prot · GT0923 · 2005-10-28 00:00:00 — Antingen har de inte tordats eller också har de inga invändningar. Frågan för dagen är alltså: Vad kan göras för att fasa ut de farliga kemikalier som finns i våra kroppar, i vårt blod. Det har varit ett bra och förhoppningsvis för eventuella åhörare intressant samtal. Miljöministern har stor kunskap och insikt om vad som behöver göras och visar också en vilja att göra det. För mig kvarstår tyvärr vissa frågetecken när det gäller förmågan att genomföra det nödvändiga kanske inte så mycket beroende på miljöministerns egen förmåga, utan på förmågan hos det system som vi är insatta i. Det gäller också viljan att sticka ut och gå före. Den finns ju, men finns den i tillräcklig omfattning? Min avslutande vädjan till miljöministern blir därför: Låt försiktighetsprincipen få ännu större genomslag. Låt riskerna för hälsa och miljö stå över den fria rörligheten av varor. För fram beslut som gör att bromerade flamskyddsmedel försvinner från vårt land. Med hänsyn till påverkan på talmannens och kammarpersonalens mentala hälsa avstår jag från att föreslå att ministern och jag ska sjunga duett, men nog skulle vi kunna förenas i sångstrofen: Kan vi, vill vi, törs vi? Ja, vi kan, vi vill, vi törs. Tack för en bra debatt! 20 Statsrådet (): Efter denna nästan musikaliska avslutning ska jag inte förlänga debatten i onödan. Låt mig säga att vi kan och vi vill och vi törs. Det är jag alldeles övertygad om. Vi har också visat det. Jag nämnde tidigare att i sin bedömning av svensk kemikaliepolitik noterar att vi ligger bland de absolut främsta i världen både när det gäller kunskap och forskning och när det gäller att driva dessa frågor. Det ska vi fortsätta att göra. Jag vill betona att det är många utöver regering och riksdag som kan göra och gör stora insatser. Många i svenskt näringsliv ligger långt framme. Många företag jobbar på ett föredömligt sätt med dessa frågor och gör stora insatser. Det är viktigt, och det arbetet kommer vi att fortsätta att stödja. Jag är övertygad om att det är en strategi som kommer att vinna allt större gehör. Det märker vi inte minst på den internationella arenan. Det finns ett oerhört intresse i världen för att öka kunskapen om kemikalier och få kapacitet att hantera dessa tiotusentals kemikalier som bidrar till sjukdom och död bland många människor betydligt fler än hos oss. Det är ett internationellt ansvar som vi måste ta. När det gäller dessa frågor kommer det som vi gör i och i EU att ha betydelse för hela vår jords framtid. Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på interpellation 2005/06:39 om lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade 21 Socialminister (): har frågat mig om vad jag avser att göra för att förmå kommunerna att ta sitt ansvar när det gäller lagen (1993:387) om stöd och service till vissa personer med funktionshinder, LSS. LSS har varit en fantastisk reform för personer med omfattande funktionshinder, inte minst för dem som har fått tillgång till personlig assistans. LSS har också varit en grundförutsättning för att vi ska kunna tala om ett perspektivskifte från patient till medborgare, det som vår handikappolitik bygger på. När det gäller kommunernas ansvarstagande i förhållande till LSS vill jag börja med att nyansera bilden något. Enligt min uppfattning visar nämligen ökningen av LSS-insatser att kommunerna i stor utsträckning tillhandahåller insatser efter behov. Med detta sagt finns det ändå problem som inte ska förringas. De fall som uppmärksammar är då hemkommunen sluter avtal med en annan kommun för att utföra en insats som man för tillfället inte kan tillhandahålla själv. Sedan utjämningssystemet för LSS-kostnader infördes har det kommit signaler om att kommuner säger upp sådana avtal och använder utjämningssystemet som grund för uppsägningen. Genom att säga upp avtalet går kostnaderna för LSS-insatsen över till den kommun som tillhandahåller insatsen. I praktiken innebär det att den ursprungliga hemkommunen