prot · GS0965 · 2005-01-27 00:00:00 — Vad gäller skogsförödelsen är det mycket bra att avverkningslikviderna i sin helhet kan sättas in på skogsskadekonton med lång löptid. Detta är en självklarhet. Det är också rimligt att överväga om drabbade skogsägare skulle kunna erhålla ett extra skogsavdrag så att pengar som tas ut från skogskontot vartefter kunde användas till exempel till att amortera skulder. Det görs, och har gjorts, extraordinära insatser från dem som drabbats. Låt också oss i regering och riksdag visa den extraordinära besluts- och handlingskraften! 97 (): Trots att jag inte tillhör utskottet tycker jag att det har varit väldigt stimulerande att sitta med här . Det har varit en bred debatt, och det har varit många goda uppslag. Naturligtvis har det blivit en del upprepningar, men såvitt jag kan se verkar det finnas en viss ödmjukhet och en vilja när det gäller att tillsammans jobba på att lösa de här problemen. Jag vill säga att jag tycker mig ha sett det också hos regeringen. Trots detta skulle jag vilja tillföra en helt annan aspekt på frågan. Väldigt mycket har det handlat om pengar. Men jag vill sätta upp ett litet finger i luften och varna för att det kan hända att vi förstör stora värden som har en mer kulturell basis. I just det här området i fick jag en gång i riksantikvariens regi lära mig att inventera fornlämningar. Jag lärde mig att det fanns en stor mängd fornlämningar som har legat där i många och som är av stort kulturellt värde för oss. De ligger nu under de här trädbrötarna. Människor som kommer från olika delar av med sina skogsekipage för att hjälpa till känner inte till dem. Om man kör med tunga transporter och stora maskiner över dessa fornlämningar finns det stor risk för att de förstörs för evigt. Det kanske anses som en bagatell jämfört med alla de som ligger där i skogen. För mig har det här ett annat värde, och jag tycker att det är viktigt att man för in även den aspekten. Det är viktigt att vi ser till att länsantikvarieämbetena i de olika småländska och halländska städerna får möjlighet att vidta de åtgärder som vid normala fall vidtas när man begär att få göra skogsavverkning. Då får man nämligen ansöka om tillstånd, och så får man anvisningar som säger att här och där kan du inte köra, här måste du visa extra aktsamhet. Jag tror att det är viktigt att vi ger möjligheter för dem att hinna ut i skogen, sätta upp skyltar och märka upp för att dessa tusenåriga kulturvärden inte ska förstöras. Det är kanske en lite udda aspekt, men jag tycker att den är väl värd att beaktas så att vi inte i ren desperation för att spara kronor för ett tiotal eller tjugotal år framåt förstör värden som har av kulturvärde i sig. Överläggningen var härmed avslutad. Motionerna hänvisades till miljö- och jordbruksutskottet. 7 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelser: Interpellation 2004/05:298 Till Interpellation 2004/05:298 av () om katastrofberedskap Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är att interpellationsdebatten förväntades sammanfalla med den planerade presidentinstallationen i . Till Interpellation 2004/05:305 av om studieresultat i friskolorna Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tidigare inbokade engagemang. Utbildnings- och 2004/05:309 Till Interpellation 2004/05:309 av () om kidnappade barn Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är att interpellationsdebatten förväntades sammanfalla med den planerade presidentinstallationen i . Till Interpellation 2004/05:310 av om breddad kompetens i vattendelegationerna Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är utlandsresa. Interpellation 2004/05:320 Till Interpellation 2004/05:320 av () om stöd till psykiatrin efter naturkatastrofen Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inbokade engagemang. Interpellation 2004/05:323 Till Interpellation 2004/05:323 av () om återkallelse av permanent uppehållstillstånd Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är resa. Interpellation 2004/05:324 Till Interpellation 2004/05:324 av om handikappade barn vid de europeiska skolorna Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tidigare inbokade engagemang. 