prot · GS09135 · 2005-06-08 00:00:00 — Medlen handlades av som utlyste en konkurrens om bildandet av sådana här centres of excellence, om man så vill kalla dem. Det var internationella sakkunniga, och man landade på de två forskningscentrum som jag har nämnt här. har det gjorts en utvärdering. Alla var överens om att detta skulle ske och att medlen för basfinansiering, om utvärderingen var positiv, skulle föras över till de aktuella lärosätena. När jag säger att alla berörda var överens betyder inte det att jag tror att forskningsrådet hade fullmakt att fatta sådana beslut. Det som sades, och som jag också återger, var att man utfäste sig att medverka till, det vill säga att inte motsätta sig, att sådana medel överfördes. Jag tror att ministern vet att jag vet att det är regering och riksdag som fattar beslut om överförande av anslag från ett departement till ett annat eller från ett utgiftsområde till ett annat. Detta var ingen uppfinning av forskningsrådet, utan det skedde naturligtvis i fullt samförstånd med dåvarande regering som ju även ingick i, även om han hade ett annat ansvarsområde . Utvärderingen är, som jag nämnde, mycket positiv. Då kan man fråga sig: Varför ska inte dessa institutioner få fast basfinansiering inom ramen för sina universitet precis som andra institutioner som inte har varit föremål för denna kvalificerade internationella utvärdering? Det ger ingen absolut trygghet, men det ger i alla fall större trygghet än att år få slåss om projektmedel och forskningsrådens pengar. När ministern hänvisar till att Fas, för arbetsliv och socialvetenskap, får 10 miljoner för satsning på starka forskningsmiljöer är det lite utmanande. Det är inte 10 miljoner utan 23 miljoner . Fas ger ju nu 20 miljoner till de här fyra institutionerna, vilket ministern är medveten om eftersom det framgår av forskningspropositionen. Min fråga är alltså: Är det rimligt att dessa framstående forskningsmiljöer ska finansieras ur hand genom att söka pengar? Hur tror ministern att de då ska kunna dra till sig de internationellt framstående forskare som det talas om i samband med propositionens satsning på excellenta forskningsmiljöer? Jag får naturligtvis tacka för svaret, men jag måste säga att jag är lite besviken. Menar regeringen allvar med att man ska satsa på starka forskningsmiljöer måste man ju också vårda sig om de miljöer som har skapats och inte hänvisa dem, som sagt, till att söka pengar . 21 Utbildnings- och kulturminister (): Det är rätt som säger att den här regeringen länge har pratat om gränsöverskridande forskning och att riva gamla murar mellan discipliner. Kunskapen är ett kontinuum och är inte uppdelad i revir. Den tjänar på detta. Det är bra, och det ska vi understödja. Forskningspropositionen tar också viktiga steg i frågan. Den verksamhet som beskriver och månar om är ett uttryck för en aktiv politisk strävan att jobba i den riktningen. Läget är att tack vare politiska initiativ har verksamheten fått växa sig stabil, utvecklas i lugn och ro, utan att behöva hålla på med årliga anslagsframställningar det som kallar ur hand i mun. Jag tycker inte att det är rimligt att verksamheten ska vara sådan i evig tid. Jag tycker att efter en lång startperiod, etablering och ordentlig forskningsverksamhet kommer vi i ett normaliseringsläge där samma villkor gäller som för annan framstående och god forskning, nämligen att ha en återkommande konkurrensprövning av anslag för olika sorters forskning. För sådan forskning finns medel avsatta. Jag kan gärna se att de kunde vara mer generösa. De påslag vi gör är 10 miljoner på årsbasis, inte 10 miljoner ackumulerat . Det är en gradvis nivåhöjning upp till 10 miljoner som gäller därefter. Det var en liten missuppfattning. 