prot · GS09109 · 2005-04-21 00:00:00 — I alliansen är vi helt eniga om att beslutet att stänga specialskolorna och möjligt ska upphävas, att statens huvudmannaskap för specialskolor bör kvarstå, att specialskolans målgrupp ska återställas och att det behöver tillsättas en parlamentarisk utredning som ser över den kommunala skolans kvalitet för alla elever med funktionshinder. Ingen vet egentligen hur de barnen har det. Det finns ingen samlad bild, men det finns många berättelser från enskilda föräldrar och elever som pekar på allvarliga problem. Vi vill också inrätta ett riksgymnasium för synskadade ungdomar med multifunktionshinder. Det är en av de få grupper i , herr talman, om inte den enda, som inte har möjlighet att fullt ut gå en gymnasieutbildning. Det är fullkomligt oacceptabelt. Vi har i många debatter hört socialdemokrater tala mot segregation, men de upprätthåller ett oerhört segregerande system, på negativ grund vill jag säga, för just gymnasieungdomar med multifunktionshinder. Jag vill med detta yrka bifall till den moderata reservationen, och alliansreservationen, nr 1 i dagens betänkande. 175 (): Det är rätt spännande att vara på en särskola. Jag var med och såg hur en liten flicka med svår utvecklingsstörning som man ansåg aldrig skulle kunna nå mer än en femårings intelligensnivå tränade i för att klara av att packa en vanlig hushållssopsäck och bära den från köket till en soptunna. klarade hon det. Hon tränade också för att skriva sitt och några av kamraternas namn, och klarade även det . Jag såg en pojke som lyckades återberätta och komma ihåg några namn i en saga. Han klarade även av att äta och duka av efter sig och klarade faktiskt också av att tillsammans med andra utvecklingsstörda ställa i ordning ett dukat bord. Det här är andra mål än i , men det är lika fantastiskt när målen nås. Glädjen är stor när pojken eller flickan lyckas nå målen, och det är en fantastisk glädje hos den duktiga läraren som länge och envist jobbat med att nå målen. Själva idén med särskolan är ju att ha individuella mål som den här flickan och pojken kan klara av. Många har upplevt att det under funnits ett hot mot särskolan, och många upplever att det hotet hotet att avskaffa särskolan som egen skolform finns kvar. kanske vi kan få ett definitivt besked från framför allt Socialdemokraterna ifall hotet mot särskolan är borta. Det fanns en kommitté, den så kallade , som startades före senaste valet med ett uttalat syfte att avveckla särskolan som egen skolform. Det blev en oerhörd debatt kring detta, och många av oss politiker blev kontaktade av mycket oroliga föräldrar med utvecklingsstörda barn. De menade att vi äntligen utvecklat en skolform som fungerade för deras barn och skulle den avskaffas. Den upprörda debatten tvingade fram tilläggsdirektiv, och utredningen lugnade så att säga ned sig. Men i formuleringarna finns det långsiktiga målet att avveckla särskolan fortfarande kvar. För mig är det självklart att en förblindad jämlikhetsideologi inte ska leda till att utvecklingsstörda barn får det sämre. En fix idé om integrering till varje pris ska inte leda till en sämre skola för somliga barn. Därför blir frågan: Är hotet mot särskolan borta? Tanken om sammanslagning lever nämligen vidare, vilket man också kan läsa i de formuleringar från utredningen som finns med i det betänkande som majoriteten nu lägger fram. En annan viktig sak är, herr talman, att det behövs tydliga regler för varför barn ska placeras i särskola. har antalet elever i särskolan ökat dramatiskt. Ingen vet om det beror på att man upptäckt att fler barn har utvecklingsstörningar eller om det beror på bristen på speciallärare och stöd i skolan. Hursomhelst är det viktigt att reglerna blir tydligare beträffande vilka barn som ska placeras i särskolan. Dessutom behövs tydliga principer för hur man diagnostiserar. Begreppet integration, som i sig är ett positivt ord, är ju ett nyckelord för Socialdemokraterna. Integration var också det övergripande målet