8 § Svar på interpellation 2004/05:280 om EU:s forskningspolitik och den fria forskningen 98 Utbildnings- och kulturminister (): har frågat mig vilka åtgärder som jag ämnar vidta för att värna den fria forskningen i arbetet med att ta fram ett nytt ramprogram för forskning inom EU. är en stark forskningsnation som avsätter stora resurser, både offentliga och privata, till forskning. För ett litet land som är en bred kontaktyta mot andra länder av stor betydelse. Svensk forskning har genom tiderna haft, och har, omfattande internationella kontakter. Det är viktigt att aktivt deltar i det internationella forskningssamarbetet. Vårt medlemskap i gör det möjligt för svenska forskare att delta i breda internationella projekt inom områden som de själva anser viktiga och intressanta. får genom deltagande i EU-finansierade projekt del av värdefull kunskap och kan knyta betydelsefulla kontakter. Kommissionen utarbetar nu ett förslag till EU:s sjunde ramprogram för forskning och teknisk utveckling, och detta kommer att diskuteras brett i forskarsamhället. har redan påbörjat en diskussion om innehållet i ramprogrammet med berörda myndigheter och lärosäten. Bland medlemsländerna växer insikten att EU inte enbart bör stödja tillämpad och näringslivsnära forskning, utan också forskarstyrd grundforskning i ökad utsträckning bör stödjas. För att nå det europeiska forskningsområdets mål att göra EU:s kunskapsbaserade ekonomi till världens mest konkurrenskraftiga är det nödvändigt att stärka kunskapsbasen inom forskning och utveckling. För att nå detta mål måste också forskarsamhället självt vara en del av drivkraften för att stärka högkvalitativ forskning. Ett europeiskt forskningsråd kan stärka europeisk grundforskning och skapa starka forskningsmiljöer i . Förutom att arbeta aktivt för att svenska styrkeområden ska återfinnas i ramprogrammet driver frågan om inrättandet av ett europeiskt forskningsråd. Detta har drivit sedan det svenska ordförandeskapet . Kommissionen har i ett första orienteringspapper om kommande ramprogram tagit fasta på dessa idéer, och tillsammans har vi ambitionen att ett europeiskt forskningsråd ska finnas med i nästa ramprogram som börjar 2007. Inrättandet av ett europeiskt forskningsråd har starkt stöd bland svenska forskare. Med tanke på ställning som ledande forskningsnation är jag övertygad om att svenska forskare kommer att hävda sig väl i den europeiska konkurrensen om forskningsmedel. Det internationella samarbetet, inte minst inom EU, är viktigt för svensk forskning. Men ramprogrammen ska ses som ett komplement till den nationella forskningen. Den nationella forskningspolitiken läggs fast genom riksdagsbeslut efter propositioner om forskningspolitik från regeringen. Den kommande forskningspropositionen kommer att innehålla ett väsentligt resurstillskott på inte . som vi påverkar utformningen av det sameuropeiska forskningssamarbetet skapar vi bra förutsättningar för den grundläggande långsiktiga forskningen genom nationella satsningar och kan upprätthålla goda position inom forskningsvärlden. 99 (): Jag ber att få tacka utbildnings- och forskningsministern för svaret. Europeiska unionen har som mål att inom en inte alltför avlägsen framtid bli världens mest dynamiska och konkurrenskraftiga ekonomi. Det kräver bland annat en forskning av yppersta klass. Universitet och forskare måste, menar jag, ha möjligheten att formulera vilka forskningsfrågor som ska ställas och vilka forskningsprojekt som ska bedrivas. Fri forskning, det visar all historisk erfarenhet, är framgångsrik forskning. Det är mot den bakgrunden som jag tycker att det finns flera oroande tecken i den forskningspolitik som bedrivs inom Europeiska unionen. Det första är den alltmer ökande ekonomiska omfattningen av Europeiska