prot · GS09130 · 2005-05-31 00:00:00 — Så länge vi har de motsättningar som vi har inom , med ett antal länder som envist hävdar att man aldrig någonsin kommer att flytta sig från moratoriet, så kommer en oreglerad, okontrollerad valjakt att bedrivas av länder som och andra. Då löper vi också risk att samarbetet i organisationen bryter samman. Det har vi ingenting att vinna på. Det kan låta radikalt och bra att vara för en kompromisslös linje i det här fallet. Men jag anser att den linje som vi bedriver är betydligt bättre. Jag står för den, och det är också den som vi har fått stöd för. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2004/05:597 om avvisning av barn som omhändertagits enligt socialtjänstlagen 97 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att inte små barn avvisas tillsammans med föräldrar som de inte känner och som inte kan ta hand om dem. Jag vill inledningsvis framhålla att för barn liksom för vuxna gäller att åberopade skyddsskäl för uppehållstillstånd ska prövas först, innan en bedömning görs av om det föreligger humanitära skäl för uppehållstillstånd. Barn kan självfallet vara flyktingar eller skyddsbehövande i övrigt. Det finns i detta sammanhang skäl att påminna om att barn ska uppmärksammas som individer som kan ha egna skäl för uppehållstillstånd. Regeringen har i lagrådsremissen Ny instans och processordning i utlännings- och medborgarskapsärenden föreslagit att skyddsgrunderna för uppehållstillstånd ska få en mer framträdande plats. Jag är förhindrad att uttala mig i ett enskilt fall men vill framhålla följande. Det är inte rimligt att överlämna ett barn till vårdnadshavaren om denne uppenbart är ur stånd att ta hand om barnet och om barnets liv och hälsa därigenom kan sättas i stor fara. vore det inte heller rimligt om omhändertagande av barn enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) automatiskt skulle innebära att barnet och dess vårdnadshavare fick stanna i . En individuell bedömning med hänsyn tagen till barnets bästa måste ske i det enskilda fallet. Den parlamentariska , vars uppgift var att göra en översyn av hur svensk lagstiftning och praxis förhöll sig till bestämmelserna i , tog upp denna utomordentligt viktiga fråga som rör utlänningslagens förhållande till LVU. Kommitténs överväganden och förslag ledde till ändringar i utlänningslagen. Den ordning som gäller är att eller alltid ska inhämta socialnämndens yttrande i de fall där ett barn är omhändertaget enligt LVU och där det kan vara aktuellt med en avvisning. yttrande bör enligt förarbetena i sådana fall tillmätas stor vikt. Enligt utlänningslagen kan ett tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas om barnet behöver vård enligt LVU även om barnet eller barnets familj saknar asylskäl eller andra skäl för uppehållstillstånd. Kan ändamålet med vården tillgodoses i hemlandet saknas i princip tillräcklig anledning att meddela tidsbegränsat uppehållstillstånd för vård enligt LVU. ansvarar för barnets vård och har kontakt med som i sin tur undersöker om barnet kan få motsvarande vård i hemlandet, till exempel om föräldrarna med hjälp av anhöriga kan ta hand om barnet. har i dessa fall kontakt med bland annat ambassaden och frivilligorganisationer i det aktuella landet för att kunna bedöma om vård eller behandling kan ges där. Jag utgår från att myndigheterna fullgör sin uppgift i detta avseende. 98 (): Jag tackar ministern för svaret, men som vanligt är jag inte nöjd. Jag förstår visst att ministern inte kan uttala sig i ett enskilt fall, och det var inte heller det som var meningen med min interpellation. Det jag vill göra är att ge några exempel på barn som far illa eller som riskerar att fara illa. Jag vill lyfta fram problematiken kring barn som omhändertas och placeras i fosterhem för att sedan avvisas tillsammans med föräldrar som inte kan ta hand om dem. I det här fallet utelämnar jag det här med asylskäl lite grann. Många av dem har asylskäl, och kanske får ännu mer rätt