den var bra, och jag tycker att den är bra att gå vidare med. Det här är den första av den typen av idéer som kommit vid det samråd som vi hade med . Några andra kommer i lagutskottets betänkande som vi behandlar senare och handlar om konsumentens rättigheter. 162 () replik: Menar att han och kommer att hoppa mellan de här tuvorna? När det passar gör man uppgörelser tillsammans med , när det passar bättre gör man upp med Socialdemokraterna och Vänstern. 163 () replik: Jag menar att kommer att föra fram sin politik. Om det finns andra som tycker att den är bra kommer vi att försöka driva igenom den. Jag tror att förutsättningarna för samarbete har minskat i och med att borgerligheten har svängt åt höger och blivit det ledande partiet. Jag hoppas på ett bättre samarbete med Socialdemokraterna. Jag tycker inte att det är att hoppa mellan tuvor. Jag tycker att det är att visa respekt för varandra partier emellan. Vi för fram vår politik. Jag menar, herr talman, att man ska lyssna på sina motståndare, inte bara ha den ibland väldigt trista samtalston som vi får när vi debatterar i . En av de frågor som jag har lyssnat på är motståndare fråga om dröjsmålstalan. Jag tycker att det var vettigt. Jag tycker inte att det är vettigt utifrån samma utgångspunkter som . För mig handlar det om det jag började med att säga, decentralismen och att individen är den grundläggande enheten i samhället. Jag tycker, för att citera något jag har citerat i den här kammaren, att kanske vore den bästa samhällsboten för den trötta samhällskroppen ifall tankarna från toppen i stället kom från roten. Om samhället ska spira underifrån måste medborgarna ha möjlighet att kräva saker av det allmänna. Ett av de kraven kan vara att myndigheterna faktiskt ska komma fram med det man begär. Om de inte gör det ska man kunna väcka dröjsmålstalan. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Föredrogs lagutskottets betänkande 2004/05:LU8 Konsumentfrågor. 164 (): Det ärende som vi nu ska behandla handlar om konsumentfrågor, LU8, och det är ett motionsbetänkande. Betänkandet består av ett sextiotal motioner från den allmänna motionstiden och ett mindre antal motioner med anledning av regeringens skrivelse 2003/04:129 En svensk strategi för hållbar utveckling ekonomisk, social och miljömässig. Till betänkandet finns 23 reservationer och tre särskilda yttranden. Konsumentfrågorna är en viktig del av välfärdspolitiken som har ökat i betydelse. Att intresset för frågorna är stort visar det stora antalet motioner. Konsumentfrågorna är stora också i EU, och vi är berörda, både som EU-medlemmar och i den gränsöverskridande handeln som ökat i och med vårt EU-medlemskap och globaliseringen. Motionsyrkandena rör många olika områden som till exempel konsumentpolitikens mål och inriktning, arbete med EU-frågor, konsumentvägledning, resegarantin, roll, konsumentorganisationerna, konsumenttjänstlagens tillämpning i den offentliga sektorn och könsdiskriminerande reklam. kommer det att läggas en proposition om den framtida konsumentpolitiken. Vi får då återigen möjlighet att diskutera konsumentfrågorna här i kammaren, men först kommer dagens debatt. 165 (): I lagutskottets betänkande nr 8 om konsumentfrågor finns det fem borgerliga fyrpartireservationer. Jag vill börja med att yrka bifall till den första, reservation 1 om konsumentpolitikens inriktning. Vi vill se tydliga och effektiva regler i konsumentlagstiftningen som ger trygga och säkra produkter och tjänster och också välinformerade konsumenter och som därtill öppnar för mer av marknadsekonomi och sund konkurrens. Den reservationen och inriktningen på politiken är viktig, inte minst eftersom vi och det år som gått har fått nya rapporter som återigen belägger vilket högkostnadsland har blivit med högsta matpriser. Svenska folket får betala mer för mjölken, brödet och flingorna i matkassen än vad andra européer