prot · GS0972 · 2005-02-09 00:00:00 — Låt oss titta på ytterligare ett mål, det så kallade hushållningsmålet som handlar mycket om hushållsekonomi. Det lyder: Konsumenternas möjligheter att utnyttja sina resurser är goda. Jag förstår inte hur regeringens företrädare kan uttala det målet utan att rodna, med tanke på att regeringssidan på punkt efter punkt avslår de förslag som läggs fram av bland annat för att stärka konkurrensen i det svenska samhället. Den allmänna prisnivån för varor och tjänster för privat konsumtion ligger över genomsnittet i EU, det vill säga det tidigare EU före utvidgningen. Om vi hade en bättre fungerande konkurrens skulle det enbart vad gäller matpriserna för en tvåbarnsfamilj kunna handla om i runda tal , kanske mer. För den som lever på ett riksdagsmannaarvode kan förlusten av kanske vara hanterbar. För många människor är de pengarna skillnaden mellan ifall det alls blir någonting kvar i kassan vid eller inte. De förslag som lägger fram av vilka några finns i detta betänkande, några i andra betänkanden handlar bland annat om att stärka tillsynen över kartellbildningen inom företagssektorn och att stärka möjligheten till etablering av livsmedelsbutiker så att kommunerna inte får möjlighet att stoppa uppkomsten av uppstickare mot de etablerade bjässarna i livsmedelssektorn. Att vässa konkurrensen är en av de viktigaste konsumentfrågorna. är en ny konsumentpolitisk strategi under utarbetande. Jag ska naturligtvis inte föregripa det förslag som kommer från regeringen, men låt mig något orda om det mål som har föreslagits i en departementspromemoria som är ute på remiss. Alla de nuvarande målen ska ersättas av ett nytt mål, lydande: Trygga konsumenter med makt agerar för välfärd och hållbar utveckling. Detta motiveras med att det är viktigt att ett mål ska vara tydligt, mätbart och realistiskt samt att det inte ska finnas utrymme för alternativa tolkningar. Låt mig uttrycka det så här: Det kan nog råda delade meningar om ifall man åstadkommer ett tydligare mål med den målformulering som lästes upp. Men låt oss som sagt invänta regeringens förslag på detta område. Avslutningsvis, fru talman, är det viktigt att den höga ambitionsnivån för den svenska konsumentpolitiken också fullföljs på det internationella planet. har kommit långt på konsumenträttens område jämfört med de flesta andra länder. Vi ska vara pådrivande i den europeiska unionen när det gäller att nu stärka och harmonisera de konsumenträttsliga reglerna inom EU på en hög och gemensam nivå. Det räcker inte med gemensamma minimiregler, utan det krävs ett visst mått av enhetlighet. I många delar av konsumenträtten är det själva det faktum att reglerna skiljer sig åt som gör att konsumenterna inte har möjlighet att utnyttja de möjligheter som finns inom den gemensamma marknaden. Det är inte skillnaderna i sak som är problemet utan att det finns skillnader mellan länderna. Därför är det viktigt att visar en tydlig ambition att harmonisera konsumenträtten i EU och är pådrivande i det arbetet. På den punkten, fru talman, har vi en reservation som jag dock inte yrkar bifall till. Jag vill i stället yrka bifall till reservation 1, som handlar om de grundläggande principerna för konsumentpolitikens mål och inriktning till vilka vi också får återkomma när regeringens förslag till ny konsumentpolitisk strategi kommer. 167 (): Först vill jag säga att jag står bakom alla reservationer, men av tidsskäl yrkar jag här bifall enbart till reservation 10 under moment 11. tror på människans förmåga att själv få välja och ta ansvar för fattade beslut. Konsumentpolitiken får aldrig bli en förmyndarpolitik och passivisera människor i eget ansvarstagande. Den enskilde medborgaren ska få göra sina val och tryggt kunna förlita sig på sin egen kunskap. lagar samt en lyhörd och ansvarstagande marknad ska utgöra stöd. En väl fungerande marknad är den bästa förutsättningen för att kunna tillgodose konsumenternas önskemål om bra produkter till låga priser och god