prot · GS09134 · 2005-06-07 00:00:00 — Detta är personal oerhört medveten om, och de ställer därför inte den typen av krav och ska heller inte ställa den typen av krav på människor från , eftersom det för de allra flesta helt enkelt inte finns någon möjlighet att skaffa fram den informationen. När man ska göra en asylbedömning måste man ändå försöka ta reda på varifrån personen kommer och vem det är. Då har man flera olika saker att ta till, varav språkanalys är en. Men man kan definitivt inte förlita sig enbart på språkanalysen. Man kan inte ha en språkanalys och säga: säger språkanalysen att du kommer därifrån, alltså gör du det. Det är ett instrument av flera som ger kompletterande information. Vad man också gör när man har asylutredningar är att man har kunskapsfrågor. Säger en person att den kommer från ett visst ställe ber utredaren personen att beskriva huvudgatan. Det är den typen av kunskapsfrågor. Stämmer det överens med språkanalys och den asylsökandes berättelse godtar man det. När det gäller asylsökande från är grunden den berättelse som den asylsökande ger. Sedan ska det kompletteras med andra saker varav språkanalyser är ett instrument. Men det kan aldrig någonsin bli det enda som man avgör det på. När det gäller klansystemet följer i det avseendet helt och hållet de rekommendationer som UNHCR ger. Det ska vara en utgångspunkt i bedömningen. Man ska titta efter: Kan den här personen få skydd? Då tittar man på klantillhörighet och sådana saker. Det är utgångspunkten i bedömningen. Det är också det som UNHCR menar är en framkomlig väg när det gäller bedömningar i asylutredningarna. Det var ett antal frågor om återvändande och människor som fått avvisningsbeslut och inte kan återvända. Jag skulle vilja upprepa det jag sade inledningsvis. Vad som är oerhört viktigt är att man får en väldigt gedigen asylutredning. När man har fått den asylutredningen är det första man ska bedöma: Är detta en person som behöver skydd undan förföljelse? Som jag tidigare sade är det många som får uppehållstillstånd i som kommer från och från andra länder. Det andra man måste titta på är: Finns det ett verkställighetshinder? Går det inte att verkställa beslutet? Kan den här personen över huvud taget inte återvända? Finns det ingen möjlighet för den personen att återvända? Det måste vara grunden. Den bedömningen har man gjort när man fattar ett avvisningsbeslut. Först tittar man om det är en person som behöver skydd. Sedan ser man efter: Är det möjligt för den här människan att återvända? Gör man den bedömningen kan man fatta ett avvisningsbeslut. är det ett frivilligt återvändande som gäller för somalierna. 151 (): Jag ska återvända lite till frågan om klanerna och UNHCR:s bedömning. I de rapporter som jag har läst säger att det är av väldigt stor vikt när man sänder tillbaka människor att man inte sänder tillbaka dem till fel ställe utifrån klantillhörighet och så vidare. Det är ett ganska stort steg att därifrån gå till att säga att det är möjligt att återvända och att det är klanerna som ska vara de som ska skydda när det inte finns någon centralregering. Det finns inte någon att ställa till svars när det gäller internationell rätt och någon möjlighet till uppföljning. I de historier som jag har fått berättat för mig och det jag har mött när människor har fått avslag på sin ansökan har man hänvisat till klaner som man själv inte känner till. Där har jag fortfarande en fråga om hur man egentligen får all den här informationen och hur det stämmer överens de asylsökandes egna berättelser. Jag måste som avslutning ta upp diskussionen om huruvida dessa människor har ett skyddsbehov eller inte. Vi får så många fall i , och då gäller det inte bara somalierna, där vi i säger när vi gör den individuella prövningen att de inte har något skyddsbehov och att de därför får en avvisning. Vi säger att det kanske skulle vara möjligt att verkställa besluten, men att vi har en frivillighet och inte ett tvång. När så många människor som i lever i den situationen måste jag ändå ställa frågan till ministern: det verkligen rimligt att så många människor som vi säger inte är i behov av skydd ändå får stanna kvar i och leva under dessa villkor för att det inte är möjligt att verkställa besluten? För mig är det ganska tydligt att det är fel någonstans i den bedömningen. När det gäller somalierna och somaliernas situation är det att de borde få ett uppehållstillstånd. 