behöver göra. är ett högkostnadsland. Här är det dyrt för konsumenterna. Som konstaterar i sin rapport i är svenska matpriser högre än genomsnittet i den europeiska unionen. Det innebär att en svensk tvåbarnsfamilj skulle spara om vi låg i nivå med . Slutsatserna i är mycket tydliga. Det handlar till stor del om att konkurrensen här hemma i måste öka. Inte minst inom dagligvaruhandeln och mathandeln är det angeläget att nya utländska konkurrenter kan sätta fart på hela den svenska matmarknaden. Det är inte nog med att priserna sjunker, de gamla traditionella, väletablerade företagen har tvingats förbättra sitt utbud och sin service för att hålla lågpriskedjorna från livet. pekade i sin årliga prisundersökning på hur angeläget det är att konkurrensen nu är med och pressar ned priserna. Det finns en liten utveckling mot det, men det är fortfarande långt kvar. Jag vill understryka att en stark konkurrens, en bättre konkurrens och en sundare konkurrens inte bara leder till lägre priser. Vi har också fått en mycket större valfrihet eftersom de etablerade företagen måste möta lågprisalternativen med större urval, högre kvalitet, bättre service och ökad tillgänglighet. På en punkt i betänkandet väljer majoriteten i utskottet att sila mygg och svälja kameler. Det gäller punkten om konsumenträtten i offentlig verksamhet. Hantverkare, radiohandlare och livsmedelsbutiker hålls efter på ett gott sätt med både ångerveckor och möjlighet att reklamera och få pengarna tillbaka. Konsumentskyddet i offentlig sektor talar man tyst om. Där biter tyvärr Socialdemokraterna och Vänstern ihop. Det är sorgligt av flera skäl. Vi behöver inte vara särskilt observanta eller skarpsynta för att se var konsumentmakten är som allra klenast och mest eftersatt. Den offentliga sektorn nämns inte ens i konsumentsammanhang. Där finns det inga konsumenter. Där behövs det tydligen ingen konsumentmakt. Det är sorgligt på flera sätt. Det är just de områdena som är de mest angelägna för så gott som alla människor i . Det är de tjänsterna som är mest skyddade från de oftast goda och höga krav som varje enskild medborgare kan ställa mot radiohandlare och livsmedelsbutiker. Om jag frågade en konsumentrådgivare om anhöriga skulle kunna rikta en reklamation mot de ansvariga för brister och missgrepp i vården, omsorgen eller skolan skulle det sannolikt bli tyst i luren. Reklamera fel och brister i offentlig sektor är något som man inte kan göra. Några pengar tillbaka blir det inte tal om. Anhöriga och engagerade hänvisas till samma politiker som är ansvariga för bristerna och missgreppen eller till de tjänstemän som politikerna har anställt. Den borgerliga reservationen på det här området som vi hoppas få stöd för öppnar för en annan inriktning. vill jag påpeka att jag tror att behöver fler frivilliga konsumentorganisationer fler och starkare och dessutom fristående från myndigheter och fristående från kopplingar till det socialdemokratiska partiet och dess rörelser. Det finns en tilltagande utveckling där engagemanget i de här viktiga frågorna monopoliseras av stat, kommun och myndigheter. Det vore olyckligt. Frågorna är viktigare och mer angelägna än så. Därför vill vi styra om de medel som slussas till statliga instanser till att underlätta och riva hinder för en framväxt av större mångfald av konsumentrörelser i det civila samhället. Vi måste öppna för verkliga gräsrotsrörelser som jobbar för ett brett utbud, låga priser, god kontroll, god information och att makten verkligen ges till konsumenterna mindre pekpinnar men mera möjligheter. Jag tror att det är många uppgifter som den politiska majoriteten inte alltid intresserar sig för. Därför finns det utrymme att fylla och många uppgifter att ta sig an. 166 (): Jag törs säga att det finns få områden inom politiken där de högtidliga orden duggar så tätt som inom konsumentpolitiken. Ge konsumenterna ett starkt rättsligt