prot · GS09129 · 2005-05-30 00:00:00 — Jag tycker inte att det bara är jag som bör akta mig för att lägga mig i den här saken, utan även bör göra det. Jag tycker att han ligger lite väl farligt till när det gäller att vara helt fri från misstanken att han faktiskt har lagt sig i den här avtalsrörelsen. Det här är en sak helt och hållet för avtalsparterna. När den här saken är klar kan man, om man är försiktig naturligtvis, föra ett principiellt resonemang i olika former, i olika utredningar och så vidare. Men att nu stå och klargöra ståndpunkter tycker jag faktiskt är att bryta mot den fina tradition vi har att inte lägga oss i frågor som hör till avtalsparterna. 25 (): Den inställning som justitieministern deklarerar blir naturligtvis den att man officiellt inte lägger sig i några förhandlingar eller några diskussioner, men i praktiken drivs de här förhandlingarna av . Och driver inte detta helt för sin egen skull. Jag tar upp detta därför att jag ser ett systematiskt beteende i det här sammanhanget. Jag tror faktiskt att man från regeringens sida vill fortsätta att starkare och starkare styra även över vårt domstolsväsende. Den uppfattningen har jag definitivt inte, utan jag vill göra tvärtom. Vi vet att regeringen genom budgetprocessen styr ganska mycket. Regeringen har utnämningsmakten när det gäller domstolarna, och tog man ett steg till i att avskaffa oberoendet hos domare genom att man avskaffade institutet med plenum och kollegium i domstolarna. I utredningen om en öppen domarbana, som kom , förs det ett 14 sidor långt resonemang om de här frågorna. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att vi inte får höra någon synpunkt från justitieministern om ett resonemang som många av våra utredare och kända jurister tar upp och diskuterar. Det är också en fråga om vilken betydelse domarnas egen inställning har. Och domarna är alltså emot en sådan här lönebildningsmodell. Jag förstår faktiskt inte att justitieministern inte kan redovisa en uppfattning i den frågan. 26 Justitieminister (): Det säger nu är fullkomligt ologiskt. Först säger han så här: Ni försöker styra . Sedan säger han: Ni måste styra mycket mera och tala om hur de ska agera i lönefrågan. Jag anser inte att vi styr för mycket, tvärtom. Vi ska respektera deras frihet, och det är just av det skälet som vi inte ska ta det steg som talar om. 27 (): Jag inser att jag inte får något svar från justitieministern i de här frågorna, som jag hade önskat. Vi har naturligtvis olika uppfattningar om hur man styr och inte styr. Men för min del är jag helt övertygad om att inte styr sig självt, utan det styrs av regeringen. Sedan ska det inte vara fråga om några detaljstyrningar jag känner också till frågan om ministerstyre och så vidare. Men kvar står ändå att om justitieministern och regeringen utåt sett förhåller sig passiva och tysta i den här frågan kommer det att uppfattas som att man står bakom agerande. Och det var det jag skulle vilja att justitieministern ändrade på. 28 Justitieminister (): Det är riktigt att vi styr på samma sätt som vi styr andra myndigheter, men det ska göras inom de givna regler som finns och de möjligheter som finns, och det ska vara förenligt med den konstitutionella ordning som vi har i . Det anser jag inte att det är att gå in i en pågående lönerörelse och diktera villkoren för . Det vore inte att styra myndigheten på rätt sätt. Jag vill göra på det sätt som riksdag faktiskt har beslutat att vi ska göra. