prot · GT0934 · 2005-11-21 00:00:00 — Därutöver har låtit göra en internationell utvärdering av övergödningstillståndet i såväl som . En slutlig rapport från den utvärderingen väntas . Den sista frågan som ställer till mig är om jag avser att föreslå ökad forskning och åtgärder för att minska fosforläckaget. Både i regeringens havsmiljöskrivelse och miljömålspropositionen poängterar regeringen vikten av forskning, och regeringen aviserar här även en rad uppdrag till . Omfattande forskning om har bedrivits , och de tre största forskningsfinansiärerna är , (Mistra) och för miljö, areella näringar och samhällsbyggande (Formas). Bara Formas satsar totalt på forskning om bland annat marin miljö. I har vi arbetat för att minska utsläppen av både fosfor- och kväveföreningar. En av de första stora satsningarna för att komma till rätta med övergödningen var att bygga ut den kemiska reningen i avloppsreningsverken. Svenska bestämmelser för reningsverk går betydligt längre i krav på fosforreduktion än motsvarande EG-bestämmelser. har dessutom bidragit till utbyggnaden av reningsverk bland annat i de baltiska länderna och i . Framtida åtgärder kommer sannolikt att fokuseras på att ytterligare minska utsläppen av fosforföreningar till . Frågan om kvävereduktion i inlandet och efter är aktuell just nu i diskussioner med . ifrågasätter i dessa diskussioner behovet av kvävereduktion eftersom inga nämnvärda mängder kväve når vattenområden som är känsliga för kväveföreningar. Slutligen vill jag sammanfatta med att säga att regeringen länge har prioriterat havsmiljöarbetet och att vi även framåt kommer att göra detta. Jag kommer bland annat att diskutera de här frågorna med mina kolleger i länderna runt vid ett informellt miljöministermöte här i . 46 (): Jag tackar för svaret. Miljöministern och jag är överens om att miljötillstånd är en mycket viktig miljöfråga. Och vi måste se till att tillsammans förbättra tillståndet och inte förvärra det. Expertis och etablissemang har i länge varit överens. Man ska minska övergödningen, framför allt kvävet. Kväveutsläppen ska enligt våra miljömål minska 19952010. Fosforutsläppen ska också minska, kanske med hälften så mycket det är ett mer luddigt mål. Vi har investerat . Men har snarare blivit sämre. Det är det allvarliga läget. En del forskare har faktiskt rätt länge kritiserat den huvudinriktningen vad gäller analys och åtgärder. Det är främst Göteborgs- och Uppsalaforskare, där har stuckit ut lite extra. Dessa har ansett att kvävereningen kanske till och med kan förvärra för . De kräver mer forskning om fosfor och åtgärder på det området och mer insatser på andra sidan . Deras åsikter har känts lite udda det har även jag tyckt. Och de har klubbats ned av både de Stockholmsforskare som anger tonen och regeringens eget expertorgan Miljövårdsberedningen. har det sensationella hänt att fem världsledande havsforskare i stor utsträckning har gett forskarminoriteten rätt. Således kan våra insatser till en del ha varit felavvägda. Vi kan ha kastat miljarder i sjön, en sjö som därtill kanske just därför har mått sämre. Miljöministerns svar andas ingen dramatik. Förtroendet för Miljövårdsberedningen är obrutet. Vi jobbar vidare med lite mer inriktning på fosfor. Här har inte gjorts några misstag i vare sig forskning eller åtgärder. Andra röster tar däremot mycket allvarligare på det nya läget. Världsledande experter ger alltså kritikerna rätt i avgörande frågor och majoriteten fel. på i säger i att vi lever i en värld av kvävepartisk forskning medan vi i själva verket borde vara mer fokuserade på fosforn. En tjänsteman på säger, också i : Visst kan folk nu tycka att pengarna är bortslängda, men kom ihåg att vi har utgått från det underlag vi haft. Och det är riktigt. LRF:s vattenexpert anser att miljöarbetet nu måste ändras och att fokus måste skifta till fosforns roll. LRF kräver mer forskning kring fosforn, som faktiskt har legat lite i bakvatten, mer samordning mellan länderna runt och att