prot · GT093 · 2005-09-14 00:00:00 — Ni säger att den som valt att resa ifrån efter att ha lämnat in sin asylansökan inte ska omfattas av det här. Är det rättvisa? Ni säger att den som har begått brott som kan ge upp till sex månaders fängelse där drar ni gränsen, där går uppenbarligen smärtlinjen för inte ska omfattas av det här. Men den som har begått brott som är värda mindre än ska uppenbarligen omfattas av amnestin. Jag förstår inte hur man resonerar när man presenterar den här typen av förslag. Det strider fullkomligt mot vår syn på hur asylskälen ska vara konstruerade, såsom de ter sig i internationell lagstiftning och i de internationella överenskommelser som har undertecknat. Vi tror väldigt starkt på en tydlig och klar asylrätt. Vi tror på att upprätthålla de här principerna. Det är därför vi inte ställer oss bakom den här fempartireservationen. Det innebär inte, vilket är väl medveten om, att vi inte har kritiserat processordningen för de här frågorna . Du nämnde artikeln 1996 som du undertecknade. Du skrev den bland annat tillsammans med dåvarande ordföranden för , . Så vi har varit ute i den här frågan ganska länge, skulle jag vilja påstå. Däremot är det intressant att notera att när 121-punktsöverenskommelsen skrevs, den som är förutsättningen för att är statsminister och migrationsminister, fanns det minsann inget krav på en ny instans- och processordning. Det fanns över huvud taget inget krav på några förändringar när det gäller asylprocessen. Då kan man fråga sig vad som har hänt sedan 121-punktsöverenskommelsen undertecknades. Det är ju vi moderater som har drivit på för att få fram den nya instans- och processordningen. Det är vi som har sett till att regeringen har kommit hit till kammaren för att vi inte har trott på den gällande ordningen. 8 () replik: Det är alltid lika intressant att debattera med . Det verkar som om det enda argument som har är att flyktingfrågan inte finns med i 121-punktsprogrammet. Försök att förstå de svar som jag har gett tidigare i den här debatten! Vi samarbetar inte i de här frågorna. Därför finns de inte i 121-punktsprogrammet. Regeringen har i stället valt att samarbeta med , med , i de här frågorna. Där finns en helt annan majoritet. säger att det är orimligt att sätta upp sådana här regler och lagar. Och han säger . Då vill jag bara påminna om att det saknas 27 ledamöters röster för att vi ska få en majoritet i den här kammaren. Det är inte bara jag. Det är inte bara . Vi är fem partier. Tre av dem tillhör den så kallade alliansen. Jag håller med . Hur ska detta fungera om ni inte kan komma överens i den här frågan? Jag förstår inte argumenten att om man sätter en tidsgräns så kommer några . Då är det tydligen bättre att säga att ingen får stanna eftersom vi har satt en tidsgräns. Det är bättre att säga, då vi har det och kriminalitet och så vidare, att man inte ska få stanna. Då är det bättre att säga att det inte blir någonting. Vi försöker ändå göra någonting. , erkänn i vilket fall som helst att i den första delen av vårt förslag till flyktingamnesti säger vi just det här med brott mot mänskliga rättigheter! Det är just krigsförbrytare. 9 (): Det är med mycket blandade känslor som jag deltar i debatten här . I går hade vi högtidligt öppnande här i . var halva socialförsäkringsutskottet på resa i och Bosnien och . I särskilt det sista landet kunde vi se väldigt tydliga och starka spår efter krigets härjningar. Jag kan verkligen förstå de människor som kommer från de orter som har drabbats allra hårdast om de är uppgivna om de tvingas att flytta tillbaka till de platserna och det landet. Men jag kan också känna tacksamhet över att vi äntligen har kommit så här långt när det gäller frågan om en ny instans- och processordning i utlännings- och medborgarskapsärenden, att den äntligen finns framme för beslut här i . Detta är ju viktiga frågor för väldigt många människor. Vi har diskuterat dem otaliga gånger här i . Vi kan med rätta