unionens forskningspolitik i sig. Det är självklart att som geografisk enhet måste satsa mer pengar på forskning. Men det är inte liktydigt med att Europeiska unionens forskningsbudget måste öka. Problemet är nämligen att om Europeiska unionens forskningsbudget ökar väldigt kraftigt får det också en väldigt tydlig styrande inverkan på de olika forskningsprioriteringar som görs i de olika medlemsländerna. Redan det gällande så kallade sjätte ramprogrammet för Europeiska unionens forskningsbudget omfattar flera . I det förslag som kommissionen lade fram föreslås en fördubbling jämfört med dagens anslag. Det innebär att Europeiska unionen i praktiken blir en av de absolut viktigaste forskningsfinansiärerna i . Det innebär också att nationella forskningspengar i realiteten kommer att knytas upp i forskningsprojekt som är ett direkt utflöde av de forskningsprioriteringar som görs inom ramen för Europeiska unionen. Jag tycker att tar något lättvindigt på detta faktum när han i sitt interpellationssvar säger att Europeiska unionens forskningspengar ska ses som ett komplement till de nationella forskningspengarna. Om man tittar på den forskningsbudget som Europeiska unionen har och fördelar den på de 15 medlemsländer som fanns tidigare skulle det leda till att man i stort sett hade lika mycket pengar som det svenska har att fördela. Det är klart att det är svårt att se det som ett komplement. Den europeiska unionens forskningspolitik har ett väldigt starkt inflytande över vilka forskningsprioriteringar som görs. Problemet med detta är att ett decentraliserat beslutsfattande ersätts av en större likriktning och större politisk toppstyrning. Samverkan mellan olika forskare som finns i olika stater är otroligt bra. Nätverk är jätteviktigt. Men det är en samverkan som måste få växa fram underifrån, inte genom att politiker sitter i och talar om vilka forskningsprojekt som ska bedrivas. Det är den ena delen. Den andra delen som är oroväckande är själva inriktningen på EU:s forskningspolitik. Det handlar om att forskarna har ett alldeles för litet inflytande. De viktiga besluten fattas av politiker och byråkrater. Det är alldeles för stor byråkrati. Många institutioner som får ta emot EU-forskningspengar får anställa särskilda assistenter bara för att kunna fylla i ansökningarna. Den utveckling som sker när det gäller både inriktningen på forskningspolitiken och den ekonomiska omfattningen står i strid med erfarenheterna av hur en framgångsrik forskningspolitik bedrivs. Där är det decentralisering och underifrånperspektiv som gäller. Jag skulle vilja ha svar på frågan: Vad tänker ministern göra åt detta? Vad har ministern i bakfickan? I interpellationssvaret antyds det väldigt lite om det. 100 Utbildnings- och kulturminister (): Här har vi faktiskt helt olika åsikt. Jag brukar försöka anstränga mig för att peka på det som förenar, och jag kan i och för sig hitta några sådana element. Men på det grundläggande har vi faktiskt helt olika syn. Jag tycker att det är bra att EU ägnar sig mindre åt den gamla tidens frågor och att EU:s budget i högre grad används för framtidsinriktade verksamheter för att bygga ett modernare, konkurrenskraftigare och bättre . Därför är jag för att man överför pengar från till exempel jordbruket till forskningen. Något alternativ av det slag som leker med, att vi själva hade EU-medlemsavgiften att fördela till vår egen forskning, existerar ju inte sedan vi gick med i EU. Alternativet är att pengarna spenderas på något annat område i EU, och jag kan knappt se något annat område där pengarna gör mer nytta än när det gäller forskningen. är orolig för att detta ska dominera den svenska forskningsverksamheten, därför att EU:s forskningsbudget är för stor. , säger han, är den nästan lika stor som budget. Verkligheten är ju att svenska forskare är rätt framgångsrika i att söka pengar från EU, trots denna förskräckliga byråkrati som omgärdar forskningsverksamheten. Vi lyckas finansiera av forskningen i via