prot · GS09105 · 2005-04-14 00:00:00 — Däremot anser jag att det är möjligt att ett uttalat vinstutdelningssyfte inom hälso- och sjukvården riskerar att konkurrera med de medicinska och sociala mål som är sjukvårdens huvuduppgift. Jag anser inte att regeringens förslag till lagstiftning kommer att medföra att utbudet av hälso- och sjukvård minskar och därmed påverka möjligheterna att genomföra den nationella vårdgarantin. När ett landsting överlämnar driften av ett sjukhus innebär överlämnandet att en privat entreprenör utför tjänster åt på sjukhus. Personal som varit anställd av anställs av entreprenören. När avtalet löper ut återgår verksamheten och personalen till . Något bortfall av vårdkapacitet sker inte. Skillnaden mellan att låta en entreprenör driva ett sjukhus och att driver verksamheten är att i det förra fallet betalar någon annan för att utföra tjänster som man annars själv hade utfört. Det är frågan om ett offentligfinansierat sjukhus. Naturligtvis är det oerhört viktigt att personer inte är sjukskrivna av den anledningen att de inte får tillgång till den hälso- och sjukvård de är i behov av. Införandet av en nationell vårdgaranti kommer exempelvis att medföra att sjukskrivna snabbare får behandling. Problem med tillgängligheten till den offentligfinansierade hälso- och sjukvården löser vi inte genom att uppmuntra att arbetsgivare eller enskilda tecknar privata sjukvårdsförsäkringar. Huvuduppgiften för ett offentligfinansierat sjukhus, oavsett om det är eller en entreprenör som står för den dagliga driften, är att erbjuda landstingsinvånare en högkvalitativ hälso- och sjukvård. 143 (): Jag tackar för svaret. Det har dröjt lite, men det kom . Låt oss först stuva undan en del saker som vi inte behöver ta i debatten. Det finns ingen oenighet mellan oss i det här parlamentet, inte mellan några partier skulle jag vilja säga, om huvuduppgiften för offentligfinansierade sjukhus. Inte heller råder det någon oenighet om att vi ska ha en solidariskt finansierad vård som ges efter behov. Därom är vi fullständigt överens. Frågan är vad vi ska göra när vi vet att många behövande inte får den vård de har rätt till. Här står två skilda uppfattningar mot varandra. Den ena företräds av Socialdemokraterna, eller vänsterkartellen, som jag tycker värnar systemet framför patienternas behov. å sin sida ser gärna en ökad mångfald av vårdgivare som kan understödja förnyelsen, effektiviseringen och utvecklingen av hälso- och sjukvården just för patienternas skull. En stopplag har ännu inte anlänt till , däremot till Lagrådet. Den är att vänta till , och det kunde vara intressant att veta när den kommer. Remissinstanserna har överlag varit väldigt negativa. , , , ja, till och med LO sade nej. I sitt svar anger två huvudargument för att införa stopplagen. Det ena är risken för gräddfiler. Då skulle jag vilja fråga om de 260 000 medborgare i det här landet som har en privat sjukvårdsförsäkring. Är det den gräddfil som finns i Socialdemokraternas som ska krympas, eller räknas den inte som en gräddfil? Den har ju uppstått eftersom människor inte tror att de kan få vård . Eller menar , när hon talar om gräddfiler, att de uppdragsgivare som driver , och missköter sitt avtal så att de inte har koll på vad de ger av privat vård och vad de ger av offentligt driven vård? Är det inte så, , att det går att skriva avtal vid upphandling som innebär att gräddfiler inom den offentligfinansierade vården inte uppkommer? Är det en omöjlighet? Kan inte regeringen hitta instrument för att i efterhand kontrollera om sådana har uppstått? Jag ställer en rad frågor. I primärvården är det, säger , accepterat med privata vårdgivare. Finns inte risken för gräddfiler också där? För mig finns det mycket inkonsekvenser i det här resonemanget, och jag skulle gärna vilja få frågan belyst av . Jag har också funderingar när det gäller den landstingsdrivna vården i till exempel . Vi har Care, som finns inom regi men ger vård åt privata patienter. De har ökat sin verksamhet kraftigt och avser att öka den ytterligare med utländska patienter. Privata entreprenörer ska nu förbjudas blanda sin finansiering, och min fråga är: Får Care och andra offentligt drivna sjukhus fortsätta med sina gräddfiler, enligt terminologi, för utländska patienter? Ska vi alltså tillåta gräddfiler i vården för utländska medborgare i men förbjuda dem för svenskar i ? Är det det som är tanken? Jag hoppas att kan ge mig svar på frågorna om gräddfiler. 