prot · GT0946 · 2005-12-07 00:00:00 — Det hanteringssätt som jag har beskrivit skulle ger mer tid för alla dem som arbetar inom myndigheterna att guida personer som behöver hjälp och stöd rätt. Dessutom kan de finnas under samma tak lokalt ute i kommunerna. De som behöver hjälp går till ett ställe och har en handläggare. De som sedan behöver mera specialinriktad hjälp slussas vidare till de personer inom organisationen som är bäst lämpade eller kanske rentav vidare till sjukvården. Det kallar vi för ett brukarvänligt system. Många som har varit långtidssjukskrivna eller som har aktivitets- eller sjukersättning på deltid har svårt att komma tillbaka till egenförsörjning. En svårighet är de intervall som finns med 25-, 50- eller 75-procentiga ersättningar. Flera långtidssjukskrivna kvinnor som jag har talat med säger att de inte vågar ta så stora steg som intervallerna innebär. Om man exempelvis går från arbete till för att se om man klarar en längre arbetsdag, mister man ersättning för . Vi i anser att människor ska ges större möjlighet att komma tillbaka till egenförsörjning. Det kan bland annat ske genom att införa en sjukpenning eller aktivitetsersättning med större flexibilitet kanske steg som omfattar i taget. Om man har varit borta länge behöver man bygga upp sitt självförtroende, och det gör man inte om förutsättningarna rycks undan. En annan förutsättning för att komma tillbaka till egenförsörjning är att bli tagen på allvar när man beskriver att man inte mår bra. Några personer som har det extra besvärligt är elöverkänsliga. Medan forskare träter om vad som är rätt eller fel drabbas den enskilda människan. anser att om inte samhället ser att det finns problem kan aldrig det specifika problemet lösas. Det går inte heller att lösa de elöverkänsligas sjukskrivningsproblem genom att de ges en massa konstiga diagnoser och dessutom bedöms olika av olika försäkringskassor. lade och fram förslag om att kombinera sjukskrivning med studier på deltid. Vi välkomnar detta, och vi vill gå vidare med att också ge personer med hel aktivitets- eller sjukersättning möjlighet att studera på deltid. I samarbetet med regeringen har vi drivit frågan om just dessa möjligheter, och i ett särskilt yttrande i dagens betänkande utvecklar vi vikten av studier för att kunna försörja sig själv. Vi väntar nu på ett första beslut i som gör det formellt möjligt. Ytterligare en framgång i samarbetet med regeringen och är att ska utbilda all personal i genuskunskap. Förhoppningsvis ska vi framgent slippa se hur kvinnor och män behandlas olika vid bedömning av sjukskrivning och vid beslut om rehabilitering. ska redovisa vad man har gjort och hur man har fått in genuskunskapen i det löpande arbetet. Vi har i morgonens nyhetssändningar hört om en alltför restriktiv försäkringsläkare på . Vi vet inte hur många fler det finns, och därför skulle vi i vilja se att det finns någonstans att ringa eller en ombudsman att vända sig till om man som sjukskriven anser sig behöva råd och stöd. Ofta får vi höra att det går att överklaga i en civilrättslig process, men det kan bli dyrt och uppfattas dessutom som krångligt. Det finns två callcenter för arbetsgivare att ringa. De infördes i samband med systemet med medfinansieringen. Vi tycker att det borde finnas för vanliga enskilda människor. Inför beslutet yrkar jag bifall till reservation 32 under punkt 31. 63 (): En segelbåt, människor i en eka, en ensligt belägen ö och flera misslyckade försök att ta sig i land på ön. Scenen är hämtad ur film en brygga. När man försöker komma i land passerar man en båtshake, en gummibåt, medvurst och lite annat. Jag vill bygga mitt anförande på denna brygga, bilden av bryggan och hur en sjukförsäkring inte ska fungera. Det ska inte vara en brygga som är svår att angöra och inte heller svår att kasta loss från. Sjukförsäkringen ska fungera som en bro tillbaka till arbetslivet. Vi vet att om vi angriper orsakerna bakom sjukskrivningarna, om vi breddar bron, om stödjande