prot · GS09141 · 2005-06-16 00:00:00 — Till detta kan läggas det faktum vi har diskuterat , nämligen att 1,5 miljoner människor står utanför arbetsmarknaden. Trots den höga tillväxten är det alarmerande siffror och fakta som kan läsas i årsredovisningen. Ekonomins utgångsläge inför den stundande konjunkturavmattningen är definitivt inte bra. behöver en politik för företagande, nya, växande företag och fler människor i nya jobb om vi ska kunna vända utvecklingen och slå vakt om vår framtida välfärd. För att fixa till siffrorna i statsbudgeten har regeringen ägnat sig åt ett omfattande budgettricksande i strid med budgetlagen. konstaterar i sin årliga rapport som presenterades att avsteg gjorts från antingen en av, eller båda principerna om fullständig bruttoredovisning. fortsätter med att myndigheternas rätt att disponera avgifter har ökat . En ökning har också skett när det gäller skattekrediteringar, det vill säga att utgifter avräknas mot inkomster. Denna typ av avsteg bidrar till urholkning av utgiftstaket som styrinstrument för . Det är vad säger i sin årliga rapport från . I klartext betyder det här att är kritisk mot att man låter myndigheter ta in och behålla avgifter för att finansiera sin egen verksamhet utan att vare sig avgifterna eller kostnaderna för verksamheten redovisas över statsbudgeten. Det betyder att man skapar separata ekonomier vid sidan av statsbudgeten, och det gör att vi här i inte får kontroll över vilka intäkter och utgifter staten verkligen har. Dessutom redovisar man utgifter som minskade inkomster, i stället för de utgifter de borde redovisas som. Det här är ingenting annat än ett avancerat budgettricksande som omfattar . summerar sina synpunkter på detta på följande sätt: Mot bakgrund av de iakttagelser som framkommit vill framhålla vikten av att statsbudgeten omfattar statens samlade utgifter och inkomster samt att dessa redovisas brutto. Detta är en förutsättning för att upprätthålla budgetdisciplinen och garantera transparens i statsbudgeten, vilket underlättar för att överblicka statens finanser och fatta välgrundade budgetbeslut. Det är ord och inga visor. Denna kritik borde man lyssna till i , men det verkar inte finnas något intresse hos vare sig Socialdemokraterna, av att få ordning på statens budget och årsredovisning. Vi har i detta ärende en gemensam borgerlig reservation till förmån för vårt förslag om att förbättra årsredovisningen genom en övergång från dagens kassamässiga bokföring till en kostnadsmässig redovisning. En övergång till bokföringsmässiga principer skulle underlätta jämförelser med annan ekonomisk statistik, till exempel nationalräkenskaperna. Bokföringsmässiga principer används av kommuner, landsting och näringsliv. Också det här är en uppfattning som delas av . Man skulle vilja se en övergång till en kostnadsmässig redovisning i stället för den kassamässiga redovisning vi har , eftersom det skulle underlätta för att fatta goda beslut och få en god kontroll över statsbudgeten och statens intäkter och utgifter. Den här frågan har grundligt utretts i . Det finns ett färdigt lagförslag om detta i departementspromemorian 2003:49 inte 2004:49, som det tyvärr felaktigt står i en reservation. Man visar ingen som helst vilja att utveckla detta. Möjligen beror det på rädsla för att det skulle kunna försvåra framtida budgettricksande. För Socialdemokraterna och stödpartierna verkar det nämligen vara viktigare att tricksa med siffror och försköna statistik än att ta itu med landets verkliga problem: att 1,5 miljoner människor står utanför arbetsmarknaden. Med detta vill jag yrka bifall till den borgerliga reservationen. 