prot · GS09104 · 2005-04-13 00:00:00 — Det är slöseri med resurser att inte utnyttja företagshälsovården fullt ut och även ge den mandat ett ge medicinska behandlingar på samma villkor som övriga läkare inom landstingen. Det skulle vara en tillgång om företagshälsovården innehöll sjukgymnastik och varför inte psykologer och arbetsterapeuter också? I dagens stressade samhälle skulle många uppskatta närheten till medicinsk kunskap, som företagshälsovården skulle kunna erbjuda om den gavs möjlighet. Till slut vill jag nämna vikten av att alla arbetsplatser ska vara drogfria. Utskottet ställer sig bakom uppfattning att målet måste vara ett drogfritt arbetsliv. Tyvärr konstaterar på sin hemsida att alkohol och drogmissbruk dessvärre är vanligt i arbetslivet och att en påverkad person kan vara en allvarlig arbetsmiljörisk för sig själv och för andra. På många arbetsplatser finns en väl fungerande verksamhet för att fånga upp arbetskamrater med alkohol- och drogproblem. Strategier för en drogfri arbetsplats, som givits ut av Prevent, är ett sådant positivt exempel. Stat, landsting och kommuner ska föregå med gott exempel när det gäller att avglorifiera alkoholkonsumtionen. Det är därför rimligt att slå fast att allmänna medel inte ska användas för spritkonsumtion. Spritfri representation har i detta sammanhang ett stort symbolvärde, speciellt om det sker på normal arbetstid. Den borgerliga gruppen har ett gemensamt yttrande där vi framför vår kritik om tillsyn, och jag tänker inte ta upp tid med att prata om det, annat än att säga att vi stämmer in i det som har skrivit. Vi hoppas att vi snart får se bättring från . Avslutningsvis ställer jag mig bakom alla våra reservationer och vårt yttrande men yrkar bifall endast till reservation nr 12. 214 (): Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i betänkandet men också till reservation 15. Egentligen skulle man kunna inleda med att instämma i väldigt mycket av beskrivning av utvecklingen i arbetslivet och de arbetsmiljöproblem som finns . Även kvinnornas utsatthet tycker jag är bra beskriven av från talarstolen. Det är också lätt att instämma i. Här är det viktigt att vi gemensamt försöker se till att vi får ekonomi i kommunsektorn så att man har råd att anställa fler människor. En del av orsaken till kvinnornas utsatthet är ju naturligtvis att man har för dålig bemanning, för dålig organisation, för lite människor för lite armar och ben och det krävs pengar och tillskott till kommunerna även om vi ska kunna se till att arbetsvillkoren blir bättre för speciellt kvinnorna. Men när pratade om att skulle vara den mest segregerade arbetsmarknaden i världen jag tror att jag hörde det förstår jag inte riktigt. Det kan nog stämma om man gör en väldigt enkel jämförelse med många andra länder. Problemet är bara att i andra länder som har en mindre segregerad arbetsmarknad är kvinnorna kvar i hemmet i stället, och det tror jag inte är en utveckling som vill ha i . Det var det! Vi har problem med arbetsmiljö, och vi har problem med sjukskrivningar i . har sjukfrånvaron och sjuktalen ökat. ser vi en viss minskning, och det är positivt, men vi har fortfarande väldigt långt kvar innan vi kan säga att vi har nått målet att halvera antalet sjukpenningdagar. Jag ska inte här och uppehålla mig vid orsakerna till utvecklingen. Det finns naturligtvis många faktorer som påverkar, och människor blir sjuka av många olika skäl. Sambanden är minst sagt komplexa. Ohälsan ser också väldigt olika ut bland befolkningen, och det beror på kön, ålder och klasstillhörighet. Det beror också på var man bor i landet och vilket yrke man har. Detta till trots bedömer ändå all aktuell forskning att av ohälsan har arbetsrelaterade orsaker. Senast fick vi detta bekräftat i en rapport från som kom och som jag tror att kollegerna här har noterat. Mot den bakgrunden tycker jag att det är rätt logiskt att betrakta arbetsplatsen som ett av flera väldigt viktiga slagfält i kampen mot ohälsan, inte bara för att faktorer