nya svenska regler för ännu mindre kväveutsläpp till helt enkelt stoppas. Ska de göra det eller inte, ministern? kommuner och landsting som har investerat de här tiotals miljarderna kräver nu att utbyggnaden av kvävereningen stoppas och att en bred vetenskaplig analys genomförs för att finna just de åtgärder som verkligen leder till en förbättrad havsmiljö. De forskare som länge varit ute i kylan men som får medhåll krävde i en ny strategi för och att den utarbetas av delvis nya krafter som inte sitter fast i prestige och gamla låsningar. Den här forskardebatten, miljöministern, har nämligen varit mycket infekterad och laddad. Och det är en viktig fråga. Ska de som har haft en inriktning och som sitter fast i sina åsikter, som kanske visar sig inte ha varit helt korrekta, vara de som ograverat fortsätter att jobba med det här? Jag efterlyser lite mer ödmjukhet och öppenhet. Jag vill fråga ministern: inte ministern lite väl lätt på den här överraskande rapporten från de fem ledande havsmiljöforskarna? Borde ministern i det här läget verkligen så kategoriskt uttala sitt förtroende för sin egen miljövårdsberedning som faktiskt har uppträtt lite konstigt? Det ska jag återkomma till i nästa inlägg. 47 Statsrådet (): Jag kanske tonar ned dramatiken eftersom jag har följt detta , läst rapporterna och deltagit i diskussionen. Jag har inte bara följt den ibland kanske infekterade debatt som har återgetts i medierna och som har skett i form av debattartiklar och artiklar. Vad som är viktigt att understryka är att vi inte har haft någon ensidig kväveinriktning i . Vi har haft en väldigt stark satsning på fosfor. Det var det allra första vi gjorde. Där har vi nått väldigt långt. Där ligger vi långt före andra länder. Därefter har vi gått in för att också reducera kväve. Det är ingen unik svensk idé. Det är en del av en större EU-gemensam politik. Vi är mycket öppna och intresserade av att lära oss mer om balansen mellan fosfor och kväve. Vad vi vet är att både fosfor och kväve bidrar till tillväxt av alger. Algerna och de stora massorna som ramlar ned på botten är det som bidrar till syrefria bottnar. Det har i sin tur bidragit till att stora mängder fosfor som har funnits bundet i bottnarna har lösgjorts. Det är inte bara en fråga om det fosfor som vi just nu släpper ut. Det är också fråga om komplexa processer när fosfor frigörs från bottnarna. Det finns kanske inte en sådan enkel lösning som att till exempel gödsla med kväve, som någon har föreslagit. Vi måste se på detta betydligt noggrannare. Just därför har tillkallat den internationella expertkommittén. Den sitter just nu och bearbetar sitt material. Den lämnade en preliminär rapport och pekade på behovet av ytterligare insatser för fosfor. Mycket talar för att det nu kommer att ligga till grund för arbetet. Vi inväntar nu det fortsatta arbetet och den slutliga rapporten för att få höra mer av vad man säger om den svåra frågan om kvävet. Vi vet att kvävereduktionen har spelat roll inte minst i kustområden och för den typen av alger som blommar och som i mycket hög grad bidrar till just syrefattiga bottnar. Vi vet också att vi måste se på balansen. Balansen med för mycket fosfor i förhållande till kväve har bidragit till, precis som säger, blomningen av blågröna alger . Till denna blomning kan också andra faktorer ha bidragit. Vissa pekar till exempel på att vi har haft varmare vatten och att den typen av förändringar också kan ha bidragit. Vi har en stor ödmjukhet för detta. Däremot kan jag inte hålla med om en svart bild av att vi har kastat pengar i sjön. Vi har arbetat systematiskt. Vi har lyssnat. Vi har reducerat både fosfor och kväve. Vi har också varit lyhörda. Därför tog jag upp exemplet om hur vi, i strid med vad hävdar, har drivit att vi inte ska ha någon onödig kväverening på platser där det inte behövs. Jag vet att reningsverken i är mycket glada för att vi driver den linjen. Det finns inte någon stor prestige här. Däremot finns det svåra forskningsproblem och mycket som vi behöver veta mer om. Just därför väntar jag nu med intresse på slutrapporten från den internationella expertgruppen. 