152 Statsrådet (): Först vill jag säga att den praxis som finns i där man gör individuella bedömningar inte skiljer sig från den i andra länder. Alla länder har denna praxis. Den praxis vi hade tidigare när vi gjorde generella bedömningar och sade att alla får tillstånd skilde sig från andra länders. Vad vi nu gör är att vi går från generell till individuell bedömning. Jag tror att det är viktigt. Det är ändå det som är kärnan i flyktingpolitiken. Det sades att det är av stor vikt att inte sända tillbaka människor till fel ställe. Det är självklart. Den bedömningen måste göras. Den utredningen måste vara väldigt gedigen från sida. Det måste ske i samråd med den enskilde individen. Det betyder att vi inte skickar tillbaka någon med tvång. Det finns ett samspel mellan den enskilde individen och myndigheten. Det gör att man tillsammans kan se: Finns det någon möjlighet för dig eller för er familj att återvända? I så fall blir frågan exakt var och hur man ska hjälpa till. Det är oerhört viktigt. Det är också som jag sade i mitt svar. Vi kan bistå de människor som återvänder. Här har vi projekt på gång som gör att man inte bara ger människor en biljett. Man har också ett mottagande. Det kan också vara uppföljningen. Det finns ett mottagandesystem som kan bistå människor och ge dem stöd i ett sådant återvändande. Det handlar om dem som har fått avslag men också om människor som kanske har levt i och som vill återvända eller . Det tror jag också är oerhört viktigt. Överläggningen var härmed avslutad. 23 § Svar på interpellation 2004/05:666 om asylsökande romer från 153 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta dels för att och de fakta som föreligger om förhållandena i och ska vara vägledande för bedömningen av skyddsskäl för människor från dessa områden, dels mot den förföljelse och de trakasserier som romer utsätts för fortfarande, efter Förintelsen. Det ankommer på utlänningsmyndigheterna att bedöma om personer, som söker asyl i vårt land, har behov av skydd här och att inhämta de fakta om förhållandena i andra länder som krävs för sådana bedömningar. Dessa fakta hämtas från många olika källor. Myndigheterna avgör självständigt vilken information som behövs och hur den ska inhämtas samt hur olika informationer ska vägas mot varandra. I många fall gör UNHCR i så kallade positionspapper och rekommendationer tämligen detaljerade bedömningar om skyddsbehov. De rekommendationer UNHCR lämnar ger viktig vägledning och studeras därför noga av myndigheterna. Detta befriar emellertid inte myndigheterna från att göra egna ställningstaganden. Detta gäller också i asylärenden som rör personer från och . UNHCR:s senaste bedömningar och rekommendationer rörande behovet av internationellt skydd för personer från Kosovo finns i ett positionspapper . UNHCR framhåller där att den allmänna säkerhetssituationen förbättrats påtagligt sedan de våldsamma händelserna . Säkerhetssituationen förblir enligt UNHCR dock ömtålig och sårbar. Minoriteter fortsätter att drabbas i etniskt grundade incidenter och de har begränsad tillgång till grundläggande rättigheter och samhällsservice. UNHCR drar slutsatsen att vissa minoritetsgrupper och personer i lokal minoritetssituation också i fortsättningen behöver internationellt skydd enligt flyktingkonvention eller genom andra former av skydd, beroende på omständigheterna i de enskilda fallen. För dessa kategorier bör, anser UNHCR, återvändande komma till stånd successivt, enbart på frivillig grund och i trygga och värdiga former. De personer som UNHCR bedömer