när de i fick igenom beslutet om att lägga ned de två statliga specialskolorna för barn med flera funktionshinder, och . Det handlade inte bara om utvecklingsstörda barn utan också om barn med hörsel- och synskada kombinerat med språkstörning, rörelsenedsättning och ofta också utvecklingsstörning. Även i detta fall kan man säga att om man sett det arbete som personal med specialkompetens genomför med dessa barn inser man att barnen inte kan erbjudas det stödet i en vanlig kommun. Varken kompetensen eller resurserna finns. Vi vidhåller att det var ansvarslöst att avskaffa de statliga specialskolorna med tanke på att det inte finns ett system som garanterar att de mänskliga och penningmässiga resurserna når dessa elever ute i landet. Sanningen är ju den att inte alla som har funktionshinder, psykiska eller fysiska, alltid vill integreras helt och hållet i vanliga skolklasser. Vi vet att många hörselskadade hellre vill gå i hörselklasser eller i en särskild skola. Just den gruppen har delvis den möjligheten, men många andra funktionshindrade har det inte. För dem gäller därmed inte valfrihet. Staten har enligt vår mening ett särskilt ansvar för funktionshindrade, och därför måste de statliga specialskolorna komma tillbaka. Utgångspunkten ska naturligtvis vara barnens och föräldrarnas önskemål. Därför föreslår vi i en av våra gemensamma reservationer från alliansens sida att försöksverksamheten med att det är föräldrarnas beslut som ska gälla vid särskoleplacering utvecklas till ett system där föräldrarna verkligen har ett avgörande inflytande. Ingen ska behöva sitta i en skola utan tillräckligt kunnig personal och utan tillräckliga resurser. För oss i har utgångspunkten alltid varit att människor med funktionshinder får ett sådant stöd att de kan leva ett självständigt liv och kan delta i utbildning på samma villkor som andra människor. Utgångspunkten måste ändå vara att människor tycker olika och att föräldrars och elevers önskemål kan se olika ut. Både i reservationer och i våra gemensamma alliansmotioner vill vi lyfta fram föräldrarnas och barnens rätt att välja. Därför kräver vi att beslutet att avskaffa specialskolorna omprövas och att specialskolorna som alternativ kommer tillbaka. Vi kräver också att det ska finnas en valfrihet för föräldrar att välja en skola med specialkompetens för funktionshindrade elever. Vi begär också att en parlamentarisk utredning ska tillsättas för att granska skolans kvalitet för elever med funktionshinder. Integration ska vara en rättighet för föräldrar och elever, men det ska inte vara tvång. Därför måste de föräldrar som anser att till exempel specialskolan är det bästa alternativet ha möjlighet att välja just specialskola. Få principer ska vara så heliga att de kan tillämpas på alla människor utan undantag. Vanlig skolgång och boende hemma är bra mål. Men de målen kan utvecklas till en tvångströja om det i verkligheten blir sämre skolgång, mindre frihet och sämre förberedelse för vuxenlivet. Jag nöjer mig i sammanhanget för att spara tid med att yrka bifall till reservation 8 under punkt 8. 176 (): Diskussionen om särskolans vara eller inte vara har knappast avtagit, som var inne på. Den är högaktuell just nu eftersom den så kallade betänkande är ute på remiss. Kommittén fick, som vi redan har hört, ganska vida direktiv som kunde ha lett till att särskolan avskaffades som särskild skolform. Men kritiken blev så hård och oron var så stor bland barn, föräldrar och även personalen inom särskolan att det tvingade den dåvarande skolministern att göra tilläggsdirektiv som innebar att särskolan skulle vara kvar som egen skolform. Vi som arbetat för det blev naturligtvis glada och lättade över det beskedet. Men när betänkandet sedan kom blev jag och många med mig betänksamma igen. Visserligen sägs det inte klart ut att särskolan ska bort, men inriktningen är ändå så tydlig. Strävan ska vara att så långt som möjligt undervisa alla elever tillsammans. Det låter väldigt bestickande. Men frågan är hur