prot · GS0990 · 2005-03-15 00:00:00 — Det är alldeles för många människor, företag och organisationer som inte föregår med gott exempel. Jag tror att det är det som behövs. Det behövs väldigt mycket mer goda exempel. Det senaste tråkiga exempel som vi har hört är ju politiska ungdomsförbund som verkar ha en svajig moral och inställning till vad som är sant och falskt. Jag tror att det handlar om att vi måste försöka få till stånd ett helt förändrat beteende ned på individnivå. Vi politiker kan lagstifta, men om inte människor själva inser detta, att lura staten är att lura sig själv och någon man känner, blir det svårt att komma åt problematiken. Men det finns också andra skäl och förklaringar, tror jag, till att moralen undergrävs. i sade att fusket ofta börjar när mannen i en socialbidragsberoende flerbarnsfamilj får arbete och upptäcker att det här nya heltidsarbetet inte skapar en enda ny krona till hushållet. Det enda han får är ökade kostnader som hör till när man börjar arbeta. Det tär så klart på både arbetsmoral och samhällsmoral. Den inställning som hade till rätt och fel när hon lämnade tillbaka de där berömda pennorna efter sin make, det är den som det skulle behövas lite mer av, tror jag. Den Temoundersökning som hänvisade till tidigare, som visade att två av tio känner någon som fuskar, visade också att nio av tio ville att bidragssystemen skulle ändras så att det blev svårare att fuska. Och så ska det naturligtvis vara. Jag frågade ministern vad hon avser att göra för att ta reda på omfattningen av fusket i och fick svaret att det har jag ju sagt i mitt interpellationssvar. Men så är det inte. Att säga att det beror på, det är olika på olika ställen, är ju inget svar. Kan ministern stå här i talarstolen och tala om för oss: Hur stort är fusket i ? Och om inte: Vad avser ministern att göra för att ta reda på hur stor omfattningen av fusket i är? Det är den fråga jag önskar få svar på. 110 (): Jag vill upprepa frågan till ministern och undrar hur hon ser på domstolarnas varierande behandling av åtalen vid bidragsfusk. Så vill jag lyfta fram en viktig faktor när det gäller kampen mot bidragsfusket. Då tänker jag på vikten av en korrekt folkbokföring. var det ju så att kyrkan i samarbete med lokala skattemyndigheten svarade för folkbokföringen. Jag tror att det fungerade bättre . Men hur är det nu? folkbokförs man på fastighet i stället för på bostad. 20 personer kan därför skriva sig i samma lägenhet utan att upptäckas. Det kan leda till orättmätiga bidragsförskott, avdrag i deklarationen för periodiskt understöd till hustrun, som verkar vara ensamstående med barn, bostadsbidrag för hustrun samt lägre skatt för mannen och så vidare. Det är faktiskt så att lagstiftade om lägenhetsadresser. Problemet är att har förhalat denna enkla, billiga och verkningsfulla åtgärd . Jag undrar om ministern är beredd att driva den här frågan så att åläggs att verkställa beslut , då man verkligen gjorde ansatser för att få en säkrare folkbokföring, något som inte omsatts i praktiken. 111 (): säger att hon inte vill ha kontrollarméer för att förhindra bidragsfusk. Jag har inte talat om några kontrollarméer. Jag har talat om vikten av att ha lika bra koll på statens utgifter i form av bidrag som på statens intäkter i form av skatt. Jag kan bara tolka tal om kontrollarméer som att vi har just kontrollarméer på skatteindrivningssidan och att ministern tycker att det är okej. Annars vet jag inte riktigt var hon har fått det där med kontrollarméer från. Avslutningsvis kan jag bara konstatera att staten lägger ned mycket mer tid och pengar på att kontrollera dem som vill behålla sina intjänade pengar än på att kontrollera dem som kräver pengar som andra har tjänat in. Den socialdemokratiska regeringen ser med rätta allvarligt på just skattefusk, men är det att regeringen ser till att bidragsfusk börjar betraktas som ett lika alvarligt brott. Min avslutande fråga till ministern är om hon är beredd att medverka till att så sker. 