prot · GT0950 · 2005-12-13 00:00:00 — Har regeringen resonerat om hur man ska agera i de här frågorna för att verkligen trycka på och åstadkomma en förändring i verkligheten och inte bara i de lagar som stiftas men har så uppenbart svårt att implementeras? Signalerna går ju snarare i motsatt riktning när man får rapporter från vardagen för många i . Vad avser ministern och regeringen att göra i de här delarna? Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2005/06:127 om förhållande till Hamas 49 Utrikesminister (): har bett mig att redogöra för olika aspekter av den svenska politiken i förhållande till den palestinska organisationen . Regeringens grundläggande inställning till Hamas är tydlig. och övriga EU anser att Hamas är en terroristorganisation och kräver att organisationen upphör med vålds- och terroristhandlingar samt erkänner rätt att existera. Så länge Hamas inte gör detta kommer regeringen inte att betrakta organisationen som en legitim partner i fredsprocessen. De lokalval som har hållits i de palestinska områdena har resulterat i att några kommuner nu styrs av borgmästare med Hamasanknytning. Flera av EU:s medlemsstater, inklusive , har biståndsprojekt i några av dessa kommuner. Genomförandet av projekten nödvändiggör vissa kontakter med kommunledningarna, till exempel då ett projektavtal ska förlängas. EU har enats om att den här typen av tekniska kontakter är acceptabla. I sammanhanget ska understrykas att de svenska biståndsmedlen inte kanaliseras via kommunförvaltningarna eller kommer förvaltningarna till del. Projekten är enbart avsedda att förbättra levnadsförhållandena för Gazas befolkning. Terroristhandlingar främjar inte det palestinska folkets intressen. De militanta grupperna måste lägga ned vapnen och acceptera demokratiska spelregler. Den palestinska myndigheten måste kraftfullt bekämpa terrorism genom att arrestera och lagföra terroristmisstänkta i betydligt större utsträckning än vad som sker . Detta framhåller regeringen kontinuerligt i våra kontakter med företrädare för den palestinska myndigheten. ger EU betydande stöd till omvandlingen av den palestinska civilpolisen. EU:s insats, EU COPPS, har varit framgångsrik och kommer att utökas från åtta till ca 30 personer . bidrag till EU COPPS är betydande. Missionens biträdande chef är svensk. Ytterligare svenska poliser kommer sannolikt att sekonderas till missionen i samband med dess utvidgning . Beslut om bidrag om ca till insatsen har fattats. En effektiv palestinsk polis kommer att ha större möjligheter att bekämpa terrorism. Så länge Hamas är upptaget på EU:s lista över terroristorganisationer kommer dess medlemmar inte att bjudas in till seminarier eller andra evenemang som arrangeras av regeringen. 50 (): Jag vill börja med att tacka utrikesminister för svaret. Jag håller visserligen inte med om att EU COPPS med 30 poliser är en stor insats, men vi kan återkomma till det. På den arabiska tv-kanalen hemsida genomfördes en opinionsundersökning om vem som skulle efterträda som palestiniernas ledare. Med ett underlag på ungefär hundra tusen personer från hela svarade att de ville ha den islamistiska organisationen som ledare för palestinierna. Det här är skrämmande fakta. Vi ska dock komma ihåg att det är svårt att bedöma hur representativt resultatet är, framför allt därför att undersökningen har genomförts i länder som saknar yttrande- och åsiktsfrihet. Intressantare är att utrikesminister uttryckt att hon vill se Hamas ställa upp i de kommande palestinska valen, utan att för den skull ge uttryck för en önskan om att Hamas också vann. Möjligen följde detta socialdemokratiska semilegitimerande förhållningssätt till Hamas av att , Hamas representant i , strax i en av våra större kvällstidningar hade sagt att hans organisation nu ville ha fred. Innan Socialdemokraterna tar initiativ till att göra Hamas, listat som terrororganisation av både EU och , till en mer politiskt rumsren organisation tycker jag dock att det kan vara värdefullt