realistiskt det är och om det verkligen gagnar de barn som bäst behöver den speciella pedagogik som särskolan står för. Det finns inte ett antingen eller när det gäller hur särskoleundervisningen ska organiseras. Det måste vara de lokala förutsättningarna som får avgöra. Det borde vi inte minst ha lärt oss av tidigare misstag på andra områden. Jag tänker till exempel på när all fast psykiatri lades ned utan att man hade ordnat någonting annat i stället. Vi har sett vad det har lett till. All verksamhet kan självklart bli bättre. Det finns delar i särskoleverksamheten som behöver förbättras. Det är framför allt viktigt att varje barn utmanas att göra sitt bästa. Kravlöshet passar lika lite i särskolan som i andra skolformer. Kompetensutveckling av personalen så att varje elev verkligen behandlas utifrån sina unika förutsättningar är avgörande för att de ska utvecklas till sin fulla potential. Det får till exempel inte som vara omöjligt för en särskoleelev att komma in på ett nationellt gymnasieprogram om eleven har lyckats uppnå den kompetens som krävs. Föräldrarnas inflytande över särskoleplaceringar måste också tydligt slås fast. Försöksverksamheten som pågår och som innebär att föräldrarnas godkännande krävs för en särskoleplacering bör bli permanent. Utan en positiv medverkan från föräldrarna i barnens skolgång är det svårt att nå framsteg oavsett vilken skolform det handlar om. Därför är det också viktigt att det blir naturligt och en rättighet för föräldrar att få ett beslut om särskoleplacering omprövad efter något eller om man begär det. Det gäller särskilt de barn som befinner sig i gråzonen vid placeringen. Som vi också har hört har antalet barn i särskolan ökat oroväckande mycket . Många gör bedömningen att andra barn än utvecklingsstörda placeras i särskolan för att ska avlastas barn som har helt andra problem och som kräver mycket extra stöd. Det är naturligtvis en helt oacceptabel utveckling. Särskolan ska även i fortsättningen vara till för elever med en utvecklingsstörning som gör att de inte bedöms kunna uppnå kunskapsmål och därför ska få arbeta efter en särskild läroplan. När det handlar om barn som har grava multifunktionshinder måste vi mer än någonsin ta hänsyn till varje individ om vi menar allvar med att alla har lika stort och unikt värde. Därför vidhåller vi kristdemokrater att beslutet att lägga ned flera av de statliga specialskolorna för dessa barn var ett stort misstag. Det handlar om ett relativt litet antal elever med mycket speciella behov. En enskild kommun kan därför inte alltid förväntas kunna upprätthålla den speciella kompetens som krävs för att ge de barnen en meningsfull skoltid. Jag är helt säker på att föräldrarna helst vill ha sina barn i sin närhet och därför i första hand undersöker alla möjligheter att få det rejält utökade extrastöd som är förutsättningen för att ge ett barn med till exempel dövblindhet eller grav språkstörning undervisning i den egna kommunen. Men när det inte går har de känt en trygghet i att barnen får den professionella hjälp och den omsorg de behöver vid en specialskola där de dessutom får vara tillsammans med kamrater som har liknande problem. anser att de ska kunna känna den tryggheten också i fortsättningen och att det därför även framöver ska finnas möjlighet för barn med svåra funktionshinder att gå i en specialskola. Som ni hört tidigare är allianspartierna helt överens om detta. Tanken är att föräldrarna ska kunna ansöka om visstidsutbildning, som det heter, vid särskilda så kallade resurscenter. Visstidsutbildningen ska omprövas . Det är därför inte alls den trygga placering som specialskolorna var. Att komma i åtnjutande av en visstidsplacering tycks vara nästan omöjligt. Informationen om möjligheten till en sådan placering är först och främst minst sagt bristfällig. Få vet om att den finns över huvud taget. ansökte ändå fem vårdnadshavare om visstidsplacering av sitt barn vid i . Samtliga fick avslag. Två orkade överklaga beslutet, och de fick