36 (): Årsredovisningen för staten är ett dokument som får alldeles för lite uppmärksamhet jämfört med vad det borde ha. Jag skulle bara vilja ge ett litet bidrag till att vi ska resonera mer kring detta. Årsredovisningen är enligt revisorer förvisso rättvisande enligt regelverket. Problemet är just att reglerna inte är korrekt utformade, och därför blir årsredovisningen ändå till stor del missvisande. Det finns ett antal punkter i årsredovisningen där vi i utskottet är överens om att vi vill påpeka för regeringen att det behöver skärpas upp på olika sätt för att finansmakt, kontrollmakt och ekonomistyrningen ska fungera bättre. Men det är ändå inte huvudfrågan. Huvudfrågan är att vi i det här fallet har ett felaktigt redovisningssystem, som i sin tur leder till att vi får en felaktig ekonomistyrning. Det är inte så lätt att följa upp budgetpolitiken. Målen för budgetpolitiken följs upp i årsredovisningen. Jag menar dock att man gör detta på ett felaktigt sätt. Det finns inte ett regelverk för till exempel hur man ska mäta överskottsmålet i de offentliga finanserna, över vilken tidsperiod det ska vara och så vidare, och vilka målvariabler man ska använda. Det finns inte ett korrekt utformat system för att definiera utgiftstaket och utgifterna under det. Staten har en bokföring som inte är tillåten ens i de allra minsta skuttfirmorna. De minsta föreningarna i , åtminstone de flesta av dem, har en betydligt bättre utformad bokföring än vad staten har. Första lektionen, nästan, i företagsekonomi får man lära sig att skilja mellan begreppen kostnad, utgift och utbetalning och begreppsparen kostnad-intäkt, utgift-inkomst och utbetalning-inbetalning. Det gäller i företag, föreningar, kommuner och landsting. Överallt i samhället redovisar man i årsredovisningen kostnader och intäkter. Och vad är det då? Jo, det är periodiserade utgifter och inkomster, alltså kostnader och intäkter som är hänförliga till perioden, sådant som faktiskt är förbrukat eller intjänat det gäller. I staten använder man det otroligt mycket enklare systemet pluring in, pluring ut. Det finns förvisso många av oss som privat använder ungefär den metoden. Den 25:e får man lön. Man betalar sina räkningar. Vad blev det över? Det gör vi av med. Andra enskilda personer ägnar sig åt den statliga modellen: Vi struntar i att betala en räkning så kan vi göra av med desto mer den här månaden. De flesta människor vet att det för privatekonomin innebär att man kommer ut på väldigt hal is. Exakt samma sak gäller ju för staten. Därför är det så viktigt att vi får ett bättre ramverk, bättre spelregler. I aktiebolag, stora som små, kan inte ägarna själva besluta hur man ska redovisa i årsredovisningen, utan det finns ett tydligt regelverk för det, spelregler. Bryter man mot det regelverket vet ju kamrerarna på vad som händer. I har vi tack och lov inte haft den typen av redovisningsskandaler i det privata näringslivet. Det beror förmodligen på att vi har en väl fungerande aktiebolagslag och ett väl fungerande revisionsväsende. Och alldeles fattade vi beslut om en ny aktiebolagslag, som på ett ännu bättre sätt ska se till att alla intressenter kan lita på den årsredovisning och den information som ges. Men när det gäller staten är det precis tvärtom. Där är inte regelverket fast och entydigt, utan det är ägarna, det vill säga riksdagsmajoriteten, som fattar beslut själva om hur det är rimligt att bokföra. Det är en helt orimlig hållning. Man säger: Vi bestämmer att den här utgiften redovisas som en minskad inkomst. Så gör vi det en gång till, och då är det redan en vana. Och eftersom det är en vana är det praxis. Därför blir det inte bara möjligt utan riktigt den tredje gången. finns det ju fler intressenter än riksdagsmajoriteten. Det finns till exempel riksdagsmajoritetens väljare. Det finns oppositionen. Det finns alla utomstående intressenter. finansmakt och kontrollmakt är beskuren av det sätt på vilket det nu fungerar i budgetlagen, att budgetlagen inte fungerar tillräckligt bra. Ta bara det som vi hade uppe i den förra diskussionen om begränsningsbelopp, över hela linjen. Det var aldrig meningen att regeringen skulle kunna göra den typen av indragningar eller att man skulle kunna dra in miljarders miljarder år ut och år in på biståndsanslag, försvarsanslag och så vidare. Det har aldrig varit avsikten med detta. finansmakt är