144 Statsrådet (): talar om inkonsekvenser, men det är själv som kommer med inkonsekvenser som jag inte riktigt förstår. Hon talar om en stopplag, men det handlar ju om en lag som säger att man får lägga ut sjukhus på entreprenad om man i avtalet uppfyller två kriterier. Det första är att man inte i den offentligt finansierade sjukhusvården släpper in patienter med privat finansiering. Det andra är att man använder skattemedlen till sjukvård och inte till någonting annat. Det är dessa två regler som gäller. Om man uppfyller dem i sina avtal är det fritt fram att använda sig av entreprenörer. Det är det vi säger i vårt lagförslag. beslutade i om ett nytt avtal med det största entreprenörsdrivna sjukhuset, , just med innebörden att de inte skulle ha några gräddfiler, alltså några som betalade enskilt eller via försäkring. De ska enbart hålla sig till den offentligfinansierade sjukvården. Det är inte så svårt. Det är lätt att göra den typen av avtal, och det gör man också. Det är vad vi kräver i det förslag till lagstiftning som kommer till i form av en proposition. Vi har varit till Lagrådet. Lagrådet hade inga avgörande invändningar utan föreslog några mindre justeringar. Det betyder att det inte dröjer länge innan propositionen landar på bord. Det är viktigt att säga att den som har en privat sjukvårdsförsäkring självklart har rätt att ha det. Vi har också en privat sjukvårdsmarknad som är privat finansierad. Det finns privata sjukhus som tillhandahåller privat vård för den som betalar privat eller via privata sjukvårdsförsäkringar. Den lagstiftning som snart kommer som en proposition till handlar inte om regleringar av den sektorn. Det handlar om regleringar av vad som ska gälla för de sjukhus som är offentligfinansierade sjukhus. Även om man lägger ut på entreprenad hör de till de offentligfinansierade sjukhusen. Då är det också rimligt att de följer regler som motsvarar dem som gäller för dem är landstingsdrivna offentligfinansierade sjukhus. beslutade , som vet, om en möjlighet för kommuner och landsting att i vissa speciella fall skapa bolag som har möjlighet att sälja vård till framför allt utom-EU-medborgare. Vi har inom EU en annan möjlighet att ta emot patienter från andra EU-länder. Det här är någonting som har använts framför allt, jag tror nästan enbart, för universitetssjukhusen. Det har ofta gällt den allra mesta högspecialiserade vården. Där tar man emot patienter bland annat för att kunna upprätthålla ett tillräckligt stort patientunderlag för att kunna ha en tillräcklig kompetens. Det är inte den enda möjligheten. Det finns också andra möjligheter att sälja till utländska medborgare i vissa fall. Det är en verksamhet som styrs på samma sätt som allting annat inom kommuner och landsting. Där gäller offentlighetsprincipen, och den demokratiska styrningen säkerställer insyn och möjligheter att förändra verksamheten. Det gör det när besluten fattas i de demokratiskt beslutande församlingarna. Det är annorlunda när det sker i ett privat bolag. 