prot · GT0917 · 2005-10-19 00:00:00 — Där finns det fantastiska målningar och stuckaturer. Men naturligtvis behövs det oändligt många fler hantverkare. I årets budget har regeringen utökat antalet kvalificerade yrkesutbildningar, KY-utbildningar. Det är något som har jobbat för och efterlyst. Vi har också haft 500 platser mer i vår budget än vad regeringen haft. Därför är jag faktiskt glad över de 1 000 extra platser som regeringen har valt att lägga på just KY-utbildningarna. Till er här som har nära kontakt med regeringen vill jag passa på att rikta en uppmaning: Se nu till att det utbildas hantverkare som klarar av de här utdöende yrkena detta för att vi ska kunna värna vårt kulturarv! Det finns många fler saker som jag skulle kunna orda om. Men kommer också att lyfta fram en del saker i sitt anförande. 49 i (s): Jag skulle vilja börja med att understryka att kulturmiljövård egentligen inte handlar om platser och ting utan om människor. Det är lätt att ibland glömma bort det. Syftet med en aktiv kulturmiljövård och en kulturmiljövårdande politik är att ge oss människor förutsättningar att behålla kontakten med historien och på något vis stå bättre rustade för framtiden. Statens roll i detta är en fråga om ansvar. Som beslutsfattare har vi ett ansvar för ett kulturarv som fanns långt innan vi tillträdde och som ska finnas kvar långt efter det att vi avslutat vår tid här. Vi har ett ansvar att till våra efterträdare lämna över någonting som är i minst lika gott skick som det var när vi fick det av våra föregångare. Men vårt ansvar är större än så. Kulturmiljöpolitiken handlar, som sagt, i en förlängning om människor. Vi ska väga olika intressen mot varandra men också peka ut färdriktningen för framtiden. Det här innebär två saker. Först och främst måste vi ha en pragmatisk och realistisk syn på kulturmiljövård. Den politik som vi fattar beslut om måste vara möjlig att hantera lokalt och regionalt. Vi måste ta hänsyn till att förutsättningarna faktiskt är olika i olika delar av landet. Vi måste också ta hänsyn till att det finns olika intressen för oss människor. Bevarandet av kulturmiljöarvet är ett sådant. Jag vill inte sticka under stol med att det här handlar om en balansgång och att det alltid kommer att vara så. Det finns ett oerhört värde i att bevara och utveckla de kulturmiljöer och det kulturarv vi har. Men det finns också andra värden som inte är helt oviktiga. Det är viktigt att länsstyrelserna har den rollen och får göra sådana bedömningar, och det är nog viktigt att vi rätt så långt kan decentralisera arbetet med att värna vårt kulturarv och våra kulturmiljöer. Vi måste också själva här ha ett ansvar. Det leder mig in på min andra slutsats, nämligen att kulturmiljöpolitiken, som visserligen handlar om att bevara, inte får vara konservativ. En oerhört viktig fråga är det vi lämnar över till våra efterträdare. Där tror jag att hela landet-perspektivet är det kanske allra viktigaste. Vårt kulturarv och våra kulturmiljöer måste värnas för eftervärlden i lika stor utsträckning var de än finns. Återigen blir det lokala perspektivet viktigt när det gäller hur detta ska ske. Det gäller att se till att ett nationellt ansvar tas. Allt måste inte ligga här i . Inte heller finns allt som ska bevaras här. På samma sätt är det med vårt kulturarv. Jag tycker att den satsning som vi gjort på det industriella arvet har varit riktig och framgångsrik. Politiken har bidragit genom att sända en tydlig signal om att detta är en viktig del av vår historia vid sidan av runstenar och även kyrkor. Det här tycker jag är bra illustrationer av en god politik som förs på området. avlämnade alldeles sitt betänkande. Det är spännande frågor som lyfts fram. Efter sedvanlig remissbehandling och överväganden i får vi anledning att återkomma till de frågor som berörs. Jag vill inte här föregå den processen och ska inte gå in på några detaljer. Men jag kan säga att det är viktigt med ett starkt regionalt perspektiv samt