att känna till vad Hamas är och på vilka värderingar organisationen baseras. De principer som Hamas verkar i enlighet med framgår av organisationens slogan som står skriven i dess stadgas artikel 8: är målet, Profeten är förebilden, är konstitutionen, Jihad är vägen, och att dö för är den högsta tron. Det är även utifrån dessa grundpelare som varje fredsutspel från Hamas måste ses och bedömas. Hamas är en förkortning av Harakat al-Muqawama al-Islamiyya, som på arabiska betyder Islamiska motståndsrörelsen. Det är den största palestinska muslimska fundamentalistiska organisationen, som också bistår palestinierna med bland annat social välfärd, sjukvård och fritidssysselsättning för barn och ungdomar. Man gör med andra ord många bra saker också. har och studerat och avslöjat systematiken i hur olika terrorgrupper döljer sina aktiviteter bakom välgörenhet och sociala och politiska täckmantlar. Det har också avslöjats hur ekonomiskt stöd kanaliseras genom bland annat hjälporganisationer. Hamas är en av de organisationer som fortfarande kan arbeta förhållandevis fritt utomlands, som i , eftersom många bedömare anser att Hamas består av olika fraktioner. Några av dem utför det här värdefulla sociala hjälparbetet. För vissa regeringar och anhängare av den palestinska saken passar det att göra en sådan här uppdelning. Framför allt tjänar det ju Hamas intressen. Den framlidne grundaren av Hamas, schejk , förklarade : Vi kan inte separera vingarna från kroppen. Om vi gör det kommer kroppen inte att kunna flyga. Hamas utgörs av en enda kropp. Utifrån Hamas synpunkt går det alltså inte att skilja den här sociala hjälpverksamheten, som bedrivs av en gren, från den politiska grenens ideologiska beslut eller från den militära grenens terrorattacker. Grenarna är ömsesidigt beroende av och sammanflätade med varandra. Välgörenhetskommittéer, moskéernas koranskolor, studentföreningar, sportklubbar, sommarläger och andra organisationer som Hamas driver är alla knutpunkter där palestinier, kvinnor och män i olika åldrar, rekryteras för en plats i organisationens dawa kall säger man på svenska. På det sättet, genom den här sociala hjälpverksamheten, köper sig Hamas både politiskt, ideologiskt och praktiskt stöd från palestinierna. Det här är ett tydligt exempel, anser jag, på manipulation. Jag är glad över att svarar att regeringen inte står bakom den här typen av inbjudningar, som har skett i . Men även om den socialdemokratiska regeringen inte bjuder in Hamasanhängare står ju SSU och bakom en sådan inbjudan. Hur ställer sig utrikesministern till det och vad är förklaringen? 51 Utrikesminister (): Jag tycker att det är viktigt att vi har en möjlighet i vårt land att organisera oss i olika organisationer och bedriva aktiviteter av olika slag. Regeringen styr inte vårt väldigt omfattande föreningsliv och de politiska aktiviteter som förekommer i vårt land eller kulturella eller av vilket slag det vara månde. Därför tycker jag att det är varje organisations sak att själv avgöra på vilket sätt man vill arbeta för att påverka utvecklingen i världen i något avseende. Regeringen måste stå för vad den står för, och regeringen tar ansvar för vad myndigheterna gör och hur vi använder våra skattemedel. Men därutöver agerar vi inte för att styra det civila samhället i . 52 (): Även om inte regeringen styr över det civila samhället är det ju fortfarande så att det här också är organisationer som våra skattepengar går till. Riktigt håller jag därför inte med. Jag är fullt medveten om att det här är svåra frågor, både för att de är mångfasetterade och för att de väcker många starka känslor. Men om inte regeringen är tydlig och säger ifrån på skarpen att vi inte accepterar det här, vem ska då våga ta avstånd från de här extremisterna? har vi ju alla kunnat höra och läsa om hur extrema budskap sprids i framför allt en del moskéer. Man säljer kassetter med antisemitiskt budskap. Man riktar det här mot de förhatliga judarna, som de säger. Varför är inte