prot · GS09101 · 2005-04-08 00:00:00 — Jag konstaterar att varken eller kommenterade någon av de andra frågor som finns i framställningen från riksdagsförvaltningen. har nämligen gjort en framställning till där man begär att få uppdraget att utse ersättare i det ledamotsnära rådet och att ersättarna dessutom ska få arvode när de tjänstgör, såsom ersättare som tjänstgör i andra uppdrag inom får. Man har också begärt en förändring i instruktionen. Det handlar om att man helt enkelt vill få möjlighet att på ett modernare sätt avge ekonomisk redovisning i stället för enligt den instruktion till årsredovisning som finns. Utskottet tillstyrker framställningen från riksdagsförvaltningen i sak och i sin helhet. Det har inte varit en komplicerad fråga alls i sig, och det tyckte inte de övriga talarna heller, på annan punkt än just i arvodesfrågan. Det är alldeles logiskt och förväntat att både och vidhåller sina tidigare ställningstaganden. Vi har haft stora debatter för inte så länge sedan just om ledamöternas arbetssituation, där ersättningsfrågan faktiskt var huvudpunkten. Båda föregående talare hänvisar till den undersökning som vi fick presenterad om arbetssituationen för riksdagsledamöterna. Det finns mycket att säga om den, och det är ett spännande material. är det viktigt att vi läser den med rätt sorts glasögon. Den bild som framkom om arbetssituationen är säkert inte alldeles heltäckande. Personligen reagerade jag på att man skulle rapportera tiden bara fram till , men vi vet att många ledamöter har arbetstid både före kl. 7 och efter . Jag satt och visste inte riktigt vad jag skulle kryssa när jag visste att jag hade arbetat långt efter . Där finns många brister, inte bara de som förstås handlar om skillnader i partistorlek. Det är också skillnader i utskottsarbetets tidsåtgång. Vi som är konstitutionsutskottsledamöter vet ju att det särskilt inte är bara några ordinarie utskottstimmar som går åt utan många därutöver. Det finns mycket att säga. Jag vill inte fastna i det, utan det som är vårt uppdrag gäller det här betänkandet. Det är ett litet betänkande på bara nio tio sidor. Det rymmer alltså de två hemställanssatserna om ändringar i arvodeslagen och ändringar i riksdagsförvaltningens instruktion, vilka utskottet tillstyrker. I övrigt när det gäller diskussionen om arvodesfrågan upprepar utskottet det som vi har sagt, och det redogjorde för. Jag kan komplettera med att visst, vi kan diskutera extraarvoden. Jag är inte alls negativ till det på något sätt. Men jag tycker att det finns starka skäl för att ersättarna i ledamotsnära rådet kamrater, kolleger till oss som påtar sig att på vårt uppdrag gå på sammanträden och företräda oss i likhet med andra ersättare ska få sitt arvode. Det tillstyrker vi. När det gäller övriga extraarvoden är det en diskussion som kan återkomma. Men jag tycker att vi kan jämföra med hur det ser ut på arbetsplatser runtom i samhället i övrigt. Den som påtar sig ansvar och uppdrag får extra ersättning. Så ser det ut runtom i samhället. Jag tycker inte alls att det är komplicerat. I dagens läge tillstyrker jag förslaget och det gör även utskottsmajoriteten. Frågan kan återkomma, frågan är under beredning i den meningen att man i det förslag som lades fram från översynsgruppen om inkomstgarantin och så vidare har tittat också på extraarvodena och hur de ska räknas fram. Den frågan är under remissarbete ute i partigrupperna och återkommer till kammaren för diskussion. Frågan om extraarvoden kan alltså återkomma. tycker jag inte att det är svårt att försvara det beslut som utskottet föreslår att ska fatta. 34 () replik: refererar till att på väldigt många andra arbetsplatser ges man ett extraarvode för övriga uppdrag man har. Det kan i och för sig diskuteras vad som är övrigt i en del av de uppdrag som man kan få extraarvode för som riksdagsledamot. Den skillnaden ska då klargöras att på den absoluta majoriteten av arbetsplatser i det här landet har inte arbetarna i månadslön. 