naturligtvis att människor får del av det arbete som arkeologin bedriver. Kulturmiljövården, det arkeologiska arbetet, är alltså till för människorna, inte tvärtom. Den inställningen tycker jag att det är viktigt att vi har med oss i den framtida processen. Vi har också fått regeringens förslag till statsbudget presenterat. Flera av de frågor som berörs här står i direkt kontakt med statsbudgeten. Jag tänker inte kommentera det så mycket mer kanske kommer det upp senare här utan nöjer mig med att konstatera att de bedömningar och prioriteringar som gjorts i stort sett känns bra. Vad gäller reservationerna i övrigt kan jag konstatera att vi har en ganska så stor samsyn. Vi har bara lite olika skrivningar, men annars har vi i utskottet en ganska så stor samsyn i de här frågorna. Vi har också under arbetets gång diskuterat vissa skrivningar och gjort dem bättre. fördelar staten drygt 450 miljoner till kulturmiljövård, pengar som tillkommer en sektor som utvecklas snabbt. Agenda kulturarv har formulerat det så här: Förutsättningarna för det offentliga kulturarvsarbetet håller på att förändras. Framtidsfrågorna handlar om mångfald, delaktighet och hållbarhet. Arbetet med vår kulturmiljö är en fråga om livskvalitet. Vi har ansvaret att se till att förutsättningarna finns för att bevara den, men vi ska även se till att vårt kulturarv finns tillgängligt för alla och att det gör det i hela landet. Vi ska balansera olika intressen mot varandra och föra en politik som inger respekt för regionala och lokala skillnader. Mångfald, delaktighet och hållbarhet det är bra beskrivningar på hur politiken måste utvecklas. Jag tycker att vi är på väg åt rätt håll. Jag vill med detta yrka bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer i betänkandet. 50 () replik: Jag tycker att det var intressant att för att slippa diskussionen om att regeringen drar in i kommande budget 15 miljoner när det gäller ansvaret för den kyrkoantikvariska ersättningen valde att säga att det tillhör decemberdebatten, om jag förstod det rätt. Men det är faktiskt så att har en reservation i dagens betänkande. Jag undviker att nämna det särskilda yttrandet, så behöver jag inte ta den diskussionen. Men i dagens betänkande finns en reservation, reservation 4, där tar upp, som vi har gjort , frågan om den kyrkoantikvariska ersättningen. Det finns ett principbeslut som ligger till grund för vår reservation. Det principbeslutet handlar om ändrade relationer mellan staten och som togs , det var 1995. Man sade att det skulle träffas en överenskommelse om ansvaret för de kulturhistoriska värdena. Sedan gjorde man också en pengabudget för hur det här ska gå till. Vi har haft oro för att de pengar som då anslogs inte ska räcka. Det var pengar som beslutade och som regeringen nu väljer att obstruera emot. Det är mycket anmärkningsvärt. Det som är ännu mer anmärkningsvärt är utskottsmajoritetens svar på reservation. Man anför det beslut som togs av , man visar på tabellverket som det då togs beslut om, men som regeringen nu har ändrat på. Det låtsas man inte kännas vid när man besvarar vår reservation om att vi vill se en återrapport till om hur regeringen räknar med att klara av den kyrkoantikvariska ersättningen, något som man än inte har klarat av. Det är mycket anmärkningsvärt. 51 i (s) replik: Bakgrunden till ersättningen känner till, så det behöver jag inte förklara. Vi i majoriteten tycker också att kyrkan är en angelägenhet för hela samhället, givetvis. Därför har det ansetts rimligt att den totala kostnaden för att bevara de här kulturarven inte bara ska bäras av kyrkans medlemmar. Det var därför man kom överens om kyrkans antikvariska ersättning. Man började med att betala och fortsätter , då beloppet kommer att sluta på runt 460 miljoner. Vad menar med att det inte skulle ha tagits på allvar kan jag inte riktigt förstå. Vi har sagt att vi efter 2008 ska göra en översyn och värdering, och troligtvis kommer det här arbetet att fortsätta. Staten kommer även fortsättningsvis att ta ett stort ansvar för kyrkan. 