prot · GS0987 · 2005-03-09 00:00:00 — När utskottet sedan behandlade motionen visste vi om att det skulle göras en översyn, och vi skrev då det som citerade, att vi utgår ifrån att detta kommer att tas upp. Sedan tog vi upp frågan mer specifikt i överläggningarna med regeringen både muntligt och skriftligt. Som jag uppfattade det fanns det ingen opposition mot denna tanke. och andra tyckte att det lät intressant. Döm om vår förvåning när detta icke var nämnt med ett enda ord i direktiven. Då blev vi lite gramse och skrev en motion om saken. är det tack och lov så att det finns ingenting i direktiven som förbjuder utredningen att även göra denna analys, och jag har redan väckt frågan på utredningens sammanträde och fick då uttalat stöd från åtminstone en person som redan tidigare är nämnd i den här debatten, nämligen . 72 () replik: Då känner jag mig ganska lugn. Jag räknar med att kommer att bevaka könsmaktsfrågan ordentligt i utredningen och att vi får anledning att återkomma till den. Jag ska se till att också representant blir medveten om de här problemen. 73 () replik: Det tackar vi för. 74 (): Vi från har en självklar utgångspunkt i den enskilda människan som är unik, men lika värd. Vi vill stärka den enskilda människan, vi vill stärka det civila samhället och vi vill främja ett samhälle byggt underifrån, där människor delegerar makt. delegeras skattepengar till olika nivåer också ett tydligt politiskt ansvar, som delas mellan olika nivåer. Det är, som vi ser det, den bästa förutsättningen för att bryta den nuvarande utvecklingen och för att stärka den deltagande demokratin. Vi är trötta på centralstyre. Vi har kämpat länge för decentralisering. Visst har vi lyckats på ett antal punkter genom de gångna årtiondena, men vi har också sett hur centralstyret åter tar makt tillbaka. Jag tror att alla ser det framgår också av de kommittédirektiv som regeringen presenterat i att de konstitutionella ramarna är av stor betydelse för hur vår demokrati fungerar, hur människor deltar och hur människor väljer. Vi har erfarenhet av den nuvarande grundlagen, regeringsformen. Vi ser att det finns ett stort engagemang hos människor i politiska frågor, men vi ser också att färre deltar, att färre väljer. Det ser olika ut på olika nivåer, men trenden är ändå densamma. Slutsatsen som majoriteten har dragit i det här sammanhanget är: Låt oss se över valsystemen! Ja, låt oss gärna göra det det har vi varit överens om. Men varför inte låta oss se över de konstitutionella ramarna, de grundramar som den här kammaren har givit? Från vår sida är enhetsstaten inte den enda möjliga modellen. Jag beklagar att kammarens majoritet verkar tycka så alltjämt och ser enhetsstaten som den bästa organisationsformen även för 2000-talet. Vi har en vilja att öppna upp för att titta även på de här frågorna: statsskickets grunder. Genom bifall till reservation 3 under punkt 1 skulle den här kammaren göra detta möjligt, och jag vill varmt anbefalla kammaren att göra som och rösta för reservation 3 under punkt 1. Med detta sagt vill jag, herr talman, också göra en kort kommentar om det som vi pekar på i en annan reservation, som jag för tids vinnande inte kommer att yrka bifall till. Den handlar om att våga tänka tanken att pröva ett flerkammarsystem, att inte det här är den enda kammaren. Vi har sett hur man har gjort det i andra länder, har sett det som en möjlighet att stärka självstyret och att stärka förutsättningarna att bygga demokrati i flera nivåer med respekt för varandras maktutrymme. Vi tycker att det är rimligt att vi också i den översyn som pågår får möjlighet att pröva tanken. Men vi ser vad utskottets majoritet har skrivit. Det är mycket negativt i den här delen. Samma hållning av öppenhet, att främja och stärka den enskilda människan, att stärka det civila samhället och att bygga samhället underifrån ligger bakom ytterligare en reservation, nämligen vår syn på ett författningskonvent. Vi är väl medvetna om vad kommittédirektiven