EU:s forskningsbudget. Det är 1 miljard av 25 miljarder i skattefinansierad forskning i , alltså en tjugofemtedel. Jag hyser ingen oro över att denna tjugofemtedel ska vara det som styr hela den svenska forskningen och gör att alla svenska forskare tvingas att buga och bocka inför konstiga prioriteringar som man egentligen inte gillar och som görs i . Min handlingslinje är i stället att vi ska vara duktiga på att konkurrera oss till mer pengar för att finansiera mer svensk forskning. Vi ska vara väldigt pådrivande och duktiga i arbetet för att styra och påverka utformningen av EU:s forskningsbudget, dels så att den blir större man skulle till och med kunna säga så stor som möjligt dels så att den blir avbyråkratiserad, dels så att den blir mer forskarstyrd. Min företrädare har med oerhörd kraft och framgång drivit frågan om att inrätta ett europeiskt forskningsråd. verkar det som att 24 av 25 länder plus kommissionen har den åsikten, så jag är optimistisk om att det ska gå igenom. Jag är också optimistisk om att och ska gilla den delen. Då har vi tagit ett viktigt steg på vägen för att få mindre byråkratstyrning, mindre nationella kvoter, mindre administrativa system av olika slag och mer vetenskaplig kvalitet som fördelar forskningsmedlen. Jag är optimistisk och tror att det kommer att leda till ännu mer forskningsfinansiering till och ännu mer forskningsverksamhet i . För mig är det fullkomligt obegripligt att tycker att det vore en dålig utveckling att vi till exempel kunde fördubbla den mängd forskning som vi har i som finansieras av EU-medel. Då skulle vi få ett tillskott av forskare som kunde få försörjning och av projekt som man klarar av att genomföra. Att kan tycka att det är en dålig utveckling eftersom den, enligt honom, innebär att EU-medel kommer att dominera den svenska forskningsverksamheten kan jag inte få in i min trånga skalle. 101 (): Jag levde i förvissningen om att jag, och den övriga regeringen ansträngde sig för att se till att den svenska medlemsavgiften till den europeiska unionen blev så liten som möjligt och att EU blir så effektivt som möjligt när det gäller att hantera våra skattemedel. Om det blir en begränsning av jordbrukspolitiken vill jag att dessa pengar ska återföras till och inte hamna i andra hål i EU-maskineriet. Jag tycker att man ska ha effektivitet. Vi ska ha ett starkt EU, men vi ska ha ett EU som ägnar sig åt rätt saker. Jag tycker att mycket lätt glider förbi den intressanta fråga som tas upp i interpellationen, nämligen makten över forskningen. Vem ska ha makten över forskningen? Hur skapar vi bra förutsättningar för fri forskning som vi erfarenhetsmässigt vet inte bara har ett egenvärde utan också stimulerar bildning och kunskap generellt sett i samhället? Vi vet också att fri forskning är mest effektivt när det gäller att leverera resultat. Utbildnings- och forskningsministern smiter förbi den här frågan på ett väldigt enkelt sätt. Jag menar att det är en väldigt oroande utveckling att alltfler av de beslut som fattas om vilka forskningsprioriteringar som ska göras hamnar på en högre nivå. De forskningsbeslut som fattas på lägre nivå blir mindre viktiga och mindre intressanta. I praktiken centraliseras en stor del av det vetenskapliga beslutsfattandet, och därmed sätts den vetenskapliga konkurrensen ur spel. Det är när det är många olika beslutsfattare inom forskningspolitiken som vi kan göra olika forskningsprioriteringar. Då kan olika forskningsprojekt mötas i vetenskaplig konkurrens. Om den europeiska unionens forskningspolitik växer väldigt kraftigt i ekonomisk omfattning leder det till att den får en styrande inverkan på de forskningsprioriteringar som görs. Decentralisering ersätts av centralisering. Forskningsministern måste lära sig att hantera detta och också se på maktfrågorna i forskningen. Det handlar inte om att svenska forskare inte skulle vara duktiga på att söka EU-medel där de finns. Den intressanta frågan som jag tycker att ministern borde