145 (): Om den nu fungerar så bra kan man undra varför över huvud taget lagstiftningen behöver införas. Jag tycker inte att gav något som helst tillfredsställande svar angående de avtal som finns. Man vill i lagen minska möjligheterna för de sjukhus som har en blandfinansiering. Det måste finnas ett misstroende någonstans här och att man tror att de inte sköter sitt uppdrag på ett tillfredställande sätt eftersom man över huvud taget vill skriva in det här. När det gäller Care är det inte precis enbart högspecialistvård de sysslar med. De erbjuder till exempel vård vid graviditet, förlossningar, grå starr, problem med höfter, knän och inkontinens, och kosmetisk tandvård. En del av det må vara högspecialistvård, men det gäller inte allting. Vi ska låta landstingen bedriva privat vård. Men privata entreprenörer ska inte kunna ge vård för privata patienter. För mig är det en oerhörd inkonsekvens. tar upp ett andra skäl för stopplagens införande. Vi kan leka med ord, men för mig är det begränsningar som byggs in. Det allmänna namnet är stopplag, och jag tycker att det är ganska relevant. Det skälet är att skattemedel inte ska kunna omvandlas till vinst. Det är en doktrin som uppenbarligen ska gälla för produktion av sjukvård men inte för till exempel produktion av läkemedel. Det är ganska mycket skattemedel som vi ger ut till vinst inom läkemedelsindustrin. Kan vi förvänta oss en ny stopplag också på läkemedelsområdet, eller hur ser på det? Jag fick inte så mycket av samhällsekonomisk analys i svaret, men jag gissar att har den i bakfickan. Har det skett vinstutdelning för till exempel på ett otillbörligt sätt som gör att lagen måste skärpas? Var någonstans sker det på ett otillbörligt sätt eftersom det ska stoppas? Det står också i svaret att vinstutdelning kan konkurrera med medicinska och sociala mål. För mig är det lite nonsens. Det är klart att privata vårdbolag vill göra bra ifrån sig. De vill få nöjda patienter och nöjd personal. Annars har de snart försuttit sina möjligheter att få ett förnyat avtal. De gör bara ofta det hela mer effektivt och till lägre kostnad. De har bra vård, nöjda patienter och nöjd personal. Det är detta som vi nu ska rensa bort möjligheten till. Ingen får vänta när mer vård produceras i . Men fler får vänta ju mer vård som produceras. Det är därför jag tycker att lagen är så olycklig. Signalsystemet ut till de privata företagen kommer att säga: Det här är inget framtidsland att satsa i. Vi vill strama åt den här delen av verksamheten som vi har. Vi ämnar inte ge möjlighet att utvecklas i som man kan göra i många andra länder. Jag beklagar det. Jag är övertygad om att den här lagen kommer att innebära mindre vård på totalen. Vi kommer inte att se effekterna . Men vi kommer att se dem , såvida vi inte byter regering , vilket jag naturligtvis är full av förhoppning om. 146 Statsrådet (): frågar varför lagstiftningen behöver införas. Det handlar om att vi vill säkra tilltron till och förtroendet för den gemensamt finansierade sjukhusvården, men frågan är berättigad. Man skulle kunna vända på det. Varför blir det ett sådant ramaskri hos den borgerliga oppositionen när vi inför två enkla regler som inte är särskilt svåra att uppfylla för de entreprenörer som finns och som driver sjukhus? Vi har tre entreprenörer som driver offentligfinansierade sjukhus och som gör det på ett mycket bra sätt. De har haft en mycket begränsad andel av privatfinansierade patienter. Såvitt jag vet har de ännu inte delat ut någon vinst till sina aktieägare. Jag förstår inte vad det är för ramaskri och hur detta skulle göra att fler personer skulle få vänta på vård, att vi skulle få minskad vårdkapacitet och förstöra möjligheterna för utvecklingskrafter inom svensk sjukvård. De effekter som vi kommer att få av lagstiftningen i förhållande till nuläget tror jag tvärtom är mycket marginella. För mig och för regeringen och de två partier som tillsammans med oss står bakom denna lagstiftning handlar det om att vi vill säkerställa också för framtiden. Vi vill inte, som vi har sett i några länder, få en utveckling där sjukvården blir en marknad. Jag tror att det är långt till dess. Jag hoppas att vi aldrig får uppleva det i . Men det är viktigt att säkerställa och tala om att sjukvården inte är och inte kan behandlas som vilken annan tjänst som helst, och den ska inte styras med marknadskrafter. Det är en fråga som är mycket aktuell just . Det gäller till exempel när vi diskuterar tjänstedirektivet inom EU. Det är många