säger när det gäller : Arbeta med stor öppenhet! Och det är bra, herr talman! Men vi ser att det finns skäl att vara tydlig i att skapa ett rum där man får välja sina företrädare från det civila samhället, från marknaden, från den offentliga sektorn, kommuner, landsting och andra nivåer för att vara med och diskutera hur de grundläggande ramarna för vårt gemensamma samhälle ska se ut i ett öppet samhälle, öppet också mot omvärlden. Vi tror att det är en viktig del i att skapa en samsyn eller ett samhällskontrakt mellan medborgare inför 2000-talet, det nya årtusende som vi nu har börjat knapra på. Vi beklagar att en majoritet i kammaren inte heller här vill vara tydlig och sätta ned foten såsom vi från sida har förordat, men för tids vinnande kommer jag inte heller vad gäller den här punkten kräva att den ställs under proposition. Jag vill bara markera att jag självfallet står bakom den, herr talman. 75 () replik: Det har ju länge rått en betydande enighet mellan partier om grundstrukturerna i konstitutionen, åtminstone sedan den nya regeringsformen kom till stånd. Det är intressant att se hur nu förefaller mäla sig ur det här med viss frenesi. Det gäller dels de lite osmälta om du ursäktar tankarna om federalism, dels nu ett ganska konkret resonemang i reservation 5 om återinförande av den gamla andra kammaren i något modifierad form. Jag skulle vilja ställa en fråga, och detta är inte en polemisk fråga, utan jag ställer den för att jag vill veta: Är det hållning i de konstitutionella frågorna att vi ska införa en andra kammare, eller är det som för en debatt om saken? Det kan vara intressant att veta hur det egentligen ligger till. Och oavsett detta: Hur tänker sig att det här ska fungera? Denna andrakammare, som ska vara indirekt vald av kommuner och landsting: Jag förutsätter att den ska ha någon funktion i lagstiftningsarbetet. Ska det vara som på den gamla tiden då, så att det kräva likalydande beslut från de två kamrarna? Den andra kammaren, den indirekta kammaren, ska alltså inte ha något att säga när det gäller det parlamentariska systemet, alltså regeringens stöd i , utan det är bara den direktvalda kammaren som ska ha något att säga om det. Kan det då innebära att man har en regering som har stöd i den ena kammaren, den folkvalda, men inte har majoritet för sina lagstiftningsförslag i den samlade folkrepresentationen? Hur har ni tänkt att det där ska fungera? Det skulle vara intressant att höra lite om det. 76 () replik: Jag ska fatta mig väldigt kort, och det beror inte på någon form av ovilja att diskutera de här frågorna med . Men , låt oss pröva tanken, och låt oss få ett uppdrag till , så får vi alla förutsättningar att diskutera där och fundera på hur detta ska kunna fungera! Det är inte nödvändigtvis den gamla modellen, den gamla tingens ordning, som behöver vara framtidens modell. Det vi säger det är som säger det är att vi ska pröva tanken. Det majoriteten i utskottet säger är att man inte ens vågar pröva tanken. Jag hörde tidigare tala sig varm för att även om det finns historiska vingslag inom ett område så ska vi vara öppna för att diskutera, och visst ska vi vara det självklart. Men låt oss då också ha den hållningen när det gäller synen på enhetsstaten och våga pröva tanken att göra ett annorlunda framtidsbygge för vårt gemensamma demokratiska system. Men se det vågar inte göra, därför att han är den största hävdaren av enhetsstaten, den som inte vill se någon spricka i den fasaden. Och det är klart att om man inte vill se en maktdelad konstitution förmodar jag att det också är svårt att tänka sig flera kammare. Jag förstår alltså tveksamhet utifrån hans ideologiska utgångspunkter, men vi är intresserade av att pröva tanken. 