prot · GS09135 · 2005-06-08 00:00:00 — Det borde vara en mänsklig rättighet att slippa bli diskriminerad, i arbetslivet, i krogvärlden, i vilka sammanhang det än rör sig om. är vi inte där. Gamla fördomar lever kvar. Det tar tid att tvätta bort det. Säkert kan man jobba med förebyggande insatser, utbildning och själva debatten. Men, som ni pekar på här, man behöver också jobba med lagstiftningen. Det finns en lagstiftning, en antidiskrimineringslagstiftning i botten som man har skärpt, jag tror så sent som . Det är ändå svårt att få fram fällande domar, kan man tycka. Det är egentligen inte min fråga, men jag tycker att man borde jobba väldigt hårt för att försöka få fram fler fällande domar. Ni pekar på en av mina lagstiftningar, alkohollagen: Varför inte använda alkohollagen mer aktivt för att försöka få bort diskrimineringen på krogen? Jag kan inte säga annat än att det är klart att vi ska göra det. och jag hade en interpellationsdebatt där vi diskuterade om det över huvud taget är möjligt att dra in alkoholtillstånd om någon blir fälld för diskriminering. Jag sade att det är klart att det är det. Vi försökte sända den signalen tydligt att om man diskriminerar någon i dörren kan man bli av med sitt alkoholtillstånd och få lägga ned sin verksamhet. Det var väl en av signalerna som gick ut från den debatten, hoppas jag. På det sättet kan man använda alkohollagen för att avskräcka, för att uppmärksamma krogägare och restaurangägare, dörrvakterna också, på att om de har detta i system så sätter de hela sin verksamhet på spel. Då är det att ta nästa steg. Om man kan använda alkohollagen på det sättet sända signalen att om ni diskriminerar kan ni bli av med ert tillstånd kanske man kan använda alkohollagen också på ett annat sätt, nämligen genom att villkora olika typer av förebyggande verksamhet för att man över huvud taget ska få ha tillstånd. Det är det vi far efter i det här interpellationssvaret. Vi säger att man kanske ska villkora tillstånd med utbildningsinsatser i de här frågorna, med skyltning som tas upp men också med andra sådana uppslag. Den vägen är jag absolut beredd att pröva. Det är också det vi aviserar. Dessvärre är det så att för att vi ska kunna lägga ett lagförslag så måste vi ha ett beredningsunderlag. Vi måste ha en utredning. Jag har faktiskt med mig ett utkast till ett sådant direktiv till en utredning. Vi funderar nu över i vilken form vi ska göra en sådan utredning, om vi ska lägga det i en utredning som redan pågår med tilläggsdirektiv eller starta något nytt och eget. Det är så pass långt framme nu i alla fall med direktiven att vi är på väg att börja gå in i sak när det gäller tekniken. Det handlar om att vi ska försöka hitta en form där vi kan gå fram så snabbt som möjligt på en sådan förändring av alkohollagen. Från regeringens sida tvekar jag inte en sekund att driva det spåret vidare. Då använder vi alkohollagen dels som ett hot var rädda om era alkoholtillstånd, diskriminera ingen och dels som förebyggande instrument för att få fram olika insatser för att försvåra diskriminering framöver. 205 (): Det är bra att vi får det beskedet. Det känns himla positivt att nu är ett direktiv framme, och det ska utredas. Det finns en rad saker som kan göras. Jag har själv drivit kravet på att man automatiskt ska få tillståndet indraget. Statsrådet tyckte att det var för hårt. Man skulle kunna ha en avstängning en period. Man skulle med avskräckande syfte ha utan tillstånd när någon har blivit dömd för diskriminering. Det är lite mildare kanske. Du får tillståndet tillbaka efter det att dina dörrvakter och du som krögare har gått igenom utbildning. Det kan handla om obligatorisk skyltning och tv-övervakning, också om att se till att stärka DO i det här. hade så dåliga erfarenheter att han var nära att ta tillbaka de stämningar som han hade lagt in. Han kände att de inte togs på allvar. Här finns alltså mycket mer att göra. Det är oerhört viktigt att man tar frågan på allvar. Jag tycker att det finns mer