prot · GT0950 · 2005-12-13 00:00:00 — När det gäller den fråga som tog upp om den som har en pågående anställning och som får nya arbetsuppgifter som kräver nya hjälpmedel är det som har ansvaret att pröva rätten till bidrag för det. Jag ska naturligtvis vara försiktig med att tolka och tillämpa regelverket. Det måste förstås göra i varje enskilt fall, men principiellt är det i den situation som beskriver som har ansvaret. Det är alltså principiellt fullt möjligt att få hjälp via i ett sådant läge. Jag är helt överens med om att målet full sysselsättning också ska gälla för synskadade och andra med funktionshinder. Det är lätt att säga, svårare att göra. Vi har alla ett ansvar därvidlag. Det finns säkert mer att göra. Jag ska verkligen inte slå mig för bröstet när det gäller vad vi politiskt kan göra för att ytterligare flytta fram positionerna. Men det är också en attitydfråga, och vi har alla ett personligt ansvar. Där tror jag att vi kan bidra mycket genom att helt enkelt visa på de goda exempel och de erfarenheter som vi personligen kan ha av funktionshindrade i arbetet. Min erfarenhet, om jag ska redovisa den, är att när jag jobbar tillsammans med personer som har grava funktionshinder, dröjer det inte många dagar förrän jag alldeles har glömt bort funktionshindret. Det behövs lite hjälpmedel. Jag behöver säkert 2030 olika hjälpmedel för att kunna sköta mitt arbete. En arbetskamrat med ett funktionshinder kanske behöver två tre hjälpmedel mer för att kunna utföra sitt arbete. När man kommer på det och känner att det egentligen inte är någon skillnad kan vi hjälpas åt att sprida den typen av kunskap och erfarenheter så att attityderna förändras och vi också den vägen öppnar möjligheten för en starkare arbetsmarknad för funktionshindrade. 154 (): Att alla har ett ansvar, visst är det sant. Men det måste också finnas regler och lagar som fungerar för de funktionshindrade. Jag är den första att hålla med om att man glömmer bort att en person är funktionshindrad, och det är precis det som de själva önskar. Det är viktigt att man inte ser bara rullstolen, som de själva symboliskt brukar säga, utan att man ser personen. Jag är glad över att jag nu har uppmärksammat på det här problemet. Då tolkar jag det som att statsrådet är redo att titta vidare på det här. Jag tänker ta upp några andra problem som jag har stött på. De synskadades möjligheter att klättra på karriärstegen är små om de inte får fortbilda sig. Den statliga verksamheten för socialförsäkringsadministration, som statsrådet hänvisar till och som startade , har haft på sig och borde ha hunnit komma i gång med att förmedla information till alla berörda om vilka rättigheter de har när det gäller olika hjälpmedel. När kommer då att ha förtydligat vad som gäller angående bidrag för inläsning av facklitteratur? Eftersom synskadade får avslag har tydligen inte uppfattat att det är den som är ansvarig för den fortsatta hjälpen när synskadade har varit anställda ett tag. Ett annat problem för synskadade när de har ett arbete fick jag faktiskt information om . Det gäller en gravt synskadad kvinna som har ett barn , som jag vill ta som ett exempel. Hon har enligt färdtjänstlagen rätt till färdtjänst från hemmet till arbetsplatsen. Men hon får inte stanna till och lämna av sitt barn på dagis, trots att dagiset ligger på väg till hennes arbete. Om hon ska lämna sitt barn på dagis ska hon först beställa en bil som hämtar henne hemma och skjutsar henne till dagis. Sedan ska hon beställa en ny skjuts för att ta sig från dagis till det arbete hon har. Rätten till färdtjänst gäller från hemmet till arbetsplatsen. Om hon i stället vill åka från dagis till arbetet, får hon då göra det enligt färdtjänstlagen? Den här gravt synskadade kvinnan går med barnet till dagiset eftersom hon inte får stanna till efter vägen och lämna av sitt barn. Det går bra när det är barmark, men det är inte så himla lätt när det är snökanter och hon ska försöka känna med käppen var vägen