i arbetet spelar en viktig roll när det gäller uppkomst av ohälsa utan också därför att det är till arbetsplatserna som människor ska återvända efter sjukdom och framgångsrik rehabilitering. Vem har då ansvaret för att bryta den ofärdsutveckling som vi ser ? Självklart har arbetsmarknadens parter ett stort ansvar. Men inte heller riksdag och regering kan smita undan. Vi vet att det fattades en rad politiska beslut krisår som minskade resurserna till arbetsmiljöutbildning, företagshälsovård och skyddsombudsverksamhet ute i landet. Även om en del av dessa resurser har återställts har arbetsmiljöarbetet fortfarande mycket att ta igen. Arbetsgivarnas roll är givetvis också oerhört central. Om inte arbetsgivarna engagerar sig är ju risken överhängande att hela det lokala arbetsmiljöarbetet går i stå. Arbetsgivarna och även de fackliga organisationerna måste i högre grad prioritera arbetsmiljöfrågor. Jag noterar med stor glädje att det är en positiv utveckling på gång. Arbetsmiljöfrågorna har lyfts högre upp på dagordningen i samtalet mellan partierna. Just nu pågår ett arbete för att man ska teckna nya arbetsmiljöavtal över hela arbetsmarknaden. Det tycker jag att vi ska hälsa med stor tillfredsställelse. Men bristerna i arbetsmiljöarbetet är också en följd av ändrade villkor och hårdare effektivitetskrav i både det privata näringslivet och den offentliga sektorn. Nya riskfaktorer har ju på bred front invaderat arbetsplatserna, och utvecklingen har gått rasande fort. Man kan säga att det har skett en förskjutning från riskfaktorer i den gamla, fysiska arbetsmiljön till problem som mera har att göra med organisation, bemanning, prestationskrav, arbetstempo och inflytande. Det här är naturligtvis ett problem. När dessa frågor oftare än tidigare griper in i verksamheternas ledning och ekonomi ökar också riskerna för att arbetsmiljökrav och personalens hälsa hamnar på kollisionskurs med lönsamhetskrav och effektivitetskrav. Jag tror att det är en del av det problem som vi ser på arbetsmarknaden. Därför är uppgiften inte lätt. Det finns inga enkla, snabba lösningar, utan det krävs framför allt en helhetssyn på arbetsmiljöfrågorna för att man ska kunna vända utvecklingen, alltifrån det förebyggande arbetsmiljöarbetet via sjukskrivningsprocessen till rehabilitering. Förebyggande insatser är förstås centrala, och de måste prioriteras. För att lokala parter och aktörer ska verka för detta tror jag att arbetsmiljölagstiftningen behöver stärkas så att den får en starkare styrande funktion i förhållande till de nya utmaningarna i arbetslivet. Arbetsmiljöarbetet måste i högre grad bli en integrerad del av verksamhetsstyrningen på alla arbetsplatser. Grunden för det är naturligtvis ett effektivare förebyggande arbetsmiljöarbete och föreskrifter om systematiskt arbetsmiljöarbete, så kallade . Då måste man ju tyvärr konstatera att, trots att vi har haft dessa föreskrifter under , är det bara ungefär på av alla arbetsplatser i som det här fungerar. tycker jag att det finns behov av att utveckla nya föreskrifter i centrala avsnitt i arbetsmiljölagen, framför allt i de avsnitt som rör arbetsorganisation, bemanning, ledarskap och utbildning. Vi behöver också till föreskrifterna koppla utvidgade sanktionsmöjligheter. Inte minst är det stora brister inom arbetsmiljöutbildningen, trots stödet i arbetsmiljölagen. På många arbetsplatser görs det utbildningssatsningar som är värda all respekt, men det är ändå långt ifrån ovanligt att skyddsombud och chefer saknar relevant utbildning i dessa frågor. En effektivare arbetsmiljölagstiftning skulle ge skyddsombud och fackliga organisationer ökad kraft att sätta bakom orden. Arbetsgivarna skulle också få starkare incitament att öka sitt engagemang i arbetsmiljöfrågorna. Det skulle definitivt underlätta för företagshälsovårdens medverkan och minska riskerna framför allt för lojalitetskonflikter som lätt uppstår . Avslutningsvis kommer jag då in på företagshälsovården. Företagshälsovård av god kvalitet