som måste poängteras. Vi har, som jag säger, ett apartheidliknande nöjesliv. Vi har ett nöjesliv som delar upp i vi och de. kräver en växande motståndsrörelse besked och förändring. Man accepterar inte att bli olikabehandlad. Man accepterar inte att medborgare som du och jag som betalar skatt, som är en del av samhället, som arbetar, som studerar och gör rätt för sig inte ges tillträde till alla rum. Om jag ska ge råd kring utredningen behövs det en snabb enmansutredning. Ge den max fram att komma med konkreta förslag. Varje ytterligare helg är en förlorad helg då ungdomar negativt särbehandlas och klyftan mellan vi och de ökar. Fler ungdomar blir inte bara förbannade på diskoteket eller krogen utan förbannade på samhället. De blir förbannade på det här landet och vänder det ryggen. Konsekvenserna av det är enorma. Det handlar inte bara om den där dansen man inte blev insläppt på eller den där bärsen man inte fick dricka med sina kompisar. Jag tror att det är oerhört viktigt att fatta. Det kanske anses vara ett tufft förslag att alkoholtillståndet ska dras in, men det är nog så tufft att bli nekad inträde på ett ställe på grund av hur man ser ut, på grund av den hudfärg, det skinn, man har. Det är nog så tufft. Ska vi , efter det att vi firade nationaldagen, stolt kunna stå upp för de värden som det här landet bygger på om öppenhet, tolerans och människors lika värde måste vi sätta stopp för det här. Det är A och O. 206 (): Jag tar till mig det ministern har sagt. Jag tycker att det är väldigt positivt. Det är bra med översyn och utredningar, men de hjälper inte de här unga människorna. Det måste gå snabbare. Jag kan inte säga till , som den unge mannen heter, att vänta ; det ska bli bättre. Precis som tycker jag att vi måste ha antidiskrimineringsvillkor för alla serveringstillstånd så att krögare som diskriminerar kan förlora rätten att sälja alkohol. Precis som när man säljer alkohol till minderåriga. Jag tycker att det är ett effektivt sätt. Jag tycker inte att det är hårt, . Jag tycker att det är väldigt bra. förespråkar jag, även här tillsammans med , att restaurangerna ska ha tydliga skyltar vid entréerna. Det har ministern sagt att han vill ompröva. Det ska vara tydligt vilka klädkoder och regler som gäller. Det kan vara allt från att här är inga vapen tillåtna till att här bär vi alla frack och lång klänning, eller här får du inte gå in om du har gympadojor på fötterna eller om du är berusad. Det kan stå att om du stör ordningen avvisas du från platsen. Hur dessa skyltar ska se ut lämnar jag faktiskt åt våra krogar. Jag kan ge dem tips. Det är inte svårare än så. Jag tycker att de måste ansvara för att kroggästerna ska behandlas lika. Därför måste de vara tydliga. Det är inte bara krogdiskriminering som bekymrar mig. Jag har i mina tidigare debatter berört den etniska diskrimineringen på olika områden som bostad, arbete och rättsväsendemyndigheter. Krogdiskriminering är en del av den diskriminering som många människor i vårt land utsätts för. Det går en röd tråd i denna diskriminering som är systematisk och strukturell. Den är svår att komma åt. Därför är det viktigt att vi som politiker gör något åt detta. Diskriminering är allas ansvar, inte minst politikers. Vi politiker på alla nivåer, inom kommunerna, landstingen och på riksnivå måste ta diskrimineringsfrågor på fullt allvar. Jag är faktiskt trött på att stå här och prata om diskriminering, och jag är trött på alla bortförklaringar. Jag kräver handling. 