kritisera regeringen för att man inte har kommit fram tidigare med det här och att man arbetar långsamt. Trots tillfredsställelsen med att vi ska fatta beslut här finns det alldeles för många frågetecken som behöver rätas ut. Jag känner inte trygghet i de förändringar som föreslås i utlänningslagen. Kommer regeringen och samarbetspartierna i budgeten som läggs fram att skicka med så mycket resurser att den nya verksamheten kommer att få en rimlig chans att göra ett bra arbete från början? Kommer man att tillämpa den nya lagstiftningen på ett humant och generöst sätt? Eller kommer svångremmen att dras åt ännu hårdare för de personer som flytt från sitt hemland på grund av krig eller andra avskyvärda handlingar? Risken för detta är mycket stor när man tar bort begreppet humanitära skäl och i stället ska göra bedömningar utifrån synnerligen ömmande skäl. Kommer man att ta större hänsyn till alla de barn som finns i vårt land och här lever ett liv med ständig oro över att de ska tvingas tillbaka till det land de lämnat och absolut inte vill tillbaka till? Min oro är allra störst för alla de barn i olika åldrar som vistas här. Det är barn som kanske nästan hela sitt liv levt som flyktingar, på flykt undan krig och andra för dem svåra och utsatta situationer. Det är barn som sett nära anhöriga våldtas, misshandlas eller till och med mördas. Det är barn som upplevt hur deras hem slagits i spillror eller eldats upp. Vilka möjligheter vill vi ge dessa barn till ett liv i fred och frihet? Jag vädjar till dig som ledamot här i . Låt inte partipiskan få bestämma vad du röstar på ! Rösta med hjärtat! Visa att du bryr dig om att vi som land följer och beslutar enligt den! I går började jag mitt femtonde riksdagsår. är det få frågor som jag har arbetat med som har berört mig så mycket som just hur vi behandlar asylsökande barn som befinner sig här i vårt land. Det är barn som lever med fruktansvärda upplevelser på näthinnan, barn som vi skulle kunna ge en möjlighet till ett tryggare och bättre liv. Vi som lever och bor i har inte kommit närmare krig än det vi har sett på våra tv-apparater. Även om de kan förmedla fasansfulla scener har vi inte levt med skottlossning och ständig oro för att man själv ska drabbas. Vi ska inte ta upp enskilda fall, men jag kommer ändå att berätta om några upplevelser som jag har haft inom just detta område. Jag kan ta det första exemplet där jag och en kollega besökte ett ställe här i där ett femtiotal gömda flyktingar fanns. Det var många barn. Dessa barn rusade förväntansfulla mot oss när vi kom dit. Vi kom ju från riksdag. Dessa människor berättade om sin situation. Även de människor som arbetade på detta ställe berättade om sitt arbete. De gav dessa barn en viss möjlighet att få utbildning. Skolan som låg ganska nära platsen hade möjlighet att ta emot dem men vågade inte ställa upp för dessa barn. Barnen fick ändå en möjlighet eftersom det fanns vuxna personer omkring dem som stöttade och hjälpte dem. Nästan alla mammor som fanns där hade varit utsatta för en eller flera våldtäkter. Och rädslan för att återvända till det land som de kom ifrån där de hade kränkts på detta sätt var enormt stor. Trots dessa barns situation kan man säga att de ändå hade det ganska hyggligt. De hade ändå en framtidstro och ett hopp. Deras ögon var glada. Det är betydligt fler barn och ungdomar som lever gömda och där det inte alls finns särskilt många vuxna som kan hjälpa dem på det sätt som de behöver och som har förlorat hoppet och tron på tillvaron. En annan händelse som jag har på min näthinna är en träff med två flickor hemma i min kommun. En var och en var . Deras föräldrar mådde så dåligt att de inte orkade ta hand om sin familj, utan två av barnen var familjehemsplacerade. Den äldsta flickan som var skrev ett långt brev till mig där hon beskrev hur hon känner det och hur hon upplever sin situation. Hon skrev att hon utanpå är en vacker flicka, och hon var vacker, men att hon inuti