regeringen tydligare i det här? Varför är det inte så tydligt när det gäller hets mot just den judiska folkgruppen? Vi är ju bra på att vara tydliga mot andra när det gäller hets mot folkgrupp. Det är ett fullständigt oacceptabelt agerande från extrema muslimer. Det kan inte gagna någon, vare sig moderata muslimer, judar eller kristna. Det är för alla de här människornas skull som det är så viktigt att tydligt ta avstånd från extrem islamism och visa att vi inte tolererar den här sortens uttalanden i en demokrati som . Hamas är ju även officiellt uttalade motståndare till fredssamtal och internationella konferenser. De säger: Fredsinitiativ, de så kallade lösningarna och internationella konferenser för att lösa det palestinska problemet, står alla i strid med vad den islamiska motståndsrörelsen Hamas tror på. Sådana konferenser är inget annat än medel att utse otrogna som medlare i islams land, och sedan när tror vi på att de otrogna skulle ge rättvisa åt de troende? Det här kommer från deras artikel 13. Även om Hamas just nu i ord och handling tar avstånd från våld kan de bara göra det , ett så kallat krigsuppehåll. Hamas överger ju inte sina grundpelare eller jihad, för att nå sitt mål och upprätta en islamsk stat mellan och . De överger inte heller den antisemitism som de förespråkar i enlighet med tidiga islam och wahabism. Det är ganska enkelt, för Hamas biter sig själva i svansen. Om de skulle ge upp sina grundpelare och jihad som ett hot för att nå sitt mål betyder ju det att de upphör att existera. En sådan utveckling förefaller det inte finnas något intresse för vare sig hos Hamas eller bland de palestinier som organisationen försörjer. Jag tycker att vi borde ha fått tillräcklig kunskap om den här typen av rörelser, som inte tillåter olika människor att existera. Men någonstans verkar det fortfarande som att vi inte riktigt vill se sanningen ens . Vi borde ha lärt oss av 1930-talets misstag. Synen där vi ger bistånd till de här organisationerna, om än indirekt, är högst semilegitim, och det är verkligen något vi måste ta avstånd från. EU och måste vara mycket tydliga i den här frågan. Hamas måste erkänna att existerar, precis som också sade i sitt svar, och att de har rätt att göra det. Men det krävs också att man ger uttryck för det både i partiprogram och i praktiken. Man måste lägga ned vapnen och börja förhandla. Om det skulle bli verklighet skulle det ju också ställa mycket högre krav på . Även från deras sida krävs det då att man vågar tala och förhandla med varandra. Därför vill jag fråga utrikesministern: utrikesministern att det är acceptabelt med så kallad teknisk kontakt trots att detta egentligen är förbjudet enligt FN-resolutionerna? Det ska inte vara något aktivt eller passivt stöd. Då vill jag veta om definitionen teknisk kontakt. Det måste väl ändå vara en form av indirekt stöd? 53 Utrikesminister (): Varken eller EU ger bistånd till Hamas vare sig direkt eller indirekt. Det bistånd som vi ger går till det palestinska folket för att skapa förutsättningar för dem till ett bättre liv. Jag tror att den är mycket tydlig, och att EU i sin helhet är mycket tydligt, i att ta avstånd från terroristorganisationen . Alla yttringar som handlar om hets mot folkgrupp, för jag tror att det var det menade att regeringen inte tog avstånd från, tar vi givetvis avstånd från mycket tydligt. Jag är lite förvånad över det påståendet. Det som EU har kommit fram till, och det som kallas teknisk kontakt, gäller att säkerställa de bidrag vi ger till människorna i . Det gäller de palestinska barnen, de sjuka och gamla och att få samhället att fungera. krävs detta när det finns människor som har blivit valda och som har anknytning till Hamasrörelsen. De behöver inte själva vara aktiva i Hamasrörelsen men har någon relation. är de valda i demokratiska val och företräder kommunen. Vi måste gå via dem för att kunna ge bistånd till det palestinska folket. Men jag vill understryka att det här inte på något vis innebär något bistånd, vare sig direkt eller indirekt, till Hamas. 