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2004/05:604 om ansvaret för frigivningsprövning av livstidsdömda 29 Justitieminister (): har frågat vilka skäl jag har för att frigivningsprövning av livstidsdömda ska avgöras av domstol och inte av . Frågan om vilket organ som ska väljas har inte något självklart svar. Flera olika faktorer spelar in, och avgörandet bör styras av såväl principiella som praktiska hänsyn. Inget av alternativen är olämpligt, och inget är heller helt utan invändning. Det finns dock flera goda skäl att låta allmän domstol hantera prövningen. Domstolarna har av hävd en stark förankring i samhället, är väl kända och åtnjuter ett stort förtroende. Det är viktigt eftersom frågan är principiellt betydelsefull och har ett starkt allmänintresse. Den offentlighet och öppenhet som en domstolsprövning innebär har därför också betydelse. Allmän domstol är även väl skickad att hantera den tvåpartsprocess som det enligt förslaget kommer att vara fråga om. Besluten bör vidare kunna överklagas, och det finns en tydlig och inarbetad ordning för överklagande i domstolsprocessen. Prövningen enligt det förslag vi nu arbetat med innebär att livstidsstraffet omvandlas till ett tidsbestämt straff, till skillnad från utredningens förslag som innebar ett system med villkorlig frigivning från livstidsstraffet. Omvandlingsprövningen föreslås ske enligt särskilda kriterier som utgår bland annat från den tid som den dömde avtjänat, den brottslighet som livstidsstraffet omfattar, risken för återfall i brott och hur den dömde hanterat verkställigheten av straffet. Självfallet har systemets utformning betydelse för valet av prövningsorgan. Det handlar om olika prövningar. Tidsbestämning innebär ändring av en utdömd påföljd, och villkorlig frigivning skulle ha inneburit beslut i en verkställighetsfråga. har till uppgift att pröva verkställighetsfrågor, och det kan ifrågasättas om nämnden bör ges uppgiften att omvandla en utdömd påföljd. Även om i och för sig kan anses lämpad att hantera den prövning som är i fråga bör en omvandlingsprövning, som i praktiken innebär en ändring i en brottmålsdom som är meddelad av allmän domstol, också prövas av sådan domstol. Sammanfattningsvis anser jag därför att allmän domstol framstår som den lämpligaste lösningen. 30 (): Jag vill börja med att tacka justitieministern för svaret. Den här debatten är inte så lätt att ta eftersom frigivningsprövning av livstidsdömda inte är någon lätt fråga att diskutera. Det tar ju även justitieministern upp i sitt svar. Utredningen som låg som grund mynnar ut i ett betänkande, Frigivning från livstidsstraff. Där tar man upp om övervägande av nådebesluten även fortsättningsvis ska gå ut på att omvandla livstidsstraffet till ett tidsbestämt straff. Ett alternativ är att prövningen mynnar ut i ett beslut om att en viss tidpunkt fastställs för villkorlig frigivning i likhet med vad utredningen har kommit till fram. Man skulle då ha ett prövningsorgan. Det var det som gjorde att jag ställde den här interpellationen. Det var för att diskutera just prövningsorganet. har det kommit till en lite annorlunda situation här. Att alla livstidsdömda borde ha rätt till en frigivningsprövning kan väl i och för sig vara rimligt, men att alla livstidsdömda förr eller senare ska bli frigivna anser inte jag är rätt och riktigt. Jag tror inte heller att den breda allmänheten ser det så. Jag själv är ledamot i och instämmer med vår före detta ordförande, tillika före detta hovrättspresident, i det remissvar som lämnades in och som ville följa upp utredningens förslag om att frigivning skulle leda till tidsbestämning av straffet och att man skulle uppfylla vissa kriterier för att kunna få det. Självklart tycker vi även, som justitieministern, att man ska lägga stor vikt vid återfallsrisken om något sådant ska ske. Det är oerhört viktigt att den brottslighet som ligger bakom en livstidsdom är en synnerligen allvarlig handling. Det är det strängaste straffet i lagen som man kan få. Om jag har uppfattat det rätt säger ministern i sitt svar att det förslag ni nu arbetat med innebär till skillnad från utredningens förslag att man vid livstidsstraff ska få den här frigivningen. Har jag uppfattat ministern rätt, att vi helt och hållet ska gå ifrån livstidsstraffet och att alla ska få ett tidsbedömt straff? Jag får en känsla av att man skulle slopa livstidsstraffen. Jag anser att det andra systemet hade varit bättre. Det är inte så definitivt att man får prövas gång efter annan om det eventuellt kan vara lämpligt att man får slippa fängelset. Det ska inte vara en självklarhet. Om det här förslaget ska träda i kraft skulle jag vilja veta när det ska ske, för dem som kommer att bli nya fångar om det ska ske när de då är i domstol och för dem som sitter inne nu på livstid. När ska de prövas? 