112 Socialminister (): Låt mig först återigen understryka vikten av att vi vidtar de åtgärder som krävs för att komma till rätta med det fusk som finns. Regeringen ser mycket allvarligt på det fusk som förekommer och det missbruk som kan finnas inom förmånssystemen. Det är oerhört viktigt när det gäller legitimiteten i våra gemensamma system att den typen av missbruk inte finns. Den här debatten kan leda till att vi underminerar förutsättningarna för vår gemensamma trygghet, och därför är det viktigt att vidta en rad olika åtgärder som gör att vi kan beivra det fusk som förekommer. Jag har i debatten använt mig av begreppet nolltolerans. Det är ett ganska bra begrepp som säger en del om att vi är beredda att vidta de åtgärder som krävs för att se till att den handläggning som sker, den kontrollstrategi som upprättats av , också genomförs. Vi har tillsammans med de andra partierna i riksdag, utom ett parti, vidtagit några åtgärder. Det gjorde vi . Ett parti ställde sig vid sidan om, nämligen . Det handlade inte om formella invändningar, som man kunde tro av det inlägg som gjorde inledningsvis, utan det var invändningar i sak. Som enda parti ställde sig vid sidan om. Jag kan bara konstatera att ett allmänt prat, där man utmålar nästan hela svenska folket som ett folk av fuskare och i moralupplösning, har ingen trovärdighet. Det har det inte. Det måste finnas proportioner i debatten. Och vad blir det för ökad moral, , av att sänka ersättningsnivåerna i socialförsäkringarna? Det är nämligen svar för att vidta åtgärder mot fusket. Det handlar inte om att förbättra direktåtkomsten, uppgiftsutlämnandet mellan myndigheter. Det handlar inte om att vidta åtgärder som innebär att vi kan förebygga fusk och genomföra de risk- och väsentlighetsanalyser som naturligtvis är viktiga för att komma åt det missbruk som finns. Svaret från Moderata samlingspartiet är sänkta ersättningsnivåer. Så ska vi höja moralen, säger . Det är viktigt att fortsätta det arbete som regeringen tillsammans med samarbetspartierna påbörjat genom att vidta de åtgärder som kan krävas för att se till att vi kan komma åt det fusk och det missbruk som finns. Det är vi beredda att göra eftersom vi tycker att det är viktigt att slå vakt om våra gemensamma system. har inget svar på detta. Jag kan bara notera att det går an att stå här och tycka att vi ska göra något åt fusket, men vad vill egentligen, förutom att sänka ersättningsnivåerna i socialförsäkringarna? 113 (): Det är lite genant att behöva tala om för statsrådet att det här inte är något torgmöte. Det här är en interpellationsdebatt. Interpellationsdebatt innebär att det är fråga om en granskning av regeringen. Torgmöten kan vi ha när vi kommer till den perioden. är det vi som granskar regeringen, inte statsrådet som granskar . Jag kan konstatera att statsrådet sade fyra gånger att hon understryker vikten av att vidta åtgärder. Men visa det då, och berätta om de åtgärder som regeringen faktiskt vidtagit. Jag har beskrivit att regeringen har registerförfattningar. Jag har beskrivit den lagstiftning som vi fick . Det är sant att ville ha en annan ordalydelse eller begränsning när det gäller integritetskränkande uppgifter. Det är sant att vi ville att besluten skulle fattas i och inte i . Men regeringen fick igenom sin vilja. Regeringen fick ett redskap. Och hur har regeringen använt det? Regeringen och statsrådet talar om vikten av att vidta åtgärder. Jag har inte fått svar på någon av mina frågor. Jag har frågat: Vilka åtgärder har vidtagits? har regeringen haft redskapen. Jag har också frågat: Vilka åtgärder avser man att vidta framöver? Statsrådet har inte svarat på den frågan heller. Jag begär att statsrådet svarar på den frågan i sitt sista inlägg och inte idkar torgmöteshantering, för det är regeringen som granskas inte . Det kommer efter nästa regeringsskifte. Då är statsrådet välkommen till den debatten. 