till asylskäl enligt det nya förslag som vi har presenterat . För mig är det en fullständig gåta att samma föräldrar som här i inte kan ta hand om sitt barn ska kunna det när de återvänder till sitt hemland, dessutom efter en hemresa som ofta är traumatisk. I svaret håller migrationsministern dessutom med mig om det. Sedan tar hon tillbaka det i nästa mening. Redan det faktum att barnet är omhändertaget visar att det är en individuell bedömning. Sociala myndigheter har gjort bedömningen att föräldrarna inte kan ta hand om barnet. Det är dags att ministern börjar inse att det här är en viktig fråga. Det berör inte bara den asylsökande familjen utan också de familjer som ställer upp som fosterfamiljer. De känner ansvar för det barn de tar hand om. Vilka signaler sänder det inte till fosterfamiljens eventuella egna barn och till samhället i övrigt att barn från andra länder inte har samma rättigheter som svenska barn. Enligt har alla barn samma rättigheter och lika värde. Det är ett budskap som vi alla som har ett ansvar i samhället har en skyldighet att sprida. Även de personer som inom försöker göra det så bra som möjligt för barnen påverkas. När det gäller svenska barn är man mycket noga med att allt ska få ta sin tid för att barn och föräldrar ska lära känna varandra när barn och föräldrar har skilts åt och ska försöka återförenas. Varför ska det då vara annorlunda för asylbarn? Där räcker det med att barn och föräldrar träffas på flygplatsen utan att de sett varandra . De vackra orden om hur det går till, att undersöker om barnet kan få vård i hemlandet och att kontakt tas med ambassaden och frivilligorganisationer för att bedöma om behandling kan ges där, är just bara vackra ord. De stämmer inte med verkligheten. Det händer alltså att små barn träffar sina föräldrar på flygplatsen utan att ha sett dem . De talar inte ens samma språk. Föräldrarna mår så dåligt att de knappt kan ta hand om sig själva. Hur ska de kunna ta hand om sina barn? Det finns inga frivilligorganisationer som väntar på flygplatsen, och ambassaden är inte inblandad. Jag förstår inte heller riktigt vad ministern menar med att barnen ska få vård. Det är oftast inte barnen som behöver vård i de här fallen, även om barnen också kan ha behov av vård. Det är föräldrarna som mår dåligt av olika skäl och behöver ha vård men framför allt trygghet. De har varit med om svåra traumatiska upplevelser som de själva inte fått bearbeta. Någon vård lär de inte få när de återvänder till samma ställe där de blev misshandlade eller våldtagna, snarare mer ångest och förtvivlan. Det är dags att migrationsministern börjar inse att verkligheten inte är önskedrömmar i rosa och vitt utan mer lik mardrömmar. Vad tänker ministern göra för att de här barnen ska få en chans att få stanna och komma tillbaka till livet? 99 Statsrådet (): När det gäller den lagstiftning som vi har ska jag upprepa det som bad mig upprepa i den förra interpellationsdebatten, nämligen att följer . Det brukar jag säga ganska ofta, för jag får väldigt många frågor om detta. I förarbetena till den nu aktuella paragrafen hade den parlamentariska jag tror att det var ett speciellt uppdrag att se över lagstiftningen, alltså utlänningslagen, i förhållande till . Det var en parlamentarisk utredning, och den leddes av en partikamrat till , . Jag var sekreterare i den kommittén. ska jag naturligtvis inte gå in på alla interiörer i kommittén, men jag kan säga så mycket som att den här frågan verkligen var en fråga som diskuterades väldigt mycket. Det var många och långa diskussioner. Det här är, precis som säger, väldigt svårt. Det finns de som hävdar att LVU ska stå över utlänningslagen. Det betyder att ett barn som är omhändertaget enligt LVU ska ha uppehållstillstånd per automatik. Då blir det så att människor som har asylskäl, som har skyddsskäl och som alltså har rätt till uppehållstillstånd i , blir jämställda med människor som får sina barn omhändertagna enligt LVU. Det kan handla om barn som