prot · GS0960 · 2005-01-19 00:00:00 — Det intressanta är ju att ni nu anser att regeringen har förbrutit sig å det grövsta mot budgetlagen, men ni har egentligen inga särskilda resonemang om det. Tanken med utgiftstaket är ju att utgifterna ett visst år inte ska överskrida utgiftstaket. Det ligger i själva uppbyggnaden av lagstiftningen att en åtgärd som en regering kan vidta är att skjuta . Det är utbetalningar vi talar om, inte kostnader som ska bokföras ett visst år. Ert intresse drivs mera av att pricka regeringen än av att diskutera och lösa problemet med detta. Som jag sade kan man möjligen fundera över om budgetlagen och de styrinstrument som finns är särskilt väl anpassade till den verklighet som vi lever i. Utbetalningarna styrs av budgeten, men om folk är sjukare än vad som är tänkt i budgeten kan man inte bara säga att pengarna är slut, eftersom det är en sak som man har ett lagligt åtagande att klara. Då måste man fortsätta med utbetalningarna och sedan göra en prioritering för att klara utgiftstaket. Jag tycker faktiskt inte att detta är så svårt. 77 Tredje vice talman () replik: Om en vanlig svensk familj hade i budgetmarginal för oförutsedda utgifter tror jag inte att någon av oss skulle bli förvånad om man framåt december upptäcker att pengarna inte räcker när alla julklappar ska betalas. Det är detta som har styrt regeringens budgetarbete . Vårt intresse är att det ska bli en helt annan styrning och en helt annan form av budget. Hur dessa prioriteringar ska ske kan ju läsa i vårt budgetförslag där vi anger hur vi vill fördela utgifter och kostnader. Jag vill också passa på att något reflektera över expansion och i samband med det få ett förtydligande av . Utskottet skriver: Vi behöver nyckeltal. De skulle kunna bidra till en mer täckande bild av regeringens och verksamhet. Det skulle bland annat underlätta bedömningen av utvecklingen av antalet anställda inom . Innebär inte detta ändå ett medgivande från socialdemokraterna i om att det inte känns helt tryggt att fortsätta att acceptera den expansion som har skett av ? Man brukar tala om att vi har generella besparingskrav på våra myndigheter och att vi vill se årliga effektiviseringar och rationaliseringar. Några sådana besparingskrav kan vi inte se i , och vi har inga underlag för att kunna bedöma det. Men ligger det ändå inte någonting i det som vi har enats om i KU:s betänkande? 78 () replik: säger att det inte kommer att uppstå något takproblem med en borgerlig regering, i varje fall inte med en kristdemokratisk regering, därför att budgeteringsmarginalen kommer att vara så stor att man klarar detta. Så kan man ju säga, men mitt resonemang bygger på att en regering befinner sig i den situationen att man riskerar att slå igenom budgettaket. Då är frågan: På vilket sätt löser man det problemet som man är lagligen ålagd att hantera? Jag får inget riktigt svar på den frågan. Sedan hänvisar till motioner och annat från . Men inte står det väl i era motioner hur ni ska klara att hantera situationen om ni slår igenom budgettaket? Det står bara att ni inte kommer att göra det. Det är fullständigt självklart. Regeringens budgetproposition bygger på samma förutsättning, nämligen att man inte ska slå igenom budgettaket. Det är inte det som diskussionen ska föras om, utan frågan är: Vilket anslag skulle ni välja? När det gäller expansion ligger det väl ett medgivande i detta i den meningen att jag som kommunalpolitiker alltid har ansett att den som vill ha ett anslag ska kunna visa och motivera varför. Bakom årets resonemang kring resultatredovisningen ligger ju en flerårig diskussion mellan KU och som har sitt ursprung i revisorer som ansåg att borde redovisa sitt resultat som vilken annan myndighet som helst. har vi gett upp den tanken lite genom att vi säger att vi vill ha dessa nyckeltal och annat. Jag ser ingen stor politisk dramatik i detta. Jag utgår ifrån att kommer att visa vilken personalstyrka som man behöver. Kan man inte visa det är det väl bra för både regeringen och skattebetalarna att man kan vara några stycken färre. 79 (): När vi nu behandlar detta års granskningsbetänkande, som kanske inte väcker den allra största uppmärksamheten, finns det nog en fråga som vi naturligt bör ställa oss, inte för att någonting egentligen är ifrågasatt men för att vi ska hitta svaret på den: Varför utför vi den här granskningen och vad är värdet av den granskning som vi har döpt till höstgranskningen? Värdet ligger inte i, som det ibland verkar, att ha en möjlighet extra att skapa lite kritik mot regeringen, att hitta ett utrymme att pricka och säga att här gör ni fel, även om det givetvis ingår i en politisk granskning som den som utför. Nej, värdet ligger i att vi genom att till exempel titta på sådana saker som permutationsärenden och fideikommissärenden, som kanske inte så många andra studerar, kan granska regeringen på ett sådant sätt att arbete kan bli lite bättre , att några problem och några felaktigheter eventuellt kan komma upp i ljuset så att kan arbeta ännu bättre . Jag vill i det sammanhanget nämna till exempel översynen av regeringsprotokollet, som KU-kansliet och gör på ett, vill jag säga, förtjänstfullt sätt, eller författningsutgivningen, som vi i det här betänkandet konstaterar kanske borde ske lite snabbare och inte borde ha varit så sen som den varit i några fall. Utgångspunkten i och värdet av granskning såväl som är att