ju satt ur spel genom att möjligheten till begränsningsbelopp och begränsning av anslagssparande kan göras av regeringen. När man kan köra saker i bolag utanför statsbudgeten försvinner ju också både finansmakt och kontrollmakt. Det finns som sagt också en lång rad andra intressenter. Ekonomistyrningen fungerar inte. En budgets viktigaste uppgift är just att fungera som ekonomistyrning. Varken effektivitet eller långsiktighet gynnas av det här med pluring in, pluring ut. Resultatet av det är inte bara att vi här inte riktigt kan följa med. Det är just att vi har fått ett stort strukturellt budgetunderskott som mycket tydligt redovisas i senaste rapport. Och folk undrar: Vart tar pengarna vägen? Vi får ingen effektivitet heller. skriver utskottet att det finns fördelar med en statsbudget på mer bokföringsmässiga grunder och allt det här. Det är vi ju helt överens om. Men man menar också att det finns andra utgångspunkter för vad som är lämpligt: Den som önskar följa och förutse statens lånebehov ser gärna en redovisning och budgetering på kassamässig basis. Vad är det för struntprat? Den som önskar följa statens lånebehov kan ju börja med att läsa . Man behöver inte ens skaffa låneprognoser. behöver inte ha en statsbudget baserad på pluring in, pluring ut för att kunna följa lånebehovet. Det gör man ju med andra metoder. måste ju både kunna bedöma sitt penningflöde, sitt kassaflöde, sin budget och sitt resultat. Det där är inte alls ett rimligt sätt att se på det. Resonemangen avslutas med att utskottet konstaterar att utvecklingsarbetet avseende principerna för utformning av statsbudgeten fortskrider och bereds på sedvanligt sätt. Jo, det vill jag lova. Sedvanligt sätt snigelfart! Det händer ingenting. Det här har pågått i massvis av år och det händer ingenting. Jag tror, precis som föregående talare, att det mycket väl kan bero på att nuvarande majoritet tänker sig att de kanske kan få chansen att sitta kvar, och då vill de ha möjlighet att även i fortsättningen se till att skicka ut dimridåer över svenska folket genom att ha en missvisande budget och därmed också en missvisande årsredovisning. Därför yrkar jag bifall till reservationen. 37 (): Det här är spännande frågor årsredovisning för staten. När vi läser betänkandet kan vi konstatera att anser att årsredovisningen för staten är rättvisande. Men det är med utgångspunkt i dagens mycket bristfälliga redovisningsprinciper. Jag minns då finansministern hette . Han tog tag i dessa frågor. Han tillsatte en arbetsgrupp som hette , Verktyg för ekonomisk styrning av staten. Det var ett mycket ambitiöst projekt. Jag ingick själv, och även någon mer av de här närvarande personerna, i en referensgrupp som finansutskottet var med i. Det var ambitiöst. Vi var i på studiebesök och såg hur man hade gjort där. Vi arbetade målmedvetet med detta. Men detta har som så mycket annat runnit ut i sanden. Vi famlar i praktiken i blindo i många avseenden. Det finns väldigt stora brister i kvaliteten på den information som kommer fram. Det är också svårt att använda den som ett analysunderlag för de beslut som ska fatta, som flera har sagt. Jag skulle vilja tillföra en annan sak, som egentligen ligger lite grann utanför detta ämne. Vi har dessutom kunnat konstatera att det finns väldigt stora brister i den statistikproduktion som ligger till grund exempelvis för produktivitetsmätningarna. har en häpnadsväckande hög produktivitet år . Det är bra. Den är hög, och det ska den vara. Men det visar sig att den i stor utsträckning beror på att den ökar ju fler företag som flyttar ut. Ju mer arbete vi lägger ut till andra länder, desto mer får vi i produktivitet i svensk ekonomi och desto högre blir bolagsvinsterna för moderbolagen som genom outsourcing, offshoring och merchanting lagt ut verksamhet i andra länder. Man styr efter den kartan och den kompassen och säger: Här har vi nu en jättefin produktivitetsutveckling. har vi råd med både det ena och det andra. Men sanningen är ju att jobben