prot · GS0998 · 2005-04-05 00:00:00 — I en tidningsintervju om vilka påtryckningsmedel som ska till för att de bortrövade barnen ska komma hem snabbare svarade utrikesministern följande: Om inte ett land uppfyller så skulle jag kunna ta upp det med min kollega i det landet. Det är tänkbart. I en annan tidningsintervju svarade ansvarig chef för som arbetar med de bortförda barnen på frågan varför det tar så långt tid: Min erfarenhet är att det mest effektiva är att vår ambassad går upp till utrikesministeriet och påtalar för ansvariga chefer att det gått . Det upplever jag som mest effektivt. En av huvudpunkterna är just att ärendet skall handläggas snabbt. Detta säger ansvarig chef. Varför gör man då inte detta? Jag anser att UD kan arbeta mer effektivt och snabbare och är inte nöjd med det svar jag fått från utrikesministern, som varken vill förstärka kompetensen eller antalet på enheten för bortrövade barn. Det rör sig i alla fall om 107 svenska barn som är bortrövade. Vidare vill jag ha svar på min fråga om föräldrar till bortrövade barn utan kostnad kan få hjälp med översättning av dokument av UD:s personal på plats. Jag vill också ha svar på hur utrikesministern ställer sig till mitt förslag om plikt för ansvarig handläggare att minst informera berörd förälder. 83 Utrikesminister (): Jag kan av naturliga skäl inte kommentera det ärende som redogjorde för. Men jag vill göra den allmänna kommentaren att vi naturligtvis inte kan intervenera i den rättsliga process som ägt rum i och som uppenbarligen ändå har skett i enlighet med konventionens föreskrifter, även om vi kanske ogillar den slutsats som domstolen har kommit fram till. Jag får en känsla av att har uppfattningen att UD och UD:s personal kan agera som ombud för en förälder som har förlorat sitt barn genom att det har förts bort. Jag måste understryka att det inte finns någon möjlighet för en myndighet att uppträda såsom ett ombud. Det viktiga är naturligtvis att UD:s konsulära enhet i och ambassader och konsulat runtom i världen ger den information som en förälder behöver för att kunna agera och ta till vara sin rätt, informerar om det rättsliga systemet och ger allt stöd i den formen som över huvud taget är möjligt. Jag är övertygad om att UD:s personal både här i och ute i världen sköter detta med högsta ambition. Jag vet dessutom att man inte bara gör det som man författningsmässigt är skyldig att göra, utan ofta gör man mycket, mycket mer än så. Man går långt utöver det egentliga uppdraget. Jag tycker att det är bra att man gör det när man finner det meningsfullt och ser att det finns en möjlighet att hjälpa en drabbad person, framför allt de barn som har blivit utsatta för en felaktig hantering. När det gäller översättningsfrågan är svaret att UD inte kan utföra en översättning åt myndigheten, eftersom vi inte uppträder såsom ombud, utan det måste ske en översättning som är godtagbar i den rättsliga process där den ska användas. Det måste parten själv ombesörja. Så är det i alla andra rättsliga sammanhang, och så är det även i detta sammanhang. Att införa särskilda regler om att information ska ges inom vissa tidsramar tror jag vore oerhört olämpligt och opraktiskt. Här handlar det naturligtvis om att information ska ges i enlighet med de behov som finns i ett ärende. Det kan ofta handla om information som ges då det pågår ett intensivt arbete. Om ett ärende däremot ligger för rättslig prövning finns det ingen anledning att ge någon information förrän någonting förändras och det finns anledning att ge den informationen. Då är det självklart så att tjänstemännen vidarebefordrar den informationen. 