avsäger sig sitt ansvar för den enskilde kommunmedborgaren. Det är oacceptabelt och är inte på något sätt förenligt med utjämningssystemets syfte. Med anledning av detta har fått regeringens uppdrag att följa upp avtalen och analysera vilken betydelse och funktion de har. ska redovisa hur vanligt det är att avtal sägs upp och också ge en bild av hur rättssäkerheten beaktats inför och i samband med uppsägning av avtal. Man ska också uppmärksamma vilka konsekvenser uppsägningarna fått för enskildas livsvillkor. Uppdraget ska redovisas . När det gäller ej verkställda beslut och domar har och länsstyrelserna rapporterat statistiken för . Antalet ej verkställda domar minskade kraftigt under både och . Av det kan man dra slutsatsen att den särskilda sanktionsavgift som infördes för domstolstrots har varit effektiv. När det gäller ej verkställda beslut och avslag trots bedömt behov, kvarstår problemet i lika stor omfattning som . Regeringen kommer därför att redogöra för åtgärder mot detta i en lagrådsremiss som ska lämnas . Jag vill egentligen inte kommentera uppgift om att kommunala tjänstemän uppger att de inte anser att den egna kommunen har råd med LSS. Låt mig i stället säga så här. I och med att LSS är en rättighetslag kan inte bristande ekonomiska resurser användas som ett argument för att inte tillhandahålla insatser om behoven finns. Och i övrigt när det gäller ekonomi och LSS-kostnader, låt oss se vad som kommer ut av den granskning av utjämningssystemet för LSS-kostnader som kommunminister har aviserat. 22 (): Jag tackar statsrådet för visat engagemang. Jag vet att socialministern har ett stort intresse för dessa frågor. Det känns väldigt bra för framtiden. Jag vill ändå peka på några saker. I grund och botten handlar det om vilken sorts samhälle vi ska. Ett jämlikt samhälle, som den gamla parollen hette, förutsätter att även funktionshindrade människor är fullt delaktiga och har en full tillgänglighet. Det måste rimligen vara så att kommuner tar ansvar för sina kommuninvånare. Det är fullständigt orimligt att man exkluderar gruppen funktionshindrade från dem som man ska ta ansvar för. Det är orimligt att man ska skyffla över dem till någon sorts statlig finansiering. Om man är en kommuninvånare ska naturligtvis kommunen ta hand om en. Så pass enkelt är det egentligen. Vi talar här om olika beslut som inte har blivit av. Det finns icke verkställda beslut. Då kan man fundera på hur man ska tackla det. Det går inte riktigt att överklaga ett i grund och botten positivt beslut. Men ska man hitta något straffsystem vore det rimligt att vitesförläggandet var kopplat till att man inte har brytt sig om vad domstolarna har sagt. Förhoppningsvis skulle det kunna leda till en större tydlighet där både kommuner och landsting skulle kunna peka på när de sociala delarna av myndigheterna inte har gjort vad de ska, det vill säga sina åtaganden för sina invånare. Det är också orimligt med de väntetider som finns trots positiva beslut. Det är inte ovanligt. Var fjärde person har fått vänta på att besluten ska genomföras. För mig är LSS en oerhörd frihetsreform. Det är en viktig del av den generella välfärdspolitiken. Det måste vara så att om man är eller blir funktionshindrad ska man inte helt plötsligt hamna i någon sorts straffklass som medborgare. För mig känns det viktigt att LSS, som framställdes som århundradets stora handikappreform, också får fortsätta att vara det. Huvudmannaskapet för kommunerna ska respekteras av kommunerna. Lagstiftningen ska vara intakt och inte frasas sönder på olika sätt. Jag är väldigt positiv till att man gör en översyn inför den lagrådsremiss som alldeles apostroferades. 