service. Därför ska marknaden vårdas genom fritt in- och utträde, fri prisbildning och fri konkurrens. God information och marknadsvårdande insatser är viktiga förutsättningar också när det gäller den offentligt styrda och finansierade tjänstesektorn. Konsumentpolitikens syfte bör vara att stärka konsumentens ställning genom ökad medvetenhet och kunskap om de val man gör och konsekvenserna av dessa val. Konsumenttjänstlagen är tillämplig på avtal om sådant som näringsidkare utför åt konsumenten. Den är inte tillämplig på offentlig verksamhet som exempelvis sjukvård, skola och äldrevård. Precis det här har vi hört i ett par anföranden, och det förtjänar tydligen att upprepas. Trots att vi i ett par omgångar när vi har diskuterat och debatterat konsumenttjänstlagen har fäst uppmärksamheten på detta tycks det inte ha gått in. Många av de tjänster som betyder mest för medborgarna i vardagen är offentligt reglerade och omfattas således inte av den konsumentmakt och den konsumenträtt som gäller för andra varor och tjänster och som vi här i kammaren är överens om ska gälla för människor i ett välfärdssamhälle. Trots det torde just på detta område valfriheten betyda mest. Konsumenträttens tillämpningsområde bör självklart utvidgas så att den så långt som möjligt också gäller offentligt producerad och styrd verksamhet. Jag vill ta ett exempel från verkligheten, fru talman. Julen har vi passerat för drygt en månad sedan. Det är när familjen samlas och umgås. Men de som inte kan förflytta sig på egen hand utan är beroende av färdtjänsten riskerar att tvingas tillbringa julen i ensamhet. Det händer faktiskt att färdtjänsten inte kommer eller att den är fullbokad. Det händer att de äldre får åka så lång omväg att när de väl kommer till min och din familj är de dåliga och uttröttade. Men de äldre betalar för sin färdtjänst, som egentligen är en vanlig taxiresa. Skillnaden för konsumenten är att färdtjänsten subventioneras av offentliga medel. Vi kristdemokrater anser att det är självklart att man som medborgare ska ha samma rätt att reklamera kommunala tjänster, såsom färdtjänst, som andra tjänster. Producenten ska ha samma ansvar gentemot konsumenten oavsett hur tjänsten betalas. Om den betalas av den äldre fullt ut eller som färdtjänsten till viss del av skattemedel ska inte spela någon som helst roll för den enskildes trygghet. Valmöjligheten och kvalitetskontrollen av skattesubventionerade men avgiftsbelagda tjänster måste stärkas och förbättras. Det är anmärkningsvärt att just de varor och tjänster som äldre i huvudsak efterfrågar inte omfattas av den konsumentmakt och den konsumenträtt som gäller för andra varor och tjänster. Det är förvånande att regeringspartiet inte har ett intresse av att jobba igenom det här. Varför ska de äldre, som har byggt upp vårt samhälle, inte få känna samma trygghet som konsumenter? För oss kristdemokrater är det självklart att de äldre ska ha samma konsumenträtt vad gäller färdtjänst som andra medborgare har vad gäller taxiresor. Färdtjänsten och de äldre var ett exempel. Det finns många andra liknande. Jag är dock glad när jag kan röna här att vi tycks vara fem partier som har kommit till insikt om detta och som står bakom den reservation som handlar om att vi vill ha den här konsumenträtten också beträffande offentliga tjänster. Visst är det härligt att vara ute och resa. Vi söker alla när vi ska ut och resa både lämpliga tider och lämpliga priser. Vi måste ha lagar som säkrar konkurrens på lika villkor och som ger konsumenten skydd. Resegarantilagen har mina kolleger också lyft fram, och jag vill lyfta fram den igen. Den har till syfte att ge konsumenter på reseområdet ett skydd mot förluster som en researrangörs betalningsoförmåga kan innebära. För att åstadkomma detta skydd ska de företag som anordnar eller förmedlar resor som omfattas av den här lagen ställa säkerhet för sin verksamhet. Det beslutar Kammarkollegiet över. Om inga särskilda beslut föreligger ska säkerheten bestå av en