båda rätt hos . Med tanke på att föräldrarna till gravt funktionshindrade barn har en väldigt svår vardagssituation känns det inte särskilt betryggande att bara de som överklagar får rätt till visstidsplacering. Ska proceduren sedan göras kan man verkligen undra hur många som kommer att orka vidhålla sin rätt. Det här är inte ett värdigt sätt att bemöta redan hårt drabbade barn och deras föräldrar. I budgetpropositionen skrev regeringen att visstidsutbildningen är en betydelsefull del av resurcentrens verksamhet och det statliga ansvarstagandet. Regeringen avser att följa utvecklingen i särskild ordning. Jag undrar hur många som känner sig trygga. Jag vet inte vilken särskild ordning som avses. Men jag hoppas att utvärderingen görs snabbt för deras skull som är direkt berörda. Det är viktigt att inte bara ledningen utan också direkt berörd personal och vårdnadshavare får komma till tals när man gör utvärderingen. Jag utgår ifrån att regeringspartierna ändå har intresse av att veta alla inblandades reaktioner på den nedmontering av specialskolorna som pågår mer eller mindre i tysthet. Vi kristdemokrater accepterar inte den. Jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 7. 177 (): Vi i talar ständigt om vikten av att individualisera skolgången för våra elever. Det tankesättet känns extra starkt och viktigt när det gäller elever som har någon typ av utvecklingsstörning. När det handlar om elever som är hörselskadade, synskadade eller har svåra språkstörningar är det viktigt att de får träffa andra barn med samma funktionshinder. De behöver se att det finns andra som är lika som dem. Det stärker deras självförtroende, och de får kompisar som de kan ha kontakt med och ventilera eventuella problem med. När jag arbetade som lärare hade jag förmånen att ha en elev som var gravt synskadad integrerad i min vanliga skolklass. Det var en förmån att få följa henne som jag fick vara klasslärare för henne. Det gav mig själv väldigt mycket kunskap om hur det var att vara just synskadad. Men det var också värdefullt för de andra eleverna. De fick bland annat lära sig punktskrift. Inte minst blev de tvungna att använda ett mer beskrivande och målande språk när de pratade. De kunde till exempel inte säga: Ge mig den där saken! Då visste ju inte den blinda vad det handlade om. De måste beskriva vad det var de ville ha. När det fungerar med integrering är det berikande för alla som är berörda. För min elev fungerade det att vara integrerad. Hon hade bara ett synhandikapp; man kanske inte ska säga bara, men hon var inte multifunktionshindrad. Det var en smart tjej som kunde ta till sig kunskaperna på ett fantastiskt sätt. Jag vet att hon bland annat imponerade på fysikläraren när hon var bäst av alla på att rita upp hur en lampa fungerar med elektricitet. Det skulle inte ens jag klara av. Hon hade många kompisar i klassen, men jag vet också att det var väldigt värdefullt för henne att få åka till , som fanns då. Där fick hon individuell hjälp med olika saker och inte minst tips om olika hjälpmedel. För henne personligen, och även för hennes föräldrar och syskon, var det också viktigt att få träffa andra familjer som hade gravt synskadade barn. Min elev var alltid glad och positiv, men jag kunde se att hon var extra glad efter att ha varit på Tomtebodaskolan. Med den här beskrivningen vill jag poängtera att det är oerhört viktigt att man från skolan har en dialog med föräldrar och elever när det gäller skolgången för de barn som har ett funktionshinder av något slag. Det kan vara att man är döv eller blind eller har en språkstörning. För en del barn fungerar det bra med integreringen medan det för andra kan vara problem. Vi måste därför ta hänsyn till elevernas olika förutsättningar. Beslutet om att lägga ned dagens resurscenter och är därför ett felaktigt beslut, anser vi i precis som allianspartierna. Det bör upphävas. Utbildningen vid de här skolorna behövs för att kunna hjälpa barn med funktionshinder. har på ett föredömligt sätt