23 Socialminister (): Låt mig börja med att säga att jag instämmer helt i vad säger om värdet av LSS och den frihetsreform som detta är. Jag instämmer också i det som säger om att det handlar i grunden om att kunna skapa förutsättningar för jämlikhet i samhället. Ska det vara möjligt måste alla i samhället kunna erbjudas en delaktighet. Det handlar ytterst om mänskliga rättigheter. Alla ska vara med om vi ska kunna bygga ett jämlikt och gott samhälle. I det perspektivet är LSS-reformen oerhört central och viktig. Tyvärr har vi problem med verkställigheten av de beslut som man fattar i kommunerna. Det har också dykt upp att man i och för sig fattar positiva beslut. Man konstaterar att du som person har rätt till insatsen eftersom dina behov är av den omfattning och den art att du behöver insatsen. Men sedan när man har fattat beslutet uppstår problemet med att man inte verkställer detta beslut. Det var just för att titta närmare på det som vi tillsatte utredningen för att föreslå hur vi skulle komma till rätta med det. I en situation där du får ett positivt beslut har du inte någon möjlighet att överklaga. har tittat på utredningen och har överlämnat betänkandet Beviljats men inte fått. I utredningen finns ett förslag som innebär att man ska införa en rapporteringsskyldighet för kommunerna om de icke verkställda positiva besluten. Det finns också ett förslag om en sanktionsavgift som det yttersta påtryckningsmedlet. Det är egentligen ett misslyckande att vi ska behöva ägna oss åt att i lagstiftning lägga fast behovet av sanktionsavgifter. Det är min uppfattning att kommuner och landsting borde vara angelägna om att tillse att de beslut som man har fattat också verkställs. Tyvärr ser vi att det brister. Det är mot den bakgrunden som vi nu förbereder denna lagrådsremiss. Vi har också för avsikt att lämna en proposition i frågan till . Men jag vill understryka att det egentligen borde vara obehövligt. Jag vill också kommentera det som sade om hur man ska betrakta alla personer i en kommun. Det är också min utgångspunkt att vi alla är kommunmedborgare och att vi alla ska behandlas på samma sätt, oavsett vilka vi är och hur vi har det. Därför är det naturligtvis oerhört viktigt att kommunerna tar ansvar för alla sina medborgare. Vad skulle det innebära i förlängningen om vi fick se den utvecklingen att kommunen inte vill ta ansvar för vissa medborgare i kommunen? Jag tycker att det är en märklig diskussion som har dykt upp även i denna kammare, där det finns partier som företräder den linjen. 24 (): Jag tycker att det centrala är att vi ska byta perspektiv på debatten. Det uttrycktes väldigt bra i den handikapplan som vi antog i den här kammaren för en del år sedan. Vi ska gå från att funktionshindrade inte ska vara patienter, utan de ska vara medborgare. Det handlar ytterst om människovärde, rättigheter och mänskliga rättigheter naturligtvis. Det är det det är fråga om. Det blir fullständigt bedrövligt när man diskuterar sådana synpunkter som att vissa kommunmedborgare är dyrare än andra. Såvitt jag vet finns det inte plus- och minusmänniskor. Det finns människor. De ska ha sina rättigheter. Det är trist att höra formuleringar som att funktionshindrade blir dumpade hit och dit. Det är inte ens ironi, utan man resonerar faktiskt så. Vi pratar om kronor och ören och vem som ska betala och när man ska betala. Vi borde inte diskutera det. Vi borde diskutera LSS som frihetsreform. Vi borde diskutera ideologin kring detta. Vi borde diskutera relationen till den generella välfärdspolitiken. Vi borde diskutera i termer om ett samhälle för alla. Det är det det egentligen handlar om. Jag tycker att det är väldigt bra att du för fram frågan om behovet och att det är behovet som ska styra och att man inte kan avvisa det utifrån att man har brist på pengar. Det är ändå så diskussionen ser ut . Jag tycker att det är väldigt tråkigt. Det är också olämpligt. Den traditionella omfördelning vi har i är faktiskt ekonomiskt rationell. Det ska vi komma ihåg. Rättighetslagar handlar inte bara om att vi skapar rättvisa. Vi skapar också ekonomisk utveckling. Jag hade förmånen att vara på ett seminarium i kring . Där visar man tydligt att stora skillnader inte alls är ekonomiskt lämpliga eller en bra grund för ekonomisk utveckling, som man så länge har hävdat i borgerlig nationalekonomi. Det visar sig tvärtom att små ekonomiska skillnader och jämlika förhållanden är det som skapar den bästa utvecklingen, även för de stora företagen i landet. Det ska vi inte glömma. Om man börjar kapa sådana idéer och koncept som vi har utvecklat får det också sådana konsekvenser. Jag vill inte se ett som hamnar efter beroende på att man i praktiken börjar trasa sönder den generella välfärdspolitiken genom att kommunerna inte tar ansvar för sina medborgare. Jag tycker att det är en absurd utveckling. 