31 Justitieminister (): Jag kan lugna . Vi har inga olika uppfattningar om livstidsstraffet. I vissa fall är det faktiskt så att man kan få sitta livet ut. Det har också skett i . Anledningen till det är att det ska göras en prövning av bland annat om en person är farlig. Om vi släpper ut personer som är väldigt farliga gör vi det på brottsoffers bekostnad. Det är jag inte beredd att ställa upp på. Det är inte någon förändring av principfrågan. Man kan få prövat att få ett tidsbestämt straff, men man har ingen rätt att få ett tidsbestämt straff. Så ska det inte vara heller. Vi är helt överens om den saken. Det som vi möjligtvis har olika uppfattningar om är vilket organ som ska bestämma det här. Det är inte så att vi anser att vore dålig på att hantera det. Jag tror tvärtom att man skulle kunna hantera det på ett utmärkt bra sätt. Man jag tycker ändå att fördelarna väger över att de här sakerna prövas av domstol. Det är därför som vi arbetar med det förslaget. Det är inte ett alldeles färdigt förslag, men det kommer . Tanken är att man ska få det här prövat efter ungefär , vilket motsvarar ett 15-årigt fängelsestraff. Det är ungefär den tid som man enligt regeringens praxis anser att man kan börja söka tidsbestämt straff . Tanken är inte att det ska förändra inställningen till livstidsstraff. Tanken är inte heller att det ska bli vare sig kortare eller längre, utan att det är själva förfarandet vid sökande av tidsbestämt straff som ska förändras, att det ska föras in i domstol, att det ska finnas möjlighet till advokat, att det ska finnas möjlighet till överklagande och så vidare, allt det som vi lyfter fram som viktiga delar i ett rättssäkerhetsperspektiv. 32 (): Det var verkligen skönt att få höra det. Jag läser i svaret: Prövningen enligt det förslag vi nu arbetat med innebär att livstidsstraffet omvandlas till ett tidsbestämt straff, till skillnad från utredningens förslag som innebar ett system med villkorlig frigivning från livstidsstraffet. Men har jag ju fått det sagt att vi har precis samma synsätt på det hela. Då kommer vi till nästa fråga, och det är vilket organ som är bäst. Jag kan ta det jag hade tänkt argumentera för. Om vi tittar på en allmän domstol så sitter där en domare som vid det tillfälle då man ska behandla ett sådant här ärende kan vara en fiskal som inte har någon större erfarenhet och tre nämndemän som det kanske inte alltid är samma sammansättning på. Vid den här prövningen får de livstidsdömda möta olika personer . Jag skrev till justitieministern i min fråga att jag tycker att det är olämpligt med allmän domstol eftersom man där saknar erfarenhet och det inte blir samma bedömning som om man skulle välja . Det är den som har behandlat halvtidarna innan, och har vi § 34:orna. Där är det samma personer. Det är bara två som är politiker, och tre är sakkunniga som kommer från domstolsvärlden och innehar tjänster inom rättsväsendet. Vi är vana vid att ha företräde och att man får möta samma personer i nämnden. Jag tycker att det är olyckligt om justitieministern arbetar vidare på och tror att allmän domstol är det bästa organet. Här vädjar jag till justitieministern att han ska tänka om. Som jag förstår kommer det att bil merkostnader. Har man räknat på det? Det blir ju en helt ny process med försvarsadvokater och domstolskostnader. Har man jämfört de ekonomiska bitarna också? 