åtgärder sätts in mot ohälsan, gör det skillnad. Sedan regeringen satte upp målet om att halvera ohälsan till 2008 har betydande insatser gjorts. Halva perioden har gått, och sjukfallen minskar i antal och är kortare i längd. Antalet sjukpenningdagar har minskat med jämfört med . Glädjande är också att sjukfrånvaron har minskat för både män och kvinnor. Jag är alldeles övertygad om att insatserna har haft stor betydelse. skapades en ny sammanhållen statlig myndighet för socialförsäkringsadministration, . Förnyelsen av den arbetslivsinriktade rehabiliteringen och finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser inrättades . Regler som anger senast ska kalla den försäkrade till avstämningsmöte har införts. Därutöver har de ekonomiska drivkrafterna stärkts för arbetsgivaren genom det så kallade medfinansieringsansvaret. Det ska stimulera arbetsgivarna till att delta i arbetet med att få tillbaka den sjukskrivne i arbete. Därutöver tillkommer de tidigare åtgärderna grundade på regeringens 11-punktsprogram om ohälsan, exempelvis att läkarna numera får utbildning i försäkringsmedicin och att deltidssjukskrivning används oftare. Även om åtgärderna visar goda resultat har vi inte satt punkt för det här arbetet. Alla problem inom sjukförsäkringsområdet är inte lösta. Det krävs fortsatta kraftfulla insatser. Därför vill vi gå vidare. Höstens budget är ytterligare ett steg i riktning mot en ökad trygghet och rättvisa. höjs taket i sjukförsäkringen. Att fler verkligen får av sin inkomst när de är sjuka är viktigt och stärker legitimiteten i våra trygghetssystem. Jag som socialdemokrat vill ha en välfärd som omfattar alla och som alla vill bidra till. Detta bidrar till en solidarisk omfördelning mellan rik och fattig, mellan frisk och sjuk, mellan män och kvinnor och mellan unga och gamla. Detta ger också bäst skydd för de mest utsatta. Utgångspunkten för den översyn som pågår av socialförsäkringar är att det även ska vara generella system, obligatoriska, bygga på inkomstbortfallsprincipen och att ingen hälsoprövning ska göras vid inträdet. Särskilt fokus läggs på arbetslinjen och frågor som har sin grund i ohälsa. Vår välfärd står inför stora och viktiga utmaningar framöver. Det är en allt äldre befolkning och en minskande andel förvärvsarbetande. Innan jag fortsätter yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. En trygg försäkring är en viktig grund. Ingen ska behöva hamna mellan stolarna, mellan myndigheterna eller mellan insatserna. Här återkommer jag till bron. Bron ska byggas genom samverkan. och Ams ska ges i uppdrag att göra aktiva insatser för dem som har varit sjukskrivna men även för dem som har tidsbegränsade sjukaktivitetsersättningar. Syftet är att gå igenom alla långa sjukfall och se om det går att rehabilitera, om rehabiliteringen är en väg eller om någon annan åtgärd behövs för att återföra de försäkrade i arbete. Tanken är att börja med ett par pilotprojekt som sedan ska ligga till grund för insatser till långtidssjukskrivna i hela landet. Ingen ska behöva vänta på den ersättning som man har rätt till. Här erfar utskottet att man jobbar efter regeln att om det är oklart i ett sjukförsäkringsärende ska den enskilde få ett besked . Det är också viktigt att de som har rätt till ersättning får den utbetald . En handlingsplan ska upprättas mellan Ams och när det gäller sjukskrivna arbetslösa som ska få hjälp från rätt myndighet. Tryggheten omfattar inte bara ersättning utan även hur man blir hjälpt i sjukskrivningsprocessen. Regeringen har påpekat att åtgärder för att den sjukskrivne ska komma tillbaka till arbetet ofta kommer . Samtalen måste inledas tidigt och redan på arbetsplatsen. Arbetsplatsen är mycket central för att nå ett bra resultat. Här har arbetsgivarna en skyldighet att genomföra en rehabiliteringsutredning . Det är obligatoriskt. har ålagts att senast efter det att en rehabiliteringsutredning kommit in se till att en plan upprättas alternativt att kallar till ett avstämningsmöte. Vi