77 () replik: Mina ideologiska utgångspunkter är i så fall gemensamma med utgångspunkterna hos alla andra partier än i den här frågan. Med den typen av argumentation framstår jag naturligtvis som en fullständigt förkalkad stofil som inte vill pröva tanken, men det finns väldigt många tankar som man skulle kunna pröva. Jag tror inte att det är ändamålsenligt att man tar varje hugskott och ägnar tid och kraft åt det. Just i det här fallet kan jag, åtminstone från min utgångspunkt, inte se vilken typ av problem det är som denna tanke med ett tvåkammarsystem skulle lösa. Varför är jag då så bestämd på den punkten? Det har inte i första hand att göra med enhetsstaten, även om jag tror att den av historiska skäl helt enkelt är omöjlig att upphäva i praktiken. Det bärande argumentet för min ståndpunkt är folksuveränitetsprincipen, demokratitanken. Folksuveränitetsprincipen är den bärande principen för regeringsformen. Det är en radikalt demokratisk princip som hade stöd från alla de partier som ingick i den beredningen och senare även från mitt parti. Den principen tror jag det finns anledning att slå vakt om. Det är ett villospår att ge sig ut i tvåkammarsystem och maktdelningssystem. Här finns naturligtvis ett ideologiskt val att göra. Jag är lite förvånad över att inte riktigt uppmärksammar riskerna med den linje man nu har slagit in på. 78 () replik: Vi har sett många enhetsstater som har vilat på historiska grunder och trott att de har varit för alltid givna. Att företrädare i denna kammare också ser de historiska skälen för enhetsstaten är därför inte så förvånande. Att han tror att den är för alltid given är inte heller förvånande. Precis som vi har kunnat se hur gamla enhetsstater har förändrats, enhetsstater som också har varit enpartistater som inte har klarat att möta dagens värld, så tror vi också att vi kan förändra vårt . En bild som är viktig att ha med när man funderar kring folksuveränitet är bilden av att vi lever som medborgare i en global miljö, i den globala byn, med flera nivåer där vi medverkar. Vi vill se demokratiska redskap på flera nivåer även utanför vår nationella gräns. Vi ser också ett värde i att göra det genom en tydligare maktdelning, där man måste skapa broar mellan olika nivåer som är viktiga för att kunna klara sammanhållningen. Det är det som är utgångspunkten när vi tycker att man måste titta på ett tvåkammarsystem i en kommande grundlag. Vi ser att en sådan också borde ta fasta på möjligheterna till en tydligare maktdelning och inte låsa fast oss i den gamla struktur som tjänat väl för 1900-talet men som inte gör det för 2000-talet. 79 (): I denna debatt, likt den förra debatten, diskuterar vi frågor som är under beredning. En grundlagsutredning, en författningsutredning, är tillsatt som närmare ska studera den svenska regeringsformen och på vilka sätt den kan förändras. ingång är att man ska ha så öppna förutsättningar som möjligt för utredningen att verka. I ett särskilt yttrande, som svar på punkterna 1 och 2 i det betänkande vi behandlar, skriver vi att utredningen måste ges stor frihet att forma sin verksamhet. Vi har i en rad reservationer och motioner som behandlats i tidigare betänkanden pekat på vår ingång i utredningen och våra prioriteringar. Det är viktigt att utredningen tittar på grundlagen ur ett könsmaktsperspektiv, som på ett förtjänstfullt sätt argumenterat för från talarstolen. Det är viktigt att utredningen sker på ett öppet sätt där det civila samhället får en möjlighet att påverka beredningen. Jag önskar att vi kan få en folkets grundlag som resultat av den grundlagsutredning som sker. På en punkt tycker jag att man har misslyckats ganska grovt när man har skrivit direktiven för grundlagsutredningen. Det var också en punkt vi tog fasta på i de samtal som fördes med regeringen om dessa direktiv. Det handlar om att man helt utesluter möjligheten att studera grundlagen utifrån det nya perspektiv som faktiskt blivit verklighet i och med att är medlem av EU. Vi ser i EU en fortgående förändring, där EU får alltmer makt. Den nya konstitutionen är ett tydligt tecken på detta. Jag tror att regeringsformen måste tydliggöra att det finns konstitutionella spärrar mot att EU fortsätter utvecklas i en riktning där det centrala