33 Justitieminister (): Det är klart att det görs beräkningar och bedömningar. Jag kan förstå resonemang om det vore så att det var en massa olika domstolar. Då skulle man inte kunna arbeta upp en praxis i det här. Men så är ju inte fallet. Tanken är att en och samma domstol ska hantera detta. En stor fördel med det är att lagmannen vid är med i . Jag har fullt förtroende för att han ska kunna hantera de här frågorna. Det är också en uppgift att se till att den domare som avgör sådana här mål har tillräcklig kompetens och erfarenhet och att man inte sätter dit en oerfaren fiskal som inte är lämpad att avgöra den här typen av mål om han inte har den utbildning och kunskap som behövs. Jag anser inte att är olämplig, men jag anser att en domstol är bättre lämpad för den här ordningen. 34 (): Jag vet att justitieministern har pekat ut domstol. Det är därför jag har ställt den här interpellationen. Det är inget som säger att lagmannen där tycker att det är rätt att lägga det dit i alla fall. Det är väl bättre att ha lagmannen kvar i och vara en resursperson där tillsammans med andra som har juristutbildning och lång erfarenhet bakom sig. När lagmannen i ska sitta ting och man ska försöka hantera detta har han i alla fall tre oerfarna nämndemän. I har man alltid erfarna personer. Det är den stora skillnaden. Att man har räknat på pengarna var trevligt. Men jag fick inte höra av justitieministern vad det ena och det andra förslaget innebär i kostnader. Eftersom vi har diskuterat så mycket blir min sista fråga: Hur blir det med den nämnden framöver? Vill justitieministern slopa den i och med de nya tankarna, eller kommer den att finnas kvar som nämnd med de arbetsuppgifter som man nu har? 35 Justitieminister (): Enligt de beräkningar som gjorts ligger det på per ärende. Det kan naturligtvis bli lite mer. Det är en ganska liten del av domstolarnas budget. Det finns inga som helst planer på förändringar av , än mindre att den skulle slopas. Det här är en uppgift som jag föreslår ska gå till domstolarna. Det är uppenbart att vi har lite olika uppfattningar. Jag vill säga att jag har full förståelse för resonemanget. Det var länge sedan jag hade en debatt med där vi ändå ligger så pass nära varandra. Vi är helt överens om principerna. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2004/05:613 om upphandling av tjänster i statliga myndigheter 36 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att åtgärda de svagheter som finns inom den offentliga upphandlingen. framhåller att det är upprörande att statliga myndigheter använder sig av svart arbetskraft. En policy för upphandling är verkningslös utan rutiner för kontroll och uppföljning, fortsätter , och han undrar dessutom om endast priset är avgörande för att vinna en upphandling. Inledningsvis vill jag framhålla att regeringen ser allvarligt på användningen av svart arbetskraft och att regeringen ekonomiska vårproposition aviserat ett antal förslag att bekämpa skatte- och förmånsfusk. Vid offentlig upphandling kan den upphandlande myndigheten utesluta en leverantör som är dömd för brott avseende yrkesutövningen enligt lagakraftvunnen dom eller har gjort sig skyldig till allvarligt fel i yrkesutövningen. En ytterligare uteslutningsgrund är att leverantören inte har fullgjort sina åligganden avseende socialförsäkringsavgifter eller skatt i det egna landet eller i det land där upphandlingen sker. Därefter ska myndigheten göra en bedömning av vilka anbudsgivare som är lämpliga för uppdraget i fråga med hänsyn till teknisk förmåga och kapacitet samt ekonomisk och finansiell ställning. I de nya upphandlingsdirektiven, som trädde i kraft och som håller på att införlivas i svensk lagstiftning, tillkommer ett antal uteslutningsgrunder bland annat om leverantören gjort sig skyldig till bestickning, bedrägeri eller penningtvätt. Enligt de nya direktiven är myndigheterna skyldiga att utesluta leverantörer som gjort sig skyldiga till något av dessa brott. För upphandlingar som understiger de tröskelvärden som anges i direktiven och för upphandling av tjänster som undantas från direktivens huvudsakliga tillämpningsområde, till exempel städtjänster, ska myndigheten kontrollera bland annat om leverantören är registrerad för redovisning och inbetalning av mervärdesskatt, innehållen preliminär A-skatt och arbetsgivaravgifter. Det