35 () replik: Nej, men de av våra kolleger och kamrater som åtar sig uppdrag som kräver engagemang och som kräver tidsåtgång utöver den ordinarie tid som vi lägger ned kan vara värda den här stimulansen och erkänslan för det uppdrag de åtar sig. Det är ju inte några stora ersättningar det handlar om som ersättare i ett ledamotsnära råd. Jag tycker inte att det är svårt att tillstyrka det , utan jag tycker att det är konsekvent och riktigt. Att frågan sedan kan återkomma om hur partigrupperna fördelar ansvaret är självklart. Det är ett ansvar som varje partigrupp har och som jag tycker att min partigrupp försöker att arbeta aktivt med. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 7 § demokrati och kompetens Föredrogs betänkande 2004/05:KU30 demokrati och kompetens. 36 (): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation nr 3, även om jag givetvis står bakom även de övriga moderata reservationerna. politik spänner över ett mycket brett spektrum och berör ofta medborgarna mycket nära. Det framgår även av dagens inte alltför omfattande betänkande. Frågorna om den kommunala demokratin framstår då som särdeles viktiga och betydelsefulla för medborgarna. Det gäller exempelvis minoritetsskydd och försvar för den enskildes integritet och försvar för medborgarna mot olika administrativa övergrepp. Det hindrar inte att åtskilligt fler frågor och aspekter på demokrati är spännande och intressanta. Europafrågorna och deras betydelse för kommunerna måste naturligtvis följas med mycket stor uppmärksamhet framöver. Mycket kan också sägas om de kommunala folkomröstningarna, inte minst efter vad som förevarit i form av brutna vallöften, partiella folkomröstningar och andra omständigheter kring eventuella trängselskatter i . Många som har sagt sig tala för folket har inte vågat fråga folket vad de tycker. I frågan om kommunala folkomröstningar tycks det dock finnas en princip som det råder enighet om, nämligen att det inte är staten som ska diktera om vad eller när en kommun eller ett landsting ska folkomrösta. Den kommunala självständigheten måste även i detta fall försvaras. En annan fråga av vikt i den kommunala demokratin är minoritetsskyddet. Vi menar att den återremissrätt som en minoritet i kommunfullmäktige har också bör skyddas så att majoriteten inte kan rycka undan grunden för återremissen genom att ge helt andra motiv än minoritetens för återremissen och därmed också styra utredningar och annat arbete . Det skulle omintetgöra återremissens syfte. Regeringen bör således utreda frågan och återkomma med förslag till . Av karaktären skydd för minoritet och för enskilda medborgare är också frågan om krav på verkställighetsförbud för överklagade kommunala beslut. Bakgrunden är naturligtvis att så länge ett överklagande inte är avgjort och i vissa fall kan det röra sig råder det stor osäkerhet, och i vissa fall blir det inte praktiskt möjligt för den som får sitt överklagande bifallet att bli tillgodosedd beroende på att åtgärder som inte går att återkalla redan vidtagits. För den enskilde medborgaren kan en sådan situation bli mycket förödande. En översyn av dessa förhållanden är därför angelägen. En förändring av bestämmelserna skulle förhoppningsvis även få konsekvensen att överklaganden skulle bli snabbare avgjorda, vilket vore till fördel både för den överklagande och för respektive kommun. Att, som är fallet, behöva vänta på det slutliga utfallet av ett överklagande är inte förenligt med hög samhällseffektivitet. Vad sedan gäller kommunala bolag är det viktigt att de med sina i många fall, beroende på den kommunala beskattningsrätten, mycket starka finansiella positioner inte på olika sätt missbrukar sin ställning. Mycket talar för att verksamhet ska bedrivas i förvaltningsform, därför att det ger den öppenhet och den insyn som vi alla vill ha. Kommunerna bör sålunda inte ha möjligheten att ge koncernbidrag som medför att verksamheter får finansiera andra verksamheter som saknar samband med de ursprungliga verksamheterna. Exempel