sätta sig in i mer är: Vem ska ha makten över forskningen? Hur får vi bäst resultat av maktfördelningen? Och vilka principiella åsikter bör vi ha om hur maktfördelningen bör se ut inom forskningen? Sedan gläder jag mig åt att och den socialdemokratiska regeringen driver frågan om forskarråd på europeisk nivå. Även om jag får min vilja igenom så att den europeiska unionens forskningspolitik blir betydligt mindre till sin ekonomiska omfattning är det bra att forskarna själva i så stor utsträckning som möjligt fattar beslut om de medel som ändå finns på den europeiska nivån. Det är en fråga som har drivit, och jag gläder mig alltså åt att den socialdemokratiska regeringen nu har tagit till sig den och driver den med full kraft. Jag önskar förstås regeringen all lycka och framgång i arbetet med att driva detta. Men det faktum att vi nu lyckats på denna punkt är förhoppningsvis inte ett skäl till att vi inte ska sätta stort fokus på, och vara mycket uppmärksamma på, en utveckling som jag menar går i helt fel riktning. Titta återigen på den amerikanska utvecklingen vi säger ju ofta att är ett föregångsland för hur man ska jobba inom forskningspolitiken. Där skulle jag vilja säga att tendensen är den motsatta; där är det decentralisering, inte centralisering, som gäller. Där är det frivilliga samverkansprojekt mellan forskare över delstatsgränser som gäller, inte att den federala regeringen i talar om att de ska samarbeta. Här ges vi ett antal påsar pengar och folk tvingas att samarbeta. Där är det frivillig samverkan som gäller. Där sätts vetenskaplig konkurrens i högsätet, inte politisk toppstyrning. 102 Utbildnings- och kulturminister (): raljerar över att hans debattmotståndare alltid är okunniga, icke pålästa och att de saknar doktorsgrad, som jag förmodar är den bakomliggande tanken med detta. Vi måste tänka igenom de viktiga maktfrågorna jag skulle vilja ställa en motfråga: Har ni gjort det i ? Varje gång jag debatterar den här frågan i möter jag en ny folkpartist med en ny folkpartiåsikt. är det mycket precisa saker som folkpartisten i fråga vill att jag som statsråd ska bestämma att forskarna ska åstadkomma. är det folkpartister som står här och säger att jag som statsråd ska hålla fingrarna borta och inte lägga mig i någonting. I båda fallen uppges det vara politik. Jag tycker att ni ska koncentrera er på att fundera ut vad tycker, bestämma en linje och driva den så att vi andra vet vem vi pratar med när vi pratar med folkpartister. Det är ett bekymmer i forskningspolitiken att intar alla positioner som existerar. Det tycker jag att ni i er riksdagsgrupp eller utskottsgrupp ska göra upp. Ni är ju inte fler än att det borde kunna gå. Det är bara en liten vädjan. Jag tycker att det är bra om det finns olika forskningsfinansiärer och att också forskningsfinansiärerna konkurrerar, så att forskare som har olika idéer dels ska kunna tvingas att visa upp sina idéer, metoder och projekt för någon utomstående som kan göra en granskning utifrån kvalitetskriterier, dels väga dem mot andra projekt utifrån vetenskapliga kvalitetskriterier. Men det ska finnas så pass många olika finansiärer att det finns alternativ. För mig är ett starkt vetenskapsråd i EU ett sådant. Jag kommer att verka för att det ska bli vanligare för svenska forskare att söka pengar hos till exempel de amerikanska forskningsfinansiärerna som är väldigt många och där svensk forskning har oerhört hög status. Vid ett besök i träffade jag flera av dem, och de sade samfällt att de var oerhört angelägna om att få flera ansökningar från . De ville ha mer samarbete med , därför att de var intresserade av resultat i forskningen för att lösa angelägna samhällsproblem, säkerhetsproblem, hälsoproblem och tekniska problem. Det öppnar möjligheter att förena både en ökad mängd forskning och en kontinuerlig kvalitetspress. Som sagt, den stora gåtan för mig är hur kan vara emot att vi driver att EU ska öka sin forskning. Det är ju ett välbekant faktum att tycker