finns således lagstiftning som myndigheten ska följa och som ska se till att endast företag som betalar skatt och avgifter ges ett offentligt kontrakt. Om något fel begås av myndigheten i detta hänseende har leverantörer dessutom möjlighet att ansöka om omprövning av upphandlingen. En myndighet som inte följt bestämmelserna kan även tvingas att betala skadestånd till en leverantör. När ett anbud ska utvärderas finns två alternativ. Myndigheten ska anta antingen det anbud som har lägst pris eller det anbud som är det ekonomiskt mest fördelaktiga. Om myndigheten väljer att tilldela kontraktet till det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet kan det till exempel vara fråga om pris, leveranstid, kvalitet, driftskostnader, service, tekniskt stöd eller miljöpåverkan. Omständigheter som den myndigheten tycker är viktiga ska om möjligt rangordnas efter angelägenhetsgrad så att leverantörerna vet detta innan de lämnar sina anbud. I de nya upphandlingsdirektiven har formuleringen skärpts på så sätt att myndigheten, enligt huvudregeln, måste vikta utvärderingskriterierna. Vidare får myndigheten förkasta orimligt låga anbud under förutsättning att myndigheten begärt en förklaring till det låga anbudet utan att få ett tillfredsställande svar. Det finns således lagliga bestämmelser för de svagheter som pekar på. Myndigheterna är givetvis skyldiga att följa dessa bestämmelser. 37 (): Jag vill först klargöra att jag är en hon och uttalar mitt namn . Jag vill tacka statsrådet för svaret. Det verkar som om direktiven är tillräckligt tydliga vad gäller vilka möjligheter myndigheten har att utesluta leverantörer som gjort sig skyldiga till brott. Det är bara dessa regler trädde i kraft, men jag hoppas att upphandlingsdirektiven gett effekt. Vidare säger statsrådet att det finns två alternativ när det gäller utvärdering av ett inkommet anbud. Lägst pris eller ekonomiskt mest fördelaktigt, är vad som gäller. I de nya upphandlingsdirektiven står det, om jag har förstått rätt, att myndigheten måste vikta upphandlingen. Då gäller inte det första alternativet med lägst pris, utan viktning måste ske. Eller har jag missförstått det hela? Det verkar inte finnas tydliga centrala regler för hur stor vikt som ska läggas vid till exempel miljökrav eller jämställdhet. Är då varje myndighet skyldig att fastställa viktningsprocent som gäller all upphandling, eller kan man göra olika vid olika upphandlingar? Tycker statsrådet att det i så fall är önskvärt att man gör olika i olika fall? I interpellationen skrev jag att en policy för upphandling är verkningslös utan rutiner för kontroll och uppföljning. Jag ser ingenting i svaret som talar om hur och om sådana uppföljningar finns och efterlevs. Om det gjort det hade vi inte haft svart arbetskraft hos myndigheterna. Det är minst sagt beklagligt för de svart anställda som utnyttjas. Det är beklagligt för medborgarna, vilkas skattepengar används till olaglig verksamhet, och det är beklagligt för säkerheten. Att vi i med facit i hand fortfarande inte gör en rutinkontroll av de anställda i statliga myndigheter är ansvarslöst. Har inte de anställda, medborgarna och de folkvalda rätt att känna sig säkra på att information inte faller i orätta händer och att känna sig säkra på sin arbetsplats? Vad tänker statsrådet göra åt detta? 38 Statsrådet (): Jag är den förste att be om ursäkt om det blivit någon sammanblandning med namn och kön i mitt svarsunderlag. Jag ber naturligtvis om ursäkt för det. När det sedan gäller viktning och sådant kan en viktning vara att det är lägsta pris som gäller. Om man bestämmer sig för det är det ju det som gäller. Det finns också andra möjligheter att vikta, utifrån leveranstid och annat som kan inverka, så att helheten är den ekonomiska bedömning som ligger till grund och är mest fördelaktig. Ett lägsta pris kan då vara dyrare om man tar hänsyn till annat. Detta kan myndigheten naturligtvis ställa upp från upphandling till upphandling utifrån vilken bedömning man