EU-styret stärks. Att den svenska grundlagen står över EG-rätt vore en bra sak att skriva in i svensk grundlag, om man nu menar det. I vissa debatter brukar det åtminstone sägas. Detta tar vi och fasta på i reservation nr 7. En annan sak som behandlas i betänkandet och som också har varit uppe för diskussion är frågan om statsråd som går från en framträdande position inom det svenska offentliga livet såsom minister och ledamot av regeringen till en framträdande position inom näringslivet. Vi har tidigare i en granskningsdebatt diskuterat frågan om de kunskaper som man därmed bär med sig från regeringshåll till näringslivshåll. Vi har också diskuterat möjligheten att titta på eventuella karantänsregler för att göra det svårare att utnyttja de kunskaper man fått såsom statsråd för att göra det enklare för ett visst företag som har anställt en. Frågan behandlas under punkt 3, Statsråds bakgrund och efterföljande verksamhet. Jag har under denna punkt ett särskilt yttrande där jag skriver att behovet av en tidskarantän ökar med en utveckling där allt snabbare utbyten sker mellan den offentliga och privata makten och att jag faktiskt, utifrån betänkande 2002/03:20, förväntar mig att regeringen ser över olika möjligheter att införa den typen av regler. Om man inte gör det genom att komma till med en skrivelse eller proposition kan man åtminstone göra det för sig själv och de statsråd som tillsätts. Det finns en fråga som på många sätt överskuggar det arbete vi gör här i . Om den företeelsen växer riskerar vi att hamna i en situation där legitimiteten för de beslut vi fattar undergrävs och ifrågasätts. Det är frågan om det växande politikerföraktet, den växande misstron mot folkvalda och tanken att det sitter människor som förtroendevalda på positioner som inte gör så mycket gott för mig utan snarare bara för sig själva. Det är viktigt att vi kommer till rätta med den föreställning som finns bland ganska många människor. Ett sätt är givetvis att se till att de ständigt avlösande skandalerna slutar att avlösa varandra. Där tror jag att vi i partierna har mycket arbete att göra. Ett annat sätt är att vi slutar jämföra oss själva med den samhällselit inom till exempel det privata näringslivet som är föraktat bland så breda folklager. När man har tagit upp diskussionen om riksdagsledamöternas enligt mig oförskämt höga arvoden har förklaringen blivit: Titta vilka ersättningar man har inom det privata näringslivet! Det tycker jag är tragiskt. Det är farligt när vi jämför oss med några andra än dem vi är utsedda av, när vi jämför oss med övriga delar av samhällseliten snarare än med dem som har valt in oss i den här församlingen. Det är farligt när vi tappar fotfästet bland dem som röstar i allmänna val och i stället jämför oss med några andra. På ett sätt finns ändå en möjlighet att göra en jämförelse med det privata näringslivet som vore positiv. Vi har sett den ökade misstron mot det privata näringslivets toppar. Med viss politisk handlingskraft tillsattes en förtroendekommission under ledning av . Man kan kritisera vad den förtroendekommissionen kommer fram till. Man kan mena att den inte har tillräckligt breda möjligheter att verkligen åstadkomma en förändring och stoppa de bonussystem och höga ersättningar inom det privata näringslivet som drar till sig sådant intresse. Men det var åtminstone ett tecken på att man tog människors känsla inför det privata näringslivets ohemula ersättningar på allvar. Varför tillsätter vi då inte en sådan förtroendekommission för oss själva? Varför tillsätter vi inte en förtroendekommission eller en utredning som kan titta på nödvändiga reformer för att minska politikerföraktet och analysera bakgrunden och orsakerna till politikerföraktet? Varför funderar vi inte på åtgärder som skulle kunna minska klyftan mellan väljare och valda, på direktdemokratiska instrument eller andra sätt för att få ett deltagande i demokratin, på ökade möjligheter för allmänheten att delta i det politiska samtalet? I reservation 6 kräver jag att en förtroendekommission för politiken tillsätts. Jag tror att det är viktigt att vi som politiskt förtroendevalda visar samma handlingskraft när det gäller att hantera minskat förtroende för vårt värv som vi visat när det gäller näringslivet. Jag vill därför yrka bifall till reservation 6. 