försvinner. Underlaget för vår gemensamma välfärd eroderas . Jag är glad för att det som bland annat vi kristdemokrater och teknikföretagen har påpekat nu faktiskt har lett till att regeringen har uppdragit åt att utreda dessa saker. Men detta ligger som sagt lite grann vid sidan av dagens ämne, som mer handlar om hur den statliga verksamheten ska redovisas, eller kanske inte redovisas. Det är nämligen så att all statlig verksamhet inte redovisas över statsbudgeten. Den är inte heller fullt periodiserad. Det gäller till exempel skatteuppbörden. Och nettoredovisningen har vi redan hört talas om. Jag ska inte gå in på dessa detaljer. Saken är den att detta medger ett statistiktricksande, och statistiktricksande är farligt. Titta på ett land som till exempel . Vi är långt ifrån den grekiska modellen. Jag håller med om det. Men det är samma breda väg som har lett fram till att en schweizerost framstår som solid jämfört med den grekiska statsbudgetens statistiska grund. Och vi är inte på väg dit, men vi är inne på budgettricksandets farliga sluttande plan. Vi hörde i den förra debatten erkänna att det var ett statistiktricksande när det gäller utbetalningen av de stöd som är beviljade till dem som har drabbats av stormen och att det sker genom en skatterabatt i stället för ett direktbidrag. Jag tycker därför inte att ska se så väldigt upprörd ut när jag tar upp detta, utan det finns i verkligheten även i dagens debatt. påpekade att många av dessa problem kunde försvinna om regeringen tillämpade de principer som redovisas i en utmärkt departementspromemoria, nämligen 2004:49, Nya principer för utformningen av statsbudgeten. I vår reservation instämmer vi i detta, och vi säger att det nu är dags att gå över till moderna bokföringsmässiga principer för den statliga redovisningen. Jag noterade att ordagrant läste upp sammanfattningen i finansutskottets betänkande 28. Hon hoppade över en enda mening i den uppläsningen, och det är följande mening: Det finns fortfarande endast ett begränsat antal resultatindikatorer på politikområdesnivå redovisade i budgetpropositionen. Och det är inte så konstigt. Det är nämligen så att vi inte har något underlag att utvärdera om de mål som har satt upp är uppfyllda när det gäller den verksamhet som vi nu anslår hundratals miljarder till. har låtit göra en utvärdering av detta. Det är en mycket intressant läsning, en mycket nedslående läsning. Jag förstår att inte vill lämna några spår i protokollet efter sig som skulle kunna leda läsaren fram till detta dokument. Det är nämligen mycket nedslående. Jag ska gärna citera om jag blir motsagd på denna punkt i fråga om vad man kommer fram till. Men sanningen är att utvärderingsmöjligheterna vad gäller resultatskrivelser och resultatindikatorer i stort sett är helt försumbara. Och detta har finansutskottet fått med sig att påpeka . Och vi ser ännu inget resultat av detta. Och väljer att utelämna just den passusen i utskottssammanfattningen. 38 () replik: Först tycker jag att ska hålla reda på vem han ska debattera med. Det är som deltar i den här debatten . Varför jag föredrog sammanfattningen var därför att jag skulle göra en inledning av ärendet. Då ska jag hålla den så objektiv som möjligt. Det är det första jag ville ta upp. Det andra som jag vill ta upp är följande. Att påstå att vi skulle tricksa med svensk statistik från och jämföra det med de problem som har haft med sin budget och som man har fått reprimander från EU om, som man har fått mycket kritik för och som man måste rätta till är direkt oförskämt. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att kan göra sådana svepande generaliseringar. 39 () replik: Jag är fullt medveten om att det som har den otacksamma uppgiften att här försvara regeringens ställningstagande. Jag har bara en enda fråga till : Stämmer det att utelämnade enbart följande mening? Det finns fortfarande endast ett begränsat antal resultatindikatorer på politikområdesnivå redovisade i budgetpropositionen. 