att EU-avgiften ska stanna där den är, att den inte ska höjas, men att den i högre grad ska användas till ändamål som gynnar medborgares framtid och att den ska gynna moderniseringen och den stärkta konkurrenskraften i . Jag ser ingen bättre omfördelning av EU:s pengar än den som sker från jordbruket och andra liknande gammaldags regleringsområden till det framtidsinriktade forskningsområdet. Det är för mig en gåta hur doktor kan motsätta sig detta och tycka att det är att gå för långt och att det vore bättre om man lämnade tillbaka pengarna någon annanstans, när han vet att det inte är ett alternativ. Alternativet skulle vara att pengarna användes för något annat och sämre ändamål i EU. Vi skiljer oss inte bara åt när det gäller att vi är emot att EU-pengarna används till det, utan vi skiljer oss också åt i synen att pengarna i sig är negativa därför att de har ett dominerande inflytande över svensk forskning. Jag vill inte ha EU-dominans över särskilt många områden i svensk politik, inte heller på forskningen, men mer än en tjugofemtedel vill jag ha. 103 (): Jag tror inte att jag var raljant mot forskningsministern i något av mina tidigare inlägg. Däremot är interpellationsinstitutet, som forskningsministern vet, ett sätt att ställa regeringens ministrar till svars. Den konstitutionella rätten att göra det tänker jag utnyttja. Jag diskuterar också gärna forskningspolitik på både längden och tvären. Dock är det så att interpellationsinstitutet huvudsakligen handlar om att riksdagsledamöter ställer regeringen till ansvar. Jag tycker att det är egendomligt att inte fokuserar mer på de maktfrågor som är så viktiga och som jag tar upp i min interpellation. Det är egendomligt att inte kan se de här problemen, som uppenbarligen finns och som alltfler forskare också upplever, med att EU-forskningen får ett allt större ekonomiskt utrymme och att det naturligtvis också påverkar de nationella forskningsprioriteringar som görs. Jag kan ta ett konkret exempel. Om det ekonomiska omfånget av EU:s forskningspolitik ökar väldigt kraftigt och det blir alltmer pengar som kommer därifrån, ser självfallet nationella forskningsinstitutioner i , enskilda forskare och olika projektledare att här kan de få pengar. De anpassar då de prioriteringar som de redan har gjort på olika institutioner eller institut som de finns på för att få in pengarna till just de projekten. Det är klart att det får en styrande effekt på de forskningsprioriteringar som görs i praktiken i . Jag tycker att det är egendomligt att forskningsministern inte kan reflektera lite mer över detta och känna en större oro över att det är så, inte minst då i många andra sammanhang ofta är så kritisk mot Europeiska unionen och Europeiska unionens utveckling. Jag skulle vilja ge ett tips till : Var lite mindre kritisk på exempelvis det ekonomiska monetära området, och var lite mer kritisk på det här området. 104 Utbildnings- och kulturminister (): När det gäller ordningsfrågan om vad det är för debatt som vi debatterar avstår från att precisera hur läget är ställt i och att tala om vem jag pratar med när jag pratar med en folkpartist, om jag pratar med en enskild fridebattör i samhället eller om jag pratar med en företrädare för ett parti som ställer upp i valet till riksdag och erbjuder väljarna ett alternativ. Det är nu den fjärde interpellationsdebatt som jag har med en folkpartist om sådana här frågor och en fjärde ny linje som jag får höra på det här området. Den övning som vi håller på med nu kallas debatt. kallar det för fråga, som om det vore någon sorts frågestund där jag skulle ge ett svar och därför skulle slippa säga ett ord om sin egen politik. Det är en missuppfattning. Detta är en debatt. Den kallas för interpellationsdebatt. Den utlyses av att någon ledamot av , till exempel , ställer en fråga till mig. Sedan har vi debatt. Men flyr debatten när han springer härifrån och säger att den här debatten inte är till för att granska vad har för alternativ.