25 Socialminister (): Jag delar helt uppfattning när det gäller vikten av att slå vakt om och stärka och vidareutveckla den generella välfärden. Det är ju en unik modell som vi har lyckats skapa i de nordiska länderna. Den bygger på de grundprinciper som handlar om att vi skapar stora värden av jämlikhet och rättvisa i våra samhällen. Det visar att när vi har en generell välfärd alltså en välfärd som omfattar alla, inte bara några uppnår vi också stora mått av omfördelning och därmed en god jämlikhet mellan människor i levnadsvillkor. Det är en stor omfördelning som sker. Det leder till en positiv utveckling. Det är också en del av att skapa goda förutsättningar för tillväxt och det är, tror jag, helt avgörande för att vi i de nordiska länderna har en så stark konkurrenskraft som vi har. Det är oerhört viktigt för våra samhällens utveckling även att vi slår vakt om och stärker den generella välfärden. Det resonemang som vi kan se i den allmänna debatten, men också företrädd av vissa partier, där man pekar ut vissa kommunmedborgare som dyrare än andra, som säger, tycker jag är djupt oroande. Jag har upprörts mycket av den debatt där vissa kommuner inte vill vara med och ta gemensamt ansvar för den gemensamma välfärden och där man faktiskt i praktiken tillämpar en uppsägning av avtal som man har ingått och hänvisar till att det nya utjämningssystemet inom LSS skulle innebära att den här typen av avtal inte behövs. Det är upprörande och jag anser att vi måste komma till rätta med detta. Det finns inget som helst stöd i lagstiftningen och det nya utjämningssystemet för att vissa kommuner ska kunna ställa sig vid sidan om och säga att man inte vill vara med och betala. har fått det här uppdraget. De ska kartlägga hur det ser ut och vilken omfattningen är. De ska också se hur spritt detta är. Uppföljningen och analysen kommer att lämnas till mig om . Jag hoppas att den kommer att ge ett bra underlag för en fortsatt diskussion. Detta är naturligtvis inte acceptabelt. Jag vill understryka att det inte är förenligt med det nya utjämningssystemets syfte. De kommuner som har ingått ett avtal har fortsatt ett ansvar för sina kommunmedborgare. Slutligen vill jag understryka att jag helt delar syn när det gäller värdet av LSS och dess omistliga del i en generell välfärd. 26 (): Jag vill göra en avslutande kommentar. LSS är ju i grund och botten en lagstiftning som handlar om offentliga lokaler och kommunikationer. Ursprunget till min fråga var rätten att bo var man vill utan att kommunala tjänstemän ska obstruera mot det. En person tog kontakt med mig och berättade vilka kommuner som vid kontakt med honom faktiskt talade om att han inte var välkommen att flytta till deras kommuner. Det är ju inget officiellt beslut så det går ju inte att överklaga. Jag har en lista. Jag ska läsa upp några av namnen. Det är skammens namn. , , , , , , , , , , , , , , , , . Det är en rad till. Det är bara att rabbla vidare. Det är bedrövligt att kommunala tjänstemän gör så här. Det finns säkert inget postulat som har gjort att man gör på detta sätt. Men det får fruktansvärda konsekvenser. Det är den gamla sockenvandringen, det vill säga att den som lovade att ta hand om ett barn till lägst kostnad för kommunen fick ta hand om barnet. Så ska vi inte ha det i . 