84 (): Jag redogjorde i mitt första inlägg bara för ett av alla exempel som finns med de bortrövade barnen. Vi vet att en del av de bortrövade barnen har varit bort så länge som . har en del barn funnits i de länder som har undertecknat . Man kan då fråga sig om är verkningslös. Varför ska det ta så ? Det är i alla fall de flesta av de 107 barnen det är den uppgift som jag har fått som är förda till länder som skrivit under . När det gäller att UD inte kan vara ombud för de här barnen är det ändå så att UD kan agera oerhört kraftfullt i vissa fall, till exempel när det gäller bortförda vuxna personer. I fallet med Guantánamofången kunde UD uttala sig både högt och brett och ligga på och kräva frigivning. Varför kan man då inte vara lika kraftfull när det gäller dessa svenska försvarslösa barn som är bortrövade? När det gäller översättning tror jag att om det är 2 500 anställda på UD och fyra av dem sysslar med bortrövade barn, så måste det på alla ambassader och generalkonsulat finnas folk som kan hjälpa till med översättning. Det är inte så att översättningarna behöver ha en juridisk giltighet, utan det kan möjligtvis advokaten gå igenom när man väl har kommit så långt. Men ofta behöver man hjälp med att ta reda på vad som sägs i landet, var barnet befinner sig och vad som händer. Därför har jag väldigt svårt att förstå att man inte kan få hjälp av landets ambassad när det ändå finns så många som 2 500 personer på UD. Jag har ett exempel på ett barn som blev bortfört till . Mamman var tvungen att ha en advokat i , en i och en i . Det är klart att sådant ruinerar dessa mödrar ofta är det mödrar till på köpet när de är i en väldigt svår situation där de inte har sina barn nära sig. Jag har lite svårt att första att det inte går att göra så. Vad jag förstår är det utrikesministern som bestämmer på UD och skulle kunna se till att det blir möjligt. Nej, jag anser att UD:s primära uppgift är att hjälpa svenskar i nöd utomlands, och då speciellt de yngsta. Därför undrar jag om det här med informationsplikten. Utrikesministern säger att ibland ges information och ibland inte. Den erfarenhet jag har av de mödrar som jag pratat med är att det går väldigt innan de får information och att de inte meddelas om inget händer. Men även om inget händer vill man veta det också. Även då ska man få hjälp med att få den informationen. 85 (): , , står vi här igen och diskuterar bortförda barn. För cirka en månad sedan hade vi en förvirrad debatt som bland annat handlade om bortförda barn. Den handlade om och om en massa olika saker. Statsrådet sade då att det var fel. Det visade sig efteråt att det var det inte. Strunt samma nu ska vi prata om de bortförda barnen. tar upp frågan om ombud och om att ge rätt råd, och vi har många erfarenheter av fall där det har visat sig att vårdnadshavaren inte har behövt något ombud utan egentligen bara behövt hjälp med översättning. Kanske vore det då på sin plats att UD ändrade sina rutiner så att man hade ett antal jurister som klarade av att göra en juridiskt korrekt översättning som man kunde hänvisa till och som dessa föräldrar kan anlita. När det gäller fallet , som jag bland annat var inblandad i, visade det sig att mamman lade enormt mycket pengar på en advokat här i som hon egentligen inte hade någon annan nytta av än just för översättningen. Det var pengar som den dubbelarbetande ensamstående mamman egentligen inte hade råd med. Det visade sig att när hon verkligen behövde en advokat i fick hon lov att stå med bössan i hand i och samla in de nästan som det kostade. I det fallet var ambassaden i mycket professionell och duktig. Ambassadör ställde upp och hade bra kontakter med det turkiska justitieministeriet. Men är jag övertygad om att det fallet inte hade lösts om vi inte hade drivit frågan i och inte hade använt ett antal personliga kontakter inom den turkiska och den turkiska regeringen. I det fallet gick det mesta fel. Det visade sig i slutändan att man hävdade att hon hade varit olagligt i och att man skulle betala böter på flygplatsen, trots att hon uppenbarligen dessutom hade blivit turkisk medborgare . Jag efterlyser att UD skaffar rutiner så att man har en checklista som man går igenom och där man kontrollerar om barnet har fått ett nytt medborgarskap och vilka problem som kan uppkomma efter vägen. Det verkade i detta fall och i alla andra fall som jag