10 miljoner är för mig mycket pengar, men jag inser att vi har projekt nog för att effektivt använda mer pengar. Det finns också andra områden att ägna forskning åt. vill jag göra en liten utvikning. Jag får som forskningsminister ofta stå här i kammaren och försvara mig mot angrepp över att vi politiserar inflytande över forskningen och att detta inflytande som politiker har över forskning, forskningsområden och forskningsprojekt ska tas bort. Jag är medveten om att parti föreslår ett antal konkreta åtgärder för att minska mina möjligheter att göra den typen av saker som nu kräver att jag ska göra. Han vill att vi ska ta steg i motsatt riktning, nämligen att forskarsamhället ensamt och självt i större grad ska bestämma vilka forskningsområden som ska satsas på, vilka projekt som ska satsas på och mindre pengar fördelade via till exempel Fas än . I stället ska pengar gå direkt till lärosätena. De ska själva, utan inblandning av till exempel utomstående i styrelserna, göra precis vad de behagar med pengarna. Jag har sympati för strävan att vi ska uttrycka som en politisk uppfattning att till exempel äldreforskning och alkoholforskning är viktig och med fördel ska bedrivas vid dessa centrum. Jag vill påminna om att i den här frågan har intagit en rakt motsatt uppfattning. 22 (): Det behöver inte påminna mig om. Det är jag mycket väl medveten om. Som jag nämnde inledningsvis har jag uppfattningen att riksdag och regering, som företräder skattebetalarna, ska utforma en politik grundad på forskning. Vi måste kunna peka ut vilka områden som är underförsörjda med forskning och som därför behöver mer resurser. Det betyder inte att regering och riksdag ska välja ut vilka projekt eller forskare det ska vara eller vilka paradigm som ska forskas efter. Där kan man vara kritisk till en hel del av det som har gjorts, till exempel inom den i och för sig viktiga genusforskningen. Jag ser inget bekymmer i att regering och riksdag enigt beslöt att det ska satsas på äldreforskning. Jag talar i det här fallet för mig själv, naturligtvis i medvetande om att jag deltog i utformningen av instituten. säger att man ska komma in i en normaliserad fas. Det är precis det jag är ute efter. Trots att instituten är tvärfackliga, tvärdisciplinära, i vissa fall till och med gemensamma för två universitet, ska de få en basfinansiering som alla andra institutioner som inte har varit utsatta för någon internationell utvärdering. I regeringens proposition om hur de starka forskningsmiljöerna ska komma till går det att läsa på s. 9697 att av överenskommelserna måste också framgå hur den framtida finansieringen av de aktuella miljöerna ska lösas när de forskningsfinansierande myndigheterna avvecklar sitt stöd. Det var precis det vi försökte göra i forskningsrådet. Eftersom rådet fick särskilda pengar för detta borde de pengarna föras över till universiteten när försöksperioden hade gått ut så att det blev en basfinansiering. Det här är inte all finansiering som instituten har. De är framgångsrika när det gäller att söka externa forskningsmedel, både projektmedel och programstöd och annat. Men den basfinansiering som andra institutioner har borde de få ha. Det fanns avsatt särskilda pengar för detta. Det är de pengarna som borde föras över till universiteten. Sedan kan universiteten naturligtvis i ett senare skede göra andra prioriteringar med sina resurser. Men det här var ett sätt att försöka göra precis det som regeringen skriver om i sin forskningsproposition, nämligen att försöka peka ut en långsiktig lösning. Det måste till om man ska kunna dra till sig internationella forskare, vilket institutionerna lyckas med. Men hur ska man dra till sig internationellt ledande forskare om man talar om projektmedel? I har man femåriga så kallade grants, men här är det inte fråga om någon sådan långsiktig forskning. När åren har gått ut står man där om man inte kan medverka till en större trygghet för verksamheten. Jag menar inte att det ska vara någon absolut trygghet, men samma trygghet för dessa institutioner som för andra universitetsinstitutioner vore rimligt. Jag upprepar än en gång att det är viktiga områden som vi behöver kunskap om för att kunna fatta bra beslut i . Då är jag inte ett smack rädd för att man ska peka ut vilka områden som är viktiga och som behöver forskning. Hela propositionen går ut på detta. Där har vi inte några olika meningar. 