känner sig som en 7080-årig tant. Allt det som denna unga flicka hade upplevt under sin barndom och ungdomstid hade satt så djupa spår i hennes liv. I sitt hemland hade hon upplevt ständiga förföljelser på grund av pappans politiska åsikter, och hon hade befunnit sig på flykt under sex . Hon var väldigt duktig på svenska och både skrev och talade det mycket bra. Trots att både kuratorer och läkare hade skrivit utlåtanden om hur viktigt det var att dessa barn fick ett besked snabbt och också skrivit ett intyg om hur de hade försämrats under sin långa väntan så fick de inget besked. Denna flicka var ständigt rädd för att få ett utvisningsbesked. På samma sätt som hon hade känt sig förföljd i sitt hemland på grund av pappans politiska åsikter kände hon sig här förföljd av att ständigt leva med denna oro och ängslan. Jag ställer ibland frågan: Hur kan påstå att vi har en generös och human flyktingpolitik när barnfamiljer får vänta så länge som ? Dessutom hade denna flicka inte ens blivit hörd av , och man hade därför inte kunnat ta hänsyn till hennes skäl. Vi talar om att vi ska ta särskild hänsyn till ensamkommande barn. Då ska jag berätta om fyra ensamkommande barn mellan som finns i en kommun. Jag träffade dem . Pappan mördades i sitt hemland. Mamman har inte funnits i familjen sedan yngste sonen som var var liten. Dessa barn skulle fraktas till där alla deras anhöriga fanns. De som skulle ta med dem till dumpade av dem i och sade att de var i . Och dessa fyra ensamma barn visste inte bättre än att de sökte asyl där. De vistades på ett barnhem där den äldsta flickan utsattes för sexuella trakasserier och mådde väldigt dåligt. De lyckades fly från detta ställe och ta sig med en transport till och bor nu hos sin farmor. De har också fastrar och farbröder i , och familjen vill ställa upp. I hemlandet finns ingen. Dessa barn sökte asyl . Men de har ännu inte fått besked. Är det human flyktingpolitik att låta barn vänta så här länge? Barnen började skolan . Det gick väldigt bra eftersom de snabbt lärde sig svenska och kom glada och förväntansfulla till skolan . Men när beskedet kom att de skulle utvisas till började de sakta men säkert att dala. Det beskedet gäller emellertid inte längre. Och orkar de inte längre med skolan. De lever med medicin för att klara av sin livssituation. Är det human flyktingpolitik? Det är märkligt hur liten hänsyn som tas i vårt land till barns och ungdomars hälsotillstånd. Vi kan till exempel se hur de apatiska barnen har hanterats, och det har beskrivits tidigare av andra talare. Trots att de befinner sig i ett allvarligt hälsotillstånd och ligger helt utslagna och är beroende av sondmatning för att överleva händer det fortfarande att barn med detta hälsotillstånd utvisas. Vid vårt besök i och berättade man just om barn som hade kommit hem dit i detta tillstånd. Och efter ganska många månader befann de sig fortfarande i samma situation som när de kom hem. Och det är inte acceptabelt att vi på detta sätt skickar hem barn som inte mår bra. Vi vet dessutom att något barn har skickats tillbaka från något land därför att barnet var i så dåligt skick när det kom dit. Mina högt värderade kolleger! Vi vill att barn som kommer till vårt land ska få ett rikt liv. Det är ingen human och generös flyktingpolitik som vi bedriver i . Hur än upprepar detta mantra är det inte många som håller med om eller tror på det. talade om påskuppropet. Jag hade själv förmånen att få vara med vid den gudstjänst i då den samlade kyrkligheten samlades. Man såg då den stora mängden pärmar längst fram i kyrkan med alla 157 000 underskrifter. Dessutom vet jag genom ett brev som vi har fått till utskottet att det kom in ett par tusen underskrifter till efter det. Det finns alltså mer än 159 000 underskrifter. Jag lyssnade på de olika talen, både i kyrkan och här vid , av som är missionsföreståndare vid , K.