48 (): Jag är lekman och följer debatten från den positionen. Jag noterar att det är väldigt laddat med olika uppfattningar i forskarvärlden i den här frågan. Det är bra att gentemot EU driver att man inte ska onödigt rena för mycket. Jag uppfattar också att miljöministern och jag är överens om att fosforn behöver komma mer i fokus. Jag tror också att vi är överens om att internationella ansträngningar runt är viktigare. Om vi återgår till forskardiskussionen och hur regeringen expertorgan Miljövårdsberedningen engagerar sig i den frågan vill jag uppehålla mig lite vid det. Genom att tona ned motsättningarna, såsom Miljövårdsberedningen har uppträtt, står nog samhällets miljöetablissemang och ledning på den ena forskargruppens sida i debatten. Det tycker jag är rätt allvarligt sett till samhällets oberoende uppfattning. Det vill jag höra ministern utveckla sin syn på. Jag vill även veta hur ministern ser på den kritiska forskargruppen och dess analys. Ska den ges upprättelse? Borde inte de forskarna ges en tyngre plats i miljövårdsberedningar och annorstädes, kanske till och med på bekostnad av dem som till en del nu fått underkänt? Låt oss granska Miljövårdsberedningen och hur den har agerat. är ministern själv ordförande i beredningen, vilket komplicerar frågan. Men enligt frågesvaret överlämnade beredningens ledamöter det vill säga alla utom ordföranden, antar jag en rapport till sin ordförande om övergödning och den framtida strategin i frågan. Den rapporten säger ungefär: Vad konstigt att inte miljötillstånd förbättras. Vi har ju inte gjort något fel. Kanske helt har flippat ut. Kanske måste vi tillgripa extrema åtgärder som att omlokalisera jordbruket och att fler blir vegetarianer. I vart fall används de tankarna i debattartikel i som en del av Miljövårdsberedningens ledamöter skrev tillsammans med just de Stockholmsforskare som så länge dominerat forskningsdebatten. Utöver Stockholmsforskarna undertecknades artikeln till exempel av , , , huvudsekreterare i , , vd i , med många fler. Samma högt uppsatta personer i regeringens miljövårdsberedning skrev sedan en debattartikel i som replikerar på Göteborgsforskarnas kritik och alternativa åtgärdsförslag. De argumenterar mot det och lyfter fram Stockholmsforskarnas ståndpunkter. Jag tycker inte, fru miljöminister, att det är bra att regeringens expertorgan Miljövårdsberedningen blir så lierad med en forskaranalys. Man ansluter sig till den och argumenterar för den, mot en annan forskaruppfattning. Det är inte riktigt bra att det är miljöministern själv som leder en miljövårdsberedning som består av samhällets hela miljöetablissemang. Det är inte bra för ministern att beredningen väljer att gräva ned sig i försvarsställning, debattera frågorna och ta ställning mellan forskargrupper. Jag känner en otrygghet här. Jag efterlyser mer ödmjukhet och självrannsakan i den här frågan hos forskarna och framför allt hos myndigheter och oss politiker. Borde inte mot den här bakgrunden, fru minister, arbetssätt eller sammansättning förändras? Borde man inte se till de kritiska forskares som faktiskt har fått rätt och varit underdogs, som jag uppfattat det, ropande röster som man känt som lite udda krafter tas till vara nu när vi ska gå vidare från det nya läget när fem ledande internationella forskare säger att det ligger en del i deras uppfattning? Det är vad jag är ute efter. Borde man inte i beredningens arbetssätt undvika att ta ställning i pågående debatt? Borde man inte ta in krafter som visat sig har haft rätt i mycket och som inte fått komma fram så mycket ? 