80 (): Jag ska disponera om mitt anförande lite grann eftersom jag har ett väldigt behov av att från sida få klargjort om det var så att hon drog en parallell mellan den svenska demokratiska enhetsstaten och andra enhetsstater som hon sedan också kallade enpartistater. Jag undrar alltså om det var den parallell som faktiskt drog i debatten eller om det var tungan som slant eller hur det egentligen var. I varje fall kritiserar hon först den svenska enhetsstaten och konstaterar sedan att andra enhetsstater gått under. Jag kunde inte tolka det på annat sätt än att det var en parallell till de numera upphörda kommunistländerna. Jag tycker att det är halsbrytande att påstå att man är trött på det svenska centralstyret, den svenska enhetsstaten, och sedan dra parallellerna till andra områden. Jag ska ärligt säga, herr talman, att det gjorde mig upprörd, och det vore bra om kunde klara ut att hennes uppfattning är att den svenska enhetsstaten är en god demokratisk stat. Vi står inför en omfattande hoppas jag författningspolitisk debatt i . Jag tror att vi alla hälsar med stor tillfredsställelse att vi nu fått i gång en författningsutredning som både har ambitioner och ett uppdrag att se till att det blir en öppen, bred och omfattande debatt kring vilka regler som ska styra den demokratiska verksamheten i framöver. Jag tror att det är viktigt att debatten skjuter fart. Sedan tillkomsten av den nuvarande regeringsformen har intresset och debatten, liksom den folkliga förankringen för författningsfrågorna varit ganska svag. Flera av oss har väl känt oss tämligen ensamma när vi försökt diskutera dessa frågor. På det sättet är det alldeles utomordentligt bra. Det faktum att vi nu fått , med det uppdrag den har, betyder inte att det finns stor anledning att kritisera den nuvarande regeringsformens funktionssätt. Det vore i och för sig en intressant seminarieanalys att se på vilka ställen den nuvarande regeringsformen medfört att vi kommit till korta och fått så att säga felaktiga beslut eller felaktiga funktioner. Jag tillhör dem som hyllar den så kallade folksuveränitetstanken, och därför finns det anledning att, precis som också var inne på, slå vakt om det tänkande som ligger bakom den nuvarande regeringsformen och som bland annat innebär att när tvåkammarsystemet avskaffades kunde det konstateras att väljaren faktiskt blev herre i eget hus. Väljaren kunde vid ett enda tillfälle utse det parlament som skulle fatta besluten för de kommande tre åren som gällde vid det tillfället. Därför är det lite knepigt att höra tala sig varm för att man ska införa en tvåkammarriksdag, utan att närmare kunna locka oss andra som ska delta i den författningspolitiska debatten med vilka goda funktioner den tanken skulle kunna innehålla. Det är i varje fall en tanke som hon har, eller som möjligen har. Av reservationen kan man se att en av de goda funktionerna skulle vara att förhindra ytterligare centralisering av den svenska samhällsfunktionen. Om det sedan är en god funktion kan ju också diskuteras. I den författningspolitiska debatten har det förts fram olika tankar. Det finns naturligtvis en motsättning mellan oss som tillhör dem som bekänner sig till folksuveräniteten och de som är genuina eller ideologiska maktdelare. Här kan man se på & Samhälles förslag och resonemang som ju leder till att man egentligen en gång för alla skulle anta en författning som sedan inte kan ändras. Det är ett upplägg som jag känner stor tveksamhet inför eftersom en levande författning också ska kunna anpassas till olika förhållanden. , , har ett stort seminarium i med inbjudna talare och öppet att delta i. Det är ett uttryck för viljan