beskrivit utskottsmajoritetens och regeringens oförståelse för elever och föräldrar och hur det är för dem som drabbas. Jag tänker inte återupprepa det. Enligt skollagen är staten ansvarig för specialskolorna. Även om vi i inte anser att staten ska vara ansvarig för skolor generellt så anser vi att specialskolorna är ett undantag. Personligen anser jag också att det kan bli väldigt dyrt för kommunerna om de ska stå för alla kostnader för ett funktionshindrat barn. Det är en fråga som vi kan behöva diskutera. I en liten kommun kan utbildningen för den som har ett funktionshinder bli undermålig om inte resurserna finns för att hjälpa den funktionshindrade tillräckligt. Det kan också slumpa sig så att en kommun har flera elever som är funktionshindrade. Det kan bli väldigt dyrt, inte minst med kompetensutbildning för all berörd personal. Särskolan är en skolform som även den ska finnas kvar som egen skolform. Den ska finnas för alla barn och ungdomar som har en utvecklingsstörning. Oroande i sammanhanget är den stora ökningen av särskoleelever som vi har kunnat se och fram till . Det är en ökning , medan antalet elever i övriga skolan har ökat med . Vad beror det på? Kan en orsak vara att vi har för stort elevantal i klasserna så att lärarna inte hinner ta emot eleverna på deras egen nivå? har i kritiserat utrednings- och beslutsfattande vad beträffar särskoleplaceringar. Det anses finnas en gråzon kring vilka elever som har ett verkligt behov av att få särskoleutbildning. Av den anledningen anser vi att omprövningar av särskoleplaceringar ska införas. Det finns brister i systemet med omprövningar . En del särskoleplaceringar kommer väldigt sent, som först i . Varför har man då inte upptäckt behovet av en särskoleplacering tidigare? Det kostar ju pengar att skicka en elev till särskolan. Måtte det inte vara avsaknaden av resurser i skolan som gör att man har försökt lösa problemen i den vanliga skolan! Då gör man ju eleverna en björntjänst. Föräldrarnas önskemål om skolplacering är värdefull. I en försöksverksamhet har de getts inflytande över i vilken skolform deras barn ska gå. anser att det ska vara en självklarhet att föräldrarna är delaktiga i det beslutet, och anser därför att försöket måste permanentas. Jag står bakom alla våra reservationer, men yrkar bifall bara till reservation 5. Avslutningsvis vill jag berätta om och . satt två pappor i en tv-soffa och berättade om sina barn, som är autistiska och därför är placerade i särskola. Jag ska lite kort återge upplevelser som de har fått i samband med skolgången. Trygg vardag i skolan, skriver pappa om. har hamnat helt rätt. Det tog dock ett tag innan de rätta strukturerna hittades för . Det var lite för stora ytor och för många små barn i hennes omgivning, så flyttades. Lokalerna var mindre, och här fanns betydligt färre barn. Personalen arbetar målmedvetet och gör regelbundet en individuell utvecklingsplan för . Här får vi som föräldrar en bra överblick över hur har utvecklats. pappa säger så här på skolan: är unika. Varje händelse finns där. Jag brukar tänka på att alla föräldrar borde få ha förmånen att få sitt barns dagar i skolan noterade. Det är värdefull läsning. På så sätt kommer jag närmare min son än många andra, även om vi aldrig har den vanliga kontakten mellan föräldrar och barn. Det är speciellt. 178 (): Det betänkande som vi nu har att behandla innehåller 17 motionsyrkanden och 9 reservationer. De avser bland annat frågor om särskolan som egen skolform, tydligare regelverk för placering i särskolan, föräldrainflytande vid placering i särskolan, statens ansvar för specialskolans elever samt begäran om parlamentarisk granskning av skolans kvalitet för elever med funktionshinder. Mycket av majoritetens ställningstaganden bygger på det förslag som har lagts fram i och som bereds inom . Men det finns några ställningstaganden som jag ändå vill lyfta fram. Samtliga borgerliga partier står bakom de reservationer som man tog upp om att särskolan även fortsättningsvis