finns. Sedan snön kom har hon gått vilse i sitt eget bostadsområde. I den kommun som hon bor i har hon rätt till 150 färdtjänstresor , utöver arbetsresorna. Men det räcker inte för att hon ska kunna åka till dagis och sedan ta en ny taxi till jobbet. Den ekvationen går inte ihop. Det här är ett exempel som visar att färdtjänstlagen behöver ses över. Vi måste ha en lag som fungerar praktiskt, som definierar vad färdtjänst är, vad syftet med den är samt vilka aspekter som ska tillmätas betydelse för att kvaliteten ska anses vara i enlighet med vad resenären har rätt att fordra. I annat fall är det närmast omöjligt för personer med till exempel grava synskador eller som är rullstolsburna att sköta sitt arbete om de har småbarn som de också måste ta hand om. Därför undrar jag om statsrådet har för avsikt att se över färdtjänstlagen så att det kommer att fungera för alla som har ett funktionshinder. 155 Statsrådet (): När det gäller information har jag inför den här interpellationsdebatten informerat mig om att kommer att göra och tillhandahålla den förtydligade informationen. Jag ska följa upp det och säkerställa att det också sker. När det gäller frågan om färdtjänst måste jag dessvärre hänvisa till ansvarig minister och be att återkomma i den frågan. Jag har ansvaret för mycket men inte för färdtjänstfrågan. 156 (): Det gläder att mig att arbetsmarknadsministern är så lyhörd och är redo att ta itu med det här och att statsrådet också har varit i kontakt med om detta. Jag litar på att det kommer att hända någonting till stor glädje för alla som är i stort behov av just den här hjälpen och informationen som är så viktig. Då kanske också många fler av dem som behöver läsa punktskrift kan få ett material inläst i stället så att de klarar av det hela. Det här med färdtjänsten får jag naturligtvis jobba vidare med. Jag är medveten om att det inte är statsrådets ansvar, men det påverkar ju arbetet. Det var därför jag ville passa på att lyfta upp den frågan. Det är viktigt att statsrådet, som har ansvaret för arbetsmarknaden, också är informerad om vilka problem som kan uppstå på vägen. Det kan kanske ske ett samarbete mellan ansvarig minister och statsrådet där ni kan resonera om detta. Om vi ska kunna nå målet att det ska vara handikappanpassat är det oerhört viktigt att ta itu med detta, för åren går fort. Vi kommer inte att klara det till 2010 om vi inte lägger in en rusch. Jag hoppas att vi kan hjälpas åt med det. Man känner sig besviken ibland när hör sådana här exempel som jag tog upp. Vi pratar om att alla ska ställa upp, men på något sätt är det som om hjälpsamhet bara finns när man har fått order om att man ska utföra en tjänst. Hur ska vi komma bort från detta att det är någon annan nånannanismen som min partiledare brukar säga som har ansvar, och då bryr man sig inte? Hur ska vi nå detta att alla ska känna ett ansvar? Det skulle vara intressant att höra om statsrådet har något att säga om det. 157 Statsrådet (): Jag håller med om att färdtjänstfrågorna naturligtvis sitter ihop med de funktionshindrades möjligheter. Arbetet är ju inte isolerat från övriga livet. Det sitter verkligen ihop. Jag berörde det i mitt interpellationssvar. Det handlar om flera saker som jag förstår att vi är alldeles överens om. Man har ju behov av hjälpmedel också utanför arbetet. Man behöver ha hjälp med bil och andra saker hemma för att kunna fungera på ett bra sätt. Hur vi gemensamt ska ta ett större ansvar och flytta fram positionerna skulle vi behöva mycket tid för att ventilera. För min del bidrar jag gärna med att i varje fall fokusera på rätten till ett bra liv som gäller alla. Där krävs det att vi faktiskt tar i, att vi ser varandra och att vi synliggör dem som, till skillnad från oss som för ögonblicket inte har ett funktionshinder, behöver ett antal hjälpmedel och verkligen står upp för dem som behöver ytterligare något för att kunna fungera. Dessutom handlar det om att påverka attityder och fördomar som vi alla går och drar på. Jag tror att just att bejaka och erkänna sina egna fördomar och förutfattade meningar är en förutsättning för att man ska göra någonting aktivt framåt för de människor som behöver det. Jag är verkligen beredd att bidra med min del på den punkten. Överläggningen var härmed avslutad. 