med störst sannolikhet nu löper risk relaterad till deras etniska tillhörighet, är serber och romer samt de albaner som lever i en lokal minoritetssituation. Ashkalier och egyptier samt bosnjaker och goranier kan också komma att drabbas, men då utifrån mer individuella omständigheter. Gifta personer av olika etnisk tillhörighet samt personer med blandad etnisk bakgrund nämns bland de kategorier där skyddsbehov kan finnas. Svensk asylpraxis ansluter till UNHCR:s successivt uppdaterade rekommendationer. Romer, som är den grupp som specifikt tar upp, har genomgående bedömts ha behov av skydd enligt konvention, vilket överensstämmer väl med . En individuell bedömning görs emellertid alltid, vilket är i enlighet med UNHCR:s uppfattning om hur rekommendationerna bör användas. I de enskilda fall skyddsbehov konstaterats aktualiseras också frågan om inre flyktalternativ. Principen om inre flyktalternativ är i både svensk och internationell flyktingrätt en vedertagen princip som även UNHCR omfattar. Inte minst personer som före sin ankomst till vistats en avsevärd tid utanför sin ursprungliga hemort bör i många fall kunna återvända till den ort där man då vistats. Myndigheterna ska alltid bedöma om detta rimligen kan begäras med tanke på de förutsättningar den sökande skulle ha där. Beträffande återvändande till Kosovo av personer som inte har skyddsbehov och inte heller andra skäl för uppehållstillstånd har en dialog förts mellan ett antal länder, bland annat flera nordiska, och FN-administrationen i Kosovo () och UNHCR. Den dialogen har för svensk del resulterat i en överenskommelse om det praktiska samarbetet med . Det är en dialog som vi kommer att fortsätta att föra. Vad gäller fråga om den allmänna situationen för romer på kan jag upplysa om att regeringen i hög grad uppmärksammat denna. I landstrategin för och för perioden december 2004december 2007 är respekt för mänskliga rättigheter ett av de prioriterade områdena med betonande av att romernas situation särskilt ska uppmärksammas. har regeringen beslutat om en ny landstrategi för Kosovo. Regeringen utarbetar de riktlinjer som ska ligga till grund för utökat stöd till romer på västra . En Sidastudie över möjliga sektorer för bilateralt stöd för romerna i och finns . I Kosovo har stödet till Erikshjälpens återuppbyggnadsprogram utökats till ca 2005. Detta program riktar sig direkt till minoriteter, främst serber och romer. Vi stöder också de betydande ansträngningarna för romerna i regionen av och samt inom ramen för det så kallade Decade, ett samarbete mellan internationella organ och länder i regionen. Avslutningsvis vill jag betona att de frågor som tar upp är utomordentligt viktiga och att jag avser att fortsätta att följa dem mycket noga. 154 (): efter Förintelsen utsätts fortfarande romer i stora delar av världen för övergrepp, och precis som konstaterar i många av sina beslut behandlas man som andra klassens medborgare i många länder. Märkligt nog tar man inte upp detta som ett argument för att ge romer möjlighet att stanna i och få uppehållstillstånd här. Det är en av märkligheterna när man tittar på den här frågan, fru talman. Bakgrunden till att jag skrev interpellationen är delvis en annan. kunde uppemot två tredjedelar av de asylsökande till slut få uppehållstillstånd i . ligger motsvarande siffra på . Jag, jurister, frivilliga och många andra har hävdat att det är praxis som har blivit hårdare, men vi har mötts av ett annat svar. Regeringen har sagt att medan asylsökande kom från och hade skäl att stanna kommer många asylsökande hit utan formella skäl. Fakta är att är fortfarande asylsökande från till en stor grupp. Den allra största enskilda flyktinggruppen är personer från . kom 4 000 personer från till för att söka asyl. Merparten av dem tycks ha varit etniska minoriteter från Kosovo. Serber och romer i Kosovo bor i enskilda enklaver skyddade av FN-trupper. Att ta sig till skolor eller arbetsplatser genom albanskt område kräver beväpnad