länder jag skulle säga i princip alla EU:s medlemsstater som hävdar detta med emfas. Sjukvården är inte en marknad och ska inte behandlas som en sådan. När det gäller riskerna med att låta vinstkravet vara styrande för sjukvården vet vi inte om det leder till sämre vård. Det har vi inte belägg för att säga. Men vi är inte ensamma i världen. Det är tvärtom mycket vanligt för den offentligfinansierade sjukvården att man har olika typer av begränsningar: Vilka aktörer får finnas, och vilka krav ska man ställa på de aktörerna? Det är på inget vis någon märklig politik. För den som till starta ett privat sjukhus eller investera i en helt ny verksamhet och inte vill att man ska styras av de lagar och regler som vi beslutar om här i , till exempel när det gäller gräddfiler och vinstutdelning, är det fritt fram. Vi har inget näringsförbud när det gäller att starta sjukhus. Vi har också privata sjukhus som agerar på en marknad. Det är fritt fram för fler att göra det. Men om man vill vara en del av den offentligfinansierade sjukhusvården är det också rimligt att skattebetalarna ställer krav på hur skattemedlen ska användas och vilka som ska komma i åtnjutande av dem. Som jag bedömer den verksamhet som bedrivs av de tre sjukhus som är utlagda på entreprenad är det här inget större problem, för det är i princip så man redan agerar. Jag uppfattar alltså inte att vi går in och ändrar en väl fungerande verksamhet utan i stället lägger fast principer som jag tror är viktiga för framtiden och för tilltron till den svenska sjukvården. 147 (): står här och försöker minimera sin nya lagstiftning genom att säga att det handlar om så ytterst små förändringar, att man sköter sig så bra och att man inte har delat ut någon vinst. Men vad är vi då rädda för? Varför behövs lagen över huvud taget? Jag kan tala om att de som jag har träffat och pratat med tycker att lagen kommer att införa begränsningar i deras möjligheter. Tala med vårdföretagen, ! Med tanke på hur remissvaren såg ut är det inte bara jag som är kritisk. är kritiskt ur konkurrenssynvinkel. , professionen, är kritiskt. mer profession är kritiskt. LO är som sagt var också kritiskt. Detta är ett sätt att försöka strypa och minimera vården och dess möjligheter att utvecklas, att effektiviseras och att erbjuda en mångfald av vårdgivare. Jag beklagar den utvecklingen. Den går i diametralt motsatt riktning mot hur länderna runtomkring oss ser på det här. välkomnas i av . Men man funderar på att dra tillbaka sina investeringar från . Det är ett signalsystem och en signal som sänds ut, och det kommer att få konsekvenser som kanske inte går att avläsa på kort sikt, men som kommer att vara förödande för svensk sjukvård på lång sikt. Därför ska stopplagen självfallet stoppas. Min talartid går snart ut, och jag gissar att och jag får återkomma till varandra i debatter på detta tema. Det finns bara en sak till som jag skulle vilja kommentera i svar. Hon säger att hälso- och sjukvården även fortsatt ska bäras upp av ett allmänt och samhälleligt intresse för att säkerställa den höga nivån på den svenska hälso- och sjukvården och så vidare. Jag skulle vilja säga så här: Jag är inte ute efter att bara säkerställa den. Jag vill höja nivån. Det är möjligtvis skillnaden mellan och mig och utgångspunkterna för våra olika resonemang. 148 Statsrådet (): När vi jämför svensk sjukvård internationellt visar det sig att vi ligger bland topplaceringarna när det gäller kvalitet, men att vi är en medelmåtta när det gäller kostnaderna. Det betyder att vi får en effektiv sjukvård och att vi får mycket för våra skattepengar. Det är jag stolt över, och detta bör vi fortsätta att bevara. När vi jämför oss med andra länder visar det sig att andra länder som också presterar mycket bra och som inte har skyhöga kostnader för sina sjukvårdssystem har sjukvårdssystem som på många sätt liknar vårt när det gäller styrning och finansiering. Därför är det viktigt att bevara vårt system, men vi har mycket att göra när det