207 Statsrådet (): Det är alldeles klart att de undersökningar som har gjorts har blottlagt ett mycket stort problem. Frågan är vad vi ska göra åt det. Vad jag säger i den här debatten är att jag är beredd att använda alkohollagen som ett instrument på det sätt som ni beskriver. kan jag inte lägga ett lagförslag till med mindre än att det är berett och att man har tittat på konsekvenserna och med mindre än att det finns ett konkret förslag på hur en sådan lagändring i så fall ska se ut. Vi måste också ha en remissomgång där man går igenom alla argument för eller emot så att man har dem på bordet inför ett sådant beslut. Jag förstår mycket väl frustrationen över att det här går för långsamt och att vi borde ha gjort något. Å andra sidan vill jag säga att om det inte hade varit för det engagemang som ni båda har visat i den här frågan hade den aldrig kommit ens så här långt. Så är det. Då hade man aldrig fått upp frågan så här aktuellt och nära ett lagförslag. Jag förstår att ni tycker att regeringen måste jobba snabbt. Men något slags beredning måste vi ändå ha innan vi kan gå fram med förslag. Jag är beredd att försöka se till att det sker så skyndsamt som möjligt. Jag ser naturligtvis också riskerna med att samhället delas upp och att man marginaliserar människor och att alltfler känner att de inte hör till och inte hör hemma. Det får naturligtvis spridningseffekter över hela samhällssektorn. Man ska inte rikta ilskan enbart mot statsmakterna, mot regering och riksdag, utan kanske framför allt mot de fördomar som på många håll är förhärskande i krogvärlden. Det är ju egentligen där som grundproblemet ligger. Driv detta hårt. Jag kan från regeringens sida säga att vi ska göra vad vi kan för att se till att få en ny lagstiftning på plats. Grundlag och annat gör att jag inte kan ta fram det direkt ur fickan utan det behövs en beredning. 208 (): Jag vill tacka statsrådet för den här debatten. Det känns ändå positivt att vi tog ett litet steg framåt med den här utredningen som på sätt och vis blev offentliggjord , uppfattade jag det som. Vi är många som inte accepterar att den här systematiska diskrimineringen pågår ute i nöjeslivet. Zaynar, , , och alla andra på läktaren kommer att följa regeringens arbete. Jag, och ett par andra ledamöter kommer också att följa arbetet och skynda på så gott det går. Som sagt: som vi inte inför en tuffare lagstiftning som både avskräcker och förebygger etnisk diskriminering och annan form av diskriminering ute i nöjeslivet och på andra områden, men det du har makt över är ju alkohollagstiftningen är en förlorad helg. Kring utredningen har jag bara två ord att säga: ! 209 Statsrådet (): Jag tycker ändå att man ska poängtera att det finns möjlighet att hota med att dra in alkoholtillståndet. Man kan skicka den signalen väldigt tydligt. Det var det vi kom fram till i den förra debatten vi hade, jag och . tar vi ett nytt steg och säger att vi måste kunna använda alkohollagstiftningen också som en förebyggande insats och villkora tillstånd med olika typer av förebyggande insatser. Statsråd som jag är är jag bunden av grundlagens beredningskrav. För att jag ska kunna lägga ett förslag till måste jag ha haft en utredare som har utformat en lag. Jag måste dessutom ha skickat ut den på remiss. Vi måste ha tagit fram en faktisk lagändring som gör att man knäcker frågan. Ta inte fel på regeringens ambition i detta. Ni kommer att se att vi försöker jobba så fort vi kan. Tack för en bra diskussion om detta. Överläggningen var härmed avslutad. 30 § Svar på interpellation 2004/05:626 om handlingsplanen mot narkotika 210 Statsrådet (): har frågat mig om jag avser att vidta några ytterligare större satsningar för att förbättra missbrukarvård som riktar sig till individer i början av sitt missbruk, vidta några åtgärder för att frivilligorganisationerna bättre ska kunna bedriva missbrukarvård och narkotikaförebyggande arbete samt vidta åtgärder för ett aktivare förebyggande arbete i skolan. målar upp en dyster bild av vårdsituationen i . Jag vill dock hävda att riktigt så illa som hans beskrivning gör gällande ser det inte ut. Det är inte så att de allra flesta vårdbehövande inte har några andra alternativ än att på egen hand försöka klara sin rehabilitering. Inte heller har samhället lämnat dem och deras anhöriga åt sitt öde. Antalet personer som behandlas för missbruk har i stort sett legat på samma nivå . Öppenvårdsinsatser och bistånd till boende har ökat medan heldygnsvården varit . Antalet vårddygn har ökat . Regeringen har anslagit till vård- och behandlingsinsatser. Det är också korrekt att merparten av dessa medel går till de missbrukare som har kommit längst i sitt missbruk. Det är en medveten prioritering från regeringens sida att i första hand satsa på den grupp som är mest utsatt. Under detta och satsar regeringen totalt för att stärka vård, sysselsättning, boende och verksamhetsutveckling för personer med psykisk sjukdom eller psykiskt funktionshinder. Vidare har regeringen tecknat en överenskommelse med Kommuner och Landsting om att ca av de medel som tidigare hanterats inom den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården ska satsas på förbättringar av psykiatrin . I den narkotikahandlingsplan som regering och riksdag antog är missbrukarvården ett prioriterat område. har den särskilde narkotikasamordnaren avsatt ca till olika projekt för att förbättra vårdinsatserna. Till detta kommer ett antal forskningsprojekt för att utveckla kunskapen kring vårdfrågor. Resultatet av dessa studier kommer att avrapporteras . Skolan är en av samhällets viktigaste arenor för att främja ungdomars hälsa och förebygga alkohol- och narkotikamissbruk och andra riskbeteenden. Skolans arbete med att skapa goda miljöer för lärande och utveckling och för att stärka ungdomars fysiska och psykiska välbefinnande och utveckling är också ett prioriterat område i både alkohol- och narkotikahandlingsplanerna. Regeringen har gett i uppdrag att bilda en arbetsgrupp med en rad berörda myndigheter för att utveckla det alkohol- och drogförebyggande arbetet i skolan. överlämnade en konkret treårig genomförandeplan för dessa insatser. Enligt uppdraget ska föra ut kunskap till beslutsfattare och tjänstemän i kommunerna och till skolorna om kunskapsbaserade verkningsfulla metoder för att stärka det alkohol- och narkotikaförebyggande arbetet i skolan. Arbetet ska rapporteras till regeringen med slutrapport . Alla dessa insatser har resulterat i en bred narkotikamobilisering, och glädjande nog har vi också kunnat se en nedgång i andelen som uppger att de använt narkotika både bland skolelever och bland mönstrande. Även frivilligorganisationerna pekas ut som en viktig resurs i narkotikahandlingsplanen. Det är dock skillnad om en frivilligorganisation är huvudman för en behandlingsinstitution eller om den bedriver ett opinionsarbete och förebyggande arbete. Som vårdhuvudman gäller samma regler för alla, det vill säga att de måste bedriva en professionell verksamhet som finansieras via vårdavgifter. Jag ser inga skäl att ge driftstöd till vissa behandlingshem endast av det skälet att de är drivna av en frivilligorganisation. Det är insatserna för vård och behandling utifrån den enskilde missbrukarens behov som ska stå i fokus för satsningen, inte huvudmannaskapets form. I årets budgetproposition finns avsatta som fördelas till frivilligorganisationer inom missbrukarområdet. Dessa medel fördelas av . Medlen är avsedda som generella stöd till organisationernas verksamhet. Till detta kommer normalt bidrag från kommuner och landsting. 211 (): Tack för svar, ! Först kanske jag ska säga några ord om hur det ser ut. Det underlättar ju vid all diskussion om man har en någorlunda gemensam definition av vad som föreligger. Statsrådet tycker att jag tecknar en alltför dyster bild. De problembeskrivningar som redovisas i interpellationen är dock inget som jag bara har hittat på, även om det är lätt att på det personliga planet göra iakttagelser runtom i bygderna i av hur det ser ut. Interpellationen bygger på ett antal offentliga dokument och granskningar som jag är förvissad om att statsrådet också har tagit del av. Jag hoppas att statsrådets svar inte innebär en förträngning av vad som faktiskt föreligger i riket. Vi har också noterat att regeringen har anslagit 820 miljoner och framåt. Varför gör man det om det inte faktiskt föreligger stora problem på området? och konstaterade att det har skett en stor förändring i meningen att den offensiva inriktning som