betalningsutfästelse utfärdad av bank eller försäkringsbolag som fullgörs vid anfordran. Säkerheten ska motsvara ett reseföretags totala ekonomiska åtaganden gentemot resenären. Konsekvenserna blir att småföretagare betalar mångdubbelt mer än stora researrangörer för garantin. Resegarantilagen är bra för konsumenten men bekymmersam för mindre företag så som den ser ut . Småföretagen får ta banklån, och det är ofta oförmånliga villkor som innebär stora risker för småföretagaren. I vissa andra länder förekommer det fondlösningar, och det har visat sig fungera bra. I betänkandet vid föregående , nej, jag tror att det var ändå, utgick utskottet från att regeringen skulle utvärdera den då aktuella situationen. Det var samma ordning som den vi har med resegarantin. Men ännu har åtminstone inte jag sett till en sådan utvärdering. Jag vet inte vart den har tagit vägen. Men det kanske några av mina kolleger i det regeringsbärande partiet vet. Jag menar att om vi inte har sett någon sådan utvärdering ännu är det hög tid att en utredning tillsätts i syfte att bättre tillgodose de små reseföretagens intresse, men se till konsumentens behov av skydd. 168 (): I det här betänkandet finns det en hel rad reservationer och även särskilda yttranden som står bakom. Jag står bakom alla dem men kommer av tidsskäl inte att hinna gå in på alla områden. Men jag vill ändå börja med det område som har varit hetast i debatten. Jag ska börja tala om varför jag och inte delar de borgerliga partiernas och syn på hur vi ska gå till väga för att stärka konsumenternas makt och inflytande. Det handlar ju om en speciell fråga. Först och främst är det märkligt att argumentera för att konsumentskyddet ska gälla även inom den offentliga sektorn, till exempel vård, utbildning och omsorg, när det redan finns lagar vars syfte är just att tillgodose den enskildes rätt och säkerhet på dessa områden. Sedan är det faktiskt en annan sak hur denna lagstiftning fungerar i praktiken. Det är det som debatten på det här området handlar om, det här andra som inte vi i lagutskottet regerar över. Är det inte onödigt att riva upp ett system som visserligen behöver förbättras i flera avseenden men som ändå är en del i den svenska välfärdspolitiken och ersätta det med något annat? Man skulle också kunna fråga sig om det är nödvändigt att göra det. Lagarna om konsumentskydd är inte konstruerade med tanke på att den enskilde ska kunna reklamera en lärare eller en operation. Hur skulle det se ut om en så kallad konsument som var missnöjd med en offentlig tjänst skulle driva sitt skadeståndsanspråk i allmän domstol? Skulle vi inte då emotse en utveckling som den i med skyhöga skadestånd och där läkare inte ens vågar utföra vissa operationer på grund av riskerna för att bli stämda? Jag vill i likhet med majoriteten i utskottet och regeringen inte se en sådan utveckling. var på en resa i nu . Jag trodde att man hade samma syn i som de borgerliga partierna driver. Jag ställde frågan om offentliga tjänster och konsumentskydd. Till min förvåning var myndighetspersonerna i helt frågande. De förstod inte frågan. För dem i var det vilt främmande att sammanblanda offentliga tjänster med privata vad gäller konsumentskyddet. Det blev jag glad åt och blev ännu lite mer stolt över systemet som finns i . Ingen av motionerna på området innehåller något konkret förslag på hur en sådan lagstiftning skulle kunna utformas om man inte ser på motion. Men motion lyfter upp ett helt annat perspektiv såsom vi ser det, nämligen medborgarmakt. Det är inte vad de borgerliga partierna lyfter upp. De borgerliga partierna lyfter upp konsumentmakten ur ett helt och hållet konsumentperspektiv. För mig är det en gåta, fru talman, hur de borgerliga partierna har tänkt sig att detta ska fungera i praktiken. Det är helt enkelt inte rätt forum för att föra en diskussion om att stärka medborgarnas inflytande i den offentliga sektorn genom att föra in detta i konsumentlagstiftningen. Däremot delar jag uppfattningen och det