49 Statsrådet (): Låt mig först säga följande när det gäller Miljövårdsberedningen. Det är en beredning av bland annat forskare och andra experter som har en fristående ställning. De lämnar rapporten till mig i frihet, och de har naturligtvis också frihet att debattera den. Det är bra att man har ett engagemang och att man har uppfattningar. Jag lyssnar inte enbart på Miljövårdsberedningen. Det har jag redan understrukit. När det gäller Miljövårdsberedningens rapport hade man, såvitt jag har information om, en hearing där bland annat de forskare som hade annorlunda uppfattningar var inbjudna. De hade möjlighet att också föra fram sina synpunkter. Vi har haft en öppenhet att lyssna till forskare med olika uppfattningar. Det vet jag att också har. När det gäller att forskargruppen så att säga har fått upprättelse eller har fått stöd av den nya rapporten pekar den nya rapporten också på fosforns betydelse. Däremot är det inte så att man har samma uppfattning i alla delar. Det gäller till exempel om det är kvävegödsling som skulle vara en rätt metod. Jag tror att vi delvis har talat om olika saker. Det kan vara så att har flippat. Det har att göra med att fosfor lösgörs ur bottnarna och att vi har fått så mycket näringsämnen i att hela ekosystemet fungerar på ett nytt sätt. Det kan också vara så att vi behöver satsa mer på fosforrening och därmed minska tillskottet i fosfor. Kanske måste vi också se på balansen mellan fosfor och kväve på ett nytt sätt. Något som mina experter menar att vi går emot är att vi i högre grad än vad vi kanske har gjort tidigare måste anpassa våra krav på rening till den recipient, det speciella vatten, som vi släpper ut till. Det kan fungera olika. Vi har till exempel ingen risk för att blågröna alger ska börja blomma i . Där kan inte detta ske. Vi går troligtvis mot en situation där vi behöver ha en större flexibilitet och en större lokalkännedom för att veta vilka som är de bästa åtgärderna när det gäller rening. Låt mig säga att jag tror att vi är eniga om att också internationella ansträngningar är viktiga i det här fallet. Just därför kommer jag att ta upp frågan med mina kolleger när vi ses . Det är inte alla länder runt som direkt på sina stränder har upplevt de algblomningar som vi har haft. Dessa är ett tydligt tecken på att övergödningsproblematiken är svår just . Vi har från svensk sida stöttat arbetet runt hela för att minska belastningen. Alla vet att vi har en stor belastning på , både när det gäller fosfor och kväve. Vi borde kanske inrikta oss i högre grad framöver på att ytterligare minska de punktkällor som vi har för fosfor. Den stora utmaningen är dock att ännu bättre än förstå de stora flöden av framför allt kväve som finns i våra vatten och att förstå hur ekosystemet fungerar för att på bästa sätt avpassa våra reningsåtgärder. Här kommer vi fortsatt att behöva diskussion, och jag ser fram emot att lyssna på alla forskargrupper. Det är min förhoppning att vi i den fortsatta dialogen ska kunna nå en högre grad av konsensus. Det är alltid svårt i politik när forskare har olika uppfattningar. Men forskare måste också få ha olika uppfattningar, och debattens vågor måste ibland få gå höga när man har olika uppfattningar. Det är första steget mot att man kanske också kan närma sig de punkter där vi kan enas och där vi kan få bättre stöd för vilka åtgärder som är lämpliga. 50 (): är viktig, och därför är den här debatten viktig. Det är uppenbart att det är ett nytt läge nu när det gäller de fem världsledande havsmiljöforskarna. Vi måste med öppna ögon ta oss an de utmaningar som finns. Min uppmaning till miljöministern är att ta vara på de krafter som ändå har fått rätt mycket på moppe för att de har föreslagit kvävegödsling och varit fullständigt ute och cyklat. säger miljöministern själv att expertgruppen kanske inte föreslår kvävegödsling, och det gör den inte. Men den är med på analysen som visar att de cyanobakterier som blommar så mycket i och är ett sådant jätteproblem lever på kväve från luften. När vi satsar många miljarder på att ta bort kväve som inte kommer i så ökar bakteriernas konkurrenskraft. De tillverkar lika mycket kväve från luften. Då är analysen: Vad vann vi på att rena? Det är där man får börja. Det är vi