gör av vad som ska levereras in. Där kan jag inte se något hinder. På det sättet kan det alltså skilja sig mellan olika ställen. Det här med svart arbetskraft är en komplicerad fråga. Jag tror inte att det finns någon statlig myndighet som har upphandlat tjänster, varor eller vad det kan vara i medvetenhet om att det förekommer svart arbetskraft i leden. Det som uppmärksammats mest när det gäller detta var en ombyggnad av något regeringskansli . Detta kan ju ofta vara ett problem vid byggentreprenader: Man har en huvudentreprenör som får uppdraget och som i sin tur anlitar underentreprenörer när upphandlingen har skett, och i andra, tredje eller kanske fjärde ledet visar det sig att det finns firmor och företagare med rymligt samvete som inte följer de regler som gäller på arbetsmarknaden. Detta är en fråga som i sig har diskuterats väldigt mycket och som är svår att angripa utifrån den offentliga upphandlingen eftersom det är huvudentreprenören som har ansvaret och ska se till att allt sköts ordentligt däremellan. Vi vet dock att det klickar med både skatteinbetalningar och annat. har jobbat på ett annat sätt för att se hur man kan få ett effektivare inkrävande av skatter och avgifter utifrån de regler som gäller i samhället. En sak som diskuterats är att huvudentreprenören skulle ha huvudansvaret för att se till att det är vit verksamhet i alla led som ligger under huvudentreprenören. Detta är lätt att säga men väldigt besvärligt att göra i praktiken. Det finns en rad olika svåra skattefrågor att lösa. Så sent som för någon vecka sedan hade vi en diskussion om detta med , som har ansvar för skattefrågor i , och jag vet att man jobbar vidare med frågan för att försöka komma fram. Det skulle lösa en del av de bekymmer som finns. När det sedan gäller uppföljning är det också en komplicerad sak om man ska gå väldigt djupt in på den. Myndigheten som gör upphandlingen har ju också ett ansvar både för att verksamheten fungerar och för den leverantör som har lämnat in anbud och inte varit straffskyldig, så att säga, enligt de regler utifrån vilka man kan förkasta ett anbud. Den myndighet som övervakar detta är . Det sker dock upphandlingar för ungefär 400 miljarder det är alltså väldigt stora belopp och väldigt många upphandlingar, varav många väldigt små så det är förstås väldigt svårt för en myndighet att ha kontroll på all den verksamhet som sker. Naturligtvis är det viktigt med uppföljning, men ett stort ansvar åvilar också dem som går in i detta. Å andra sidan är det så att om svartarbete blir uppdagat hos entreprenörer har dessa en besvärlig ställning om de vill komma i fråga för ny offentlig upphandling och göra tjänst där skattebetalarnas pengar är inblandade. 39 (): När det gäller viktningen anser jag att man måste bestämma sig för hur mycket vikt man ska lägga vid olika ingredienser. Då måste man också göra lika för alla upphandlingar. Jag är här och vikarierar , men i normala fall är jag vice ordförande i i . Där har vi fastställt det antal procent som gäller för de olika ingredienserna miljö, jämställdhet och så vidare. Det gäller för alla upphandlingar. Jag tycker att det är någonting man bör titta på. Jag anser att statsrådet bör titta på det, för det är viktigt. Sedan förstår jag också att det är många upphandlingar, många stora och många små, och många led. När det gäller beskattning är det alltså kanske inte alltid så lätt att hålla koll. Men det handlar också om säkerhet. Det handlar om att veta vilka människor som rör sig i korridorerna. I handlade det om städning och städare hos en leverantör som arbetade svart hos statliga myndigheter, ända in på . Varför kollar man inte de människor som kommer in och ska arbeta hos statliga myndigheter? Om man ska vara med i Kvinnliga Bilkåren, där jag har varit medlem, gör de en förfrågan hos polisen om man är straffad tidigare. Varför görs inte detta innan man kan komma in på ? Det är minst lika viktigt. Det handlar både om information man kan komma över och om säkerhet.