vet att samordnade rehabiliteringsinsatser i stor utsträckning resulterar i en ökad arbetsförmåga. Vad gäller rehabiliteringen har en särskild utredare i uppdrag att se över arbetsgivarens rehabiliteringsansvar. Utredaren ska även utreda när det är aktuellt för att gå in och köpa eventuella arbetslivsinriktade rehabiliteringstjänster. Värt att notera är att det finns en möjlighet att inom ramen för finansiell samordning köpa rehabiliteringstjänster för enskilda personer. Betydelsen av samverkan för att rehabilitering ska bli av understryker vikten av att genomföra avstämningsmötena. Det finns ett stort värde i det personliga möte där , arbetsgivaren, arbetsförmedlingen, läkaren och fackliga företrädare samlas med individen i centrum för att hjälpa henne eller honom. Vi ser därför mycket positivt på ambitionen att nu rejält öka antalet avstämningsmöten. Vad gäller samverkan i ohälsoarbetet har en viktig roll att spela för att medverka till att detta förstärks. Finansiell samordning är en betydelsefull åtgärd för en lyckad lokal och regional samverkan mellan , landstingen, arbetsförmedlingen och kommunerna. , när den finansiella samordningen sattes i sjön, har det bildats 32 samordningsförbund, och flera är på väg att bildas. Vi ser positivt på att utvecklingen av den finansiella samordningen kan fortsätta. Med årets budget går vi vidare och förstärker drivkrafterna för landstingen att vara med i det här viktiga arbetet att minska sjukfrånvaron. Det höga ohälsotalet bland kvinnor är ett bekymmer. Vi har sett det . Här krävs det fortsatta insatser. Därför är det, precis som regeringen framhåller, en poäng med att särskilt uppmärksamma kvinnornas sjukskrivning för att kunna angripa orsakerna. Tillämpningen av sjukförsäkringen måste vara oberoende av om den försäkrade är man eller kvinna. ska återkomma till regeringen med en plan för hur det arbetet ska integrera könsperspektivet vid tillämpningen av sjukförsäkringarna. Vi har visat med aktiva insatser att det är möjligt att minska ohälsan utan att tumma på människors trygghet. Vi har klarat av att minska sjukfrånvaron utan att skära ned ersättningsnivåerna. Ingen ska behöva gå på lina utan skyddsnät. Det handlar om trygghet när det händer saker i livet och när livet går in i en ny fas, exempelvis att man blir sjuk, bildar familj, mister jobbet eller går i pension. Med trygghet vågar vi också ta steget ut på linan. föreslår sänkt ersättning för förtidspensionärerna, från . Dessutom vill den moderata högeralliansen, skulle jag kunna påstå bara ge av antagandeinkomsten som grund för pension i stället för som hela inkomsten. Det är ett förslag, tycker vi, i strid med den pensionsuppgörelse som vi har. Det är vi kritiska till. Varför straffa människor som har svåra sjukdomar eller funktionshinder med sämre pensionsvillkor? Hur kan skuldbeläggande av långtidssjuka, funktionshindrade och förtidspensionerade människor med bestående sjukdomar leda till fler arbetstillfällen? Jag ser inte bron jag ser bara ett rev. Den moderata högeralliansen föreslår också en lägre ersättning när det gäller den historiska sjukpenninggrundande inkomsten. Den sjukpenninggrundande inkomsten ska utgöra de senaste tolv månadernas inkomst, och det påverkar såväl ersättning i föräldraförsäkring som ersättning i sjukförsäkring. Det slår dubbelt så hårt på äldre och sjuka genom att deras utgifter ökar på grund av höjda avgifter för läkemedel och sjukvård. Ni vill också införa ytterligare en karensdag. Stödjande åtgärder för att få människor tillbaka till arbetslivet lyser med sin frånvaro. Det blir förtidspensionerade och sjuka som får betala notan för att ni ska sänka skatterna för dem som arbetar och är friska. Jag tycker att det är en djupt orättvis politik som drabbar dem som inte har förmånen att jämt få vara friska. Jag ser inte bron, jag ser bara rev. I stället för att skapa elaka rev för människor att fastna i låt oss bygga broar med goda allmänna försäkringar så att människor kan gå vidare. 