har jag påtalat vid alla de andra debatter vi har haft om detta område att det finns brister och att vi måste stärka medborgarmakten. Vi skulle gärna kunna stå här och prata om socialtjänstlagen, om hälso- och sjukvårdslagen, skollagen och så vidare, men de är inte lagutskottets områden. Det är där vi måste föra den diskussionen. Det är de lagarna vi behöver stärka. tog upp frågan om färdtjänst. Jag har väckt jättemånga motioner framför allt under förra mandatperioden om färdtjänst just utifrån att jag har fått höra flera fall där människor till och med har blivit lämnade i snödrivor och färdtjänsten inte har dykt upp. Då är det inte den enskilda pensionären eller mamman som ska sätta i gång och driva frågan mot taxibolaget. Här är det kommunen som i sin upphandling ska försöka ändra detta. Det är just den skillnaden som finns i det vi diskuterar och den andra skyddslagstiftning som finns inom andra utskottsområden än det beredningsområde som lagutskottet har. Jag skulle mer än gärna vilja se en utredning vars mål är att stärka medborgarmakten. Men denna utredning ska se över lagstiftningen på de områdena inte konsumentlagstiftningen. Det är detta fokus vi i ställer oss mot. Det är det som vi har svårt att förstå, det vill säga varför man vill ha sammanblandningen. talade om grundlagsutredningar och annat. Det är det ni pratar om här också. Ni vill göra om hela systemet som den generella välfärden och den offentliga sektorn bygger på. Jag har full förståelse om ni vill göra det, men då måste ni lyfta fram detta utifrån vad det är. Jag har en reservation tillsammans med som handlar om att utveckla konsumentvägledningen så att den verkligen når de mest utsatta och ekonomiskt svaga grupperna i samhället. Det är en viktig reservation. Den handlar om att konsumentvägledningen bör riktas särskilt mot till exempel ensamstående föräldrar och människor som är arbetslösa och så vidare. Det är just dessa grupper som verkligen är i behov av råd och stöd. Men som det ser ut når man inte fram till dem. vill ta detta förslag vidare och göra den kommunala konsumentvägledningen obligatorisk. Jag menar att det finns ett stort behov av mer långsiktiga åtgärder på området. Eftersom vi nu samarbetar med regeringen och Socialdemokraterna tillsammans med , ser jag det arbete som har satts i gång som ytterst viktigt. Där är jag positiv till de uttalanden som konsumentministern gick ut med i samband att departementet presenterade Ds:en om en ny strategi för konsumentpolitiken. Jag tror att vi i strategin ska kunna utarbeta en långsiktig målsättning som just går över till att rikta in sig på de grupper som faktiskt inte ens får någon hjälp av konsumentvägledningen därför att de har det så dåligt ställt att de inte ens når fram med så pass mycket kunskap att de kan söka hjälp hos konsumentvägledningen. Jag går över till den sista frågan som jag hinner ta upp i mitt anförande. Den handlar om könsdiskriminerande reklam. finns det ingen lagreglerad gräns för hur reklamproducenter kan kränka i synnerhet kvinnor, men även män, genom att framställa kvinnor som rena sexualobjekt. kan vi se hur unga flickor och pojkar påverkas negativt av de onaturliga kroppsideal och könsstereotypa bilder som förmedlas genom reklamen. Jag och anser att den könsdiskriminerande reklamen är ett allvarligt samhällsproblem. Det är hög tid att utreda möjligheterna till ett förbud mot denna typ av reklam eftersom näringslivets självsanering är otillräcklig. Näringslivets etiska råd mot könsdiskriminerande reklam har funnits , och inte mycket har hänt . Det säger sig självt att näringslivets representanter inte vill se några större förändringar på området så länge de tjänar på att producera reklam som är könsdiskriminerande. Ett argument som brukar användas är att ett förbud kräver en grundlagsändring. För min del kan jag inte se varför kränkningar på grund av kön ska vara skyddade av grundlagen i stället för att förbud mot kränkningar ska föras in. Även om och andra menar att det handlar om värderingar och attityder i samhället måste vi ta vårt ansvar och markera att det finns en gräns för hur långt förnedringen av det kvinnliga könet kan gå. Den gränsen, fru talman, är nådd. Det finns fler viktiga frågor i betänkandet. En viktig fråga som jag också är helt överens med om handlar om överskuldsättning. Den kommer inte min partikamrat men min utskottskamrat att prata mer om. Med detta vill jag yrka bifall till reservationerna nr 12 och nr 14. 