24 § Svar på interpellation 2005/06:119 om arbetsskadeförsäkringen 158 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att öka försäkringsmässigheten i arbetsskadeförsäkringen. Den svenska arbetsskadeförsäkringen bygger på ett generellt arbetsskadebegrepp. Detta innebär att i stort sett alla sjukdomar som uppstår till följd av arbete och som leder till en bestående nedsättning av den drabbades möjligheter att skaffa sig inkomst av arbete omfattas av arbetsskadeförsäkringen. Detta skiljer den svenska arbetsskadeförsäkringen från motsvarande försäkringar i många andra länder. I dessa länder finns förteckningar över sjukdomar som kan godkännas som arbetsskada. I som hänvisar till ingår till exempel inte belastningsskador i arbetsskadeförsäkringen, det vill säga sjukdomar som ofta ger ersättning från den svenska försäkringen. Regeringen har inga planer på att försämra arbetsskadeförsäkringen på det sätt som jag uppfattar att vill föreslå. gäller ett nytt skadebegrepp inom arbetsskadeförsäkringen. Syftet var att minska restriktiviteten i försäkringen, minska skillnaderna i utfall för kvinnor och män och åstadkomma en mer rättssäker tillämpning av försäkringen. För min del vill jag ännu inte uttala mig om effekterna av den nya lagstiftningen. Ganska få ärenden har prövats. Den nya bevisregeln gäller skador som inträffat efter och där skadan trots rehabilitering medfört bestående nedsättning av inkomsten. Regeringen har i budgetpropositionen framhållit att handläggning av arbetsskadeförsäkringen måste förbättras. Detta kommer även att framgå av regleringsbrevet till . Problemen har bestått i mycket långa och varierande handläggningstider samt skillnader i beviljandefrekvens. Bristerna har förstärkts av den tidigare, splittrade administrationen av socialförsäkringen. Genom den nya myndigheten har förutsättningarna förbättrats väsentligt för en mer enhetlig handläggning av arbetsskadeärendena. har också fattat beslut om en rad förändringar till exempel kommer handläggningen att koncentreras till färre enheter, en för riket gemensam handläggningsprocess kommer att införas och särskilda satsningar görs för att väsentligt förkorta handläggningstiderna. Insatser görs också för att försäkringen ska tillämpas enhetligt. Slutligen vill jag peka på att arbetsskadeförsäkringen ingår i den översyn av socialförsäkringarna som fått regeringens uppdrag att genomföra. 159 (): Den sista passusen kan ju vara svar nog, om man vill ursäkta sig och inte svara över huvud taget på mina frågor. Jag önskar ändå svar på en del frågor, som jag ska förtydliga. Jag är absolut inte nöjd med det här svaret, herr talman, utan jag skulle vilja fördjupa tanken på försäkringsmässighet. Ministern nämner att försäkringsmässighet inte är så intressant. Då skulle jag önska att ministern tydligt talade om att han inte tror på den tanken, att han över huvud taget inte är beredd att arbeta i den riktningen. Försäkringsmässighet för mig är att det finns incitament och stimulans för försäkringstagaren, i det här fallet en företagare, att arbeta med de här frågorna för att förbättra förutsättningarna. Som kompensation, ett incitament, skulle man då kunna ha en delad premiesättning. Jag förstår mycket väl att det är svårt med ett statligt bolag. Kanske är tanken att man då ska privatisera eller ha en del av försäkringen i ett privat bolag. Det kanske är det som stör statsrådet allra mest. Då skulle jag vilja fråga: Ser ministern någon möjlighet att få incitament som skulle förbättra för företagen att få större utrymme att kunna påverka sin arbetsplats? Hur ser på möjligheten att på så sätt förbättra hela försäkringstänkandet inom arbetsskadeförsäkringen? Finns den