64 () replik: säger i sitt anförande att medfinansieringen ska stimulera arbetsgivarna att få tillbaka de anställda till arbetet. Jag undrar vilken syn har på småföretagaren till exempel som har två eller tre anställda som ju allesammans är nyckelpersoner i verksamheten och har väsentliga roller att spela. Vad är det för arbetsgivare som inte ser de anställda som en tillgång på arbetsplatsen utan som behöver stimuleras att få dem att komma till arbetet? Det här är den grundsyn som ligger bakom medfinansieringen och som nu uttrycker på det sättet. Det är väldigt avslöjande egentligen. Den effekt som medfinansieringen får är att småföretagaren hamnar i ett väldigt svårt läge varje gång någon är borta från arbetet. Han behöver sannerligen ingen stimulans för att få dem tillbaka till arbetet. Om någon av de anställda skulle sluta sin anställning och han eller hon behöver söka en ny medarbetare kommer man att fundera väldigt noga över hur den personens hälsoprofil ser ut och om det möjligen finns något funktionshinder. Det stänger arbetsmarknaden för människor som är svaga och utsatta. Jag skulle vilja uppmana att ge de småföretagare som möjligen har tid att se på den här debatten en förklaring. Vilken stimulans är det som de förväntas behöva för att få sina anställda tillbaka till arbetet? 65 () replik: Till vill jag säga att jag tror att vi alla kan vara rätt så överens om att arbetsplatsen är väldigt central för att vi ska ha framgång i rehabiliteringsfrågorna. I inlägg möter jag ingenting av de förebyggande frågorna, ingenting av arbetsplatsens förutsättningar. Grunden för att människor inte finns på jobbet ligger ofta i att man inte hittar en form, att man inte kan anpassa människor som maskiner ute på verkstäderna utan att arbetsförhållandena är för besvärliga. Det saknar jag i inledningsfas. Jag har mött väldigt många företag som vittnar om att det faktiskt har blivit en bra ekonomisk förutsättning också, att man på ett annat sätt tar sig an de här frågorna . Det tror jag har varit väldigt viktigt för den förändring vi ser . Vi ser redan nu på den här korta tiden att de beräknade kostnaderna för företagen för medfinansieringen förefaller att bli mindre mot de beräkningar som är gjorda. Vi måste se arbetslivets förutsättningar som grundorsak för att komma vidare med det här. Jag skulle vilja ställa en fråga tillbaka till . hade en väldigt lång uppräkning över alla de statistiska uppgifter som fanns och svartmålade bilden väldigt tydligt. Varför tar inte till sig den information vi fick i utskottet från där man ger en helt annan bild över den utveckling på ohälsosidan som är på väg? 66 () replik: Jag vill stanna kvar lite vid medfinansieringen till. Det är faktiskt bara en minoritet av de sjukskrivna som härleder sin sjukskrivning till arbetsplatsen. Det borde känna till. Jag ska ta upp en annan tråd här också. Det gäller rehabiliteringen. får åtta av tio inte den lagstadgade rehabilitering de har rätt till. konstaterar vi att för de två som får rehabiliteringsinsatserna är resultatet väldigt positivt. Två tredjedelar av dem kommer tillbaka till arbetet. Men åtta av tio stannar i systemet och hamnar ofta i förtidspensionering. Då skulle jag vilja fråga : Kan dagens sektoriserade rehabiliteringsansvar som är uppdelat på flera aktörer verkligen klara den här utmaningen? Uppenbarligen gör det inte det, eftersom bara två av tio blir föremål för rehabilitering. Ser inte behovet av en samlad rehabiliteringsförsäkring? väljer att ställa frågor till mig. Den talartid som vi har i replikväxlingen medger tyvärr inte att utveckla dem, men i mitt anförande, som går att läsa i protokollet , uppehöll jag mig just vid behovet av det förebyggande arbetet. 