blir misshandlade. Det kan handla om en rad olika typer av svårigheter. Jag tycker att kommittén efter många och långa diskussioner gjorde en väldigt bra avvägning när man sade så här: Självklart måste man tillmäta bedömningen från de myndigheter som har fattat beslut om LVU mycket stor vikt. Är det så att ett barn är omhändertaget och skulle fara väldigt illa av att återvända till sitt hemland tillsammans med sina föräldrar går det inte att genomföra en avvisning. Det betyder att och alltid måste inhämta yttrande av socialnämnden när man planerar att genomföra en sådan avvisning. Om man kommer fram till att det här barnet och den här föräldern skulle kunna återvända till sitt hemland, måste det föregås av intensivt samarbete mellan socialnämnden, och , och man måste också se vad det är som väntar på barnet hemma. Finns det ett nätverk? Många har väldigt många släktingar och så vidare som kanske är ett enormt stöd för barnet, kanske är ett bättre stöd för barnet än vad ett svenskt fosterhem skulle vara. Men allt det här måste finnas med innan man kan fatta ett beslut. 100 (): Vi lever i helt skilda världar, och jag, tyvärr. Jag vill att våra världar ska mötas. Det är fina ord. Jag tycker också att visst ska det vara så som säger, att man ska ha noggranna kontakter med och om vad det är som händer på hemmaplan. Men jag har ett antal exempel där det inte är så. Jag behöver inte rada upp alla här, utan vi kan prata om dem vid något annat tillfälle. kan få mina exempel. Det går inte till så. Man måste komma ur de vita och rosa drömmarna. Det finns barn som far fruktansvärt illa. Ett exempel rör ett barn som har en mamma som har hallucinationer och mardrömmar . Barnet, en pojke, är omhändertaget. Han är 18 månader. Jag tror att har läst om honom i tidningarna. Mamman kan inte ta hand om barnet, men de ska ändå avvisas. En tvååring flicka skulle avvisas med sina föräldrar som var så sjuka att man var tvungen att låsa in dem på häktet för 24-timmarsbevakning för att de inte skulle ta livet av sig. Det var meningen att de skulle träffa sin tvååriga dotter på flygplatsen. Flickan var på flygplatsen. Tack och lov fanns det människor som lyckades stoppa avvisningen. Sedan har mamman och flickan varit på familjehem. Det börjar gå bättre. Men innan behandlingen är färdig fattar man bara beslut om att de ska avvisas, trots att socialnämnden och de som sköter behandlingshemmet säger att vi ska vänta åtminstone till augusti. Jag tycker också att det ska vara så som ministerns säger, och visst finns det nätverk på hemorten, men i det exempel jag tar upp finns inga nätverk. Den här kvinnan mår väldigt dåligt. Hennes man övergav henne när det visade sig att hon hade blivit våldtagen. Det är viktigt att man lyfter upp det här och tar tag i det. har ansvaret för de myndigheter som fattar de här besluten. Jag hoppas och tror att ska ta tag i detta . Det kan hända att det blir bättre . Vi har pratat om kvinnors asylskäl. har dessa kvinnor som är mammor till dessa barn egna asylskäl, fastän de inte har fått dem prövade. Det är ingen som har trott på dem. Man talar om för dem att de ska återvända till poliser som har våldtagit dem, att de får skydd där. Men det stämmer inte, så som det ser ut . 101 Statsrådet (): Jag tror inte att vi lever i olika världar. Men verkligheten är ju sådan att man ser allt ur olika perspektiv. Jag och delvis också måste böja oss för att vi kanske inte har alla fakta. Vi vet inte allt om vad som finns i hemlandet. Vi ser kanske inte helheten i alla enskilda ärenden. Men jag tvivlar inte på . De som har alla fakta i enskilda ärenden är ju myndigheterna. Som jag också har sagt är lagstiftningen och förarbetena väldigt tydliga. Innan fattar ett avvisningsbeslut måste man ha en kontakt. Man måste samverka med . Det står också väldigt tydligt jag tror till och med att jag skrev den raden själv i betänkandet att socialnämndens yttranden i dessa ärenden måste tillmätas väldigt stor vikt. Man har hittat en bra