52 () replik: är jag ännu mer förundrad, för nu låtsas i debatten som om regeringen vidhåller den överenskommelse som träffats. vet att , innan utvärderingen är gjord, väljer regeringen och Socialdemokraterna, och att dra undan pengarna. Socialdemokraterna, som representerar, säger flera olika saker . I betänkandet svarar man på vår reservation som om det som vi läste om inför nästa års budget inte hade hänt. När nu bemöter mig svarar han på motsvarande sätt: Regeringen har hållit sitt löfte. Men regeringen har ju inte gjort det! Socialdemokraterna har avvikit från överenskommelsen. Det ligger i vår reservation och i det särskilda yttrandet. Varför säger inte : Ja, tyvärr har vi inte hållit vårt löfte? Han beklagar inte det, han låtsas som att det inte har hänt. Det tycker jag är höjden av debatteknik. Den är tyvärr inte trovärdig. 53 i (s) replik: Vilka löften som har ingåtts kan jag inte tala om. Jag är också medveten om att man i budgeten har minskat anslaget för med 15 miljoner, och det ska läggas till rätta under påföljande år. Den summa man kom överens om och som skulle betalas ut med början av 2002 kommer att hålla. Att man har det långsiktiga perspektivet tror jag inte har någon större betydelse. Den summa man har kommit överens om och som sammanlagt kommer att uppgå till någonstans mellan 1½ och 2 miljarder, snabbt uträknat här, kommer att hålla. Jag tycker att det är en ansenlig summa, och det är ett ansvar som staten tar gentemot kyrkan. Sedan kan jag beklaga att man har gjort den här minskningen och gjort den bedömningen att det ska kunna ut och inte haft någon diskussion. Jag vet inte personligen vilka diskussioner som har förekommit mellan stat och kyrka, men jag vet att det har förekommit. I vilken utsträckning kan jag inte tala om. Jag tror att det här ändå ska bli bra för kyrkan. Man får de pengar som är utsatta ska betalas ut . gör man en analys av vad som hänt de här åren och om bidragen räcker till, vad de har gått till och så vidare. Sedan tar man nya beslut. Jag kan förstå irritationen över att det blev en minskning , men det är min övertygelse att det inte ska ha någon större betydande negativ effekt för kyrkans del. 54 () replik: Av detta förstår man att man inte ska göra några överenskommelser med Socialdemokraterna. Det är uppenbart, för dem kan de bryta ensidigt. Men det var inte därför jag gick upp i debatten. I mitt anförande tidigare ställde jag två frågor. Jag vet att inte hade så mycket tid, så jag tänkte upprepa mina frågor. Den ena gäller skyddet av gamla ortnamn. Det finns en stor opinion mot det som sker ute i bygderna där man byter namn och folk inte känner igen sig. Man tar inte hänsyn till vad de gamla ortnamnen betyder för människor som har bott där. Jag ställde en fråga om regeringen kommer att ta hänsyn till detta. Det har riktats väldigt mycket kritik mot detta i de boendes åsikter. Kommer man att nonchalera de boendes åsikter? Jag vill höra svar på den frågan. Den andra frågan jag ställde gällde försäljning av arkeologiska fynd. Som jag sade avseglade till . Det hela startade med att en sjönk utanför . Man har tagit upp en del fynd från denna båt. Det finns massor med ostindiskt porslin, massor med glas. Man vet inte vad man ska göra av det i . Man har enligt lagen inte rätt att sälja detta. Man har från museimyndigheten i bland annat begärt att få göra det. Finns det någon möjlighet, som ser det, att lösa denna fråga? Det kan inte vara så att man ska gömma saker som man egentligen vill sälja och som många människor vill ha men som bara ligger i museer i . 