67 () replik: Vi kan nog vara överens om att det arbetas i för liten omfattning med rehabilitering . Det är viktigt med den utredning som ni gör. Tar arbetsgivaren det ansvar som vi var överens om i kammaren ändå finns på arbetsplatsen? Det är för mig grundorsaken till att man tar tag i rehabiliteringsfrågorna. Det ska ske redan ute på arbetsplatsen nära intill den enskilde. LO:s utredning som presenterades i går pekar på att det fortfarande finns många människor som har besvär relaterade till arbetsplatsen. Den stora undersökningen handlar om 40 000 kvinnor, och sex av tio säger att de går till jobbet med värk. Det finns en grund för att man tittar på de här frågorna. Jag tror inte att man så brutalt ska slå bort förutsättningarna på arbetsplatsen. För mig är arbetsplatsen väldigt central. Den är det för många människor, speciellt i LO-grupperna. Där finns fortfarande under ytan en hel del av belastningsskadorna kvar. Jag tror att det är på arbetsplatsen man fortsättningsvis måste lösa de här frågorna. Det är min övertygelse. Då måste alla vara med. Den finansiella samordningen som vi var inne på tror jag är en väg att komma vidare. Den insats som vi nu gör när det gäller sjukvården också så den kommer med i det här gemensamma jobbet är väldigt viktig. Jag tror att det lokala engagemanget i finansiell samordning är en väg att på ett bättre sätt lösa de här frågorna framigenom. 68 () replik: Mina frågor handlar också om den finansiella samordningen. Ett av de stora problemen inom socialförsäkringarna är att alldeles för få personer får rehabilitering. Det är den modell av finansiell samordning som regeringen satte i sjön skulle ha fungerat. Vi vet att det är på väldigt få platser som det verkligen har kommit till stånd någon form av samarbete mellan de fyra aktörerna. Man har satt som ett kriterium för att över huvud taget få bedriva finansiell samordning att alla fyra måste vara med. När vi nu har facit i hand och ser att det inte har blivit fart på den verksamhet som är viktig vi har ju erfarenheter av finansiell samordning med väldigt goda resultat funderar jag på om Socialdemokraterna har någon plan på att öppna upp möjligheten att kunna samordna resurserna även om inte alla fyra aktörerna är med i arbetet. 69 () replik: Jag kan rätt så snart svara på den frågan. De som vi i sjukförsäkringsanslaget har anslagit till samordning av rehabiliteringsinsatser handlar inte bara om att skapa finansiell samordning. Vi har en öppenhet. Jag vill påstå att vi har en väldigt bred lagstiftning på det här området. Vi säger att möjligheten för två eller flera parter av de fyra att samverka också finns inom ramen för de . Så jag är lite förvånad över anförande där hon säger att regelverket är för snävt. Jag skulle gärna vilja få en förklaring. Vad är det i regelverket som är för snävt när man har möjligheten, både i Frisam och Finsam, att använda hela det utrymme som finns i de ? Jag kan vara lite otålig, precis som , och undra varför man då inte använder de resurser som vi har anslagit till den här biten. Jag tror att vi kommer att se att vi kommer vidare på ett sätt som gör att vi använder alla de resurser som vi har anslagit på det här området. Men som sagt: Vad är det i regelverket som stör? 70 () replik: Det vi tycker är fel i regelverket är att alla fyra aktörerna måste vara med för att det över huvud taget ska kunna bli en sådan typ av samverkan. Med facit i hand vet vi att det inte har kommit i gång på det sätt som både Socialdemokraterna och vi tycker skulle vara lämpligt. Det är alldeles för många människor som inte får rehabilitering. Jag hade en ganska stor grupp kvinnor här som alla var förtidspensionerade. De hade börjat någon form av träffar och sedan fortsatt i privat regi att träffas omkring sin livssituation. De var mycket besvikna över att de inte får den hjälp som de behöver. Vi måste driva på frågan så att fler får rehabilitering när de behöver det. Jag vill också säga något om arbetsgivarinträdet. De kravs som ställs vid nyanställning är att man ska kunna visa upp ett friskintyg. Det innebär att många som har en sjukdomsbild som gör att de måste vara frånvarande från jobbet en del har mycket svårare att få arbete. Dessutom blir det en inlåsningseffekt för de personerna. De vågar inte byta jobb. De ser ingen möjlighet att få ett nytt jobb med den livssituation som de befinner sig i. Vi drar åt svångremmen och hittar på system som gör att det blir svårare för de här människorna som har behov av hjälp och behov av att byta arbete. Finns det inga som helst möjligheter att se över detta snabbare än genom den utredning som ska till för att se över systemen? 