och önskemålet att få en öppen och bred diskussion om vilka regler som ska styra det demokratiska beslutsfattandet . Sedan får man naturligtvis också komma ihåg att författningen i sig inte är målet. Författningen är medlet för att genomföra samhällsförändringar och organisera samhället så att man klarar välfärdsåtaganden och annat. Det perspektivet måste man också ha klart för sig när man diskuterar författningsfrågor. Det finns flera olika saker som tagits upp i reservationerna och också antytts i debatten. Om det möjligen blir några repliker väljer jag att försöka kommentera dem ytterligare i det sammanhanget. Jag vill dock något beröra konventsfrågan. Det är ju en förebild från två konvent som förevarit inom EU:s ram. Men då ska man komma ihåg att där var konventet en lösning på den slutenhet med vilken EU tidigare hade arbetat då man bakom stängda dörrar arbetat fram olika förslag. Här ville man i stället söka en öppenhet. Den jämförelsen kan inte göras med svenska förhållanden eftersom hela systemet här på ett helt annat sätt är öppet. Man har möjligheter att delta i debatten. Dessutom har vi remissomgången innan regeringen bestämmer sig för att lägga fram förslag och annat. Parallellen är alltså inte helt lyckad. Ett konvent riskerar också att bli ett forum för de allra mest intresserade, för dem som faktiskt finns där och har mest tid att lägga ned på detta konvent. Jag tror att de förutsättningar som vi nu håller på att skapa för författningsdebatten kommer att kunna vara värdefulla inslag i den fortsatta diskussionen kring dessa frågor. Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. 81 () replik: Låt mig för klarhets vinnande vara tydlig så att ingen svävar i tvivelsmål om detta. Jag yrkade alltså bifall till reservation nr 3 under punkt 1. När det gäller ett författningskonvent eller ett demokratikonvent handlar det om att skapa en struktur som gör att man kan jobba mer aktivt och delta mer i utformningen av en ny författning, en ny grundlag, än man kan när man svarar på en remiss eller deltar för att berätta vad man ser som forskare vid någon institution. Jag noterar med tillfredsställelse att ett av våra universitet utformat ett eget grundlagskonvent. Jag noterar också att man i andra länder ser över sina grundlagar, sina regeringsformer, på motsvarande sätt genom att forma särskilda konvent eller grundlagskonvent. Det vore bra om vi kunde göra detsamma. Det förhindrar inte vare sig konferenser eller remissrundor. Men det ger möjlighet till en fördjupad dialog under mer ordnade former. Sedan har jag , herr talman, en kort kommentar till frågan om enhetsstat. Det finns flera stater som liksom valt den modellen. Men det finns också flera stater som visat att man kan förändra. De har valt en federalistisk väg och har hittat lösningar utifrån sina möjligheter och sina visioner för sitt land och sitt samhälle. Det är inte detsamma som att säga att vår modell är odemokratisk. Vi har varit med och röstat för den. Vi stod bakom grundlag. Det är ingen tvekan om detta. Det är inte så att det är odemokratiskt. Det är självfallet ett demokratiskt beslut, och vi har självfallet en demokratisk struktur. Jag sade inte att en enhetsstat är odemokratisk. Det behöver den inte vara. Däremot finns det en del inslag i en del andra länder som kan ha varit av enpartikaraktär. Det är någonting helt annat. Det vill jag markera till . Men det har aldrig varit och kommer förhoppningsvis heller aldrig att bli. Om detta tror jag att vi har en stor samstämmighet. Det är inte någonting som påverkar diskussionen om möjligheterna att gå en federalistisk väg när det gäller vår konstitution. Det är att byta och bryta strukturen. 82 () replik: Jag noterar med tillfredsställelse att inte har några principiella invändningar mot enhetsstaten. Jag vill fråga om det federala systemet. Vi har sett det nämnas i flera motioner, och vi har haft de här debatterna. Jag tror att jag tidigare har försökt att få en diskussion till stånd.