55 i (s) replik: Jag tycker personligen att det är intressant att fördjupa sig i ortnamn. De som bor i olika samhällen ska ha rätt att ha kvar sitt ortnamn. I en proposition /99 med rubriken , kulturmiljö och kulturföremål föreslogs det att det skulle införas ett skydd just för ortnamn. Med ortnamn menade man benämningar som syftar till geografiskt identifiera olika lokaliteter. Man ger ett starkt stöd exempelvis för att namn av hävd inte ska ändras utan starka skäl. Stavningen får inte ändras, och påverkan på och nybildningen av ortnamnen ska vara oerhört restriktivt. Därtill har man inrättat ett ortnamnsråd där , , , , , med flera samarbetar. När ett ortnamn ska ändras ska man ta hänsyn till de krav som är ställda. Jag kan bara beklaga om så inte har varit fallet, men jag tycker att det finns ett starkt stöd i lagen just för att ortnamnen ska behålla sin gamla karaktär. Jag håller med om att det här ska efterlevas. 56 () replik: Kan jag av det här svaret räkna med att man trycker på regeringen så att det verkligen blir bättre skydd för ortnamn? När man sitter med i kulturutskottet är det många människor som ringer och är förtvivlade över att deras gamla ortnamn försvinner. Jag hoppas att man kan tolka det så att och jag tycker samma sak så att också den andre kan få klart för sig hur viktig den här frågan är. Sedan fick jag inte svar på min fråga om försäljning av de arkeologiska fynden. Jag vet att inte hann med, men jag återupprepar frågan: Finns det möjlighet att få sälja dessa fynd, som är av stort värde, ute på marknaden? Därmed skulle man få in pengar till andra kulturella behov. Varför ska dessa fynd ligga och förvaras när man har dem i överflöd? 57 i (s) replik: Vi har vid tidigare tillfällen i utskottet understrukit att ortnamnen är en oersättlig kulturskatt som ska bevaras, och vi ska bevaka den frågan mycket starkt. Enligt utskottets uppfattning kommer den bestämmelse som jag nämnde i min tidigare replik och det regelverk som gäller både för och för att ge avsedd effekt. Vi kommer personligen att övervaka detta så där är jag övertygad om att vi ska komma fram, om man nu fortsättningsvis inte skulle få gehör för sina önskemål. nämnde också detta med försäljning av arkeologiska fynd. Det är en lite känsligare fråga eftersom det som sade är reglerat i lagen. Föremål som hittas vid arkeologiska utgrävningar och övriga fynd får förflyttas till det museum som ska förvara dem om det finns tillräckligt med utrymmen och tillräckligt hög säkerhet. Men försäljning är fortfarande förbjudet enligt lag. Här råder det en intressekonflikt, som jag tog upp i mitt anförande. Skulle man tumma på reglerna och sälja något får det i så fall bara röra sig om ett ytterst enstaka undantag. Det är där som problematiken ligger. Det är möjligt att vi kan återkomma senare och se om vi kan hitta någon lösning. Jag förstår problemet när det gäller där det finns så pass mycket gods som inte behöver förvaras. Finns det ett intresse att avyttra detta för att finansiera skepp och dylikt är det kanske behjärtansvärt. Men det är ett känsligt område, och vi måste vara försiktiga när vi går in och ändrar i lagen. 58 () replik: Jag tyckte att det var väldigt trevligt att höra i talarstolen säga att kultursynen präglas av pragmatik och realism. Det är väldigt fina ord som jag gillar mycket. Så ska kulturpolitiken formas, det är vi överens om. Men jag undrar: Vad finns det för realism, , i detta med att ska flyttas till ? Och vad finns det för pragmatism i att tvinga människor att leva i osäkerhet och otrygghet? Det är en hel arbetsplats som bokstavligt talat går på knäna. Människor far illa och mår dåligt. De vill inte och kan inte flytta. Vad finns det för realism och pragmatism i att riva ned en väl fungerande enhet och låta regionalpolitiska skäl ta överhand över de kulturpolitiska uppgifter som vi har i vårt samhälle? 