114 (): Jag har ungefär samma uppfattning som . I stället för att diskutera det ämne som interpellationen handlar om byter ministern till ett annat. Det är ett gammalt retoriskt knep som också jag lärde mig när jag gick på tal- och debattkurs. Men ber jag att herr talman ser till att ministern ägnar sig åt ämnet under debatten och bryter om hon skulle ägna sig åt något annat. Det är nämligen fusk, och ingenting annat än fusk, vi talar om . Jag har den uppfattningen att vi inte ska leta efter syndabockar. Vi ska jaga bidragsfuskare. Den som är kriminell och gör något otillåtet ska straffas. Man kan fråga sig vad skillnaden är mellan dem som snattar i en butik för några hundralappar och ställs inför rätta och dem som genom fusk stjäl tusenlappar från alla andra. Vari ligger skillnaden mellan att stjäla en bil och att fuska sig till samma belopp från vår gemensamma välfärd? Gärningen är densamma. Att någon stjäl från en annan betyder att någon annan får mindre kvar. Fuskare suger ut pengar ur systemet och förhindrar att de människor som verkligen behöver får det som de behöver. Det är att stjäla, det är straffbart och de som stjäl ska ställas inför rätta. Men de bedrägeribrott som man gör sig skyldig till vid försäkringssystemsbrott eller vid socialbidragsbedrägeri är inte prioriterade av regeringen. Man har inte prioriterat dem. Det kanske ministern ändå är beredd att arbeta för? Jag har fortfarande inte fått reda på vad omfattningen av fusket är. Ministern svarar inte på det. Vi får se om hon svarar i sitt sista inlägg. Annars får vi utgå från att ministern inte vet och inte heller är intresserad av att ta reda på det. 115 Socialminister (): Jag har i mitt interpellationssvar gett en mycket omfattande redogörelse för det arbete som gjorts, det läge vi är i och det vi kommer att göra från regeringens sida. Jag sade också att det finns tillgängligt för den som är intresserad. Man kan gå in och ta reda på hur genom sin kontrollstrategi arbetar med att komma till rätta med det fusk som förekommer. Det är en uppgift för myndigheten . Där kan man följa vilka typer av riktade kontroller som genomförs. Man kan också följa vilka risk- och väsentlighetsanalyser som ligger till grund för det arbete som genomförs om man är intresserad. I det regleringsbrev som jag också vet är tillgängligt för intresserade kan man läsa hur regeringen uppfattar frågan och vilken linje vi anser att ska följa i det arbetet. Jag har mycket noga redogjort för detta, och den som är intresserad kan även läsa det i protokollet. Det är klassiskt att höra företrädare för angripa mig som socialdemokrat när jag vill lyfta upp och tydliggöra de skillnader som finns mellan våra två partier när det gäller synen på de gemensamma försäkringar vi har och hur vi vill komma till rätta med det fusk vi har. Vi har helt olika värderingar som ligger till grund för den politik som vi vill utforma. Att kalla det för torgmöte är, och , mycket märkligt. Det är som vanligt. vill inte diskutera politik. Men det är det vi gör i . Det är därför vi är här. Överläggningen var härmed avslutad. 17 § Svar på interpellation 2004/05:381 om mäns våld mot kvinnor 116 Statsrådet (): har ställt följande frågor till statsministern: statsministern den analys som kommer till uttryck i Utredningen om kvinnofridsuppdragen (SOU 2004:121) och Amnestys rapport ej prioriterat frågan? Vilka initiativ har statsministern vidtagit med anledning av nämnda rapporter? Tänker statsministern verka för att rekommendationerna i rapporterna blir verklighet? Hur avser statsministern att arbeta för att stärka kvinnojourernas verksamhet i den kommande vårbudgeten? Arbetet inom regeringen är fördelat så att jag ska svara på frågorna. I skrivelsen Jämt och ständigt (2002/2003:140) som innehåller regeringens jämställdhetspolitik för mandatperioden konstateras att arbetet måste ha en feministisk inriktning, vilket innebär att vi måste vara medvetna om att det råder en könsmaktsordning. Vidare klargörs det att alla statliga myndigheter, inklusive , ska jämställdhetsintegrera sin politik och sina verksamheter