-G. som är ärkebiskop och . Dessa anföranden glömmer man inte i första taget. Jag skulle önska att alla ledamöter hade fått lyssna på dem och fått höra hur så många människor upplever att vi i hanterar dessa människor som har sökt sig till oss och som har hoppats på så mycket mer. När vi talar om amnesti är det ett nollställningsbeslut som vi föreslår. Jag tycker att det har beskrivits så bra av flera talare före mig. Jag upptar därför inte kammarens tid med att upprepa detta. Men jag skulle önska att de två största partierna här i lyssnade på sina ungdomsförbund och på . Jag har sett åtskilliga insändare i tidningen, och jag har sällan fått så många uppmuntrande dunkningar i ryggen av socialdemokrater och moderater som har sagt att jag ska stå på mig och inte ge mig och att de håller med mig helt i denna fråga. Jag skulle önska att de dunkade er i ryggen också så att ni verkligen kände att ni inte helt företräder era egna i dessa frågor. Regeringen har tidigare fattat beslut vid minst tre tillfällen i närtid som jag tycker att man kan tala om. Det var , 1991 och 1994. På grund av att tog beslut om förändringar inom detta politikområde gjorde man eftergifter och lät grupper av människor få stanna. och många länder i EU har också fattat beslut om olika typer av amnesti. Och det har visat sig vara bara positivt på alla sätt. Detta handlar om människor som skulle kunna tillföra så mycket i och som skulle kunna vara till stor nytta för oss om vi tog till vara den resurs som dessa människor är. Åtskilliga av dessa människor har arbete och betalar skatt, barnen går i skolan och vi vet att kommer att behöva fler som arbetar framöver. Varför tar vi inte chansen och tar till vara de människor som redan finns här? De skulle kunna ge så mycket. Jag kan också känna en viss besvikelse. Optimismen fanns på vår utskottsresa då och ändå hoppades att de skulle få igenom delar av det förslag som vi har. Min besvikelse är faktiskt ganska stor över att man gav upp så lätt. Jag tycker inte att man skulle ha gett efter. Det är alltså viktigare att köpslå när det gäller de människor som lever gömda och finnas med i beslutande församling än att ställa upp på de människor som behöver deras och vårt stöd för en dräglig tillvaro. Jag står givetvis bakom alla reservationer där jag finns med, vilket är alla utom en, men jag yrkar bifall till reservationerna 7, 8 och 13. I detta anförande instämde , , , och (alla c) samt (). 10 (): Herr talman, alla ni på åhörarläktaren som kommit hit för att lyssna på debatten, riksdagsledamöter som är här och som deltar och lyssnar samt lyssnare och tittare runtom i ! är på många sätt ett bra land att leva i. Många av oss känner en stor trygghet och stora möjligheter att förverkliga våra liv och vad vi vill här i landet. Men alla känner inte så; det finns de som är utanför. För mig känns det ganska tungt att säga att vi har områden i svensk politik som man inte kan känna någon stolthet över. Ett sådant område är svensk asyl- och flyktingpolitik. har jag personligen sett hur svensk asyl- och flyktingpolitik bryter ned många människor människor som kommer hit efter att ha haft stora problem. Kanske har de misshandlats, blivit slagna eller våldtagna eller fått erfara människoöden, liv, som vi andra ska vara glada över att ha sluppit krig, förnedring och annat. När de kommit hit har de närt ett hopp om att kunna få börja om, starta ett nytt liv igen. Men sakta och säkert har svensk flykting- och asylpolitik brutit ned hoppet de ögon som man känt har sett en möjlighet här. Svenska myndigheter, svenska ansökningsblanketter, byråkrater, lagar och paragrafer har varit deras största motståndare till att kunna leva ett värdigt liv igen. Det här tycker jag har varit hemskt jobbigt att se. Det är så mycket dumheter och så mycket okunskap som drabbar människor runtom i vårt land som kommit hit, medan vi andra lever vidare som om ingenting hänt. kan man ändå säga att vi försöker ta ett steg bort från den här dumheten, ett steg som gör att svensk asyl- och flyktingpolitik faktiskt, tror