avvägning. Det leder inte per automatik till att en person får uppehållstillstånd, men det tas väldigt stor hänsyn till sociala myndigheters yttranden i de här ärendena. Sättet att lagstifta när det gäller är unikt, om man jämför med i stort sett alla andra länder. när jag deltar i debatter här blir det en så otrolig svartmålning av svensk flyktingpolitik, men det finns ingen motsvarighet i något annat land till den bestämmelse som vi nu diskuterar. Självklart måste vi se till att kontinuerligt följa upp den lagstiftning som vi har. Det har vi också gjort genom den proposition som regeringen lämnade till . Vad vi nu behöver göra är att vi behöver utvidga skyddsskälen och vi behöver också inte minst mot bakgrund av alla interpellationsdebatter som jag har haft med betona vikten av barns egna asylskäl alltid ska utredas och bedömas innan man fattar beslut. 102 (): Jag har velat lyfta den här frågan om barns omhändertagande därför att jag tycker att den är viktig. Man har inte uppmärksammat detta tidigare. Jag har fått fakta från dem som har varit ombud för dessa barn, och jag kan läsa vad det finns för skäl i olika beslut, så jag har en del på fötterna. Det här med den tvååriga flickan som man började att jobba med så blir hon avvisad innan man är färdig med behandlingen. Mamman mår fortfarande väldigt dåligt. Och den här kvinnan som har mardrömmar och hallucinationer, hur ska hon klara av barnen? Visst kan man jämföra med hur det är i andra länder. Men när jag var i Bosnien träffade jag UNHCR där dagen efter att migrationsministern hade varit där. Man hade inte så mycket positivt att säga om , utan man hade mycket kritik att framföra. Människor lämnas av på flygplatsen utan att landet i fråga vet om att de kommer. Ambassaden blandas inte in. som jag var där nere återvände en familj med en dövstum pojke och en pojke . Pojkarna kunde inte prata med sina föräldrar. De träffades på flygplatsen efter att i princip inte ha sett varandra . Familjen har stora problem, och jag försöker att följa vad som händer med den. Pojken har ett öronimplantat och är på ett sjukhus i . Han får inte åka till där han skulle kunna få vård, men han får inte åka dit. Länderna ser olika ut. Det finns kanske vård att få för den här pojken i Bosnien, men inte där han bor. Det måste man också ha med. Det finns tillgång till vård. Både migrationsministern och jag har varit på barnkliniken i , men det finns inte vård i Banja . 103 Statsrådet (): Jag är helt enig med om att detta är en mycket viktig fråga. När jag arbetade som sekreterare i diskuterade vi den här frågan, och då fanns det ett mycket fåtal fall av avvisning å ena sidan och barn som omhändertogs i andra sidan. Jag kan inte säga exakt hur många, men om jag inte missminner mig kunde man räkna dem på ena handens fingrar. ser det inte ut så, utan det har blivit mycket vanligare. Jag kan inte svära på att antalet ökar, men jag får rapporter som ändå tyder på att det sker en ökning. Här måste vi fråga oss hur detta hanteras, som tar upp i interpellationen. Vi måste också fråga oss vad det beror på att alltfler barn omhändertas enligt LVU. Det är en mycket viktigt fråga som vi säkert återkommer till. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2004/05:567 om biståndet till landsbygden i 104 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att svenskt bistånd ska medverka till att vissa av länders beroende av katastrofhjälp ska minska och vilka åtgärder jag avser att vidta för att svenskt bistånd ska medverka till att lantbruksbefolkningen i till exempel ska få bättre förutsättningar för att öka matproduktionen. Mycket av dagens fattigdom på landsbygden i har mänskliga orsaker. Konflikter har försvårat utveckling i stora områden. Rovdrift och överutnyttjande sliter hårt på vatten, mark, skog och genetisk mångfald. Lantbrukets roll har underskattats i utvecklingsplaner. Den ekonomiska politiken har starkt missgynnat lantbruksproduktion och handel. Inte heller det internationella