utifrån ett könsmaktsperspektiv. tillsatte regeringen en särskild utredare för att följa upp och utvärdera kvinnofridspropositionens myndighetsuppdrag ur ett könsmaktsperpektiv. överlämnades betänkandet med förslag om hur arbetet för att motverka mäns våld mot kvinnor ska kunna förbättras. Förslagen är nu ute på remiss, och svar ska lämnas . Regeringen kommer därefter att planera hur det fortsatta arbetet ska gå vidare. Amnesty lämnar i sin rapport våld mot kvinnor i nära relationer synpunkter och rekommendationer till regeringen. En del av dessa rekommendationer har genomförts. När det till exempel gäller besöksförbudslagstiftningen har , Brå, fått regeringens uppdrag att utvärdera tillämpningen. Enligt en av uppdragets tre delar ska Brå ta fram underlag för bedömning av möjliga och lämpliga åtgärder för att minska antalet överträdelser av förbudet och därmed skapa ett effektivt skydd för de utsatta. och riksåklagaren har på regeringens uppdrag tagit fram riktlinjer och rutiner för polisens arbete med ärenden om besöksförbud. Regeringen har också givit en särskild utredare i uppdrag att bland annat föreslå strategier och åtgärder som kan öka benägenheten att anmäla sexuella övergrepp och ge förslag om vad som kan göras för att minska påfrestningarna för målsäganden i förhållande till rättsprocessen med bibehållna krav på rättssäkerhet. , riksåklagaren och har även i samverkan med genomfört utbildningar av personalen. Utbildningarna har fokuserat på bemötande- och informationsfrågor. har , riksåklagaren och tagit fram handlingsplaner för brottsofferarbete och metoder för att kvalitetssäkra arbetet på brottsofferområdet. Regeringen har också givit i uppdrag att ta fram en kunskapssammanställning om verkningsfulla metoder och arbetssätt i arbete med våldsutsatta kvinnor. Kvinnojourerna besitter värdefull erfarenhet och kompetens när det gäller mäns våld mot kvinnor. De har arbetat för att synliggöra detta våld. Kvinnojourernas arbete vilar på en ideell grund, och så bör det fortsättningsvis också vara. fick de båda riksorganisationerna tillsammans i statligt stöd för sitt arbete. Det huvudsakliga samhällsansvaret för mäns våld mot kvinnor vilar dock på kommunerna. togs direktiven till en utredning som syftar till att göra en översyn av stöd till våldsutsatta kvinnor. Utredaren ska kartlägga och analysera vad kommunernas ansvar för våldsutsatta kvinnor enligt socialtjänstlagen innefattar. Förslag ska sedan lämnas om hur stödet till våldsutsatta kvinnor och deras barn kan stärkas och förbättras. 117 (-): Jag ber att få tacka för detta svar, som jag hade förväntat mig att få från statsministern. Skälet till att jag ställde frågorna till statsministern var att statsministern hade uttalat sig i sammanhanget när det var en mycket intensiv debatt om de här frågorna. Jag förstår fortfarande inte varför inte statsministern kan svara; det måste jag säga. Också det kan jag kanske få ett svar på. De frågor som jag har ställt och som jag inte har fått svar på från statsministern har jag inte heller fått svar på från jämställdhetsministern, tycker jag. Utifrån den situation som vi väl bägge två vet är, nämligen att mäns våld mot kvinnor är ett otroligt stort problem det är inte ett kvinnoproblem utan ett samhällsproblem tror jag att vi är överens. Och att vi måste göra något för att få ett stopp på det här och att staten har ett stort ansvar för detta är vi tydligen också överens om. De här frågorna aktualiserades ju . Regeringen fattade en rad beslut som ledde fram till en rad förslag som det fattades beslut om här i i form av en kvinnofridsproposition som just skulle leda fram till att något hände på området. När detta sedan utvärderas efter fem visar det sig i den utvärderingen, som kom , att det som gjorts betecknades som ett slag i luften. Det som hade gjorts var alltså inte det som hade behövt göras, utan det står stilla det står och stampar. Kunskapen är dålig. Myndigheterna har inte förstått uppdraget och så vidare. Jag