59 i (s) replik: Det är inte lätt när man som politiker måste fatta beslut som inte gillas i alla läger. har ju regeringen gjort ett ställningstagande och det har fattats beslut i andra sammanhang som har gjort att vissa myndigheter ska flyttas ut. Jag kan hålla med om att det kanske är allra bäst om man från början placerar en myndighet på annan ort. Men valde man från bland annat regionalpolitisk synpunkt att även skulle ha möjlighet att ta del av den verksamhet som finns på . Enligt de kontakter som jag själv har med kommer det här att lösas, och det är inte all verksamhet som ska flyttas. har man riktat in sig på den här flytten. Beslutet är fattat. Arbetet är påbörjat, och gäller det att se framåt. Jag tycker att vi i stället ska ta fram de positiva möjligheterna. kan visst arbete intensifieras och man kan börja om från scratch med något annat arbete och ha en annan infallsvinkel. Jag är medveten om att det kan bli ett smärtfullt initialskede, men till syvende och sist kommer man nog att hitta rätt även med den här flytten av . 60 () replik: Jag trodde att det stora arbetarepartiet, s-partiet, som företräder alltid ställde sig på medarbetarnas sida i alla fall är det den myt som jag har invaggats i och att man alltid står på deras sida och tillvaratar deras intressen. Så är nu inte fallet, och jag konstaterar att man inte har använt sig av pragmatik och realism i detta beslut, precis lika lite som när det gäller den kyrkoantikvariska ersättningen där man helt enkelt från statens sida som och jag tidigare tog upp har beslutat att hålla inne . Dessutom har man fräckheten att kalla detta för ett lån som man betalar tillbaka. Ett lån bygger på ett givande och tagande. Jag är beredd att låna ut en hundring till dig, men då är vi överens om den transaktionen och när hundringen ska betalas tillbaka. Här är den ena parten inte ens involverad i diskussionen. Jag vet att kyrkan helt har exkluderats. Detta har kommit som en chock och ett slag i ansiktet. Staten håller inne dessa pengar utan ens en dialog i förväg, och så kan det inte få vara. I så fall befinner vi oss på ett sluttande plan och vi vet inte vad nästa steg blir. hoppas vi att det blir att det finns en borgerlig regering som tar ansvar för också den kyrkoantikvariska ersättningen. Men till dess finns det tyvärr, väldigt lite av det som du talar så fint om, pragmatik och realism. Det finns ingenting av detta. Här handlar det om regionalpolitik och här är det krassa ekonomiska verkligheter som styr, och kulturpolitiken är satt på undantag. 61 i (s) replik: Jag tänker inte fördjupa mig i frågan om . Jag har lämnat en förklaring, och jag tycker att det räcker med den. Det kan bli lite ansträngningar i ett initialskede, men jag tror att man kommer att hitta rätt även där. Det är inte heller hela som ska flytta utan bara delar av det. Den kyrkoantikvariska ersättningen är egentligen inte ett lån utan det är en ersättning från staten. Det är ingenting som belånas, utan man har träffat en överenskommelse om att så pass mycket som 1½2 miljarder ska gå till den . Om du skulle få av mig hade du kanske accepterat att få och utan någon skyldighet att betala tillbaka pengarna. Jag tror att detsamma gäller den kyrkoantikvariska ersättningen. Det är min förhoppning att man inte ska drabbas på något vis. 62 () replik: Jag skulle vilja ställa en fråga till om utgrävningen. Speciellt i finns det många fornminnen, vilket jag avundas er . Men jag tror inte att jag skulle avundas er den dagen jag skulle stå där för att bygga ut ett företag. Det är ju som sagt stora kostnader förenade med att gräva ut om man vet att det finns eventuella fynd som man ska ta reda på. Jag funderar på om ser risken med att företag inte utvecklas och bygger ut därför att kostnaderna blir i princip oöverstigliga för dem. Vi är ju så måna om att vi ska få växande företagsamhet i vårt land. Det kan vara jättesvårt med kostnaden för det lilla företaget. Därför vill vi ha en brett upplagd översyn av kostnadsansvaret just för de arkeologiska undersökningarna. Det har talats mycket om en samsyn mellan alla partierna i utskottet. Därför frågar jag : Finns det en samsyn eller i alla fall ett samförstånd när det gäller det här med kostnaderna för exploatering av olika byggställen? I samband med det vill jag ta upp konkurrensen mellan de arkeologer som är anställda av myndigheten, och som slipper moms, och de privata. Hur ser på