biståndet har gett lantbruk och landsbygdsutveckling hög prioritet. Det finns ett gemensamt ansvar att förbättra livsmedelsförsörjningen. Mycket mer uppmärksamhet måste nu ägnas landsbygdens produktion och ekonomi i nationella utvecklingsstrategier. Landreformer och andra åtgärder för säkrare nyttjanderätt är angelägna. Tillgången till produktionsteknik, infrastruktur, krediter, marknadsinformation med mera måste förstärkas. Främjande av sysselsättning och produktion utanför den direkta lantbruksproduktionen är viktigt liksom organisering av producenterna för att öka deras inflytande. Långsiktig och bärkraftig förvaltning av vattenresurser är av största betydelse. En stor del av de sysselsatta på landsbygden och i den informella sektorn utgörs av kvinnor. De är missgynnade till exempel när det gäller nyttjanderätt till jord, tillgång till tjänster och utbildning. Kvinnors deltagande och inflytande måste öka och deras rättigheter och intressen måste beaktas på samma villkor som männens. Ländernas strategier för att bekämpa fattigdom måste vara inriktade på åtgärder som förbättrar kvinnors situation. Utvecklingssamarbetet måste stödja sådana åtgärder. Här tror vi att den internationella högnivåkommission kring den informella sektorn som tillsammans med övriga nordiska länder tar initiativ till kan ge viktiga bidrag. ser en tryggad livsmedelsförsörjning kopplad till fattigdomsbekämpning som en avgörande fråga för framtid. Att nå det första millenieutvecklingsmålet om en halvering av andelen fattiga och andelen som lider av hunger har högsta prioritet. gick av det utvecklingssamarbete som bedriver i genom Sida, eller , till naturbruk i vid mening. Merparten går till länder med vilka bedriver långsiktigt utvecklingssamarbete , , , och är de största. De multilaterala finansieringsorganisationerna är viktiga för utvecklingen på landsbygden i . Det gäller bland annat Afrikanska , och Internationella jordbruksutvecklingsfonden som alla får betydande stöd från . FAO har en viktig roll som . Som svar på fråga om vill jag lyfta fram stöd till landsbygdsutveckling i , en av de fattigaste regionerna i landet. Stödet ges till jordbruk och naturresurshantering, infrastruktur, ekonomisk diversifiering och decentraliserad planering allt ur ett fattigdoms- och rättighetsperspektiv för att öka livsmedelsproduktionen i landet. En viktig aspekt är rättigheten att bruka marken. stöder därför ett system för certifiering av brukarrättigheter i , ett system som också diskuteras på federal nivå och förhoppningsvis kan antas också nationellt. I takt med att medlen för svenskt utvecklingssamarbete med fortsätter att öka kommer också förutsättningarna för finansiering av landsbygdsutveckling att öka. Då nya samarbetsstrategier utarbetas bör stödet till lantbruksutveckling öka med utgångspunkt i samarbetsländernas strategier för fattigdomsbekämpning. På detta sätt kan bidra till bättre livsmedelsförsörjning och till minskat beroendet av katastrofbistånd. 105 (): Jag tackar ministern för svaret. Jag tycker att de här frågorna är väldigt viktiga. Jag hade förmånen att få åka till , och de här frågorna ligger mig väldigt varmt om hjärtat. Jag tycker över huvud taget att man behöver påminna sig, lite oftare än vad vi gör kanske, att jordbruksbefolkningen, landsbygdsbefolkningen, i de här länderna lever på en väldigt låg nivå. Ändå är det oerhört viktigt att lyssna på dem och ta reda på var de finns, vad de själva behöver och vad de begär. Jag undrar hur ministern ser på de här frågorna. Det är mer av kunskapsinhämtande än att få en politisk pajkastning det är inte det jag är ute efter. Man måste verkligen lyssna på de här människorna. Ofta blir det så när ministrar och tjänstemän diskuterar med varandra att diskussionen kommer på en lite för hög nivå. Man lyssnar inte på bönderna, som är kvinnor och som man verkligen behöver ta reda på var de finns. Jag hörde berättas om en by i där kvinnorna kom underfund med att deras barn behövde en