har varit nära som om man är överraskad över att man stöter på problem. Här gäller det att ha en ordentlig checklista men att ha en förmåga att improvisera. Jag håller med om att det är en kärnverksamhet. Jag satt i den utredning om konsulärt bistånd som antog och vars förslag det lades fram en proposition om . Vi i utredningen konstaterade att det är en viktig kärnverksamhet för utrikesförvaltningen. Det kan ju vara så att man skulle kunna omfördela en del resurser mellan en del annan verksamhet i utrikesförvaltningen över till den konsulära verksamheten. Eftersom fler och fler människor reser och eftersom fler och fler familjer är familjer som består av människor från olika länder blir denna verksamhet än viktigare. är det kanske inte av lika stor betydelse att man får depescher med löddrig som det var en gång . Man kan skaffa sig den informationen på ett snabbare sätt med modern . Jag uppmanar utrikesministern att se över rutinerna inom utrikesförvaltningen så att man verkligen får en hantering så att dessa 7080 barn som är utanför gränser men som borde vara här kommer hem. borde vi tala med ett annat statsråd om de ca 20 barn som är felaktigt i . 86 Utrikesminister (): undrar om är verkningslös. Nej, den är inte verkningslös tvärtom. Som jag sade i mitt svar är vår erfarenhet att den är ett bra instrument. Utan den skulle vi ha samma problem som är ännu mer komplicerade i alla länder som vi har med dem som inte är konventionsanslutna. Och det är verkligen inte en situation som vi önskar oss. Tvärtom arbetar vi för att ska spridas och att fler länder ansluter sig till den. Det är nämligen det enda instrument som vi har för att över huvud taget kunna hantera situationen med bortförda barn. säger att vi ibland agerar kraftfullt när det gäller att få svenska frigivna och nämner Guantánamofången. Självfallet utnyttjar vi alla våra möjligheter när det handlar om att andra stater håller svenska medborgare fångna utan rättslig grund. Vi gjorde det i Guantánamofallet, vi gör det i , och vi gör det i alla de situationer då en annan regim, ett annat land, orättmätigt håller svenska medborgare fångna. Här är det inte fråga om det. Här är det inte någon annan stat som gör det, utan här är det fråga om enskilda människor. Det är en tvist mellan enskilda människor, oftast mellan två föräldrar som inte kan enas om vårdnaden om sitt barn. Och det är alltså därför som vi behöver staternas hjälp för att ha möjlighet att använda rättsliga medel för att återskapa den rätta situationen när någon på ett felaktigt sätt har bortförts. Jag vill säga att det finns många exempel då UD:s personal konsulära enheten i , men framför allt kanske de som finns ute på ambassader och konsulat har agerat oerhört kraftfullt för att utnyttja de möjligheter som finns för att ge stöd till den förälder som kämpar för att återfå sitt barn. Självklart finns det checklistor. Det finns formulär. Det är en lång erfarenhet som de människor som arbetar med dessa frågor har. Man ska inte tro att det finns någon som blir överraskad när man stöter på problem. Jag tror inte att det finns några som är så kunniga om alla problem som man kan stöta på i den här typen av ärenden som de personer som arbetar med det. Vi har nio handläggare som arbetar med dessa frågor. Det är självklart så att detta är oerhört viktiga frågor. Det är mycket möjligt att antalet fall av bortförande ökar. Vi lever i en globaliserad värld där människor möter varandra över gränserna, skapar familj och får barn, men också bryter upp, och det uppstår tvister mellan individerna. Det är möjligt att det kommer att öka trycket på oss. Och kommer vi självfallet att anpassa de resurser som vi lägger på detta för att svara upp mot det behov som finns. 