eskort. Många serber har ingen möjlighet att ta sig till sjukhus i provinshuvudstaden eftersom det skulle vara för farligt. bröt pogromliknade upplopp ut. Gäng brände hus och drev i väg romer och serber med våld. En del av dem var människor som tidigare flytt men som försökt återvända. Det här är alltså riktiga flyktingar enligt konstens alla regler, och har konstaterat att flyktingar från de flesta av Kosovos minoritetsgrupper inte får sändas tillbaka till Kosovo. Det sägs också i svenska myndigheters beslut att flyktingar från Kosovo hyser en välgrundad fruktan för förföljelse i Kosovo. Men ändå har vi en utvisningspolitik gentemot dessa människor. Man hänvisar till att det skulle finnas inre flyktingalternativ, precis på det sätt som ministern här har redovisat. Detta antagande bygger ofta på rena felaktigheter. Det händer till exempel att påstår att romer kan få internflyktingstatus. Något sådant har i och för sig aldrig gett några speciella fördelar, men det går inte längre att begära eller få internflyktingstatus. hänvisar alltså till en möjlighet som inte längre existerar. Dessutom är det så att internflyktingalternativet helt enkelt inte fungerar till . UNHCR accepterar i och för sig internflyktingstatus som ett alternativ, men man har en gräns. Asylsökande får inte avvisas till undue hardship, orimligt hårda levnadsvillkor. Romer i som kommer från Kosovo bor i hus byggda av kartonger med enkla plastskynken som skydd mot smältvatten, på soptippar och under orimligt hårda levnadsvillkor. Detta leder till att en del av dem väljer att trotsa faran och återvända till Kosovo. Jag har rapporter om att romer som sänts till från har gjort just detta eftersom de inte kunna överleva på annat sätt, speciellt inte när vi har en vinter som varit den kallaste i mannaminne i bakom oss. Därmed tvingas de tillbaka till den fara som mottagandeländerna enligt flyktingkonventionen har att skydda dem ifrån. Dessutom stämmer inte interflyktingalternativet med . Den huvudsakliga grunden till min interpellation var de brev som har skickat till och . I dessa brev använder man mycket märkliga argument och försöker påpeka för UNHCR och vilken politik de ska driva, vad de ska skriva i sina rapporter och hur de ska behandla människor från Kosovo. Jag ser inte breven som något annat än ett övertramp från regeringens sida. Jag vill ha bekräftat att det är på det sättet. Eller tycker ministern att det är lämpligt att , ihop med bland annat den danska regeringen, skriver brev där man försöker påpeka för UNHCR hur de ska se på situationen för flyktingar från Kosovo? 155 Statsrådet (): Jag skulle vilja upprepa det som jag sade avslutningsvis. Det är en mycket viktig fråga som har tagit upp. Jag är också väldigt glad att har ställt den här interpellationen, eftersom jag tror att det också finns en del missförstånd som vi kanske kan reda ut. Vad jag brukar säga, och det står jag för, är att kom de flesta asylsökande från krigets , och då fick de allra flesta uppehållstillstånd. är det fortfarande så att den största gruppen som vi har kommer från västra . Det handlar om över 5 000 personer. De allra flesta kommer från . Vi har ungefär 700 som kommer från Bosnien. Vi har människor som kommer från , och så vidare. Det området är det som de flesta kommer ifrån. får de allra flesta avslag på sin asylansökan därför att situationen ser helt annorlunda ut i de här länderna. Det är inte längre krig. Det är inte längre så att nästan alla som kommer behöver skydd. När jag säger att de flesta får avslag betyder inte det att alla får avslag. Det är någonting som man måste göra individuella bedömningar av utifrån de rekommendationer som UNHCR har gjort. Det är fortfarande så att det finns grupper i de här länderna som är i behov av skydd. Det handlar till exempel om människor från Bosnien som är beredda att vittna i tribunaler. Det är människor som definitivt behöver skydd. Bosnien är ett land som består av fyra miljoner människor. Att vittna i de här