har funnits på energiproduktion som i praktiken fått finansiera kulturlivet i kommunen. Inte heller samarbetsformer mellan enskilda företag och kommunala bolag, som gör det svårt för att inte säga omöjligt att följa och kontrollera den kommunala aktiviteten, är acceptabla, och de bör naturligtvis ses över. har vi de kommunala bostadsbolagens verksamhet och kompetensgränser, som ju är speciella. De bör preciseras och förtydligas för att det ska bli möjligt att följa denna verksamhet. Den kommunala demokratin behöver ständigt övervakas och revideras, och försvaras. Det är anledningen till att jag inledningsvis yrkade som jag gjorde. 37 (): Det kanske är bäst att vara tydlig från början här och förklara att det här kommer ytterligare ett förenklat motionshanterande. Det är på demokratins område. Vi behandlar bara de frågor som inte har behandlats tidigare om det skulle dyka upp något ämne som jag inte har berört. Man måste ändå säga att det är en rik variation av frågor som tas upp i det här betänkandet. En fungerande demokrati förutsätter ju att människor är delaktiga, och då handlar det inte om att människor ska vara delaktiga , när det är val, utan också mellan valen. Här har vi alla en väldigt viktig roll att fylla. Det gäller verkligen att ge människor anledning att engagera sig på många olika sätt. En redovisad undersökning visar till exempel att riksdagsledamöter blivit mer aktiva när det gäller kontakten med väljarna, och det borde förstås vara helt naturligt. All offentlig makt i utgår från folket. Så säger grundlagens portalparagraf. Men all makt ska inte för den sakens skull vara offentlig. Och den offentliga makten får inte vara oinskränkt. I ett liberalt samhälle garanteras den enskilda människan en privat sfär med självbestämmande och valfrihet. Vid sidan av den så kallade etablerade partipolitiken kan vi se andra former för folkligt engagemang växa fram. Det har blivit allt vanligare med tillfälliga opinionsrörelser, nätverk och intressegrupper vilka i sig är ett tecken på politisk mobilisering. Men av tillfälliga nätverk och intressegrupper är det svårt att utkräva ansvar. Det kan egentligen bara ske i en modell som bygger på någon form av partier med förtroendevalda som redovisar program och sakståndpunkter. För att förtroendevalda ska kunna fullgöra sina uppdrag krävs det fungerande spelregler. Det finns exempel på regelverk som skapats för att underlätta och förtydliga men där det verkligen visat sig att det blev precis tvärtom. Då tänker jag på tillägget i kommunallagen, som ger en minoritet i en fullmäktigeförsamling rätt att få till stånd en återremiss. Den nya ordningen, rätt använd, ger större möjligheter för samråd, ekonomiska analyser och fördjupad demokrati. Dessvärre, måste man säga, finns det exempel som visar att den återremiss som en minoritet kan få till stånd görs helt betydelselös genom att majoriteten, genom ett beslut med enkel majoritet, driver igenom en helt annan motivering till återremissen än den som minoriteten avsett. Det finns ett antal exempel hämtade från södra delen av vårt avlånga land som visar hur fel det kan bli när lagstiftningen inte riktigt hänger samman. Det är också därför vi i tillsammans med , vill att regeringen ska utreda frågan och återkomma till med förslag för att det inte ska vara så att en återremiss kan göras helt verkningslös. För att människor ska kunna känna förtroende för välfärdstjänster som finansieras med offentliga medel är det viktigt att människor får klarhet i vad de kan förvänta sig. Det är till exempel inte alls särskilt ovanlig att en kommun höjer skatten med motiveringen att äldrevårdens kvalitet ska förbättras. De äldre och deras anhöriga märker dock inte av någon särskild förbättring över huvud taget. Det är lätt att förstå att det väcks både förakt och misstro i en sådan situation. Ett tydligt sätt att ge medborgarna större makt när det gäller att utvärdera kvaliteten på välfärdstjänster skulle kunna vara en modell med så