tanken? Resonerar man över huvud taget i de termerna i ? Ett exempel skulle kunna vara att ha både hus och hem, och inte minst bilförsäkring, där vi verkligen har uppdelade och risktagande. Då har man analyserat och sett: Vad är risken att försäkra den här bilen och en annan bil? Man ser också att det finns skillnader i premiesättning. Dessutom finns det möjlighet att skydda sin dyrgrip om det nu är bilen eller vad det är för förmån man vill försäkra så att man på det sättet kan sänka premien. Jag vill fråga ministern om det finns några tankar över huvud taget på att öka försäkringsmässigheten, incitamenten, hos företagare som tecknar sådana här försäkringar så att vi kan få en bättre effektivitet? Jag återkommer till de andra punkterna som ministern tar upp i svaret. 160 Statsrådet (): Jag kan berätta för att jag har ägnat ganska många tankar åt frågan om arbetsskadeförsäkringen och vilka för- och nackdelar det finns med att förändra den. pratar om privatisering. Jag har kanske inte sträckt mig dit, men jag har sträckt mig till tanken att partssystemet skulle kunna vara ett alternativ. Kanske arbetsskadeförsäkringen är den socialförsäkring som skulle kunna vara bäst lämpad att hantera för parterna. Det där har jag grunnat mycket på, inte så mycket i regeringen, ska jag erkänna, men väldigt mycket när jag hade ansvar för de här frågorna i min funktion på LO. Just den frågan dök upp då, och den finns egentligen ständigt i diskussionen, inte minst i partssystemet. har jag kopplat ifrån den frågan en aning, kan jag medge, därför att nu ska titta på detta. Jag har bestämt mig för en sak, och det är att i varje fall ha ett öppet sinne för en genomgång och en prövning av för- och nackdelar med olika förändringar inom hela detta område som hon ska titta på. Jag är medveten om att det ur löntagarperspektiv finns stora tveksamheter till olika slag av privatiseringar, även om det blir i kollektivavtalsform när det gäller socialförsäkringsdelarna. Det ligger nära till hands att man får en differentierad premiesättning, där stor risk för skada eller sjukdom också genererar väldigt stora kostnader. Det ligger i sakens natur att man överväger det och funderar kring det. Det överlåter jag för ögonblicket med varm hand till , och jag kommer med intresse att ta del av de utredningsprodukter som kan tänkas komma från det arbetet. Det dröjer säkert ett tag innan vi får något konkret att ta ställning till. Men det är en debatt som ständigt pågår. Jag vill förstås erinra om att just ett sådant arrangemang, med ett partsalternativ, inte är något som kan beställa eller beordra. Det måste finnas ett intresse från partssystemet att bära en sådan försäkring. Därvidlag är det parternas fria förhandlingsrätt som kommer att avgöra huruvida det finns förutsättningar och intresse för ett sådant alternativ. 161 (): Det är gott och väl att det finns ett intresse att se över detta. Jag är dock lite rädd. Jag vill inte säga något ont om , utan jag tycker att det är en respektabel kvinna som gör ett bra arbete. Men vi är lite förvånade över att det är en enmansutredning och att det inte fick bli en parlamentarisk utredning, som kanske hade varit lite mer öppen och mer vidsynt för att få in olika alternativ. Jag har i min hand en bild från som just visar snedfördelningen av premie- respektive kostnadsbärande branscher inom försäkringsvärlden inom arbetsskadeförsäkringarna. Det visar sig att näringen för utvinning av ligger extremt högt. Det är detta som är belysande. Den näringen betalar samma premie som en annan näring, som jag kan tycka är ganska riskfylld, nämligen hotell- och restaurangbranschen. Där förekommer det säkerligen en hel del småskador men även ack så allvarliga brännskador och dylikt. De har, snabbt räknat, en tredjedel så höga kostnader för olycksfall. Det är egentligen detta som skulle vara en för näringen inom mineralvärlden, att få ned sina kostnader genom att satsa konkret på att vara förebyggande. Det är över huvud taget