överens om. Det viktigaste är att få bort fosfor på alla sätt. Det är viktigare enligt min uppfattning att få bort de stora utsläppen på andra sidan än att på marginalen lyckas ännu bättre i . Vi måste se till volym. Det är uppenbart att vi måste ha en diskussion om kvävereningen. Vi har varit överens om att den behövs och att den är bra. Det är inte säkert, och detta måste påverka vår diskussion och vårt handlande vi får se hur. Jag tror faktiskt att man i det här läget ska ta vara på de krafter som har diskuterat det här på ett lite annorlunda sätt. Utnyttja dem gärna i Miljövårdsberedningen och i oberoende utredningar! Forskare kan fastna, liksom vi politiker kan fastna i positioner som vi har etablerat. Jag tror att det behövs öppna ögon för att föra frågan framåt. De som har varit fast i ett synsätt som har visat sig vara delvis fel kanske inte är de bäst lämpade att ensamma föra debatten framåt. 51 Statsrådet (): Jag tror inte att vi här i kammaren ska döma hela diskussionen. Jag tror att det har funnits övertoner också från fosforforskarhållet och att det har bidragit till den intensitet som har varit i debatten. Det är som jag säger inte så självklart att ett stopp för kväverening i längden också blir positivt. Som jag sade i mitt svar bidrar utsläppen av kväve till algtillväxt, som i sin tur faller ned på botten och bidrar till syrebristen, som är grundproblemet. Jag tror att vi också måste gå vidare på det sättet som Miljövårdsberedningen pekar på att fundera över rena restaureringsåtgärder. Så länge vi har enorma mängder av fosfor på bottnarna som lösgörs kan det vara så att vi får en rundgång i systemet som vi inte kan förändra genom en annan mix i reningsåtgärderna i våra reningsverk. På grund av detta har jag gett i uppdrag att se närmare på vilka typer av restaureringsåtgärder som skulle kunna vara möjliga. Det handlar om att helt enkelt få ned syre till bottnarna för att en gång för alla se till att man på något sätt fixerar eller gör sig av med de fosforlager som ligger där nere. Det kan vara en stor insats, och den kan vara mycket svår. Men det är möjligt att det är dithän vi måste gå. Det behövs alltså åtgärder på flera håll, fortsatt forskning och en fortsatt nära dialog mellan forskare, myndigheter och politiker så att vi på bästa sätt kan hitta de åtgärder som krävs i ett mycket övergött . Det ska vi komma ihåg. Jag tror att vi alla är eniga om att mängden av både fosfor och kväve i är långt större än den som en gång fanns där, när detta var ett rent och friskt hav. Det är det som är vårt stora problem. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellationerna 2005/06:88 och 92 om förvar av använt kärnbränsle 52 Statsrådet (): och har ställt frågor till statsministern om hanteringen av det använda kärnbränslet. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det ankommer på mig att svara på dessa frågor. Låt mig först klargöra att jag instämmer med och när det gäller att ett slutligt omhändertagande av det använda kärnbränslet från våra kärnkraftverk måste bli så säkert som rimligen är möjligt. Den svenska lagstiftningen är också mycket klar på denna punkt, och innebär att industrin har det fulla ansvaret att hitta en metod som uppfyller lagens krav och föreskrifter. Vidare föreskrivs att industrin till regeringen ska redovisa ett forsknings-, utvecklings- och demonstrationsprogram ett så kallat Fudprogram för hur arbetet med att ta fram en lösning fortskrider. I denna redovisning ska även ingå att redovisa alternativa lösningar till det huvudalternativ som industrin valt som metod för omhändertagandet av det använda kärnbränslet. Finansieringen av detta forsknings- och utvecklingsprogram sker genom Kärnavfallsfonden, dit kärnkraftsindustrin betalt in avgifter. har Svensk kärnbränslehantering AB (SKB) redovisat nio sådana Fudprogram varav det senaste ligger på mitt bord. Jag har följt denna process med stort intresse men vill klargöra att regeringen inte har tagit slutlig