169 () replik: säger att han har fått flera brev från äldre, bland annat från människor som har blivit lagda i en snödriva. Vi har hört dessa fasansfulla berättelser. Vad innebär detta? Vad talar dessa berättelser egentligen om? Den människa som har blivit lagd i en snödriva och inte kan ta sig upp när hon har trott att hon skulle få färdtjänst är inte enbart konsument. Hon är lika mycket medborgare. Hon är lika mycket brukare. Det spelar väl ingen roll vad det kallas? Inte bryr sig en människa som ligger i snödrivan om hon har betalat sin resa själv, om det är skattebetalaren, om kommunen har tecknat ett avtal med taxifirman eller vad det kan vara. De facto att hon ligger där innebär att något måste göras. har de borgerliga partierna tillsammans med år pekat på att vi är tvungna att göra någonting för att stärka människors rätt. Alldeles oavsett vem som betalar tjänsten ska människor ha rätt att kunna klaga och komma framåt, få ett skadestånd. En människa som blir lagd i en driva ska ha minst tio gratis taxiresor eller något annat! Det är dit vi vill komma. Vi vill stärka den äldres rätt i just detta exempel. Oavsett vem som utför tjänsten och betalar tjänsten ska man ha samma rätt som vilken annan människa som helst. Det är det som är pointen. Vad menar att vi ska göra i stället? Vad har ni för annat förslag? 170 () replik: Det var precis den frågan jag ställde till de borgerliga partierna. Ni har inte ett enda konkret förslag eller ett enda konkret exempel på hur det här skulle fungera. Är det så att skollagen ska skrotas, hälso- och sjukvårdslagen ska skrotas, socialtjänstlagen ska skrotas och allting ska inbegripas och inkluderas i den konsumenträttsliga lagstiftningen? Är det det ni är ute efter? företrädare får prata för sig när han kommer upp, men där har de ett helt annat fokus, som är mycket intressant och väldigt bra, nämligen medborgarmaktsperspektivet. Det är ju där som vi i driver frågorna. Vi driver frågorna i utbildningsutskottet för att skollagen ska stärka medborgarperspektivet. Vi driver frågorna i socialutskottet och så vidare. Jag kommer tillbaka i den här frågan i nästa debatt, som handlar om barn och föräldrar. Det finns oerhört många brister. Människor ska inte behöva hamna i drivor eller bli felbehandlade i den offentliga sektorn. Jag kan för allt i världen inte se hur ni ska trycka in den skyddslagstiftning som bygger på vår representativa demokrati och hela det politiska system som vi har i . Genom att våra kommunalpolitiker är ansvariga för till exempel färdtjänsten, är det de som ska hängas, som ska ta ansvar när det är brister inom den kommunala omsorgen. Det är de som ska ta sitt ansvar. På vilket sätt skulle den här frågan bli löst om man förde in allting i konsumentlagstiftningen och gjorde allting till konsumentfrågor? Medborgarfrågorna har ett tyngre värde, och människor ska få hjälp när de behöver det. 171 () replik: Det finns inte någon självklar skillnad mellan de här tjänsterna. Det finns många gråzoner omkring de tjänster som erbjuds av skattemedel men som vederbörande betalar helt och hållet själv. Vi menar naturligtvis inte att skollagen och annat ska skrotas. Det handlar inte om det, och det vet mycket väl. Det som det handlar om är att öka säkerheten. Använd gärna medborgarperspektivet! Det gäller i allra högsta grad också för mitt resonemang. Jag tror inte att den enskilda människan som är i en situation bryr sig så mycket om vilket begrepp vi använder. Vad vi vill komma åt är att stärka tryggheten, stärka säkerheten och stärka inflytandet. Vi har två system. Vi har en konsumenttjänstlag, som har visat sig fungera riktigt bra. Sedan har vi en situation där det offentliga ska ansvara och där det inte finns något riktigt bra system för överklagande och följder. Varför inte låta allt ingå i konsumenttjänstlagen, när vi har ett system som fungerar bra? Vi har inte fått något annat förslag. Vi har efterfrågat det år , och ni kommer inte med något nytt förslag på hur det skulle kunna fungera. Därför vill vi ha konsumenttjänstlagen också när det gäller offentliga tjänster. 