kallad medborgarkontrakt, där människor genom ömsesidig dialog klart och tydligt får klart för sig vad de kan förvänta sig och där de får kompensation när målen inte uppfylls. Den offentliga verksamheten måste koncentreras till det som är allra viktigast, sådant som inte kan utföras bättre av andra. En annan självklarhet är förstås att offentlig verksamhet ska drivas med full öppenhet och insyn för medborgarna. Här måste man säga att de kommunala bolagen är en verklig avart. Ett beslut som fattas i ett kommunalt bolag kan inte överklagas. I bolaget gäller aktiebolagslagen, vilket innebär att det är de affärsmässiga intressena som väger tyngst. Kommuner som bildar koncerner där pengar flyttas hit och dit mellan bolag försvårar ytterligare. Avslutningsvis, herr talman, vill jag säga att utgångspunkten måste vara att all makt inte ska vara offentlig och att den offentliga makten inte får vara oinskränkt. Slutligen vill jag yrka bifall till reservation 3. I detta anförande instämde och (båda fp). 38 (): Betänkandet handlar om demokrati och kompetens. Jag kan väl säga att den svenska grundlagen egentligen inte ger så stort utrymme åt den kommunala självstyrelsen. Det är ett bekymmer. Det behandlas i och för sig inte i det här betänkandet, men egentligen borde man fundera vidare på att förstärka den kommunala kompetensen. Det är ju så att väldigt många av de uppgifter som ligger på kommunerna är statligt bestämda, och det blir inte mycket kvar av restpost för demokrati, så att säga. Det är en stor och viktig fråga som förhoppningsvis kommer att hanteras av den nu tillsatta . Det vet vi ju inte än eftersom regeringen inte vill ge de här direktiven. Man skulle invänta synpunkter på om det behövdes grundlagsförändringar eller inte. Vår bedömning är att det behövs. Vi har inte så många motioner i det här betänkandet. Vi har några väsentliga motioner som behandlas i den förenklade ordningen. Jag skulle vilja instämma i de tidigare synpunkterna när det gäller reservation 3, som jag också instämmer i bifallsyrkandet till, när det gäller återremissyrkanden. Jag ska inte orda så mycket om detta. Jag vill bara ta upp en synpunkt när det gäller folkinitiativet till kommunala folkomröstningar. Det har det funnits en majoritet i den här kammaren för att man ska utreda. har den här frågan hänförts till . Då kan jag säga att vi var flera stycken som motsatte oss att detta skulle ligga på , utan det skulle hanteras i särskild ordning. Men ligger det där, och då får vi acceptera att det är på det sättet. är det så att vissa partier vill framstå som mer vänliga till folkinitiativet än andra, och då kan man lägga reservationer. Det är ju faktiskt fritt för att behandla de här frågeställningarna i delbetänkandet. Vi hoppas att det kan fungera på det sättet inom utredningen så att vi snabbt kan få ett underlag för det här med folkinitiativ. 39 (): Den enskilda medborgaren, den enskilda människan, är naturligtvis utgångspunkten och måste vara en grund för vårt arbete. Att ge människor möjligheter och förutsättningar att förverkliga sina livsdrömmar måste vara centralt för den offentliga verksamheten. Den offentliga verksamheten är enligt dagens grundlag ordnad på ett sätt som gör att mycket makt, all offentlig makt, hamnar i denna kammare att fördelas till andra från vår horisont. Vi har från sida uttalat att vi vill förändra dagens ordning och vill ha en annan struktur som byggs underifrån med en tydlig offentlig makt byggd på att varje nivå har en stark självständighet och att varje nivå har förutsättningar både ekonomiskt och beslutsmässigt i övrigt att avgöra de frågor som ligger i det egna hägnet. Det skulle göra att den kommunala självstyrelsen och den lokala och regionala demokratin kraftfullt förstärktes och gavs ett reellt innehåll. Från vår sida ser vi att det är så att säga det ena benet för att utveckla vår demokrati, att federalisera . Det andra är att vara tydlig när det gäller att utveckla det civila samhällets utrymme. är det så