27 Socialminister (): Jag delar helt uppfattning. Det är inte acceptabelt, och det skulle, precis som säger, vara en återgång till gamla förhållanden. Jag trodde att vi hade lagt bakom oss. Det här visar än mer hur viktigt det är att ständigt föra kampen för allas lika värde och allas rätt att fullt ut delta i samhällslivet som fullvärdiga kommunmedborgare. Det har skett ett perspektivskifte när det gäller handikappolitiken och dess utformning från ett omsorgsperspektiv till ett medborgarperspektiv. Det visar på vikten av att vi fortsätter det här arbetet och systematiskt följer upp och driver arbetet vidare. Så fort vi ser den här typen av överträdelser mot de grundläggande principer som vi anser ska ligga till grund för ett gott samhälle är det viktigt att vi tar tag i det. Min uppfattning är att det arbetet måste drivas vidare. Jag tackar för en bra debatt. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2005/06:43 om JämO:s politiserade roll 28 Statsrådet (): har frågat mig vad jag tänker göra för att säkerställa en jämställdhetsombudsman för alla medborgare, och en JämO som i högre utsträckning fokuserar på det rättsliga arbetet över det politiska. Jag vill gärna börja mitt svar genom att redogöra för vilken roll JämO har . Myndigheten har tillsyn över tre lagar: jämställdhetslagen, lagen om likabehandling av studenter i högskolan och lagen om förbud mot diskriminering. JämO har enligt sin instruktion i huvudsak tre uppgifter. Den första är rådgivning och tillsyn och att i första hand genom rådgivning och upplysning verka för att lagarna följs. Den andra är att handlägga ärenden och tvister om diskriminering på grund av kön. Det tredje är att ge information och på andra sätt verka för att främja jämställdheten. av resurserna läggs på arbetet med anmälningar, rådgivning och tillsyn. Enligt årsberättelsen har endast drygt en fjärdedel av myndighetens resurser gått till att sprida information. Interpellanten beklagar att JämO har tagit så få tvister till Arbetsdomstolen. I själva verket följer det av instruktionen att myndigheten ska försöka nå en förlikning med arbetsgivaren och endast ta tvister till domstol när det är fråga om ett särskilt svårbedömt fall. har JämO vunnit två mål i Arbetsdomstolen. Det är självfallet viktigt att myndigheternas informationsinsatser sker inom ramen för de uppgifter och uppdrag som beslutas av regering och riksdag. Det måste finnas en klar rågång mellan de politiska beslutsprocesserna och myndigheternas verkställighetsuppgifter. Det är därför viktigt att det sker en öppen debatt om denna gränsdragning. JämO har klart definierade uppgifter och jag anser att man utför dessa uppgifter på ett korrekt sätt. Sedan håller jag med om att det är viktigt att JämO är en stark myndighet som ser till att lagen följs. Jag håller också med om att lagen efterlevs för dåligt . Av arbetsplatser med mer än 200 anställda har visserligen en jämställdhetsplan, men det finns en hel del kvar att göra. Det gäller främst bland små företag, där har en jämställdhetsplan. Regeringen har därför föreslagit att JämO ska få mer i anslag , vilket är en ökning . Denna ökning ska i första hand gå till att granska och stödja arbetsgivarnas lönekartläggningar. 29 (): Tack så mycket för svaret, jämställdhetsministern! Man känner sig nästan alldeles ihjälkramad här; det finns närapå ingenting som vi har olika åsikter om. Man bara håller med mig . Låt mig börja med att säga att jag är stolt över den viktiga roll som spelade i jämställdhetslagens tillkommande. Det var inte direkt en enig kammare som fattade det beslutet. Tvärtom var det så att den nuvarande regeringen starkt motsatte sig jämställdhetslagen. Man ansåg att det var fackets uppgift att sköta detta. Efter att ha sett att facket kanske inte är något under av jämställdhet direkt är jag oändligt tacksam att vi har en jämställdhetslag. Därför är det också så viktigt att den verkligen följs. Eftersom det var som låg bakom det här känner jag ett ytterligare större ansvar för att se till att lagen verkligen efterlevs. Vi är överens om att den inte gör det. Vi hör ett antal upprepningar här. På arbetsplatser med 200 anställda har visserligen en