ska finnas kvar som egen skolform. I förslag säger man att den nuvarande särskolan ska utgöra två skolformer grundsärskolan och gymnasiesärskolan med var sitt kapitel i skollagen som en parallell till och gymnasieskolan. Man föreslår också en utvecklad samverkan mellan skolformerna grundsärskola och grundskola och mellan gymnasiesärskola och gymnasieskola. Detta är enligt kommittén också en förutsättning för att man ska kunna ta ställning till behovet av skilda skolformer. Det är en slutsats som jag håller med om. Något som är viktigt att påtala i detta sammanhang är att barn och ungdomar i en sammanhållen skola får möjlighet att möta varandra och att utveckla förståelse för tolerans mot olikheter. Strävan måste vara att i så stor utsträckning som möjligt undervisa alla elever tillsammans. Det finns också en reservation där man tar upp frågan om en parlamentarisk utredning för granskning av skolans kvalitet för elever med funktionshinder. redovisade ett regeringsuppdrag att kartlägga och analysera kommunernas förutsättningar att ordna undervisning för elever med synskada och ytterligare funktionshinder samt tal- och språkstörda elever. Man kom bland annat fram till att det finns flera goda exempel på utbildning av hög kvalitet men att skolsituationen varierar kraftigt mellan kommunerna. Det finns en medvetenhet och ett intresse för att utveckla utbildningen, och det finns behov av insatser från i form av stöd. har också på ett regeringsuppdrag kartlagt på vilket sätt barn- och ungdomshabilitering är tillgänglig för barn och ungdomar i olika åldrar med olika funktionshinder. har ju också i regleringsbrev fått i uppdrag av regeringen att samarbeta med , och för att tydliggöra ansvarsfördelningen samt effektivisera samverkan mellan olika huvudmän när det gäller stödet till barn och ungdomar med omfattande funktionshinder. I sammanhanget kan man också nämna att , Myndigheten för skolutveckling och har träffat en överenskommelse om omfördelning av ansvar i handlingsplanen för arbetet med att uppnå de handikappolitiska målen. Detta innebär att nu kan stödja kommunerna mer aktivt med att uppnå de handikappolitiska målen för skolan. Samtliga borgerliga partier står också bakom en reservation som handlar om statens ansvar för specialskolans elever. Som vi har hört anser man att beslutet att lägga ned vissa av de statliga specialskolorna var djupt olyckligt. Frågan om omprövning av nämnda beslut har återkommande behandlats av , . Majoriteten finner inte heller att det finns skäl för att ändra sitt tidigare ställningstagande. Det är viktigt att framhålla den positiva utveckling som varit vid resurscentrumen. Specialpedagogiska institutets nationella resurscentrum har verksamhet inom fyra områden. Där finns fördjupad kompetens kring specialpedagogiska konsekvenser för elever med synskada med eller utan ytterligare funktionsnedsättning, dövhet eller hörselskada kombinerat med utvecklingsstörning, medfödd dövblindhet respektive grava tal- och språkstörningar. En grundläggande handikappolitisk princip är att barn och ungdomar med funktionshinder ska erbjudas utbildning i sin hemkommun och därmed kunna bo hemma med sina föräldrar. har inte kommunerna tillräcklig kompetens för att göra detta möjligt. För de elever som behöver extra specialpedagogiskt stöd finns dock möjlighet att få sin utbildning vid vid Resurscenter syn eller vid vid Resurscenter tal och språk. Denna skolgång, kallad visstidsutbildning, utgår från den enskilda elevens behov och har som mål att finna arbetsformer för en likvärdig utbildning vid elevens hemskola. Det är dock viktigt att påpeka att eleverna vid Resurscenter syn och Resurscenter tal och språk ska få sin undervisning där så länge de har behov av detta. Utbildningen ska fortgå så länge elevens behov kräver det och det inte finns förutsättningar att ordna utbildning av motsvarande kvalitet i hemskolan eller hemkommunen. Men även om denna möjlighet finns är det viktigt att fokusera på den funktionshindrades rätt.