den konkurrenssnedvridning som det innebär? När det är stora utgrävningar räcker inte myndighetens arkeologer till, utan man kanske får anlita privata. Då fungerar det. Då går det bra att anställa dem. Men inte i annat fall, när de måste redovisa moms. Jag skulle vilja ha ett svar på det. 63 i (s) replik: I mitt anförande nämnde jag att vi har två intressen som står mittemot varandra. Först och främst har vi ett kulturarv som vi gärna vill bevara. Vi vill ta reda på vad som finns när vi börjar gräva. Så länge det inte rörs i jorden så är det gratis att ha det på sina marker. Det är en kulturskatt som ligger där. Men när man väl tar ställning till om man ska uppföra någon byggnad, bygga en väg eller dylikt så ställs två intressen mot varandra. Ska vi göra något för att föra samhället vidare? Är det värt den kostnad som kommer för att genomföra undersökningen? Detta har grundligt tagits upp och utförts av utredningen. När den nu går på remiss till olika instanser så tror jag att vi kan följa det hela ganska bra. Det återkommer sedan till oss och vi får ta ställning till det vidare. Det gäller också det här med momsen, som inte föreligger . Det har också med ett Romfördrag att göra, men jag kan inte den exakta ordalydelsen. När det är myndighetsutövning så behöver det inte vara moms, men när det är privat verksamhet ska det vara moms. Beslutet, eller förslaget vi vet ju inte vilket slutresultatet blir från den arkeologiska utredningen innebär att utredningsverksamheten ska försvinna från och i stället hamna hos ett statligt bolag. Därför kanske man gör andra avväganden av det hela. 64 () replik: Självfallet ska vi bevara kulturarvet. Om det är vi i alla fall överens. Men det är hur man gör det som är det stora problemet, som vi ser det just . Det är bra att det är en utredning på gång. Men vi vet av erfarenhet att det dessvärre ofta tar innan vi får se propositionerna. Jag hoppas verkligen att är med och trycker på nu och visar att det här är angeläget så att vi snabbt får fram en proposition. Då kan vi se om de förbättringar som många av oss efterlyser har blivit av. Det har talats en del om ortnamnen här; bland andra har lyft fram det. Jag tog inte upp det i mitt huvudanförande, men det är något som även vi ställer oss bakom. Vi har motioner om det här. Det är roligt att höra att har samma syn som vi har på detta. Jag kan se att vi på något sätt är lite haltande när det gäller den här frågan i landet. Jag, som kommer från norra och ibland åker norrut, kan se och följa diskussionerna runtomkring ortnamnsskyltarna där. Där strävar man verkligen efter att bevara kulturarvet, och där finns också majoritetspartier med och stöttar. När det gäller gamla samiska ortnamn strävar man efter att ha både det svenska och det samiska ortnamnet med. När vi ser att man försöker göra vissa justeringar och förändringar i stavningen på en del ställen i övriga delar av landet så tycker jag att det är viktigt att vi kämpar tillsammans för att de förändringarna inte ska bli av. 65 i (s) replik: Jag börjar med ortnamnen. Vi kommer att gå vidare med detta. Vi diskuterade i utskottet hur vi skulle göra med skrivningar, och vi bestämde oss för att vi gör en lite mer bestämd skrivning och att vi vill uppmärksamma det framöver. Detta är ju viktigt. nämnde det här med namn och samiska namn. Det är ett alldeles utmärkt sätt. Detta verkar behandlas olika beroende på i vilken del av landet man bor. Länsstyrelserna har varit lite suveräna när det gäller att bedöma namn. ingår också i tillsättandet. Eftersom vi har så pass hårda bestämmelser som vi har, bland annat med representanter i , så borde det egentligen inte råda några tvivel om hur det skulle fungera. Men det är möjligt att man gör så olika bedömningar att det skulle behöva rättas till även från . Det var väl någon fråga till ((): Det var att påskynda propositionen.) Ja, så var det det här med propositioner. Det ligger i allas intresse att de ska komma så snabbt som möjligt.