23 Utbildnings- och kulturminister (): Jag är glad att och jag är överens om att vi som politiker har ett ansvar för att peka ut ämnesområden som kan vara viktiga att forska om, även om jag tycker att vi inte ska vara alltför preciserade och inte heller bestämma exakt vilka lärosäten, orter, forskare, paradigm som stöden ska gå till. Här kan vi gemensamt driva opinion. Det finns de som tycker att vi politiker ska hålla oss borta från den typen av politisering. Sedan är det frågan om basfinansieringen av forskningsverksamheterna. Jag påpekade att ett avtal mellan de parter som gäller om vad ska göra inte är bindande. Det kan vi se som en rekommendation eller en sorts anslagsframställning. Jag tycker att det ligger en hel del i det de har skrivit, men det avgörs här i . På bord ligger att göra den typen av avvägningar. I forskningspropositionen tillfördes lärosätena . Inga pengar togs bort från Fas. I stället fick de ett tillskott på 10 miljoner. Det finns alltså inte något behov av att föra över pengar från Fas till lärosätena i någon sorts särskild transaktion. Det kan ses som att i propositionen tillfördes lärosätena så mycket pengar att om de vill ge verksamheten samma bastrygghet som andra institutioner har de ekonomiska resurser att göra det, men det måste vara deras prioritering. sade också, om jag uppfattade det rätt, att det är för lärosätena själva att besluta om. Med de omdömen ger om forskningskvalitet låter det som om att det råder ett starkt självförtroende hos instituten att de med vetenskapliga meriter kan hävda sig väl i konkurrensen om vart pengarna ska ta vägen. När jag säger normalisering menar jag just att det ska ge samma framtidsmöjligheter och samma förutsägbarhet eller brist på förutsägbarhet i vissa fall, som för andra forskningsområden. Stamcellsforskning, som är ett område som i hög grad finansieras per projekt, har en fantastisk dragningskraft på internationella forskare därför att forskningsmiljön är så kreativ och dynamisk, utvecklande och stimulerande att den drar till sig de bästa som finns i världen. Varför inte samma mekanismer och principer skulle leda till samma resultat på det här området bara för att den underkastas samma konkurrensprövning om forskningsmedlen förstår jag inte riktigt. Jag tycker att det tyder på sämre självförtroende hos de här forskningsprojekten och forskarna vad gäller konkurrensförmågan. Det verkar det inte som om det finns någon grund för. 24 (): Jag ska börja med att be om ursäkt för att jag hade läst fel. Jag uppfattade det som att det var 10 miljoner utspridda . Om det är 10 miljoner i ett fortfarighetstillstånd är det bra. Men det täcker ju inte mer än hälften av vad de här institutionerna får av Fas . I det här sammanhanget utmanar det ändå löjet, om man får säga så, att peka på det. Det finns ingen anledning för de här institutionerna att ha dåligt självförtroende. De drar ju till sig mycket pengar utöver basfinansieringen. För de flesta universitetsinstitutioner gäller ju att om de är framgångsrika drar de också till sig projektmedel. De har ett behov av en viss basfinansiering. Frågan är varför dessa fyra institutioner, när de till och med med internationell utvärdering har bevisat sin kvalitet, inte ska kunna få samma basfinansiering som andra. kan naturligtvis säga att då får universiteten fixa fram de pengarna. Med regeringens goda minne pekade vi på att här finns särskilda pengar avsatta och att vi ska verka för att de förs över till universiteten om utvärderingen är positiv. Det är det jag håller på med just , som förstår. Jag tycker att det är lite synd att inte regeringen kan leva upp till detta och ge dem den tryggheten. Sedan kommer de säkert, eftersom det är mycket framstående institutioner, att generera mångdubbelt större resurser, även om de inte är lika glamorösa som en del näringslivsforskning, bioteknik och biomedicin. Det här handlar om sjuka och gamla och människor som har dålig hälsa på grund av sin sociala bakgrund. Det är inte riktigt lika fancy, men det är ganska viktigt, tycker jag. Jag inbillar mig att regeringen har tyckt det eftersom man särskilt har pekat ut de här områdena. Jag hoppas att ministern inte på grund av något slags principrytteri lämnar de här institutionerna i sticket. 