87 (): Vi riksdagsledamöter har interpellationer som ett verktyg för att påtala saker som vi anser är fel och bör åtgärdas av regeringen. Detta är alltså som jag möter utrikesministern i en debatt om bortrövade barn. liksom förra gången anser ministern att allt är bra, att det inte behövs någon mer kompetent personal och att UD gör allt föredömligt rätt. Men varför rimmar denna syn så illa med de berörda som jag har talat med? Det fall som tog upp om kvinnan som fick gå på stan med insamlingsbössa för att få fram pengar för att kunna betala den dyra advokathjälp som UD hade gett henne rådet att ta är ett exempel. De berörda mammorna och papporna säger att det är först när politikerna uttalar sig eller när medierna uttalar sig som det blir fart på UD. Så ska det självklart inte vara, utan alla ska ha samma rätt till förstklassig hjälp. Jag undrar: Är det helt orimligt att vara lite självkritisk på UD? Att det är nio handläggare tycker jag är bra. Det verkar som om man börjar komma upp i det antal som jag tror behövs. Om jag har förstått det rätt har antalet bortrövade barn fördubblats . Självklart måste det då till fler handläggare med bra kompetens. Jag skulle vilja avsluta den här debatten med att önska att alla de bortrövade barnen snart kommer hem till , att alla föräldrar som är berövade sina barn ska få den hjälp som de har rätt till och att UD agerar kraftfullare mot de länder som har de bortrövade barnen inom sina gränser. Det finns ju risk för att vi möts i fler debatter. Därför vill jag bara tala om för utrikesministern att jag heter , så blir det rättare och lättare nästa gång. 88 (): Statsrådet talade om . När det gäller den svensk som är fast i var det väl lite att förhäva sig att man har gjort allt som behöver göras där. Det görs inte särskilt mycket för den svensken såvitt jag förstår. I alla fall görs det inte tillräckligt. Det är en annan debatt. handlar det om de bortförda barnen tvist mellan människor om vårdnaden, säger statsrådet. Men i de fall som vi har talat om här har det varit solklart vem som har haft vårdnaden. Det har inte funnits någon som helst juridisk tveksamhet om vem som har haft vårdnaden, utan den har den förälder som är kvar i haft i detta fall. Sedan finns det andra fall där det är på motsatt sätt eller där tvist kan föreligga. Så har det inte varit här. Men då är det väl kanske på sin plats att använda dessa checklistor så att man inte blir överraskad. Jag hävdar fortfarande att man blir överraskad och förvånad. Förutom frågan om möjliga böter vid utresan för illegal vistelse för denna flicka hade hon ju ett utreseförbud som hon fick eftersom domstolen ännu inte hade fastlagt att fallet inte skulle överklagas. Jag frågade tjänsteman på plats i . Jo, det var borta. Jag ringer i stället till mina kontakter i den turkiska som kontrollerar detta med polisen, och utreseförbudet var kvar. Jag tycker att om man har checklistor får man också se till att någon kontrollerar att man har följt checklistorna och att människorna faktiskt får den hjälp som de har förtjänat. Beträffande resurserna, : Hur många fler barn än de 7080 som är borta nu och som väntar på att få hjälp ska behöva vara borta för att man ska öka resurserna så att det finns tillräckligt många handläggare, om det nu är det som är problemet? Är det antalet handläggare som är för litet borde man redan nu se till att man får hem så många som möjligt av dessa 7080 barn och inte vänta ytterligare. 89 Utrikesminister (): Jag tror att man går väldigt vilse i den här frågan om man tror att det beror på hur många handläggare på UD som ägnar sig åt ärenden med bortförda barn om barnen kommer hem eller inte. Då tror jag att man har en fullkomligt felaktig inställning till hur verkligheten och den här problematiken ser ut. Jag tror inte att det skulle hjälpa ett dugg om det vore många fler handläggare som hade i uppgift att ägna sig åt detta. Det handlar om att få människor att acceptera att man inte får föra bort barn olagligt. är inte till för att bestämma vem som ska ha vårdnaden, som tycks tro. är till för att återställa status quo. Det är domstolen i det land där barnet bor som ska avgöra vem som ska ha vårdnaden. Att det drar ut kan ha att göra med att det finns en rättslig tvist som pågår, och