att många frågor som mycket väl skulle kunna lösas i det civila samhället tas om hand av den offentliga verksamheten eller marknaden, för den delen. Vi vill ge förutsättningar för det civila samhället, som är grunden för hela vårt samhälle, att växa. Vi vill ge utrymme för den sociala ekonomin att få goda förutsättningar att utvecklas. Det pekar vi på i reservation 6, som gäller punkt 12, som jag yrkar bifall till. Det handlar om att ta vara på en stark tradition i , om det civila samhället, och att ge förutsättningar för det. Det är så att säga ett ben som saknas i vårt utredningsarbete just . ser över den offentliga strukturen, ser över det gemensamma ramverket, men vi har ingen som fokuserar på och ser på det civila samhällets rum. Och vi vill att man också jobbar med dessa frågor. Det pekar vi på i reservation 6 och som gäller punkt 12. För övrigt, herr talman, vill jag peka på några andra motioner som behandlas i detta betänkande. De berör några av de frågor som ligger på bordet . I betänkandet tas också upp en rad andra spörsmål som naturligtvis är av stort intresse. Men i den här delen vill jag peka på demokratiexperimenten som tas upp under punkt 1. Vi har sett att det finns behov av att utveckla vår demokrati och att bejaka demokratiexperiment, inte bara sammanläggningar av kommuner, vilket verkar vara regeringens nuvarande modell. Vi vill alltså att man tydligt från denna kammare ska peka på behovet av att ge utrymme för mångfald när det gäller att utveckla vår demokrati. Det skulle kunna vara ett led i att ge debatten kraft när det gäller vår kommande grundlagsöversyn också. Ytterligare frågor i detta sammanhang är naturligtvis återremissförslaget som behandlas under punkt 6. Beträffande den punkten har , en gemensam reservation, nämligen reservation 3. Den yrkar jag också bifall till. Det är en ofullkomlighet såsom denna kammare har beslutat att man i lokala fullmäktigeförsamlingar eller i ska kunna gå in och med majoritetsbeslut avgöra vad som har varit syftet med ett återremissyrkande från en minoritet. Det är inte en rimlig ordning, och det bör vi rätta till. När det gäller kommuners inflytande i Europafrågor pekar vi i ett särskilt yttrande på just vikten av att vi i en ny ordning så att säga för vår samhällsorganisation tar fasta på det lokala och regionala självstyret. Vi tycker att man i grundlagsöversynen borde titta på möjligheterna att inrätta också en andra kammare i detta parlament som mycket väl skulle kunna vara baserad på en representation från den lokala och regionala nivån. Det skulle ge ett delinflytande eller medbestämmande makt i de frågor som handlar om vår gemensamma Europapolitik som i mångt och mycket också berör den lokala och regionala nivån. Dessutom är det naturligtvis intressant att fundera på dessa frågor i ett läge då vi har ett nytt fördrag i vardande där de nationella parlamenten ges ett nytt inflytande. Med detta vill jag bara konstatera att vi självfallet står bakom samtliga våra reservationer i betänkandet, men jag nöjer mig med att yrka bifall till reservationerna 6 och 3. 40 (): det var innan herr talman blev talman lade den riksdagsmannen fram ett förslag om att det skulle utlysas en folkomröstning om införandet av allmän rösträtt. Detta förslag avslogs. Så här lite efteråt vet vi varför det avslogs. De som då hade makten i samhället ville inte dela med sig av den till de stora folklagren genom att införa allmän och lika rösträtt eftersom de visste att det skulle leda till ett rättvisare samhällsskick, jämlikhet, arbetares rättigheter och också kvinnors rättigheter. Det ville man inte. Men givetvis kunde man inte föra fram sådana argument ens då i kammare. I stället sade man: Allmän och lika rösträtt kan inte införas eftersom det, mina vänner, skulle strida mot representativa statsskick. Argumentet känns igen. Just argumentet att direkta former av inflytande från folket, direkt demokrati, på något sätt skulle stå i motsatsställning till ett representativt styrelseskick