de beskrivit att vi haft tidigare, alltså att spåra upp, motivera och behandla narkomaner, har blivit mer av att styra över klientens vårdönskningar från dyr institutionsvård till billigare öppenvård samt att avvisa omotiverade. Jag vill tillägga att det ibland också handlar om att avvisa de motiverade till kö. Hur som helst är det en välkommen förändring, tycker jag och säkert många med mig, att vi nu har fått dessa 820 miljoner i nytillkomna pengar. Det är ett belopp av en storlek som kan göra skillnad; det tror jag också. ska man vara medveten om att det är lite pengar i förhållande till behovet. 820 miljoner täcker kostnaden för några hundra av de uppskattningsvis 30 000 tunga narkotikamissbrukarna, om man väljer att lägga allt i den potten. Detta understryker vikten av en nogsam prioritering. Här känner vi och många med oss en oro över att merparten av pengarna går till dem som hunnit längst i sin missbrukarkarriär. Det är naturligtvis inte i sig fel utan väldigt angeläget. Vi har fängelsesatsningen med 100 + 120 miljoner. Det måste bli en fungerande vårdkedja i tvångsvården. Vi måste tillbaka till en uppsökande verksamhet. Vi måste kunna erbjuda behandling åtminstone till de motiverade. Vi har också som parti lagt till att vi behöver en missbrukarvårdsgaranti, att man inom 30 får en behandling när man söker behandling. Det är också mycket välkommet jag vill säga det igen med breddningen, att man ser att psykiatri, missbruk och kriminalvård hänger ihop, även om jag som kristdemokrat gärna hade sett att regeringen hade visat en större uthållighet och ett större anslag vad gäller psykiatrin. Vi lägger ju 925 miljoner mer till psykiatrin för att den också ska vara inkopplad på det här området och vara det uthålligt. Man kan gärna jämföra med tioårsplan för att återta kapacitet i psykiatrin. Vi måste dock också bli bättre på att minska nyrekryteringen. Det är egentligen min stora fråga här: Hur ska vi kunna bromsa i början? Det har presenterats olika positiva rapporter. Jag kan bara nämna detta med MST, multisystemisk terapi, som har provats med förebild från och . Frågan är alltså: Vad kan vi förvänta oss av större insatser för att bromsa nyrekryteringen? 212 Statsrådet (): Låt mig börja med att säga att jag uppskattar ton i debatten. Jag tror att vi har ungefär samma verklighetsbild i botten och ser problemen lika mycket båda två. Även om vi skjuter till pengar undrar man om det verkligen ska räcka för att vända utvecklingen. Den farhågan tror jag att vi alla har. Låt mig bara säga någonting om verklighetsbilden. har konstaterat att missbrukarvården kostade . Det var då en minskning med närmare 1 miljard, alltså en mycket stor nedskärning. har ju behoven ökat. Antalet tunga narkomaner har ökat väldigt kraftigt . Gapet mellan resurserna å ena sidan och behovet å andra sidan har alltså ökat . konstaterar man att missbrukarvården kostade ungefär 4 ½ miljard kronor. Det var alltså uppskattningsvis 500 miljoner till som kommunerna använde till vårdinsatser. Jag tillträdde ju kanske det var något slags effekt av det, men det vågar jag nog inte hoppas på. Däremot hoppas jag att denna trend visar sig bestå vi har inte fått de siffrorna . De statliga insatserna börjar på allvar 2005, det vill säga innevarande år. Vi kan gå ut med de som är riktade till tvångsvården. Vi sänker avgifterna för den avslutande behandlingen i tvångsvården, under förutsättning att kommunerna blir bättre på eftervård. Det ska finnas bostad, sysselsättning och ett nytt socialt nätverk när man kommer ut från sin behandling. Det är så jag har försökt att jobba med de pengarna. Staten är beredd att gå in med pengar, men då måste kommunerna bli bättre på sina delar. Där är eftervården viktigast. Den statliga satsningen är det första steget. Jag är inte lite glad över att höra säga att detta är ett belopp av en sådan storlek att den kan göra skillnad. Jag tror att det är så. Nästa steg i detta kommer , då vi bygger på satsningen med ytterligare . Till att börja