gäller att utveckla kvaliteten. Jag blir lite upprörd när säger att vi vill strypa vårdens utvecklingsmöjligheter. Det handlar inte om det. Men jag förstår att hellre vill diskutera sådana frågor och göra svepande anklagelser än att gå in i de konkreta förslagen. Vi föreslår tre saker: Vi ska inte sälja ut eller lägga ut våra universitetssjukhus på entreprenad. Vi ska inte ha gräddfil i den offentligt finansierade sjukhusvården. Vi ska använda skattemedlen till sjukhusvård och inte till någonting annat. Jag skulle välkomna om vi kunde debattera just de sakerna och inte göra svepande anklagelser om att vi stryper utvecklingskraften. Det saknar grund. , , var jag i . Där har man alltför liten kapacitet när det gäller den öppna vården, och man inför nu en lång rad nya treatment centers, som framför allt kommer att syssla med planerad dagkirurgi. Man har inbjudit om inte hälften så en ganska stor andel privata entreprenörer att vara med och bygga upp dessa center. Man får då långsiktiga entreprenadavtal. Detta är fullt möjligt att göra i , och om det vore så att vi behövde utökad kapacitet skulle vi också se det. Den lagstiftning vi presenterar medför inga begränsningar när det gäller att införa nya kliniker för planerad dagkirurgi. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2004/05:475 om låssystem för äldreboenden 149 Statsrådet (): har frågat mig om jag dels avser att låta undersöka närmare hur vanligt det är att det på äldreboenden förekommer låsanordningar som kan anses vara lagstridiga, dels om jag kommer att lägga fram något lagförslag för att tydliggöra gränsdragningen mellan olaga frihetsberövande och skyddsbehovet för exempelvis personer med åldersdemens. beslutade regeringen om direktiv till Utredningen om skyddsåtgärder inom vård och omsorg för personer med nedsatt beslutsförmåga (dir. 2005:11). Utredningen ska överväga om det finns behov av att införa bestämmelser om skydds- eller tvångsåtgärder inom vården och omsorgen av äldre personer som har nedsatt beslutsförmåga främst till följd av demenssjukdom. Många personer med demenssjukdom har nedsatt kognitiv förmåga och kan därför ha svårt att ta vara på sig själva. De situationer som många personer med demenssjukdom hamnar i innebär svåra etiska överväganden för personal, anhöriga och andra som på olika sätt försöker hjälpa den som har en demenssjukdom. Detsamma kan gälla för äldre personer med nedsatt beslutsförmåga på grund av andra sjukdomstillstånd, till exempel personer med stroke. Ofta vidtar man olika former av skyddsåtgärder som fastspänning eller inlåsning. Syftet kan vara dels att stärka den enskildes självständighet och möjlighet att delta i social samvaro, dels att skydda den enskilde från risken för fallskador eller från att gå vilse, dels att skydda andra personer som de medboende eller personalen. Frihetsinskränkande åtgärder inom vård och omsorg för personer med demenssjukdom förutsätter den enskildes samtycke. Saknas samtycke så saknas rättsliga möjligheter att vidta sådana åtgärder. Oavsett om den enskilde har beslutsförmåga eller inte kan inte någon annan i den enskildes ställe samtycka till frihetsinskränkande åtgärder. Ett rättsligt stöd för användning av frihetsinskränkande åtgärder kan endast ges genom att införa lagstiftning på området. , länsstyrelserna och forskningen har upprepade gånger påvisat att användningen av skyddsåtgärder inom vården av äldre med demenssjukdom är vidare än vad lagstiftningen medger. visar erfarenheterna att avsaknaden av praktiskt fungerande lagreglering av ställföreträdande beslutsfattande medför att beslutsfattandet om vård- och omsorgsinsatser i praktiken överlämnas till vårdpersonalen. Det blir oklart vad man kan och får göra och vem som har rätten att fatta beslut. Det är också oklart när skyddsåtgärder övergår till att utgöra icke tillåtna tvångsåtgärder. Det är inte fritt från komplikationer att använda eller avstå från att använda skyddsåtgärder som begränsar den enskilde vårdbehövandes