anmärkningsvärt att försäkringstänket är så svagt hos regeringen att man inte är mer mån om att ta vara på den kompetens som finns hos parterna och även inom det privata försäkringsnäringslivet, där man har erfarenhet av att vara förebyggande. Det är en självklarhet i ett privat försäkringsbolag att förebygga för att få ned kostnadsläget så mycket som möjligt. Det vet vi med all önskvärd tydlighet det kan vi se på bilförsäkringen och även hemförsäkringen, där man verkligen arbetar för att sänka premierna, om man får respons från försäkringstagarna. Det finns också ett annat incitament, och det är att arbetsgivare investerar mycket resurser i en bra yrkeskår en god anställd förutsätter utbildning och så vidare. Då vill jag fråga ministern om man inte från regeringshåll tror att arbetsgivare även på detta område vill få tillbaka sin anställde så fort som möjligt. Som det är nu finns det inget konkret incitament för företagaren eller för den försäkrade att komma tillbaka till arbetet. Det är väldigt lätt att man hamnar i ett ekorrhjul och är i behandling . Jag vill föregripa svaret genom att bara nämna i korthet att jag inte tror på större resurser. Jag är engagerad i så jag vet mycket väl att den har fått mer resurser det är underbart, jättebra, och det behöver vi men låt oss gå ett steg ytterligare. Jag vill ställa frågan en gång till om inte förebyggande åtgärder kunde vara väl så effektivt. Jag tror att det finns goda saker i bland annat den finska modellen, som är gammal och har arbetat med ett lite mer privat tänk. Jag lyssnar gärna ytterligare på ministern om det finns tankar åt det här hållet. 162 Statsrådet (): Det blir ju en parlamentarisk utredning kring detta . Det är synnerligen stora frågor med väldigt många involverade aktörer, inte bara arbetsskadeförsäkringen utan hela socialförsäkringsområdet. Jag tror inte att frågan förlorar på att vara föremål för ett offentligt samtal . Naturligtvis ska fortsätta att argumentera för sin syn och sina tankegångar omkring detta och försäkringsmässigheten. Jag är emellertid inte beredd att gå längre nu för egen del. Jag vill avvakta det utredningsunderlag som kommer. Då kommer vi också att få en spännande och viktig debatt i samhället, där vi får möjlighet att vrida och vända på och pröva alternativa både driftsformer om det nu heter det och finansieringsmodeller omkring de här frågorna. Det blir spännande att göra. Självklart kan jag inte ha någon annan uppfattning när det gäller nödvändigheten av förebyggande åtgärder. Jag har trots allt ganska hög tilltro till arbetsgivarnas vilja att arbeta med förebyggande åtgärder. Jag har stor respekt för det som sker, inte minst inom Afaprogrammet, det som har skett tillsammans med försäkringskassorna på flera olika arbetsplatser där parternas Afaprogram har tillämpats och där man når väldigt goda resultat. Fokus ligger där verkligen på det förebyggande. Resultaten visar att de allra enklaste förebyggande åtgärderna väldigt snabbt ger resultat och att det mesta man gör i förebyggande syfte, också i rehabiliterande syfte, går att räkna hem. Det är inte bara mänskligt bra, utan det är också ekonomiskt rationellt, visar det sig. Jag blir ofta i debatten beskylld för att inte förstå mig på arbetsgivare i allmänhet och småföretagare i synnerhet, men jag har tilltro till viljan hos om man ser till företagarna. Däremot är jag inte lika imponerad av förmågan. Det tycker jag inte är så konstigt. Det vore värre om det var tvärtom, att det fanns något slags liten förmåga men ingen vilja. Jag är övertygad om att viljan är stark, men man vet inte riktigt var man börjar, hur man ska göra och hur man ska få till det mitt i allting när man ska jaga arbete, sköta drift, rekrytera personal, pyssla med tusen saker. Det gäller att hitta en struktur för att också det förebyggande och det rehabiliterande arbetet kommer in i en naturlig fas. Det behöver man som företagare och arbetsgivare en del hjälp med. Om man parar en bättre förmåga med den vilja som finns i näringslivet och bland våra offentliga verksamheter tror jag att vi kan fortsätta att nå väldigt goda resultat. 