skydd. konsumenternas hälsa och säkerhet. Ge konsumenterna goda möjligheter att utnyttja sina resurser. Vem skulle kunna vara emot det? Varför finns det över huvud taget reservationer, nästan två dussin till antalet, på ett område där de vackra fraserna är så övergripande? Det är först när man går bakom dessa fraser som man börjar se skillnader mellan partierna, skillnaderna mellan grundsynen i en mer socialistiskt präglad konsumentpolitik och grundsynen i det liberala alternativ som står för. I mångt och mycket handlar det om perspektiv, vem konsumentpolitiken är till för men också vem som är aktören i konsumentpolitiken. Ska den ses som den enskilde individens verktyg för att han eller hon ska kunna stärka sin egen makt över sin tillvaro eller ska den ses som ett verktyg för myndigheterna, ett av många välfärdspolitiska instrument? Den som vill hitta svaret på den frågan måste naturligtvis se till den politik som bedrivs. Låt oss titta på de nuvarande konsumentpolitiska målen och se hur tillämpningen av dessa skiljer sig mellan och Socialdemokraterna. Ett av målen lyder: Konsumenterna har en stark ställning och inflytande på marknaden. Det mäts bland annat i att konsumenternas rättsliga skydd är starkt så lyder den måttstock som detta mål mäts igenom. Det är ett mycket bra mål. Men om man ansluter sig till det, varför är det då så förtvivlat svårt för regeringen att säkerställa att den enskilde har ett starkt rättsligt skydd också när det handlar om tjänster där leverantören är den offentligt finansierade sektorn? Varför är det så förtvivlat svårt att också på detta område se till att den enskilda människan har de rättsliga möjligheterna att utmana de stora systemen, i detta fall de offentliga byråkratierna? Den konsumentmakt och konsumenträtt som gäller för livsmedel, kläder eller semesterresor gäller inte för sjukvård, utbildning, barnomsorg eller äldreboende. De regler som tillämpas är naturligtvis inte i alla delar fullt ut tillämpbara på alla sektorer inom den offentligt finansierade sektorn, men det är viktigt att göra en översyn av regelverket för att åstadkomma en neutral och enhetlig tillämpning oavsett om tjänsten levereras i privat eller offentlig regi. Det kan handla om ett tydligt kontrakt för innehåll och kvalitet i offentligt producerad tjänsteverksamhet där man som enskild brukare har rätt att hävda vissa utlovade villkor så att man ges en viss ställning som konsument också i den skattesubventionerade men avgiftsbelagda tjänsteverksamheten. Det handlar om att ha möjlighet att reklamera tjänster som hemtjänst, färdtjänst och barnomsorg när det som levereras inte motsvarar det som har utlovats. Det handlar om en omsorgsgaranti inom äldreomsorgen där man måste ges rättsliga möjligheter att hävda sina rättigheter även när den garantin inte efterlevs. Ett annat exempel, fru talman, på mål i konsumentpolitiken där synsättet skiljer sig åt mellan regeringen och är hur man åstadkommer framsteg på kunskapsområdet. Kunskapsmålet handlar om konsumenternas tillgång till vägledning, information och utbildning. Här görs inom den offentliga sektorn ett storartat arbete av , lokala konsumentvägledare och andra offentliga aktörer. Men varför är det så svårt för regeringssidan att ge enskilda organisationer och frivilligrörelser för konsumenter den uppbackning och det erkännande som de behöver? Jämfört med de offentliga medel som satsas på myndigheters arbete med konsumentfrågor är stödet till konsumentrörelsen en rännil. Det är ett problem för att en så stor del av konsumentfrågorna uteslutande bevakas i offentlig regi. Det är viktigt att se till att det ges en starkare uppbackning till de frivilliga krafter och de enskilda organisationer som bevakar konsumenters intressen. har drivit denna fråga länge tillsammans med andra partier. Vi gör det i detta betänkande, och vi kommer att göra det också i fortsättningen.