rättegångarna kan naturligtvis utsätta människor för fara. Ett annat exempel på människor som är i behov av skydd är, precis som säger, romer från Kosovo. De är väldigt utsatta. säger att de flesta som kommer hit till är minoriteter. Men sanningen är att varken eller jag vet exakt vilka etniska minoriteter som söker asyl i . Om vi tittar på till exempel så registrerar vi över huvud taget inte etnicitet när vi registrerar asylsökande. Det enda som man kan göra är att göra uppskattningar av hur det ser ut när det gäller olika etniska grupper. Jag menar att det är som är den som är bäst lämpad att göra den typen av uppskattningar. Uppskattningen av asylsökande från Kosovo är att av de asylsökande som kommer till från Kosovo är albaner. är ashkalier och är romer från Kosovo. Nästa fråga är: Hur ser praxis ut för romer från Kosovo? Jo, där har fattat praxisbildande beslut och slagit fast att romer från Kosovo har välgrundad fruktan för att utsättas för förföljelse. Det är utgångspunkten när man ska bedöma ett asylärende som handlar om romer som kommer från Kosovo. De är i behov av skydd. Jag tror inte att vi har så stora motsättningar där, utan att vi tycker precis likadant. 156 (): Migrationsministern säger till mig och i kammare att det här är en viktig fråga. Det var inte så regeringen uttryckte sig när man skrev brev till och . I brevet till , FN-administrationen i Kosovo, klagar regeringen bland annat på att man från Unmiks sida har tagit på sig möjligheten att innan ett flyg lyfter och innan ett flyg tar sig in i landet undersöka om de som ska avvisas är i en sådan situation att man kan avvisa dem. Man säger: Det är ändå bättre med den långa bedömning som vi har gjort innan. Som om inte en person i den situationen kan vara i ett sådant läge att man inte kan avvisa honom eller henne! Och som om inte kan titta på det! De nordiska regeringarna klagar också i brevet till på att har tagit sig rätt att helt stoppa inresa för avvisade. Man påpekar lite syrligt att Unmiks vägran att ta emot avvisande asylsökande med lindriga medicinska problem inte kommer att garantera uppehållstillstånd i något av våra länder. Uttrycket lindriga medicinska problem stämmer inte riktigt med de fall som faktiskt har uppmärksammats. Bland dem som har fått avvisningsbeslut finns åtminstone ett helt apatiskt barn, och det finns flera barn och vuxna med svåra posttraumatiska stressyndrom. Detta var bakgrunden till att protesterat. Minst en sådan avvisning har stoppats för att har krävt att få granska fallet. I brevet till UNHCR, fru talman, beklagar man svårigheten att avvisa människor från minoriteter i Kosovo, och påpekar att det största problemet verkar vara . Som om inte det största problemet vore hur de här människorna har levt i Kosovo och varför de har flytt därifrån! Man framför ett argument som är mycket märkligt och uppseendeväckande. Man säger nämligen att om man låter människor ur minoriteter från de här länderna komma hit så bidrar man till etnisk rensning. Genom att ge vissa grupper skydd så bidrar man alltså till etnisk rensning! Om det är etnisk rensning att ge skydd åt hotade grupper så var det fel att ge skydd åt judar från Nazityskland. Då var det fel att rädda bosnier under kriget. Själva asylrätten sätts i grunden i fråga av den typen av resonemang. Jag trodde inte att jag skulle få läsa det i ett brev från den . Initiativet verkar dock vara taget av den danska regeringen, understödd av . Men undertecknar den likväl, och lika glatt som den danska regeringen. Det är ett märkligt sällskap som har hamnat i. I brevet fortsätter man efter resonemanget om etnisk rensning med att säga att det också är ett problem att man inte i större utsträckning kan använda det interna flyktalternativet. Det är alltså egentligen inga problem med etnisk rensning bara om vi i får ansvara för det. Det är tydligen helt okej om det sker på plats. Jag blir ytterst förvirrad av brevet. Jag förutsätter, precis som jag sade i mitt förra inlägg, att