jag, kan bli lite bättre genom att vi får en ny ordning där inte samma rättsvidriga, godtyckliga process som tidigare sker inte riktigt samma omänskliga hantering. får även de människor som kommer hit och söker asyl en process där det finns en domstol, en ordentlig ordning som hanterar detta. Jag hoppas mycket på att det blir bättre. Det har varit en lång kamp för att få den här förändringen, en lång kamp , men till slut har vi baxat även regeringen till ett läge där de inser att de problem som finns tillsammans med det parlamentariska läge vi har en majoritet av oss i vill faktiskt ha en förändring gör att det blir nödvändigt även för dem att backa och inrätta en ny ordning. Jag är stolt över att vi från , trots att vi är ett litet parti med inte så många ledamöter men med en hel del av dem som brinner för just de här frågorna, starkt har bidragit till denna förändring. I och med den nya förändringen detta kommer i gång behövs det också ett antal övergångsregler. Den gamla dåliga ordningen måste ersättas av någonting, och under den här processen måste vi också ha övergångsregler. En sådan ordning som vi bör ha just , i detta läge, är att titta på alla dem som farit illa under processen och som inte har fått stanna, alltså de som talar om de statslösa, de som gömmer sig och alla barn som finns i och som har problem och inte har fått stanna och som har farit illa av den gamla ordningen. är det tillfälle att göra någonting så att vi lyfter undan de gamla synder som vi i faktiskt är ansvariga för gentemot de här människorna och låter dem få komma igen och börja om på nytt. Ett sådant här tillfälle kommer antagligen inte igen på väldigt länge, utan det är nu som det gäller, nu när den nya instansordningen kommer på plats. Därför är kravet på ett slags amnesti för de här människorna ett rimligt krav, även om det finns de som tycker att det är hemskt jobbigt och som är rädda och ängsliga för att de här människorna ska komma till och få stanna. De är redan här, men det gäller att också få stanna och få papper på det. Det är en nystart för svensk asyl- och flyktingpolitik som vi på det sättet skulle få. Det skulle kännas väldigt skönt även, tror jag, för den och . Trots att ni nu jobbar så oerhört hårt för att stoppa den här förändringen tror jag att även ni innerst inne skulle tycka att det var väldigt skönt att få den här förändringen, att människor som far så oerhört illa får en chans att börja om i det nya land som de redan befinner sig i. Jag vill tacka alla de människor som engagerat sig för att få ett slut på den väntan och den nöd som så många lever i. Det gäller tusentals människor tusentals människor som inte kan utvisas, tusentals människor som gömmer sig och inte kan eller vågar resa. Vid sidan av detta har vi ägnat stor möda åt att förklara för socialdemokrater och andra, framför allt regeringen. Det handlar om att gå med på en överenskommelse för att också få en förändring i verkligheten. Vid sidan av de demonstrationer, manifestationer, upprop, namninsamlingar och annat som händer har vi försökt att också få en förändring i verkligheten. Även om beslutet inte går igenom, även om vi inte får en majoritet för detta i tyvärr ser det ut som att det kanske inte blir så har vi ägnat tid åt att försöka komma en bit på vägen. Vad är då det viktigaste på det här området? Ja, det gäller barnen. Det gäller de barn som lever i en oerhört jobbig situation. Det gäller att försöka få ett beslut som innebär att vi politiskt åtar oss att se till att de flesta av dem får stanna. Vi har kommit en bra bit på den vägen, men vi har ändå inte nått fram till vad vi tycker är nödvändigt för att känna att vi kan stå bakom en kompromiss där vi faktiskt lämnar rätt många efter. Det är en kompromiss som handlar om att gömda barn får en ny prövning. Men det är inte ett åtagande vi ännu är framme vid som säger att de allra flesta ska få stanna. Det är en kompromiss som säger att de statslösa får en ny prövning