jämställdhetsplan, men det finns en hel del kvar att göra, säger jämställdhetsministern. Det gäller främst bland små företag, där har en jämställdhetsplan. Det är väl någonting som vi måste notera. En del av orsaken till den här låga efterlevnaden skulle jag vilja påstå är att den tillsyn som ska skötas av JämO, och fackföreningarna sköts alldeles för dåligt. Det beror också på att lagen har ett frivillighetsinslag som är förödande. Den tas inte på lika stort allvar som andra lagar. Tänk om ett företag skulle kunna säga: Vi tycker inte att det är så kul att betala skatt, så vi låter bli det! Eller tänk om ett företag skulle säga: Miljölagen tycker inte vi är så häftig, så den tar vi och struntar i! Vilka skulle kunna säga så här och komma undan på ett så enkelt sätt som man gör om man inte följer jämställdhetslagen? Det ska inte finnas något frivilligt inslag, och jämställdhetslagen är ingen mjukislag. Därför krävs det att tillsynen sköts på ett effektivt sätt. Det är en fråga. Hur ska vi komma till rätta med detta? Vad krävs det för nya instrument i lådan för att JämO ska utföra sin roll? Det är en separat fråga. Den stora frågan i denna interpellation, som jag har försökt att göra tydlig och som jag ska göra ännu tydligare, är att JämO är en myndighetsfunktion. JämO är ingen opinionsbildande verksamhet. Lyssna här, kära jämställdhetsminister! ser jag mig själv som ledare för en statlig befrielsearmé. Varje arbetstidsförkortning som omfattar både kvinnor och män kan betraktas som en jämställdhetsreform. Det finns ideologiskt avgörande argument som kan föras fram mot subventionerade tjänster eftersom förslaget strider mot både idén om jämlikhet och jämställdhet. Detta har sagts av JämO, , i våra stora tidningar, i utredningar och i remissvar. Därtill kommer att han ständigt driver frågan om kvoterade styrelser och kvoterad föräldraledighet. I en debatt som jag förde med i tv hävdar han bestämt att han inte för en politisk debatt för att i en intervjusituation gå ut och säga att föräldrar som inte begriper bättre än att dela sin egen föräldraledighet i fifty-fifty kämpar emot jämställdhet. Jag citerar honom inte ordagrant, men innehållet var detta. Det lämnade inte mycket i övrigt att tolka. Han är klart övertygad om var han står i sina uppgifter. Jag delar inte politiska övertygelse. Men det är inte frågan. Det är inte saken. Jag hade inte blivit lyckligare om han hade drivit mina linjer. Han är inte en politiker; han är en ombudsman. Jag måste ta fasta på en sak som jämställdhetsministern säger här i sitt svar: Det måste finnas en klar rågång mellan de politiska beslutsprocesserna och myndigheternas verkställighetsuppgifter. Det är därför viktigt att det sker en öppen debatt om denna gränsdragning. Låt oss då ha den, snälla någon! Det är det jag vill komma fram till i dagens debatt, och jag hoppas att vi är överens om det. 30 Statsrådet (): Det var inte min avsikt att krama ihjäl , men om hon uppfattade det så varsågod! JämO har stämt än sina företrädare på . Men att stämma någon är inte målet för JämO:s handlingar. De personer som förs till domstol arbetar också på en arbetsplats. Intresset för dem är i de allra flesta fall att nå en förlikning och en överenskommelse. Först försöker man nå den lokalt och fackligt, sedan lyfter man upp den och efter det går den ibland till JämO. Men JämO har som sin huvuduppgift att nå en förlikning, och man har också nått det i många fall. Jag tycker att det är tydligt att JämO fullföljer sin uppgift där. I den andra delen, när det gäller att skilja på opinionsbildning, information och politik, har jag tittat på instruktionen till JämO . Detta var alltså . JämO:s uppgifter är enligt den att medverka i strävandena att främja jämställdhet. Man ska då använda sig av rådgivning och information. Ett krav som finns på JämO är att svara på remisser, bland annat remisser om reformering av föräldraförsäkringen. Jag vet inte vilket parti som JämO röstar på. Jag ska ställa en fråga till dig, .