måste bli en rättighet för alla arbetstagare. Det är och min uppfattning. Visserligen är det så många som två tredjedelar av landets alla löntagare som är anslutna till företagshälsovård, men en tredjedel saknar fortfarande den här möjligheten. Problemet är att vi inte med säkerhet vet hur många det är som erbjuds företagshälsovård som uppfyller rimligt ställda kvalitetskrav. har vi en fri marknad på det här området, och på den marknaden finns både seriösa och mindre seriösa aktörer. Man kan naturligtvis förmoda att arbetsgivare ibland frestas att välja det billigaste alternativet, och då handlar det bara om en enkel och grundläggande hälso- och sjukvård. Vi vill i stället ha företagshälsovård där huvudinriktningen ska vara förebyggande och rehabiliterande insatser. Kompetens och metoder ska utvecklas i förhållande till de nya riskfaktorerna i arbetslivet. Företagshälsovårdens medverkan i det förebyggande arbetet är helt avgörande. Därför anser jag att företagshälsovårdens roll bör stärkas, och det förutsätter i sin tur en mer oberoende ställning och en kvalitetssäkring av verksamheten. Frågan om systematiskt arbetsmiljöarbete och företagshälsovård ligger delvis i några olika utredningar. Närmast till beslut är om jag inte tar fel förslag som är ute på remiss. Jag ser fram emot att diskutera företagshälsovården när det finns ett förslag framlagt, och jag får säkert anledning att återkomma till den frågan. 215 () replik: Jag vill egentligen bara ha ett klargörande. sade att jag skulle ha sagt att var det mest könssegregerade landet. Det sade jag faktiskt inte. Jag försöker att inte vara kategorisk, även om jag har ett rykte om mig att vara det. Jag pratade om det könssegregerade . kan väl ändå inte mena att vi inte har ett könssegregerat land? Det, om något, trodde jag att hans före detta partiledare hade lärt honom. Sedan vill jag tacka för de vänliga orden. Vi har en väldigt stor samsyn när det gäller problematiken på kvinnors arbetsmarknad. Men jag kan ändå inte låta bli att ifrågasätta varför Vänstern alltid blir så förtvivlat rädd när jag säger att jag vill ge kvinnor valfrihet på arbetsmarknaden. Jag vill ge de kvinnor som uttrycker en önskan om att få byta arbetsgivare valfrihet. Den grupp av arbetstagare inom landet som i högsta grad vill byta arbetsgivare är kvinnor inom och offentlig sektor. Jag vill ge dessa kvinnor samma valfrihet som på bilverkstan har. När han inte trivs med sin arbetsgivare kan han säga upp sig och söka sig ett annat arbete. Varför blir Vänstern alltid så rabiat när man säger detta? Jag skulle vilja ha ett svar på det, nu när vi ändå får talas vid, . 216 () replik: Då måste jag inledningsvis be om ursäkt. Jag uppfattade din utsaga lite fel. Men jag håller naturligtvis med om att vi har en könssegregerad arbetsmarknad i det är ingen tvekan om den saken och det är ett stort problem att kvinnor arbetar i en sektor och män huvudsakligen i en annan. Det här är inget enkelt problem att lösa. Det tror jag att också känner till. Jag tror att vi också kan vara överens om att vi har ett stort behov av att bryta könssegregeringen. Det är väl bra om man kan byta arbetsgivare, och det kommer det säkert alltid att finnas behov av att göra. Men jag tänker framför allt på att man ska se till att den vård och den sjukvård som vi bedriver i offentlig regi i har arbetsvillkor som gör att kvinnor orkar stanna kvar i arbetslivet och inte känner sig tvingade att byta arbetsgivare. Det tycker jag är huvuduppgiften för , och det borde det vara också för . Vi måste se till att kommunerna har en sådan ekonomi och sådana förutsättningar att de klarar den uppgiften. Det tycker jag är det riktigt stora problemet . I övrigt tror jag att vi kan vara överens om rätt mycket. Vi behöver bryta könssegregeringen på arbetsmarknaden och vi behöver se till att förbättra arbetsvillkoren i offentlig sektor för de anställda kvinnorna framför allt. 217 () replik: Nej, det är inget enkelt problem. Om det hade varit det så hade