eller en representativ demokrati har funnits med i debatten. Den demokratisyn som jag och de gröna företräder är av ett annat slag. Vi menar att inslag av direkt inflytande från medborgarna, direkt demokrati, är ett komplement till de valda församlingar som alla numera är med och väljer. En riktigt levande demokrati är en demokrati där människor har möjlighet att vara delaktiga och också direkt påverka de beslut som fattas. Vår grundsyn är att alla beslut som du påverkas av ska du också ha möjlighet att påverka själv. Det är långt dit, men det blir inte närmare för att vi aldrig börjar gå. Det har förflutit tid sedan den riksdagsmannen lade fram sitt revolutionerande förslag om allmän och lika rösträtt. Vi fick igenom den allmänna och lika rösträtten. Människors kamp ledde till det. Sedan fick kvinnor också rösträtt. Kvinnornas och männens kamp, de män som var med dem, ledde till det. Efter det har demokratins former med vissa förändringar sett ungefär likadana ut, trots att medborgarna i vårt land har förändrats. Man går i skola längre, man utbildar sig mer, man reser mer, och man har troligen större förståelse för komplexa orsakssammanhang och kan se större bilder. Vi har fungerande medier och en granskning av makten. Även om den ibland kan kritiseras vet vi att människor är betydligt mer insatta än vad de hade möjlighet att vara . Trots det har demokratins former inte utvecklats på samma sätt. Det vill vi ändra på, bland annat genom införande av folkinitiativ, möjligheten att kräva folkomröstningar. Det som vi i samlar under begreppet folkomröstningar är i själva verket, åtminstone i en internationell kontext, flera saker. har vi den lag som säger att kommunfullmäktige ute i landet kan utlysa en folkomröstning, vilket har skett ett 70-tal gånger. Vi har också den lag om folkinitiativ som innebär att fullmäktige kan besluta om en folkomröstning om av kommunens röstberättigade invånare kräver det. Det är just det här att själva beslutet att hålla en folkomröstning eller ej fortfarande ligger på de folkvalda politikerna när man utnyttjar initiativrätten som har gjort lagen om folkinitiativ till tandlös och urholkad snarare än att den har stärkt den lokala demokratin. Av de över 80 initiativ som kunde ha lett till en lokal folkomröstning har bara fem genomförts. Fullmäktigeförsamlingarna har haft några ständigt återkommande skäl att avslå begäran: att det inte ligger inom den kommunala kompetensen, att frågan ligger fel i tiden, att det blir svårt att formulera alternativen och så vidare. Ni kan själva tänka er vilket antiklimax för det lokala engagemanget det är om man har samlat namn, fått stöd av av kommunens invånare och på ett fullmäktigemöte får sin begäran om en folkomröstning avslagen. Detta sker trots att det finns så många goda skäl för folkomröstningar och lokala folkinitiativ. De principiella skälen de som lämnar makt till representanter ska också ha möjlighet att ta tillbaka den makten. Vi är inte något frälse som har kommit från ovan. Vi är valda av väljare som har satt oss här och därmed också har rätt och möjlighet att överpröva våra beslut. Det sker genom allmänna val till de här församlingarna men också, tycker jag, genom möjlighet att kräva en folkomröstning i en enskild fråga där de inte känner att vi representerar dem på det sätt som de önskar. Det gäller de demokratiska skälen. När jag gick hit till såg jag en liten skylt där det står: Demokrati betyder folkstyre. Varför är det då inte folket som styr? Det är en provocerande fråga som är menad att få folk att tänka till. Men den pekar på det avstånd som många människor upplever till den politiska makten och på den känsla av maktlöshet som finns i samhället. Det finns en känsla av att man inte kan påverka de beslut som fattas här inne eller i kommunfullmäktigeförsamlingarna runtom i landet. En möjlighet att kräva och få igenom folkomröstningar skulle kunna vara ett sätt att överbrygga den klyftan. Dessutom finns de rent praktiska argumenten.