54 (): Jag vet, utrikesministern, att det är ett problem. Det är bekymmersamt när Hamas blir valda i de lokala församlingarna och vi på något sätt ändå måste ha en dialog med dem eftersom vi måste acceptera att de är demokratiska valda. Jag är medveten om det, men vad jag är ute efter är att vi därigenom måste vara ännu tydligare. Om vi ska kunna fortsätta med vårt bistånd måste vi också ännu tydligare uttala att vi inte accepterar den här formen. Vi önskar alla att Hamas i stället ska bli renodlat politisk och lägga ned sina vapen. Det är ju det som är målet. Men Hamas illustrerar mycket väl problemet på något sätt med att både vilja ha kakan och äta den, det vill säga att så länge man inte är beredd att förkasta den väpnade kampen, som i slutändan handlar om att utplåna och införa en islamistisk stat och i stället satsa på politisk kamp, kvarstår problemet. Argumentet att det för den palestinska myndigheten inte är möjligt att pressa Hamas och egentligen i ännu högre grad det islamistiska Jihad har ett visst fog. Men det får ändå från vår sida inte råda något som helst tvivel om vad den långsiktiga lösningen är för att på allvar kunna ta del av och vara en del av den politiska kontexten. Det innebär ett fullständigt uppgivande av terror och väpnade aktioner. Man måste få till ett palestinskt vägval. Och kan man inte sköta det själv, anser jag att vi måste hjälpa till med det i mycket större utsträckning än . Det får inte vara några halvmesyrer. Det hjälper nämligen inte och inte palestinierna heller tvärtom. Just därför är det så oerhört viktigt att riksdag, regering, alla demokratiska partier och våra föreningar och skolor i visar vad vi vill och är tydliga i vårt avståndstagande från Hamas och sådana här extremistorganisationer över huvud taget. Vi behöver hjälpa det palestinska folket mycket mer än . Och jag skulle vilja se att det gick mer resurser dit. Men måste det göras ännu kraftigare uttalanden när det gäller dessa extremgrupper. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2005/06:147 om stöd till 55 Utrikesminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att sätta press på den colombianska regeringen att minska antalet internflyktingar samt vilka nya utvärderingar jag har gjort av avmobiliseringsprocessen. Internflyktingsituationen i är bland de värsta i världen, den näst största internflyktingsituationen efter , och situationen för flyktingarna är oerhört svår. Antalet internflyktingar ökar , vilket är mycket oroande. Tyvärr kommer denna situation med största sannolikhet att fortsätta så länge den väpnade konflikten inte fått någon lösning. Jag delar oro, vilket också framförs i vår kontinuerliga dialog med den colombianska regeringen. gör mycket för att stödja de organisationer som arbetar för internflyktingarnas rättigheter genom att förebygga att människor tvingas fly, ge humanitär hjälp och bidra till att få till stånd långsiktiga lösningar. Framför allt ges stöd till en rad internationella organisationer (UNHCR, OCHA, UNHCHR, WFP, ICRC) liksom det nationella ombudsmannaämbetet och svenska organisationer på plats i . har spelat en avgörande roll i etablerandet av såväl UNHCHR:s kontor som UNHCR i landet. Båda dessa organisationer har med svenskt stöd utvecklat mycket innovativa sätt att arbeta inom sina respektive mandat bland annat med preventiva åtgärder och skydd. Jag skulle också vilja framhäva vårt aktiva politiska arbete med att främja respekten för humanitära principer och mänskliga rättigheter. utvecklingssamarbete med är inriktat på fred, mänskliga rättigheter och humanitär hjälp. Fred är en förutsättning för att få till stånd en lösning på internflyktingarnas situation. har stött den OAS-mission som syftar till att verifiera avväpningsprocessen i . Det svenska stödet avser en expert som ingår i verifieringsmissionen. Vidare stöder den Interamerikanska kommissionen för mänskliga rättigheter i dess rådgivande funktion till