med riktas de till frivilligvården. Vi har klarat tvångsvården med ett nytillskott , och kommer det en satsning på frivilligvården. Det är 100 miljoner , och ytterligare 250 miljoner 2007. Vi kommer att i bästa fall konstatera att vi kommer att få kommunerna att generellt satsa mer på missbrukarvård. De kommer att få draghjälp från statens sida. Det är steg två i jobbet. Steg tre handlar om att stärka individens rätt till att få vård. Med dessa tillskott som utgångspunkt ska vi också diskutera någon form av vårdgaranti i missbrukarvården. lyfte också fram det förslaget. Vi får se hur långt vi kommer där. Vi har en utredare, , som tittar över möjligheterna att ställa sådana krav på kommunsektorn och se hur långt man kan komma. Då handlar det om att helt enkelt göra det lättare för den enskilde missbrukaren att hävda sin rätt att kräva vård och behandling inom . 213 (): Jag har också noterat att det 20022003 skedde en viss positiv förändring. Enligt de granskningar som säkert alla av oss har läst kan vi notera att de merpengar som kommunerna satsade gick till boende. Det är naturligtvis välkommet. Men det är fortfarande alldeles för lite för att på ett märkbart sätt bryta nyrekryteringen. Hur ska vi få fokus på inte bara tvångsvård, frivilligvård och vårdgaranti framöver? Hur ska vi bryta nyrekryteringen? Det finns en uppsjö av insatser som behöver göras för att den unge över huvud taget inte ska börja droga. Jag började mitt förra inlägg med att säga att när någon har börjat droga måste samhället intervenera tidigt, hitta fiffiga metoder, och vi måste ha en totalt sett bred och effektiv meny för att synliggöra och stödja de barn som lever i missbruksmiljöer. De har fortfarande inte själva börjat droga, men de lever i en uppenbar riskzon. År brukar vi tala om att vi ser barnen i riskzonen, men likväl är vi fortfarande oerhört oförmögna att ge tillräckligt stöd för att bryta en utveckling där de med rätt stor sannolikhet går in i stora egna bekymmer. Det finns kommuner som jobbar progressivt med barngruppsverksamhet när det gäller barn som finns i missbrukarmiljöer. Det finns gruppverksamhet för föräldrar till barn som missbrukar. MST-pedagogiken har prövats i några kommuner. När nu regeringen har gjort prioriteringen att merparten av de 820 miljonerna ska gå till den senare delen i en missbrukarkarriär finns det också ett jättestort ansvar på regeringen naturligtvis hos alla politiker att anvisa andra medel och metoder för att vi på allvar ska bryta nyrekryteringen. Den frågan kvarstår även efter den redovisning vi har hört . Min andra fråga gällde frivilligorganisationerna. I kampen mot drogerna räcker det inte med att vi har ett offentligt, tydligt, uthålligt, konsekvent åtagande, som därtill gärna är evidensbaserat, utan det fordras en bred mobilisering av hela det civila samhället för att vi på ett märkbart sätt ska bryta drogkulturen. Lyckas vi inte mobilisera föräldraföreningar och frivilliga, lyckas vi nog inte särskilt väl. Här finns en oro över att regeringen inte är riktigt medveten om tillståndet för frivilligorganisationerna. Regeringen har redovisat diverse åtgärder i den narkotikaskrivelse vi fick , och det framgår också ett par åtgärder i dagens svar. Det är en medvetenhet om att frivilligorganisationerna är en viktig resurs. Det finns 10 miljoner som fördelas till frivilligorganisationerna. Det fordras större medvetenhet. Vi vet att 2004 och 2005 fortsätter frivilligvården att stänga enheter. 2004 var också på länge då det var fler vårdenheter som stängde än som öppnade. Jag har fått uppgifter om att 99 enheter stängdes, både offentligt drivna och frivilligvårdens enheter. tappar vi mark. Är ni tillräckligt medvetna om att frivilligorganisationerna fortsätter att marginaliseras i det viktiga arbetet? Är ni beredda att involvera dem i det fortsatta arbetet? 214 Statsrådet (): Låt mig utreda begreppen. Frivilligvården är vård där man kommer på frivillig basis, i motsats till tvångsvården där man omhändertas.