utgår från att jämställdhetsministern har läst denna lunta. Där kommer man också med en rad förslag om vad som behöver göras på en mängd olika nivåer i samhället. Det gäller då myndighetsinsatser, myndighetsansvar, samarbete mellan myndigheterna, vad kommunerna ska göra och så vidare en mängd konkreta förslag som inte är tagna ur luften utan som är baserade på en gedigen kunskap som har vuxit fram och som har tagits fram både genom praktik och genom olika vetenskapliga undersökningar som har gjorts. Det finns alltså en väldig massa kunskap. Såvitt jag förstår utifrån de här svaren är det sammanfattande svaret ungefär: Vi ska utreda frågan det är väl det som kan utläsas här och har tillsatt några till utredningar. Jag måste säga att jag tycker att detta rimmar väldigt illa med den intensitet som fanns i den här debatten så sent som då många var ute och talade om att detta var väldigt viktigt. Statsministern svarade så här på en fråga: Det finns all anledning för samhället att ta ett samlat ansvar för finansieringen av dessa viktiga verksamheter och göra det på ett sådant sätt att vi får täckning i hela landet och kvaliteten bibehålls. Det är oerhört viktigt. Hälsominister tyckte att detta borde vara en fråga där det sätts en grund för vad man som medborgare i ska kunna kräva, nämligen att få stöd och hjälp om man blir utsatt för våld och hot oavsett var man bor. I det avseendet är jag statssocialist. Det svar jag nu får från jämställdhetsministern är: Vi utreder frågorna, och detta är kommunernas ansvar. Det här går inte ihop. Det för mig återigen till frågan: Hur har ni det egentligen med det här arbetet i regeringen? Ni verkar inte tala med varandra, och ni verkar inte ha samma uppfattning ifall ni möjligen gjorde det. Och vilken är egentligen jämställdhetsministerns roll? Är det att följa frågan? 118 Statsrådet (): Jag ska kanske inleda med att berätta lite om den jämställdhetsintegrering som vi har i regeringen och som vi har arbetat fram tillsammans med bland andra , om kommer ihåg henne. Det är ett unikt samarbete där regeringen tar ett brett och samlat grepp om jämställdhetsarbetet i . Delvis trampar vi på nya stigar. Det här är ett unikt arbete om man också tittar ut över världen. Alla departement har utsett jämställdhetssamordnare som koordinerar och driver arbetet med jämställdhetsintegrering i respektive departement. Över hundra tjänstemän är i olika grad involverade i arbetet. Särskilt fokus riktas mot jämställdhetsintegrering av budgetarbetet. Departementen ska genomföra jämställdhetsanalyser inom respektive politikerområde. När jämställdhetsanalyserna är färdiga ska jämställdhetspolitiska mål och indikatorer identifieras för politikerområdena. genomförs omfattande utbildningsprogram inom . En utredning har också tillsatts för att titta på samma jämställdhetsintegrering i statliga verksamheter. Jag har tidigare debatterat det här med . vill ha en att tala med. Men jag tror inte på en jämställdhetspolitik där en person sitter ensam i ett rum eller i ett torn och bestämmer om all jämställdhet inom varje sakpolitiskt område. Det vore att ha ett diktatoriskt system. Då skulle jag vara minister i varenda sakfråga. Jag tycker att det är bra att talar med en, med två, med fem om de här frågorna. De här frågorna, till exempel sjukskrivningar som vi ska tala om i nästa interpellation, berör väldigt många sakområden. De berör arbetsmarknad, och de berör socialförsäkring. Att tala med en som skulle vara ansvarig för alla politikområden skulle vara att bara ha en enda politiker. Jämställdhetsfrågorna griper in i nästan varenda fråga, och det borde veta. Skulle hon tala med bara en enda person, ja, då är det en diktator, och det vet jag att inte gillar. Det görs ingenting, säger . Får jag frågan en gång till ska jag ta och berätta om allt som görs, allt som har gjorts och allt som kommer att göras. Vi har en skärpt lagstiftning när det gäller kvinnofriden. Att säga att kvinnofridspropositionen är ett slag i luften