brevet var ett övertramp. Jag vill få bekräftat att det var på det sättet och att regeringen inte anser att det är lämpligt att den, speciellt inte i ett sådant här sällskap, försöker förändra UNHCR:s positioner kring vilka som behöver skydd. Jag förutsätter att ministern nu kommer att säga att man inte ser på posttraumatiskt stressyndrom som en lindrigare sjukdom, eller som det står i brevet a non-serious problem. Jag förutsätter också att man tar tillbaka argumentet att det skulle vara att understryka etnisk rensning att ge skydd till hotade grupper. Det är det som jag vill höra migrationsministern säga här. Jag kan inte se någon annan utväg för henne än att säga det. 157 Statsrådet (): Jag skulle vilja börja med den fråga om inre flyktalternativ som jag inte hann med förra gången. Det gäller inre flyktalternativ för romer från Kosovo. Jag blev bekymrad när jag fick den här interpellationen. Jag tänkte att jag måste informera mig om hur man ser på det här från myndigheternas sida. Jag fick ett ärende där man just har slagit fast praxis när det gäller utgångspunkten för skyddsbehov, som jag nämnde. Men när det gäller det inre flyktbehovet skulle jag egentligen vilja läsa upp det som skriver. Det stämmer väl överens med det som har med i sin interpellation. Nämnden skriver: När det gäller internflyktingar i kan de människorna få stöd från internationella organisationer. De kan också få stöd från landets egna myndigheter om de är registrerade. Det är helt klart. Problemet är, skriver precis som , att det är svårt för många romer från Kosovo att få den registreringen. Det kräver identitetshandlingar, som kan vara svåra för romer att få ta del av. Det är många som inte kan registrera sig. Därför menar man att det är svårt just när det gäller romer. De försätts i en situation där de faktiskt inte kan få det skydd som de behöver. Jag tror att det är viktigt att vi reder ut detta. Detta är den praxis som vi har, och det är den praxis som också UNHCR stöder. När det gäller breven skulle jag vilja säga följande: Först och främst tror jag att det är oerhört viktigt att på olika nivåer har en pågående dialog med UNHCR och även med . Det är något som vi har haft och någonting som vi kommer att fortsätta att ha. Den här dialogen och det här brevet det är där jag tror att vi måste reda ut de här missförstånden handlar inte om människor som är i behov av skydd. De handlar inte om människor som är flyktingar. Om det skulle göra det jag förstår att har dragit den slutsatsen är det verkligen ett hot mot hela asylrätten. Den här diskussionen handlar om hur vi ska förhålla oss när det gäller människor som faktiskt inte är i behov av internationellt skydd. Av det skälet har undertecknat ett avtal tillsammans med . Det är ett samarbetsavtal som innebär att när fattar ett avvisningsbeslut ska man meddela det. När vi fattar ett avvisningsbeslut är det också så att vi gör den bedömningen att det här är människor som inte är i behov av skydd. Då ska vi meddela det till . Sedan ska vi få så att säga okej tillbaka, och sedan ska man återvända med den här personen. Vad som sedan har hänt är att när man har kommit till flygplatsen med kanske en hel familj har så att säga sagt: Nej, men åh, det här går inte! Det menar jag är inte riktigt. Så kan vi inte ha det. Vi måste ändå kunna hitta en samarbetsform som gör att vi inte utsätter människor för en så traumatisk resa, att man åker tillbaka och sedan inte blir insläppt i sitt land. Det är oerhört viktigt att vi får det här samarbetsavtalet att fungera. Därför måste vi också fortsätta den här dialogen. Jag är alldeles övertygad om att vi också kommer att nå dithän att vi kan lyckas få det att fungera bättre. 158 (): Jag tror ju att traumat uppstår när skickar ut människor som faktiskt är i behov av skydd och inte när de får en chans att återigen komma till därför att gör rätt bedömning när de kommit ned. Det gläder mig att migrationsministern blev bekymrad när hon fick min interpellation.