mansskatten redan varit införd och så hade vi varit klara med det problemet. Jag kan definitivt hålla med om att arbetsmiljön måste förbättras inom och offentlig sektor. Det är vi också överens om. Men vi kommer fortfarande tillbaka till detta att oavsett hur god arbetsmiljön än är och om jag som undersköterska faktiskt inte vill arbeta i AB Monopolet vart ska jag då ta vägen? I alla andra fall är det en demokratisk och mänsklig rättighet att kunna välja själv. fråntar majoriteten av de svenska kvinnorna i arbetskraften deras valfrihet. Jag vill också ha en stark ekonomi; inte minst vill jag det som kommuninvånare eftersom arbetsmarknaden nu ser ut som den gör med de monopolverksamheter som vi bedriver. Men det återstår kanske att se hur man vill rätta till problemet. Den enda möjlighet som jag ser för att vi ska få en stark ekonomi är att vi ska få fler företagande och fler företagare, och inte att vi ska ha fler anställda inom den offentliga sektorn. Den skatteavkastningen är ju inte genererad genom nya arbetade timmar som kommer tillbaka till systemet med skatteinkomster. Jag reflekterar igen över det faktum att ni vill ha en god arbetsmiljö för kvinnor. Det är jättefint. Men det gäller ju bara så länge de inte väljer någonting annat än det som ni har valt åt dem. 218 () replik: Jag delar helt den uppfattningen. Det var väldigt vad vi är överens ! Men det är klart att vi behöver öka antalet arbetade timmar i den privata sektorn om vi ska orka med att finansiera en offentlig sektor med hälso- och sjukvård i offentlig regi. Alldeles givet är det så. Det gäller ännu mer om vi ska ha en offentlig sektor som kan erbjuda jobb och anställningsvillkor som är bra. Då krävs det ännu mer resurser. Det klarar vi inte av om vi inte ser till att vi får jobb i den privata sektorn. Sedan är det en fråga om vilka jobb det ska vara. vill ha privata sjukvårdsentreprenörer. Det tycker inte jag är någon bra idé av många olika skäl. Däremot kan vi vara helt överens om att vi behöver öka antalet arbetade timmar, företag och anställningar, minska arbetslösheten och höja sysselsättningen. Det gäller framför allt i den privata sektorn, om vi ska få råd att ha en bra sjukvård . Det är vi helt överens om. 219 (): Arbetsmiljöfrågor har inte diskuterats med någon större energi och kraft . har det kommit i gång, och jag tycker att det är viktigt. Systematiskt arbetsmiljöarbete är en fråga som har varit uppe och som är ett effektivt medel att förbättra arbetsmiljön överallt på våra arbetsplatser. Att företagshälsovården fungerar på ett bra sätt är också någonting som är viktigt. Det är viktigt att man känner förtroendet och att man vet att det finns någon att gå till när det inte fungerar på arbetsplatsen. En annan viktig sak är också att få ett demokratiskt arbetsliv. Det är viktigt att vi som arbetstagare och även som arbetsledare har möjlighet att få en diskussion och en kommunikation på våra arbetsplatser där vi känner att vi blir bemötta och att vi blir sedda och att vi vågar tala. Vi måste våga diskutera varför saker och ting ser ut som de gör. Vi får inte bli tysta. Tystnaden på våra arbetsplatser att inte våga säga någonting och att inte våga ta upp missförhållanden är ett av de stora problem som redovisades i den undersökning som kom . Män och kvinnor reagerar olika på den här tystnaden. Kvinnor tar till tystnad; de går sin väg kortsiktigt. De vågar inte ta konflikter på arbetsplatsen. Männen blir långtidssjukskrivna och blir på det sättet tysta, men det tar lite . Den här tystnaden måste vi hantera på ett annat sätt, för det innebär att demokratin inte fungerar. Det finns system och möjligheter. Man kan ha andra former av ett demokratiskt arbetsliv. Bland annat kan man använda den sociala ekonomins funktioner där vi har en demokrati på arbetsplatsen. Det gäller till exempel i ekonomiska föreningar och kooperativ verksamhet. Där har man ett annat inflytande. ser det annorlunda ut. Den viktigaste delen på många ställen är arbetsledningen. Det