ställning till någon metod för ett slutförvar av använt kärnbränsle. Regeringen har dock gjort bedömningen att SKB bör använda den så kallade KBS-3-metoden som planeringsförutsättning för sitt Fudprogram. Ett slutligt ställningstagande från regeringen när det gäller val av slutförvarsmetod kan dock inte ske förrän en ansökan inkommit till regeringen. SKB har aviserat att man avser att inkomma med en ansökan om inkapslingsanläggning och en ansökan om plats för slutförvaret . Dessa ansökningar ska först granskas av myndigheterna och behandlas i miljödomstolen innan regeringen kan ta ställning och eventuellt lämna ett tillstånd till ett slutligt omhändertagande av det använda kärnbränslet. Då , som framställt en av interpellationerna, hade anmält att hon var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav förste vice talmannen att fick ta emot båda interpellationssvaren. 53 (): Bakgrunden till min interpellation är det uttalande som statsministern fällde , då han kommenterade mellanlagret för använt kärnbränsle i och kallade det för inte modernt. Sedan beskrev han det slutliga djupförvaret av använt kärnbränsle och hur det är tänkt att genomföras, den så kallade KBS-3-metoden. Hans kommentar till detta var att inte heller det var bra. Det var inte modernt, som han uttryckte det. Den metod som vi har inriktat oss på och som vi för övrigt har satsat på för att arbeta med är den metod som har funnits vara den allra mest ändamålsenliga för att skydda kommande generationer för riskerna från det radioaktiva avfallet i en djupförvaring ned i urberget. Utifrån denna bedömning pågår ett arbete med att lokalisera en lämplig plats för lämplig plats för djupförvaret. Arbetet inriktar sig nu på att undersöka förutsättningar för ett sådant djupförvar någonstans i i mitt län eller i . Låt mig säga att det är bra att statsrådet säger i klartext att SKB använder den här KBS-3-metoden som planeringsförutsättning, repeterar det som ligger bakom det och att det är någonting som regeringen har stått bakom. Den process som har byggts upp under , inte minst det engagemang som kommunerna har visat, har minsann inte åstadkommits . Min fråga är: Förstår regeringen den oro som skapas med utspel? Jag vet inte om statsrådet har sett att det socialdemokratiska kommunalrådet i säger att han är omskakad av statsministerns syn på slutförvarsmetoden. Han tänker ta upp frågan med och andra. Frågan är: Har han tagit upp frågan med statsrådet? Förstår regeringen vilken oro det här skapar? Om Forsmark och får sådana här signaler och kanske hoppar av, var står vi då? I så fall står vi utan en lokaliseringsprocess. Det är helt andra signaler som dessa kommuner, som genom sitt arbete bidrar till att finna en lösning på denna generationsfråga, behöver. Jag vill gärna ha ett svar på frågan om statsrådet förstår den oro som det här uttalandet har skapat hos de här kommunerna. 54 Statsrådet (): Jag förstår att medierna har valt att förmedla det här uttalandet på ett sätt som ska skapa tvivel om slutförvaringen. Den som läser vad sade på den här presskonferensen tror jag inte kan missförstå signalen. Vi socialdemokrater är väldigt tydliga när det gäller vår syn på kärnkraften. Det här är ett energislag som vi kommer att leva med . Vi känner ett stort ansvar för avfallet. Det ska hanteras på allra säkraste sätt. Men vi har sagt att kärnkraften som sådan inte är något modernt energislag. Det är inget långsiktigt hållbart energislag. Vi vill långsiktigt gå över till andra energislag, till förnybara energislag som inte lämnar efter sig avfall. Det är i det sammanhanget som det här uttalandet ska ses. Jag har svårt att se att det går att missförstå regeringens politik på det här området. Det är alldeles självklart att vi, med den syn vi har på kärnkraften och den syn vi har på de problem som kärnkraften innebär när det gäller till exempel avfallet, känner ett stort ansvar för att det här ska slutförvaras på bästa sätt. Här finns en väldigt stor enighet.