40 () replik: Ja, det stämmer. Det var bland annat för att jag ville dra ned inledningen något. Vad jag sedan säger är: Utskottet förutsätter att arbetet med att för vissa politikområden dels precisera målen, dels redovisa indikatorer för dessa intensifieras och ges hög prioritet. Det är ju det som är det viktiga i sammanfattningen. 41 () replik: Det var en väldigt lämplig mening att utelämna om man vill korta ned. Jag ska gärna upprepa det jag sade förut. Jag säger inte att är på väg mot den grekiska situationen. Men vi är inne på ett sluttande plan. Jag tycker att på ett utmärkt sätt har exemplifierat detta. Jag tog ett exempel, nämligen ersättningen till dem som har drabbats av stormen . Den utbetalas nu inte som ett direktbidrag, så att man ska kunna möta de kostnader som direkt uppstår, utan som en skatterabatt, en skattesänkning. Och vi hörde i gårdagens partiledardebatt partiledare uttala sig om hur förkastligt det är med skattesänkningar. Att man just här har valt den principen i stället för ett direktbidrag, som annars hade varit det naturliga, bottnar naturligtvis i just känslan för att tricksa med utgiftstaket eftersom ni befinner er precis under detta utgiftstak. Det är ju ett akrobatiskt budgettricksande som pågår. Det var detta som jag påpekade. Det är farligt, och det leder i långa loppet helt fel. 42 (): Statens årsredovisning och statens budget skulle kunna vara så mycket enklare, så mycket lättare, att ta till sig och så mycket mer transparent. lever staten lite grann ur hand i mun. Man mäter och budgeterar det kassamässiga flödet. Det naturliga borde vara, som mycket riktigt påpekat här, att mäta kostnader och intäkter alltså att räkenskaperna var uppbyggda utifrån bokföringsmässiga principer, precis som det är i kommuner och landsting och precis som nationalräkenskaperna är uppbyggda. Om statens budget lades upp efter bokföringsmässiga principer skulle en uppskjuten utbetalning från ena sidan av ett årsskifte till den andra inte ses som en besparing, men är det så. Kostnaden har ju funnits där. Enligt riktiga bokföringsprinciper kan man liksom inte komma bort från kostnaderna. Men tycker man att man sparar pengar genom att skjuta upp en betalning. Det är självklart för ett företag och för privatekonomin att man inte sparar om man dröjer med en betalning. Kanske får man en betalningsanmärkning, eller kanske får man betala extra ränta. Så hände när sköt på inbetalningen av medlemsavgiften till EU . Det kostade oss i storleksordningen , tror jag en helt onödig utgift. Det har funnits finansministrar långt tillbaka i tiden som har sagt att varje krona som man slösar bort är en stöld från de fattiga. Jag tycker att det är precis så när man inte kan hantera pengarna på ett bra sätt. Dagens redovisningsprinciper kan få helt bisarra effekter. är det norm att väntar med att plocka hem pengarna till lantbruksföretagarna, väntar med att plocka hem pengarna de är avsedda för, för att i stället ta hem dem året därpå. Man väntar alltså med att ta hem intäkten och gör utbetalningen året efter. En tidigareläggning av utbetalningen skulle inte ha någon som helst påverkan på saldot, på statens finanser. Ändå gör man så här för att kringgå det hela och få ett lägre utgiftstak. Effekten blir att lantbruksföretagarna får en förlust. De får vara bank åt staten och ta ränteförlusten. Så hanteras kolgruvearbetare i . Man låter dem inte få lönen, utan den hålls inne. Jag tycker att det är oanständigt att hantera svenska företagare på precis samma sätt. Upplägget med kostnadsmässig redovisning möjliggör faktiskt det budgettricksande som regeringen ägnar sig åt. Med dagens principer är det bara en klantig regering som inte klarar utgiftstaket. Det enda som detta visar är just hur utbetalningarna har varit. Man tar sig alltså rätten att skjuta på utbetalningarna. Med en kostnadsmässig redovisning skulle utgiftstaket bli ett verkligt styrmedel. Detta är utrett och klart. Det finns en departementspromemoria om nya principer för utformningen av statsbudgeten, så