finns många människor som är i mellanchefssituation, och det måste nog vara något av det värsta man kan vara i. Där sitter man och har alldeles för många människor att ta hand om, att se, att uppmuntra, att handleda och att visa till rätta. Det innebär att vi också tappar bort mycket av den kompetens som finns i företagen eller den verksamhet man håller på med. Man får tysta medarbetare som kanske har idéer om att göra förändringar, men de vågar inte föreslå det. Det finns medarbetare som mår dåligt. Vi vågar inte tala om det heller. Arbetsledningen är för långt borta, och dessutom har man inte rätt utbildning. Arbetsledarnas funktion är underskattad . Man behöver satsa på dem i olika sammanhang, med bättre utbildning och bättre möjlighet att svara mot det här. Våld, hot och mobbning är också saker som arbetsgivaren har ett ansvar för att motverka och motarbeta. Med en bättre arbetsledning med inte fullt lika många anställda under sig skulle de här frågorna kunna undvikas. Man skulle kunna förbättra situationen på ett betydligt enklare sätt än vad som sker . Diskriminering är också en sådan här subtil fråga, som är svår att få tag i. Men med fler arbetsledare med bättre kompetens skulle de frågorna också kunna hanteras på ett bättre sätt. Det här är arbetsgivarnas ansvar. Men jag tror också att det är arbetsgivarnas möjlighet. Jag känner att många arbetsgivare hanterar de här frågorna som om de enbart vore en kostnad. Men vi ser också exempel på andra företag, organisationer och förvaltningar. När man där har tagit tag i arbetsmiljöarbetet, när man har genomfört det systematiska arbetsmiljöarbetet och när man har fått tillräckligt många människor som ser varandra och som tar emot den diskussion som finns på arbetsplatsen så har man fått en bättre fungerande arbetsmiljö. Det sänker kostnader. Jag är övertygad om att vi skulle kunna ha betydligt lägre kostnader, för trots allt betalar vi för dem som är sjukskrivna och förtidspensionerade via produktionen i företagen. Men på något sätt räknar man inte med det. Höjda skatter och avgifter är någonting som kommer till, men varför skatterna och avgifterna måste höjas har man inte diskuterat på samma sätt. Där tänker man inte ett steg till. Därför tror jag att med en förbättrad arbetsmiljö på många ställen i det här landet så skulle vi också få sänkta kostnader för produktionen och för verksamheten. Då skulle vi ha pengar till att göra andra saker än det vi gör . Vi skulle också få fördelar på många områden om vi hade en förbättrad arbetsmiljö. Här finns alla möjliga saker som också skulle kunna göras bättre. Det gäller bland annat bullerproblemen. Buller är en förorening i miljön. Värme är ett problem för många som kör buss, tåg eller taxi till exempel. Det är också frågor som det är viktigt att vi hanterar, inte minst ur trafiksäkerhetssynpunkt. När man har kört bil har man ju känt att om man inte har luftkonditionering i bilen så blir man dåsig och får huvudvärk. Men man gör ingenting åt detta, för man säger att det inte fungerar. Jag tror att det finns fler möjligheter att stärka arbetsmiljölagen och att ta in fler av problemen i lagstiftningen. Lagstiftningen borde skärpas i någon mån. måste vi hantera frågorna på ett bättre sätt. Avslutningsvis, fru talman, yrkar jag bifall till reservationerna nr 11 och nr 16. 220 (): Arbetsmiljöfrågorna är viktiga, och många vackra ord har sagts här . Jag kan instämma i vad många av de föregående talarna sagt, bland annat i mycket väl valda ord. Arbetsmiljöfrågorna är viktiga, inte bara för att de flesta av oss berörs av frågorna på våra arbetsplatser utan också för att så många skadas och blir sjukskrivna. Ett litet sidospår, fru talman: publicerade tidningen en artikel som på ett slående sätt visar dels omfattningen av arbetsolyckorna, dels svårigheterna att få någon ställd till ansvar för dessa olyckor. I artikeln redovisas att totalt 92 800 arbetsolyckor anmäldes till . Av dessa utredde åklagaren misstanke om arbetsmiljöbrott