172 () replik: Det här börjar bli mer och mer otydligt. Är det vi som ska komma med förslagen på hur ni ska lösa era idéer och era motionsyrkanden? Vi har ju inte begripit hur ni ska göra. säger, fru talman, att de inte vill skrota skollagen och andra skyddslagstiftningar. Men vad är det då man vill göra? Det är det vi inte har begripit. Försök få oss att förstå, så kanske vi till slut blir jätteglada och nöjda och går med på det! Ni har inte varit ett dugg pedagogiska för att få oss att förstå vad ni menar. Det enda vi har förstått är att ni vill göra medborgarna till konsumenter, och det går vi absolut inte med på. Ni vill marknadsanpassa och föra upp frågan som om det vore samma sak att gå på Ica och handla som att gå till sjukhuset och få vård eller som att få en annan offentlig tjänst uträttad. Det går vi inte heller med på, för det är en helt annan attityd och ett helt annat synsätt. Där skiljer vi oss tydligt ideologiskt. Vi kan inte se de här tjänsterna. Där kan jag vara väldigt glad över att det stora landet i väster, , har precis samma åsikt som och Socialdemokraterna, att man inte ska blanda ihop offentliga tjänster med privat producerade tjänster vad gäller skyddslagstiftningen. Det ska vara ett helt annat begrepp eller ett mycket starkare skydd. Där kan jag beklaga att det finns brister , men det hör fortfarande inte till lagutskottets beredningsområde att tala om bristerna på det sociala området, skolområdet och så vidare. 173 (): Konsumentfrågorna engagerar många, och i takt med ett allt större utbud av varor och en ökad marknadsföring av dessa är det viktigt att konsumenterna också kan få en tydlig och säker information om vad produkterna innehåller. Konkurrens om kunderna bidrar till ökad valfrihet för oss konsumenter, men vi förväntar oss även att det ska leda till bättre kvalitet och en ökad prispress. anser att en väl fungerande marknad utgör grunden för ökad valfrihet, men det finns också behov av en marknadstillsyn. har i sin myndighetsroll agerat på ett föredömligt sätt inom många områden. Däremot tycker vi att roll ska renodlas och att den opinionsbildande delen ska överlåtas till de fristående konsumentorganisationerna. Från sida tycker vi att det är ett misstroende mot konsumentorganisationerna att de som folkrörelse inte ges bättre ekonomiska förutsättningar att agera mer självständigt. Konsumentorganisationernas förutsättningar är också viktiga för att de ska kunna agera inom EU. För att de ska kunna göra det behöver de ha en ökad ekonomisk tilldelning. Risken finns annars att det är regeringen som tar sig ett monopol på den svenska konsumentpolitiken inom EU. Konsumentorganisationerna utgör redan på nationell nivå en viktig motkraft mot lobbyister som bearbetar både livsmedelsindustrin och statliga myndigheter. Jag vill också säga något om säkerhetsmålet. har kämpat för att livsmedlen ska vara tydligt märkta med både ursprung och vilka tillsatser som ingår. De kraven är högaktuella. I en Temoundersökning framkom det att det fortfarande finns ett stort missnöje hos konsumenterna. Endast två av tio litar på sin matbutik. Denna Temoundersökning är gjord på uppdrag av LRF. Det främsta skälet anses vara den bristande ursprungsmärkningen i livsmedelsbutikerna. Det här oroar många människor. Denna undersökning ger också belägg för att det finns mycket kvar att göra. Undersökningen ger ett underbetyg till regeringens konsumentpolitik.