förskola. De talade nämligen inte undervisningsspråket hemma, och när barnen kom till skolan när de var sex eller kunde inte franska. De kunde inte hålla i en penna, för det gjorde man inte. De var över huvud taget på en annan nivå. Men de barn som hade fått gå i förskola hade lärt sig väldigt mycket. De kom då till ett svenskt biståndsprojekt och sade: Vi behöver en förskola. Kan ni hjälpa oss med det? Det gjorde man, och man startade förskolan. Det tog bara så hade utbildningsnivån bland de här barnen ökat väldigt dramatiskt. Alla var väldigt nöjda och glada. var projektet på väg att fasas ut, och man var lite orolig för vad som skulle hända. Det gäller över huvud taget att lyssna på dessa människor. Det anser jag vara väldigt viktigt. Hur ser ministern på detta? Jag skulle också vilja veta lite mer om den högnivågrupp som finns på hemsidan hos . Jag tycker att den låter väldigt intressant. Jag skulle gärna vilja be ministern att utveckla den lite mer. Det kan också vara ett sätt att arbeta som är bra. Det får inte heller här bli så att man hamnar på en för hög nivå. Det fanns en dansk filosof som hette som sade någonting som jag tycker är väldigt klokt och som vi alla kanske borde tänka på lite oftare. Han sade så här: Vill du leda en medmänniska någonstans måste du möta henne där hon står och ta henne vid handen. har jag en känsla av att vi försöker få andra människor att komma till vår nivå. Men det hjälper inte, för då får vi inte den här kontakten. Det är några frågor till här. 106 Statsrådet (): Ja, det är några frågor men några väldigt viktiga frågor. Att lyssna på, att själv styra sin utveckling, oavsett vad som är hög och låg nivå man kan också diskutera hur man ska lägga orden. Jag var själv i både och , och i hade jag förmånen att träffa en grupp kvinnor på landsbygden som berättade för mig vad de saknade. Det de ville lära sig var att räkna. Ingen av dem kunde vare sig räkna eller läsa, men de ville lära sig räkna för att de inte skulle bli lurade av handlarna som köpte deras grödor. Det var mycket kloka kvinnor, som visste precis vad de ville. De ville också att deras barn skulle gå i skolan, både flickorna och pojkarna. Därför ville de ha hjälp med att komma till skolan. Skolor fanns, men det var långt dit. De höll på att försöka organisera sig för att gemensamt ta barnen till skolorna. Precis som interpellanten sade, måste man lyssna för att veta hur man ska prioritera. Ett sätt är det som jag försökte säga i svaret, att hjälpa till att stötta organisering. Man organiserar sig i små eller stora kooperativ, i organisationer eller kring en kyrka. Det kan vara olika i olika samhällen hur den här organisationen ser ut. För att organisera sig behövs det inte att man kan läsa och skriva. Det behövs att man kan träffas och pratas vid och att någon kanske har möjlighet att läsa och skriva och föra detta vidare på olika sätt. För att få det här vidare till ett politiskt beslut stöttar vi lokal utveckling, lokalt styre och kommunutveckling i många länder på mycket lokal nivå, just för att få en kontakt mellan lokala strukturer, organisationer, kyrkor, befolkningen och de politiker som ska besluta om hur resurserna ska förvaltas, var skolorna ska ligga, var vägarna ska gå och vad det nu handlar om. Jag delar helt synen på vikten av att lyssna på dem som är berörda. Jag ser också fram emot högnivåkommissionen. Anledningen till att jag säger det på det sättet är att det just nu pågår arbete med att sätta formerna, något slags terms of reference, för högnivåkommissionen. Den kommer att börja sitt arbete . Det är två personer som har tackat ja till att leda kommissionen. Det är , den peruanske ekonomen, och före detta utrikesminister . De två för att resultaten kommer beslutsfattare till del. Sedan gäller det att ha terms of reference så att man verkligen hittar en arbetsmetod för att ta till vara den kunskap som finns runtomkring på den afrikanska kontinenten, men också i andra delar av utvecklingsvärlden.