frihet. Fastspänning kan förstärka rädsla, oro, apati eller ett aggressivt beteende. Utredningens huvuduppgift är att bedöma behovet och i förekommande fall utformningen av en särskild lagstiftning med bestämmelser om skydds- och tvångsåtgärder i vården av äldre personer med demenssjukdom. Utredningen ska analysera hur en sådan lagstiftning kan bidra till att användningen av tvångsåtgärder mot personer med demenssjukdomar minskas. I vissa situationer kan det finnas behov av att utifrån vårdhänsyn vidta begränsande tvångsliknande åtgärder. Utredningen ska analysera om det i regeringsformens hänsyn till bestämmelserna i finns utrymme för en tvångslagstiftning som omfattar personer med demenssjukdom eller annan sjukdom som satt ned beslutsförmågan. Utredningen ska föreslå hur man skulle kunna fastställa att en person har bristande beslutsförmåga och vem som ska avgöra det och utifrån vilka kriterier. Vid konflikter där krav på effektivitet, arbetsmiljö eller andra patienters intressen behöver tillgodoses kan risken vara betydande att den enskilde patientens intressen inte tillräckligt beaktas. Den patient som inte har beslutsförmåga bör ha ett skydd för sina anspråk på trygghet och en effektiv vård och behandling så att tvång inte ersätter god vård och omsorg. Utredningen ska redovisa sitt uppdrag . Efter remissbehandling av utredningens förslag kommer regeringen att ta ställning till om något lagförslag ska läggas fram. 150 (): Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret på min interpellation, som har sitt ursprung i min härliga hemkommun . Jag vet inte om vet om det, men jag vill påminna om det. Svaret vittnar om en stor förståelse om för problematiken. Det öppnar också för att vi kan komma till rätta med en lag som inte bara äventyrar vårdpersonalens säkerhet på jobbet utan också skapar en osäkerhet hos de äldre och deras anhöriga om vad man kan kräva och inte kräva. Vi har för få boendeformer och för få platser inom äldreomsorgen . Ensamheten, isoleringen och otryggheten är stor när man blir äldre och själv får olika funktionsnedsättningar eller när maken drabbas. Det är väldigt glädjande att det har hänt något och att det nu är på gång en utredning om skyddsåtgärder för äldre. Jag välkomnar utredningen. Jag har räknat ut att en ny lagstiftning tidigast borde kunna träda i kraft någon framåt . Fram till den dag då en eventuell ny lagstiftning träder i kraft svävar trots allt vårdpersonalen i ovisshet om hur den egentligen ska kunna följa lagen och ändå utföra ett bra jobb runtom på våra äldreboenden. uppger att , länsstyrelsernas tillsynsenheter och forskningen upprepade gånger har påvisat att användningen av skyddsåtgärder inom vården av äldre med demenssjukdom är vidare än vad lagstiftningen medger. Då undrar man: Vem är det som bär ansvaret för dessa oklarheter fram till den dag vi i sådana fall har rett ut oklarheterna? Ska vi behöva invänta en personlig tragedi för en enskild vårdgivare, det vill säga någon ur personalen, eller att någon äldre råkar illa ut innan vi får modifierade regler? Hur planerar vidare att informera vårdpersonalen om hur den bör agera under denna långa processtid? Ska vårdpersonalen släppa ut de svårt förvirrade äldre eller själv följa med och lämna andra utan tillsyn? Eller är det bättre att än så länge låta dörrarna vara låsta och omöjliga att öppna utan nyckel, kodkort och sifferkod? Vad gör man om något händer? Låt mig ta ett fiktivt exempel. som lider av Alzheimer och annars brukar vara så lugn och rar löper plötsligt amok med förskäraren på ett äldreboende. , som också är boende på detta hem, lyckas ta sig till dörren med sin rollator. Men hon hamnar mittemellan personalen som har kodkort och som löper amok. Vem bär då ansvaret för detta låssystem? Den som är i behov av hjälp får för att inte bli utan boendeplats acceptera stora förändringar och ingrepp i integriteten. Att acceptera ett helt låst boende kan vara enda alternativet när lösningen i hemmet inte fungerar längre.