25 Utbildnings- och kulturminister (): Jag förstår inte kritik och invändning. Vi ska föra över pengar som täcker basfinansieringen för de här institutionerna till de miljöer där de hamnar, säger han. Det handlar om 20 miljoner. Vi ger ju de mottagande institutionerna 520 miljoner i forskningspropositionen. Vi öronmärker dem inte. Vi skriver inte ut att det och det lärosätet ska använda dem till den och den forskningsinstitutionen. Vi utgår ifrån att lärosätena själva fördelar det internt. Vad hade man vunnit på om man rent bokföringsmässigt hade tagit bort 20 miljoner av de här 521 miljonerna och sagt att vi tar dem från Fas och flyttar över dem hit, och så övergår huvudansvaret, och så gör vi en särskild ordning? Då hade jag med fog kunnat bli kritiserad för att ha politicerat och på ett sätt som inte hade varit rimligt lagt mig i hur och ska fördela sina interna medel. ger vi dem möjligheter till detta. Jag kan inte bedöma det, men detta är tydligen väldigt starka och framgångsrika forskningsmiljöer som har förmåga att dra till sig extern forskningsfinansiering. Då är väl saken klar. Då finns ju pengar för att ta emot dem. Ge dem en stabil bas för sin verksamhet, precis som andra jämförbara institutioner, så att den här speciella fasen som är ganska lång , om jag minns rätt kan övergå i ett normaltillstånd och inte för evigt leva som en skyddad introduktionsverksamhet som behöver stöttas därför att den är ny och okonventionell. måste den väl ha fått en sådan stabilitet och stadga att den kan föras över i den ordinarie forskningsvärlden. Det tror jag att den kommer att klara. Det tror jag kommer att fungera väl. Jag är optimistisk. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2004/05:596 om skogsindustrins konkurrenskraft 26 Näringsminister (): har frågat mig vad jag avser att vidta för åtgärder för att säkra den svenska skogsindustrins framtida konkurrenskraft. Det är min och regeringens övertygelse att den svenska skogsindustrin även framöver kommer att vara konkurrenskraftig. Svensk skogsindustri är långt framme med de strukturrationaliseringar som krävs för att kunna konkurrera internationellt. Det görs stora och långsiktiga investeringar i svensk skogsindustri, där de i och senast i utgör goda exempel. Det är investeringar som visar att är ett konkurrenskraftigt land för skogsindustri. Det är självklart en viktig fråga att stärka förutsättningarna för våra viktiga svenska basnäringar i alla delar av landet. Regeringen har därför inlett ett gemensamt arbete med ett antal för centrala industribranscher varav skogsindustrin är en. Det gemensamma arbetet med skogsindustrin syftar till att genomlysa viktiga faktorer för konkurrenskraften. Faktorer som råvaruförsörjning, transporter, energi, forskning och tillgång på kvalificerad arbetskraft tillhör de frågor som vi belyser. Regeringen kommer tillsammans med företrädare för skogsindustrin och dess fackliga organisationer att utarbeta ett gemensamt program för att utveckla ledande positioner. Programmet ska belysa de svenska förutsättningarna på världsmarknaden och föreslå strategier och åtgärder för att stärka svenska styrkepositioner. Genom denna satsning kommer både kompetens och produktionsmetoder att utvecklas och konkurrenskraften att öka. Målet är att stärka förutsättningar för den producerande industrin i . När det gäller den trämekaniska delen av skogsindustrin har vi redan tidigare utarbetat en långsiktig strategi tillsammans med näringen för att främja utvecklingen, framför allt på byggsidan där vårt svenska virke är mycket konkurrenskraftigt. I det nu aktuella