71 () replik: Jag tror att den väldigt svartmålande bilden av medfinansieringen inte har varit positiv för att man ska ta i de här frågorna på fullt allvar. Det är ändå skrivet så för mindre företag. Det finns både en tröskel och ett övre skydd i regelverket. För de personer som har sjukdomar eller beräknas få sjukdomar har arbetsgivaren möjlighet att ansöka om att bli befriad från medfinansieringsansvar och även för sjuklöneperioden. Det kanske har lyfts fram för lite. Vi har lovat att se över om den delen behöver justeras. En av de viktigaste justeringar som kommer tror jag är den öppning som vi genomför i och med budgeten när det gäller arbetsförmedlingens möjlighet att gå in med aktiva åtgärder för dem som har en anställning och kanske behöver byta till ett nytt jobb. Det är en viktig åtgärd för att hitta ett bättre flöde i de här frågorna. Vi måste alla ta på oss ett ansvar. Jag har själv gjort det genom att i mitt län försöka driva samordningsfrågorna. Vi har kommit en bit på väg i mitt län. Jag har också tagit initiativ till att det har blivit samordningsförbund i två kommuner i den del av landet där jag bor, i och . Jag tror att vi i alla partier måste ta på oss ett ansvar för att se fördelarna av den samordning som behöver ske. Det tror jag att vi kan göra inom ramen för de som finns. Dem använder vi inte fullt ut . Det går, precis som säger, alldeles för trögt i en del län där man inte kommer fram och hittar de här gemensamma frågorna. Där behöver vi alla vara pådrivare. 72 Förste vice talman () replik: Det är korrekt som säger, att vi moderater är något stramare i ersättningsnivåerna. Anser att det är korrekt och bra, som långtidsutredningen i konstaterade, att marginaleffekten mellan att leva i ersättningssystemen och på arbete var , eller som två forskare på fann, att det var ? Bör det inte alltid löna sig lite mer att arbeta än att leva i försörjningssystemen? Ni har i praktiken ersättning med marginaleffekter på . Vi moderater pratar om kanske . Jag måste ställa frågan: Är inte den explosionsartade utveckling som vi har haft sedan 19961997 i sjukskrivningar och förtidspensionerande ett av vår tids största sociala misslyckanden? För oss moderater är det det. Det är även nyckeln till att klara ekonomin och välfärden här i längre fram. Jag delar personligen uppfattning att vi måste halvera den fördubbling av frånvaron på arbetsmarknaden som har skett för att långsiktigt kunna klara våra försörjningssystem. Vi anser att alldeles för många lever på förtidspension och sjukersättning utan att egentligen vilja göra det. Vi vägrar att lämna dem bakom oss. De borde ha funnits kvar i sjukskrivningen. De borde ha fått rehabilitering och de borde i mycket stor utsträckning helt eller delvis kunnat komma tillbaka på arbetsmarknaden. I en debattartikel i konstaterade sex professorer att åtta av tio inte fick den lagberättigade möjligheten till rehabilitering. 73 () replik: När det gäller ersättningsnivåerna förefaller det som om vi är på väg ifrån varandra med de förslag som lägger. Vi närmar oss inte en samsyn i de här frågorna. Det tror jag har sin grund i de olika synsätt och angreppssätt som vi har på de här frågorna. Jag försökte i mitt anförande åskådliggöra att vi behöver skapa flera broar tillbaka till arbetslivet. Vi tror inte att vägen är att snäva in och sänka ersättningsnivåerna och på det sättet göra fler människor fattiga. Vi tror inte att det är vägen att lösa de här problemen. Vi tror att vägen är att vi jobbar mycket närmare de arbetsplatser som finns. Vi kan vara överens om att det inte är acceptabelt med de höga sjuktal vi har.