och att de får arbeta. Det är ett ordentligt och bra steg framåt, men det är inte tillräckligt. Jag vill säga att det finns människor här i som , ständigt, riskerar att bli sedda och därför lever i skymningslandet, vid sidan av oss andra, i skuggorna, i källare och skrymslen. Det är rädda människor utan något hem, varken här eller någon annanstans, människor som i förtvivlan letat efter en plats där de kan få leva sitt liv. Det finns ett folk av en annan sort, ett folk som finns men ändå inte, ett folk som vi andra inte ska låtsas om. Det finns ett folk, människor, här i som inte är välkomna, av varken myndigheter eller oss politiker, ett folk som vi försöker låtsas inte existerar. Folk som flytt finns överallt, i nästan alla länder, men de behandlas på olika sätt på olika ställen. Det är ofta de fattigaste länderna som tar emot de flesta som flytt och som också låter dem stanna. I vårt land måste de gömma sig. Efter en lång, mödosam och psykiskt utmattande tid med ansökningar, handlingar, advokater, byråkrater glider de in som ytterligare några bland det tysta, glömda, gömda folket. Det gömda folket har barn, rädda barn som år lever i skuggorna, rädda barn. Jag tänker på , den lille modige pojken som kommer fram under sängen när ingen ser och letar efter något att äta och till slut också någon att prata med. Jag själv är född i , inte så långt från den plats som indelte soldat med familjen flydde från. Min mormor och hennes syster var de enda som blev kvar. Alla andra av syskonen reste och försvann från sitt land. I togs de emot, de behövde aldrig gömma sig, och de knäcktes inte av några myndigheter. De flesta lyckades därför skapa ett hyggligt liv. Vi kan fortsätta att säga att alla dessa människor som vi diskuterar här i har fått sin sak prövad och höll inte måttet. De var inte tillräckligt politiskt aktiva, hotade eller förföljda. De kanske bara var slagna, misshandlade, våldtagna eller vilse efter krig och förnedring. Men det hjälper inte. De gömda lever likt mitt ibland oss utan rätten och tryggheten att kunna gå ut i solen och känna hur härlig jorden är att leva på och hur härligt livet är. Vi kan välja att säga att vi andra är hotade av ett beslut som ger dessa barn rätten att få leva ett normalt liv. Vi kan välja att fortsätta förneka och blunda. Vi kan välja att säga att regler och principer går före, men vi kan inte säga att vi lever som humanister och kristna och att vi gjort vad vi kan för att hjälpa människor i nöd, inte ens dem som finns här just nu mitt ibland oss. Just har vi valda ledamöter i riksdag en möjlighet att göra en grundläggande skillnad som gör att tusentals människor får ett värdigt liv. Det är nåd, en gåva som är få förunnat. Ta den chansen! Det kostar oss så ohyggligt lite. (Applåder) I detta anförande instämde , , , , , , , , och (alla mp). Man får inte applådera på läktaren. Inga meningsyttringar får ske från läktaren. Det är endast kammarens ledamöter som får ge meningsyttringar. 12 (): När vi debatterar frågan om ny instans- och processordning i utlännings- och medborgarskapsärenden är det en fråga som inom socialförsäkringsutskottet på inget sätt är ny. Genom att vi nu med betänkande 2004/05:SfU17 är framme för att fatta beslut har två utredningar och ett stort antal sammankomster över partigränserna utmynnat i en proposition och i ett betänkande från utskottet. Jag är glad över att vi nu lyckats tidigarelägga denna debatt och förhoppningsvis ett beslut för att härigenom ge såväl det politiska systemet som och en möjlighet att anpassa sina respektive verksamheter till den nya instans- och processordningen. Jag yrkar därför bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. Eftersom frågan inte är ny för utskottet finns det kanske skäl att för övriga ledamöter eller för dem som på annat sätt följer debatten klargöra vad som skett kring ärendet detta för att inte landa i ett synsätt som skulle kunna innebära att man upplever att inget har hänt.