och breda arbetet med skogsindustrin kommer förutom utvecklingsfrågor även frågor som transporter och infrastruktur att hanteras. är ett till ytan stort land, och avstånden inom landet motsvarar avstånd i hela centrala . Regeringen har tillsammans med samarbetspartierna presenterat en överenskommelse om väg- och järnvägsinvesteringar för perioden 20042015. Totalt satsas på bland annat underhåll och nyinvesteringar i järnvägsnätet och i vägnätet. Det är en historiskt sett stor satsning där näringslivets behov av förbättrad infrastruktur är en viktig faktor. För de vägar som tas upp i interpellationen är våra regionala myndigheter ansvariga för planeringen av investeringar. Regeringen beslutade att och sammantaget skulle få för sina regionala transportinfrastrukturer för perioden 20042015. Därutöver görs många nationella satsningar i området, bland annat utbyggnaden av genom . När det gäller energipolitiken har den varit ett gemensamt ansvar för Socialdemokraterna, . Inriktningen är och har varit en omställning till ett långsiktigt hållbart energisystem med bibehållna konkurrenskraftiga elpriser. Varken kärnkraft eller fossila bränslen är delar i ett långsiktigt hållbart energisystem. En omställning förutsätter investeringar i ny miljöacceptabel kraftproduktion från förnybara energikällor. Ett exempel på arbetet med att driva på utvecklingen är elcertifikatsystemet, som syftar till att främja el från förnybara energikällor. Målet är ambitiöst, nämligen att öka användningen av el från förnybara energikällor med års nivå . Vi kan notera en mycket kraftig ökning av den förnybara elproduktionen, enligt de senaste bedömningarna från med uppemot fyra och en halv terawattimmar . Skogsindustrin står bakom flera av dessa investeringar, vilket är mycket positivt såväl för miljön som för elmarknaden. Vi arbetar nu med att göra systemet effektivare och mer långsiktigt för att ytterligare öka investeringarna i elproduktion. När det gäller så diskuterades just näringslivsfrågor vid det svensk-finska toppmötet i . är en av våra konkurrenter på världsmarknaden, men som två länder i samma hörn av världen med liknande förutsättningar har vi mycket att vinna på att samarbeta. Våra statsministrar beslutade också att fördjupa samarbetet bland annat kring utvecklingen av skogsnäringen. Som framgår är skogsnäringens konkurrenskraft god, och regeringen är engagerad i att den ska vara så även . Det gläder mig att fler är engagerade, och jag återkommer gärna med resultaten av regeringens arbete. 27 (): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret. Att jag har valt att ställa denna ganska omfattande interpellation beror på att vi har tre områden i skogen, malmen och vattenkraften som på något sätt är basen för hela välfärden. Sedan har vi bilproduktion och medicinteknik och och så vidare, men utan skogen, malmen och vattenkraften skulle inte vara vad det är . Den här interpellationen handlar då om skogsindustrins konkurrenskraft. Den kan man dela upp på många sätt. Jag har försökt dela upp den i råvarutillförsel, vägarna, arbetskraften och kompetensen, energisituationen, miljön och forskningen. Allt det leder fram till konkurrenskraft på det här området Tiden medger, fru talman, tyvärr inte att jag tar upp alla de här ämnena just nu även om de, tycker jag, skulle vara värda en omfattande debatt. Trots att jag tackar för svaret vill jag säga att jag är bekymrad i ett avseende. Statsrådet och jag skiljer oss åt på ett område. Han beskriver hur bra allting är; det finns ingen anledning till oro. Jag ser det på det motsatta sättet. Det finns på flera områden anledning till oro. Jag betvivlar inte att regeringen gör så gott den kan, men frågan är: Räcker det? Det är inte ironiskt sagt. Man skulle kunna tolka det så, men så är det inte. När det gäller råvarutillförseln, om man börjar i den ändan, har vi en god situation. Vårt lager av träd har faktiskt fördubblats ungefär trots stormen. Det är ungefär 1 ½2 % av de totala tillgångarna, så