i 914 fall, och av dessa hamnade 51 som åtal i en domstol. Det är alltså inte många fall som går vidare trots att det i vissa fall till och med handlar om dödslyckor. Är det då fel på lagstiftningen? Det frågar man sig. Nej, så är det nog inte om man tolkar artikeln i rätt. Visst kan alltid mer göras, vilket vi från också vill inom några områden. Men ett stort problem tycks vara dels att polisen inte prioriterar arbetsmiljöbrott, dels att den inte har tillräcklig kunskap för att göra bra utredningar. är det en del svårigheter med att slå fast vem som har ansvaret för arbetsmiljön på arbetsplatsen. Just med anledning av artikeln i har jag också ställt en fråga till justitieministern som ansvarigt statsråd om han avser att ta några initiativ för att säkerställa att arbetsmiljöbrott bättre prioriteras och utreds av rättsväsendet. Men problemet med arbetsmiljön är, som sagts här i kammaren tidigare, inte bara direkta olyckor. Många drabbas av förslitningar och av den psykosociala ohälsan. Det är något som ökat markant . Det gör också att frågor om förebyggande åtgärder är viktiga. För är en aktiv och offensiv företagshälsovård viktig som en komponent bland många för att åstadkomma en bättre arbetsmiljö. En del av den ökande ohälsan i samhället går att direkt relatera till arbetslivet dock inte alla delar. För väldigt många handlar det också om svårigheten att få hela livspusslet att gå ihop. uppfattning är att det ökade tempot i samhället är en av de stora orsakerna till den ökande ohälsan. Det är stressen och pressen genom hela livscykeln som gör att ohälsan har ökat så katastrofalt mycket. Nya idéer behövs inom det förebyggande arbetet. Det är också därför som har lagt fram förslag om möjligheten att kunna ta ett friår, att man ska kunna ta en paus i sitt yrkesliv för att komma ned i tempo och göra något annat. Efter att ha gjort ett försök med friåret i några kommuner har det nu övergått till en permanent verksamhet i full skala i hela landet från . Erfarenheterna är över förväntan, något som bland annat bekräftas av den Amsrapport som kom i går. De som har fått ett friår gläds över möjligheten att göra något nytt och varva ned lite. Hälften av dem som har fått friåret är just den grupp där förslitningarna är så stora hos många arbetstagare. Och de som får gå in som vikarier gläds över att få komma in på arbetsmarknaden. Här är personer som har varit inskrivna på Arbetsförmedlingen , utomnordiskt födda eller arbetshandikappade, alltså just de som behöver komma in på arbetsmarknaden, för de kan också drabbas av ohälsa om de inte finns på arbetsmarknaden. Fakta från Ams bekräftar med all tydlighet de fördelar med friåret som har fört fram. En annan fråga som drivit är den dagliga arbetstidsförkortningen. Också det är ett sätt att minska stressen och pressen i livet. När det gäller ohälsan i arbetslivet är enligt min mening de långsiktigt viktigaste frågorna förebyggande åtgärder och rehabilitering. När det gäller företagshälsovården vill jag påminna om att Socialdemokraterna, har lagt in till förstärka utbildningen av personal i företagshälsovården. I uppgörelsen mellan s, v och mp, det så kallade 121-punktsprogrammet, har vi också fastställt som mål för att alla anställda ska ha rätt till företagshälsovård av hög kvalitet. Jag vill från sida lyfta upp vårt krav på obligatorisk friskvård som en viktig åtgärd för en bättre arbetsmiljö och bättre folkhälsa. Genom obligatorisk friskvård på arbetsplatserna skulle mycket vinnas i det förebyggande arbetet. Många arbetsgivare har börjat med friskvård för sina anställda, och resultaten är på många håll goda både i form av bättre individuell hälsa och i form av mer attraktiva arbetsplatser. Givetvis måste det vara upp till varje arbetsgivare och facklig organisation att utforma friskvården så att alla anställda kan delta med sina olika förutsättningar. Det finns ytterligare en punkt som jag vill lyfta upp i detta anförande, och det handlar om alla ensamarbeten som förekommer.