i det land där den pågår tar den tid. Men oftast handlar det om att man inte ens vet var barnet är någonstans. Den förälder som söker efter barnet är tvungen att genomföra ett detektivarbete och söka via kontakter av olika slag för att få information om var barnet finns. Man får försöka mobilisera polisen via centralmyndigheten i det landet för att leta efter barnet. Det är precis samma situation som när vi har det omvända förhållandet, det vill säga när det har förts barn olagligen till . Då blir vi tvungna att koppla in svensk polis och se till att man letar efter det barnet, och ibland tar det oändlig tid. Jag kan försäkra att alla får den hjälp de har rätt till. Men jag har en känsla av att vill att de egentligen ska få mycket mer än det som vi har ett system för. Då tycker jag att ska ta ett annat initiativ, och jag är också beredd göra det. Vi kan medverka i det gemensamt. Vi kan tillsätta en utredning för att ta reda på vilken hjälp vi anser att barn bör få i den här situationen. Det handlar om någonting annat än det system vi har . Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2004/05:430 om FN-resolution 90 Statsrådet (): har frågat utrikesministern vilka åtgärder hon avser att vidta för att stärka kvinnors roll i arbetet för fred och säkerhet i , och andra konfliktdrabbade länder i enlighet med FN:s säkerhetsråds resolution (2000). Vidare vill hon veta om utrikesministern avser att vidta åtgärder för att bidrag och biståndsinsatser ska utformas så att kvinnors kunskaper tillvaratas, så som beskrivs i regeringens skrivelse 2004/05:52 rörande regeringens politik för humanitärt bistånd och i enighet med resolution . Interpellationen har överlämnats till mig för besvarande. arbetar aktivt för genomförande och uppföljning av resolution genom såväl stöd till kvinnor och flickor i konfliktdrabbade länder som åtgärder för att bygga upp vår egen kunskap och kompetens. Arbetet sker i FN, EU, och andra multilaterala sammanhang samt bilateralt och genom utvecklingssamarbetet. arbete med att förbättra kvinnors situation och öka kvinnors deltagande i arbetet för fred och säkerhet uppmärksammades i FN:s generalsekreterares senaste rapport om kvinnor, fred och säkerhet . agerar, tillsammans med andra aktörer, för att FN:s samtliga fredsfrämjande insatser ska genomsyras av resolution . Detta arbete har lyckats väl i exempelvis och i . Jag vill nämna några ytterligare exempel på de många insatser som pågår. UD samordnar arbetet inom som syftar till att förbättra arbetet med uppföljningen av resolutionen. En interdepartemental arbetsgrupp tillsattes för att stödja ett mer systematiskt och effektivt arbete. Arbetsgruppen ska bland annat ta fram en sammanhållen handlingsplan för arbetet nationellt, i FN och i EU och ska intensifiera dialogen med andra aktörer, inklusive och det svenska civila samhället. finansierar tillsammans med ett mindre antal andra länder ett jämställdhetsintegreringsprojekt i FN:s avdelning för fredsbevarande verksamhet (DPKO), inklusive arbetet med en fältmanual för fredsbevarande styrkor samt utbildningar med utgångspunkt i manualen. Regeringen stöder genom Sida en rad nationella och internationella organisationers fältverksamhet med resolution . Utvecklingssamarbetet med är inriktat på fred, demokrati och mänskliga rättigheter samt fattigdomsbekämpning. Den långvariga väpnade konflikten har resulterat i ett ofattbart mänskligt lidande och stora ekonomiska och sociala kostnader, inte minst för kvinnor och barn. har utökat sitt stöd till organisationer som arbetar i de krigsdrabbade områdena och med krishanteringsinsatser efter tsunamikatastrofen. Stödet har ett särskild fokus på kvinnor, barn och ungdomar. I har bidragit till att särskilda hänsyn tas till barn och till kvinnors deltagande under avväpnings- och demobiliseringsprocessen. ministerium för genderfrågor är aktivt i detta arbete. Sexuellt utnyttjande, våld mot och handel med kvinnor och barn följer alltför ofta i spåren av krig och katastrofer. All