OAS-missionen. OAS-missionen har getts ett mandat av de övriga medlemsländerna i OAS att verifiera processen i . Jag är övertygad om att internationell verifiering är avgörande i freds- och avväpningsprocesser oberoende av var de äger rum i världen, så också i . Om en av de tre väpnade grupperna kan förmås att lägga ned sina vapen och återintegreras i det civila samhället har kommit en bit på vägen mot minskat våld och fred. Vi verkar i vårt fredsbyggande arbete för att få till stånd en förhandlingslösning på konflikten och att samtliga illegala väpnade grupper ska förmås att lägga ned sina vapen. Samtliga berörda är överens om att avväpningen av paramilitären lett till minskat våld i landet. Drygt 11 000 paramilitärer har avväpnats. Paramilitären är också i allt minskande omfattning ansvarig för att människor tvingas fly. Vi följer och utvärderar den pågående processen ständigt. har vi i samarbete med den nederländska regeringen låtit två oberoende freds- och konfliktforskare utarbeta en rapport om OAS-missionen. Deras slutsats är bland annat att OAS-missionen är i behov av fortsatt stöd då den representerar en unik multilateral närvaro i den avväpningsprocess som pågår. skulle gärna se ett ökat engagemang för missionen, framför allt från OAS egna medlemsländer men också från övriga EU för att ytterligare förstärka missionen. och har fattat beslut om stöd till missionen, och flera andra länder har utlovat stöd. Regeringen för kontinuerligt, via våra ambassader, en nära dialog med berörda på OAS i och i om missionens arbete. Vidare förs en nära och intensiv dialog med svenska enskilda organisationer såväl i som i . 56 (): Tack för det svar som jag har fått. Jag har aldrig någonsin tvivlat på att regeringen har de bästa ambitionerna med det svenska stödet till och att det ska leda till respekt för humanitära principer och mänskliga rättigheter och att arbete är inriktat på fred och hjälp. Men det är tråkigt att det mesta i svaret talar om stöd till olika organisationer, nationella och internationella organisationer, och inte om vad som verkligen händer i , till exempel hur människor utsätts för våld och måste fly från sina byar. Den stora avmobiliseringsprocessen i har som mål att helt avmobilisera paramilitären . Den processen är väldigt svår, och det finns inga garantier för att den ska lyckas, men den måste givetvis fortsätta. Hur har det då gått ? Det undrar jag om utrikesministern kan ge mig något svar på. Enligt utrikesministern är alla berörda överens om att avväpningen av paramilitären har lett till mindre våld, att drygt 11 000 paramilitärer har avväpnats och att våldet har minskat. Det är siffror som jag känner igen från när jag var i tillsammans med fem andra personer från . Jag upplever det som om man från den colombianska regeringen inte är helt sanningsenlig när man talar om det minskade våldet och den framgångsrika avväpningen. träffade jag representanter för den colombianska internflyktingorganisationen . De talar om en helt annan situation. De berättade att avmobiliseringen är en fråga som upprör FN:s representation i . människorättsorganisation talar om att antalet internflyktingar har ökat kraftigt . 2005 blev 153 463 colombianer tvungna att fly från sina hem på grund av paramilitären och den väpnade konflikten. Dessa siffror som jag har fått från människorättsorganisationer stämmer inte alls med den information som utrikesministern ger om att avväpningen av paramilitären har lett till minskat våld i landet. säger att om man kan förmå en av de väpnade grupperna att lägga ner sina vapen så har man kommit en bit på väg mot ett civiliserat samhälle. Man kan naturligtvis säga att det skulle vara bra. Men hur får man en av dessa tre grupper att lägga ned sina vapen? Vem har sådan kraft att man har förmåga att göra det? Jag tvivlar på att vare sig paramilitärer eller Farc har det, möjligen regeringens militära trupper. Jo, jag tror att vi precis som måste villkora vårt stöd. Den colombianska regeringen avvisade ju det