det är väldigt mycket. Men sedan kommer man till den andra punkten: Hur ska vi få fram virket? Där är det alldeles uppenbart att man inom skogsindustrin hyser bekymmer på många håll. Får jag bara ta som exempel? Det är väldigt bra med alla de här investeringspengarna, 10 miljarder och så vidare, men tyvärr visar en kontroll att det är noll kronor som går till . Det är alltså det som är lite av problemet. Det är klart att det är väldigt bra med en väg utanför upp mot , men det är inte den del som jag tänkte på. Det är noll kronor till de vägar som går till . Så här är det säkert på många andra håll också, att vi riskerar att få ett eftersatt vägunderhåll. Där kommer också vägtrafikbeskattningen och dieselbeskattningen in. Och här har man då från skogsindustrierna sagt att om detta skulle genomföras fullt ut, vilket väl inte är troligt, skulle man få en konkurrensnackdel i ökade kostnader på . Det är klart att detta är någonting som inte skattebetalarna i kommer att betala utan det är fråga om vår konkurrenskraft. Jag skulle vilja återkomma till energin. Men när det gäller arbetskraftsutbudet och kompetensen tror jag att det är väldigt viktigt att vi ser över det här. Jag skulle vilja fråga statsrådet: Hur är det med kompetensförsörjningen till svensk skogsindustri och hela denna sektor på just arbetskraftsområdet? Det finns ju så många andra områden som är prioriterade, inom skolan och så vidare. Men på det här området skulle jag vilja fråga dig: Har vi tillräckligt lockande utbildningar för att få ungdomarna att engagera sig i denna del? Jag får återkomma, fru talman. 28 Näringsminister (): Jag delar uppfattning om skogsindustrins vikt för svensk ekonomi. Det gäller inte bara historiskt. Det är i högsta grad så , och med all sannolikhet är det så framöver att skogsindustrin kommer att ha en stor andel av vår export. Så är det . En betydande andel av svenska exportframgångar kommer från skogsindustrin, och en betydande andel av den BNP som vi producerar inom landet har kopplingar direkt eller indirekt till skogsindustrin. Så det är bra att bidrar till att hjälpa till att faktiskt ge den bild av skogsindustrin som är den riktiga. Det är en modern, högteknologisk, mycket forsknings- och utvecklingsintensiv industri som producerar alltmer specialiserade och avancerade produkter med allt större kunskapsinnehåll bakom. Ett tydligt tecken på att vi inte tycker att man kan sitta still och se på hur det utvecklas är väl att vi bjuder in till gemensamt arbete med skogsindustrin. Detta gör vi för att se till att vi inte bara är konkurrenskraftiga nu utan också om 10, 15 och . Och är frågan om kompetens- och kunskapsförsörjningen alldeles central. Låt mig peka på mycket intressanta satsningar som jag tror pekar åt helt rätt håll. Ta till exempel Mittuniversitet, vårt senaste universitet, som i har integrerat sin forskning och utveckling så att den ligger väldigt nära industrins forskning och utveckling. Både i den fria forskningen och i den direkt tillämpade industriforskningen kommer man då nära varandra så att man kan befrukta varandra. De frågeställningar som finns i industrin förs in i , och den kunskap som finns i förs ut till industrin. Det är ett mycket bra arbetssätt som lägger grunden till att man kan vara skicklig både i själva träproduktionen och i den viktiga pappersindustrin i . Ett annat exempel är det arbete vi har gjort med att stärka industriforskningsinstituten. var de väldigt splittrade, svaga. Det var svårt att få gehör på ett europeiskt plan. Vi gav från regeringens sida ett tydligt mål vi deläger ju dem tillsammans med industrierna att vi vill se sammanslagningar, starkare och bredare institut som kan hävda sig europeiskt. Ett av de bästa exemplen vi har är STFI-Packforsk som delägs av industrin och som är mycket framgångsrik i det europeiska perspektivet. De koordinerar nu ett av de största forskningsprogram inom pappers- och skogsindustrin som har genomfört. Där har STFI-Packforsk fått själva ledaransvaret.