svensk personal som deltar i fredsfrämjande operationer utbildas därför i jämställdhetsfrågor. UD och Sida ingår i ett nätverk av myndigheter och organisationer som slutförde arbetet med en rekommenderad uppförandekod för svensk personal i internationella uppdrag. är pådrivande i arbetet med uppförandekoder och etiska riktlinjer i FN, EU, , Nato/EAPR och andra multilaterala sammanhang. Jag vill avsluta med att påminna om nya politik för global utveckling Gemensamt Ansvar, regeringens proposition 2002/03:122, där regeringen betonar tillvaratagandet av kvinnors kunskaper såsom aktiva deltagare i utveckling och i fredsprocesser. Detta speglas med eftertryck i politikens genomförande, bland annat i budgetpropositionen för utgiftsområdena Internationell samverkan och Internationellt bistånd samt i UD:s regleringsbrev för Sida . 91 (): Tack för svaret. Jag ska börja bakifrån. Där säger statsrådet: Jag vill avsluta med att påminna . är det faktiskt så att jag sitter som ledamot här i . Min uppgift är att granska regeringen när det gäller skillnaden mellan ord och handling. Det är syftet med den här interpellationen. såg jag att s-kvinnor i väcker en motion till förbundsmötet som hålls i . Den motionen ska också skickas till s-ledamöter och till regeringen. Vi är otroligt många i som kommer att granska regeringen och se vad den gör när det gäller resolution . Statsrådet tar bland annat upp att arbetar aktivt för genomförande och uppföljning av resolution genom såväl stöd till kvinnor och flickor i konfliktdrabbade länder som åtgärder för att bygga upp vår egen kunskap och kompetens. Vad menar statsrådet med det? Är det denna Operation 1325 där sex olika kvinnoförbund har gått samman och arbetar med resolution ? Jag är lite nyfiken på vad vi gör med vår egen kunskap. På vilket sätt har man lyckats när det gäller och ? Vad menar statsrådet med att man ska intensifiera dialogen med andra aktörer, inklusive ? Kommer det att bli något speciellt när det gäller resolution ? Eller kommer den dialogen att handla om interpellationer och debatter? Sedan vet jag att biståndsministern har varit i . Där bildades det snabbt en rad kvinnoorganisationer för återuppbyggnad. Det visar sig då att man är oroad över den nästan totala frånvaron av kvinnoröster i återuppbyggnadsarbetet. Det är en kvinna som heter som har grundat . Man kräver nu plats i de sammanhang där återuppbyggnadspolitiken för landet utarbetas. Enligt omvärldsbilder gör länder klokt i att lyssna på den här kvinnan och organisationen, för kvinnorna är ju de som är värst drabbade, men de visar sig också vara nyckeln i återuppbyggnadsarbete efter katastrofer och konflikter. Det finns många orsaker till att kvinnor kommer i skymundan efter en katastrof eller konflikt. Det är ofta så att biståndet hanteras man till man, och då är det inte kvinnorna som är framme. Vi vet också att kvinnorna efter en katastrof har större svårigheter än män att få tag på de identitetshandlingar och annat som krävs för mathjälp, hälsovård, utbildning och annan hjälp. De blir ofta också speciellt utsatta för våld och trafficking. Men kvinnor är inte offer, utan de är, som jag sade tidigare, nyckeln till återuppbyggnad. Jag är lite nyfiken på de frågor som jag ställde till statsrådet när det gäller Operation 1325. Och vad menar statsrådet med att intensifiera dialogen? 92 Statsrådet (): Tack också för alla frågorna! Jag får börja med att be om ursäkt för språket i sista stycket, om det uppfattas på det sätt som sade. Det var absolut inte så jag menade. Jag vet också att du är väl engagerad och involverad i uppföljningen av den här propositionen och genomförandet av arbetet i utvecklingspolitiken, och det är jag väldigt glad för, speciellt vad gäller jämställdhetsfrågor, kvinnors rättigheter och även barns rättigheter. Jag vet också att det är många kvinnor och också en del män i som är väldigt aktiva när det gäller just resolution och för den delen resolution , som ju handlar om barn i väpnade konflikter.