lagförslag som har ett brett politiskt stöd och som kunde ha fungerat som det legala ramverk som omvärlden villkorat för stöd till fredsprocessen. I stället presenterades ett lagförslag som FN:s kontor för mänskliga rättigheter inte anser vara tillräckligt och inte heller seriöst. Därför tror jag att ett tydligt villkorande av det fortsatta stödet till avmobiliseringen och fredsprocessen måste formuleras av den . Ministern säger att gärna skulle se att ökat engagemang för missionen, framför allt från OAS egna medlemsländer, men också från övriga EU. Varför är det då så få länder som stöder missionen? Är det något som ministern kan svara på? 57 Utrikesminister (): sista fråga hänger faktiskt ihop med vad började sitt inlägg med, nämligen att det här är en svår process. Det är egentligen väldigt svårt att bedöma hur framgångsrik den kan bli. Det är skälet till att många fortfarande iakttar det som har skett och följer de utvärderingar som görs. Alltfler inser att det här ändå kanske är en möjlighet till att bekämpa den våldsamma situationen i . Därför är det nu flera länder som intresserar sig för att delta i arbetet. Jag tror att antalet länder som är engagerade kommer att växa. Det är som sagt var en oerhört svår process, och den har ifrågasatts från många håll. Det är viktigt att den ifrågasätts, och det är viktigt att den utvärderas . Fram till nu tycker vi ändå att vi ser att detta är en möjlig väg. Även om den är svår är det en möjlig väg, och vad är alternativet? Det är de paramilitära grupperna som avväpningen handlar om, men det är andra väpnade grupper som är aktiva. Det är riktigt att internflyktingarna, som jag sade i mitt svar, faktiskt ökar. Det beror på aktiviteter som till exempel gerillan bedriver. Det är paramilitärerna som avväpningen har inriktats på, och det har varit framgångsrikt. Det är naturligtvis svårt att veta exakt om de siffror och uppgifter som lämnas om framgångsrika avväpningar är exakta och korrekta, men i det stora hela ser vi ändå detta som en konkret möjlighet att komma fram för att skapa en mindre våldsam situation i . Det är därför vi anser att det är viktigt att fortsätta stödja den. Som sagt var: Det är alltfler länder som också börjar inse det och ger sitt stöd till den här processen. 58 (): Som sagt: Visst är det en oerhört svår process! När man har varit där, upplevt situationen, träffat afrocolombianer och indianer och åkt på samma flod som militärbåtarna åker på jag har varit från platser för stridigheterna och mött internflyktingarna så vet man att det våld som människor utsätts för verkligen inte minskar. Det känns ibland lite fel när president går ut och talar om att man nu håller på att få bättre siffror beträffande våldet. Så ser nog faktiskt inte verkligheten ut. Jag tror att man måste göra ett tydligt ställningstagande när det gäller att villkora och visa att omvärlden inte accepterar en fredsprocess som inte följer internationella miniminormer. Med ett tydligt ställningstagande skulle vi visa att vi verkligen bryr oss om det colombianska folket. Regeringen följer och utvärderar den pågående processen ständigt, säger ministern. Då undrar jag om det finns svar på mina funderingar. Hur kan svaren om hur det fungerar vara så olika? Har UD talat med colombianska regeringen, internflyktingorganisationen , människorättsorganisationen och med FN:s representant, och på så sätt fått svar och hört om svaren är samstämmiga eller om det skiljer väldigt mycket mellan dem? Fred och rättvisa, som den nya lagen om sanning, rättvisa och gottgörelse heter har ju blivit väldigt urvattnad jämfört med det första förslaget och anses ha väldigt många kryphål. Det innebär att de grundläggande kraven på rättvisa och gottgörelse för offren inte kommer att uppfyllas. Kongressledamöter från , bland annat en av Kennedybröderna, har skrivit brev till colombianska regeringen och beklagat sig över det tunna lagförslaget. Därför har man sagt sig vilja villkora amerikanskt stöd till en förbättrad lag.