163 (): Jag vill bara till slut helt kort säga att det öppnar upp för en positiv framtid inom det här området. Låt oss då inte bli lurade av statsrådets vackra ord här om att det finns en vilja och en ambition. Då finns det ett konkret sätt att lämna över detta ansvarstagande till ett försäkringsåtagande med större försäkringsmässighet. Då slipper småföretagare och medelstora företagare i själva driva de här frågorna. Då finns det ett försäkringsbolag eller hur vi nu ska se detta; jag säger inte att det ska vara ett privat bolag och någon som likt ser till att och med flera låser bilen, låser huset, sätter extra lås om det finns extra goda tillgångar i hemmet i form av tavlor och liknande. Det är ett försäkringsmässigt tänkande, och det är det tänket som jag brinner för och skulle vilja se även inom arbetsskadeförsäkringen, att man får en uppmuntran och också ett erkännande, inte minst, , där man verkligen tar emot ett tack från myndigheten, från försäkringsgivaren, för att man har skött sig, ser till sitt företags anställdas bästa och därför får en bättre kostnadspremie. Jag hoppas att vi kan enas också på detta område och arbeta för en större försäkringsmässighet inom arbetsskadeförsäkringen. 164 Statsrådet (): Jag har egentligen inte så mycket att tillägga, men jag glömde att stillsamt peka på en insats som jag har gjort för ökad försäkringsmässighet. Det är medfinansieringen som vi har infört. Den har inte varit alldeles populär i många led, men jag tror att den medverkar till just detta att man med en ekonomisk drivkraft kan stimulera ett riktigt beteende. Överläggningen var härmed avslutad. 25 § Svar på interpellation 2005/06:145 om friåret och arbetslösheten 165 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att inte arbetsmarknadspolitiken ska förstärka arbetslösheten samt vilka åtgärder jag avser att vidta för att stärka arbetsmarknadspolitikens legitimitet. refererar bland annat till en artikel i tidningen om en kvinna som är anställd på ett vikariat som riskerar att bli arbetslös när den person hon vikarierar för ansöker om friår. slutsats är att friåret gör människor arbetslösa. Inledningsvis vill jag framhålla att friåret inte är en rättighet utan en möjlighet där arbetet och arbetsorganisationen så tillåter. Syftet med friåret är att ge arbetstagare ledigt för personlig utveckling eller kompetensutveckling och att ge arbetslösa en chans att stärka sin ställning på arbetsmarknaden genom ett vikariat. Utvärderingar visar att friåret ökar arbetslösas jobbchanser samt att vikarierna i stor utsträckning rekryteras bland långtidsarbetslösa, utrikesfödda och arbetshandikappade. Jag vill dock poängtera att friåret i första hand är en livskvalitetsreform och ska bedömas som sådan. De flesta som tar friårsledigt är de som också har de högsta sjukskrivningstalen, nämligen medelålders kvinnor i offentlig sektor. En viktig slutsats är att de som har mest att vinna på att vara lediga också är de som ansöker om ledigheten. Jag anser att det är positivt att friåret till största delen utnyttjas av arbetstagare med ett långt och ofta hårt arbetsliv i bagaget. En förutsättning för att få ett friår är att det finns en överenskommelse mellan arbetstagaren och arbetsgivaren om ledigheten. Det innebär därmed att arbetsgivaren alltid har rätt att neka anställda att söka friår. Ytterst är det därför ur denna aspekt arbetsgivaren som helt och hållet ansvarar för konsekvenserna av att anställda beviljas friårsledigt. Det finns således inget i regelverket som skulle innebära att friåret leder till arbetslöshet. När det gäller kostnaden för friåret vill jag klargöra att uppgifterna om att friåret kostar ca handlar om att ersättningen till de friårslediga beräknades till 1 ½ miljard kronor . beräknas kostnaden för ersättningen till dem som är friårslediga till 1 ½ miljard kronor.