är ett hån mot det arbete som gjorts i denna kammare. Det finns en sexköpslag som är världsunik, och det fanns väldigt många andra förslag som också fungerar väldigt bra, något som man säger i den utredning som refererar till. Däremot var vi angelägna om att följa upp arbetet ute på myndigheterna. Det var bra att vi gjorde det. Där kom det en hel del kritik, och så fungerar ett politiskt arbete. Politiskt arbete fungerar också på det sättet att man låter en utrednings förslag gå ut på remiss, man lyssnar på remissinstanserna, låter dem tala fritt, och därefter fortsätter arbetet. Så fungerar det demokratiska arbetet. Så vill jag ha det också. Jämställdhetsintegreringen är en svår sak att jobba med, men jag står för den. Det arbetet måste göras, och det måste göras på det här sättet. Detsamma gäller till exempel integrationspolitiken. Innan den kommer ut på varje departement blir det ingenting av det. Men med varje minister ska du kunna tala om jämställdhetsfrågor. Det sker ett stort arbete i . Det är unikt, och jag är stolt över det. 119 (-): Jag vet vad som pågår i regeringen. Jag vet att det pågår ett integrationsarbete, att alla ska hålla på med det här. Visst är det bra om alla gör det. Men vem är det som ska ha ansvar för att driva politikutvecklingen framåt? Vem är det som ska se till att den nya kunskap som ständigt kommer också kommer in i den politiska diskussionen och inte bara kommer in där och stannar där i interna seminarier utan också kommer ut i praktisk handling? Det är det som är frågan. Då trodde väl jag att en jämställdhetsminister skulle ha funktionen att se till att det också händer någonting och att driva på i arbetet med dem som är ministrar för andra fackområden. Det är det som jag saknar i svaren. Det är på något sätt som att jämställdhetsministern står bredvid och tittar på och kanske säger till att de ska sköta sig och inte glömma det här. Detta är ju ett område som kräver sin egen kunskap, sin egen analys och sin egen utvecklade politik i handling. Kvinnofridspropositionen är ett slag i luften. Ja, så stod det i tidningarna, om jämställdhetsministern kommer ihåg, när rapporten lades fram. Regeringen står handfallen inför våldet mot kvinnorna. Ministrarna har bara gamla förslag att komma med, fastslår regeringens egen utredning. 90-talets kvinnofridsreform är den största satsningen som har gjorts mot mansvåldet, men reformen har blivit ett slag i luften. Det är vad utredarna själva har skrivit. Det är inte jag som hittar på det här. I kunde man läsa att nu krävs det krafttag, Orback. Det är dem som jag efterlyser krafttagen mot detta. Det kom många förslag i utredningen som heter Slag i luften. En nationell expertgrupp vill man ha. Man vill ha specialenheter på varje berörd myndighet. Man vill ha kommunala enheter som ska driva det praktiska arbetet med mäns våld mot kvinnor. Man vill ha ökade resurser till kvinnojourerna, som är de som drar det tyngsta lasset. Det här säger jämställdhetsministern ingenting om. Om det ska bli ökade resurser till kvinnojourerna, om de inte ska behöva arbeta enbart ideellt, om de inte ska bli behandlade som en frimärksklubb eller en schackklubb av de instanser i kommunerna som delar ut bidrag måste vi göra någonting åt det . Det måste i så fall visa sig i budgeten, som håller på att förhandlas. Tänker jämställdhetsministern se till att det kommer resurser till det här? Det gäller naturligtvis också kommunernas möjligheter att gripa sig an detta. Det gäller en lagstiftning i kommunerna, något som rapporten tog fram och sade att lagen absolut måste skärpas. Det ska inte stå i socialtjänstlagen att kvinnor bör få hjälp, utan det ska stå att de ska få hjälp. Tycker jämställdhetsministern att det är ett bra förslag? Ha någon mening om någonting konkret och driv på i arbetet med de andra ministrarna! Visst är det bra att prata med flera, och jag står här och pratar med väldigt många ministrar. Det som är mycket bekymmersamt är att ni alla hänvisar till varandra.