det skulle gå att bara genomföra detta. Utskottsmajoriteten säger att utredningsarbete pågår. Men sanningen är väl att förslaget är lagt på hyllan, eller rentav i papperskorgen. Varför vill man inte göra det här? Jag tror att det handlar om att regeringen vill fortsätta att ta sig rätten att kunna klara utgiftstaket. Jag tror inte att regeringen kommer att bli klantig, utan man kommer nog att ta sig den här rätten. Så gör bara en regering som sätter makten och prestigen med att klara utgiftstaket framför att leda landet på ett ansvarsfullt sätt. Jag tycker att det är synd. Med detta yrkar jag bifall till reservationen. 43 (): Jag börjar med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkande FiU28, innebärande att årsredovisningen för staten och redogörelse läggs till handlingarna, samt avslag på motion Fi240 och på reservationen. Vi kan konstatera att med ett ökande antal revisionsberättelser med invändningar bröts nu den negativa utvecklingen vid granskningen av myndigheternas årsredovisningar . I årsredovisningen ser vi att statsbudgetens inkomster ökade med mellan inkomståren 2003 och 2004. Vi kan också se i årsredovisningen att det efter ett mindre underskott nu återigen är ett överskott i de offentliga finanserna. Utgiftstaket för staten underskreds med en marginal på 2,4 miljarder. Låt mig något få kommentera de båda motioner som finns i ärendet. Motionen från med flera handlar om regional utveckling i myndigheters årsredovisningar. Krav på sådan redovisning om regional utveckling finns för de myndigheter som är berörda. Motionen från , , liksom reservationen handlar om att regeringen ska lägga fram en tidsplan för om när statsbudgeten i största möjliga utsträckning kan redovisas i kostnads- och intäktstermer i stället för på kassamässig grund. Regeringen har lagt ned ett betydande arbete på att undersöka konsekvenserna av och förutsättningarna för att i stor utsträckning utforma statsbudgeten på kostnadsintäktsmässig grund i stället för på kassa- eller utgiftsmässig grund. De bedömningar som gjorts redovisas utförligt i årsredovisningen 2004. Jag tycker nog, fru talman, att man bör ha respekt för detta arbete. Argumenten för att bland annat gå över till en kostnadsmässig redovisning är att kommuner och landsting övergivit den kassamässiga metoden. Enligt min uppfattning finns det skäl att lyfta blicken från kommuner och landsting när det gäller att diskutera just den komplexa fråga som är grunden för budgeteringen. Statens budget påverkar både den reala och den finansiella samhällsekonomin. En stat bör därför jämföras med andra stater, ej kommuner och landsting. Gör man det finner man att det av sammantaget ca 185 stater faktiskt inte är fler än tre som använder sig av full kostnadsintäktsmässig budgetering. Dessa tre är , och . Härtill kommer att en handfull länder, däribland , har tagit några steg på vägen från kassamässig budgetering i riktning mot kostnadsintäktsmässig budgetering. I internationella organ pågår ett arbete med att utforma standarder för redovisning av transaktioner och händelser som är typiska för offentliga organ men som saknar motsvarighet hos privata organisationer. Alltfler länder inom inför på samma sätt som en statlig redovisning som i olika utsträckning baseras på bokföringsmässig grund, som statsbudgeten budgeteras och följs upp i kassamässiga termer. Att snabbt och fullt ut utforma statsbudgeten på basis av kostnader och intäkter anses av många inte vara en självklar väg. Ett skäl är att likviditetsfrågorna kan ha stor betydelse i den ekonomiska styrningen och för besluten om ett lands statsbudget. Enbart kostnader och intäkter ger inte någon heltäckande bild av statens finanser och ekonomiska ställning som grund för de olika beslut som fattar i samband med budgetpropositionen. I motsats till motionären har vi från utskottets majoritet förståelse för den omsorgsfullhet och försiktighet som präglar regeringens arbete på detta område. Ytterligare kunskap och överväganden behövs.