få en bättre exekutiv makt, en regering som klarar sina uppgifter ytterligare lite bättre. Därför är det ibland lite trist att se att det kanske inte är den utgångspunkten i arbetet som eller några av oss KU-ledamöter har när vi sitter på våra möten eller när vi får svaren på de frågor vi ställt till . Det är lite konstigt att svaren på frågorna vi ställer ibland är så korthuggna, när de skulle kunna vara längre och mer allomfattande för att vi ska kunna göra en bra granskning. Kanske borde surmulenheten som man i ibland visar utbytas till en insikt om det gemensamma värdet av att granskar regeringen. Med detta sagt vill jag nämna några frågor som kommer upp i betänkande KU10. En fråga som vållat rätt stort utrymme i den här debatten är tillväxt. Jag är faktiskt lite förvånad över att den blivit en så central fråga i den här debatten och just i när vi alla och kanske, om man lyssnar på den mediala debatten, allra mest den borgerliga alliansen hade hoppats att det funnits några till anställda inom , lite mer möjligheter att ha en krisberedskap, lite mer möjligheter att finna tid att organisera den krisberedskap som partier och regeringen har sagt att man skulle ordna. Det är det som vi har krävt just . Det som diskussionen har kretsat kring sedan den fruktansvärda tsunamikatastrofen är att några till borde vara anställda inom , att lite mer utrymme och tid borde finnas för att ordna krisberedskapen. Därför hade jag inte trott att diskussionen om att växer alltför mycket skulle vara så stor i den här debatten. Men jag instämmer i vad tidigare talare har sagt. Jag ser en koncensus mellan utskottets båda , ordförande och vice ordförande , när de säger: vill vi ha ytterligare redovisning om varför växer. Vi vill ha resultatindikatorer och målstyrning också när det gäller EU-frågor och annat som hänvisar sin tillväxt till, så att vi kan granska detta ytterligare . har vi kommit så här långt, och sedan fortsätter vi . Det är bra att vi gör det i enighet. I detta sammanhang har vi också granskat jämställdheten inom . Vi har kunnat se att det arbete som lagt ned på att granska jämställdheten har burit frukt i . Man har kommit längre i jämställdhetsarbetet och hoppas att man kommer ytterligare längre . En annan sak som vi granskat är beslutsfattandet inom det internationella området, då särskilt inom den europeiska unionen som är medlem i, tyvärr skulle några av oss säga. Detta beslutsfattande sker ofta väldigt fort, inte bara för att EU har sådana rutiner utan också för att omvärlden kräver att beslutsfattandet på den internationella arenan sker väldigt fort. Det innebär att en del av de regler för hur beslutsfattandet ska ske som vi har i riksdag och i ibland sätts på undantag. Det är ett problem. I utskottets samlade bedömning konstaterar vi att det då finns två sätt att göra, antingen att se till att EU:s handläggningstider blir längre, att vi får möjlighet att klara av det beslutsfattande som vi enats om att vi ska ha i på hemmaplan genom att kräva detta av EU, eller att ändra reglerna här hemma. Vi kan inte fortsätta att ha en ordning där reglerna för hur vi fattar beslut på det internationella området ibland sätts på undantag, utan vi måste se till att vi får en ändring, antingen i EU:s agerande eller i de regler som vi har hemma. Det är ett enigt uttalande av utskottet som jag tycker är värt att fästa ögonen vid. En annan sak som vi tar upp är frågan om remissberedning just inom EU-beslutsfattandet. När vi har gått igenom detta på de olika departementen tror jag att vi kan konstatera att hur man remissbereder förslag till direktiv och färdiga direktiv mer handlar om vilken praxis som växt upp vi varit medlemmar i än vilka principer man har för hur ärenden bör remissbehandlas. Det handlar mer om vilken kontakt man har med olika intresseorganisationer och hur man tror att det funkade bäst än vilka principer som finns bakom. Därför konstaterar och understryker utskottet att ett vanligt remissförfarande som är det svenska alternativet, och som vi gärna sprider över världen, till ett lobbyarbete där de resursstarka hörs mest är att föredra också i EU-ärenden. Remissförfarandet har, skriver vi, olika värden vid olika tillfällen inför ett beslut. I ett tidigt stadium av remissberedning av ett direktivförslag kan man samla in synpunkter från intresseorganisationer, arbetsmarknadens parter och andra för att kunna påverka förhandlingarna inom EU. I slutet av ett direktivförhandlande kan man av samma och andra organisationer få reda på vilka konsekvenser det beslut man håller på att fatta kan få i verkligheten. Därför är det viktigt att remissförfarandet fungerar i båda dessa led. Vi har konstaterat att det i det senare ledet inte fungerar så bra som vi hade önskat. Det är också viktigt, som utskottet understryker, att remissmöten och andra former av mer praxisbetonade sätt att behandla åsikter från världen utanför och bara är ett komplement till det klassiska remissförfarandet. Och det kan inte vara något annat om vi ska ha ett remissförfarande som bygger på att alla ska komma till tals, inte bara de resursstarka. Avslutningsvis vill jag ta upp en fråga som det finns en reservation om i betänkandet. Jag vill börja med att säga att jag yrkar bifall till utskottets förslag i sin helhet och därmed avslag på reservationen. Vi hade en diskussion om den här frågan tidigare, vid vårgranskningen. Det är uppenbart att vi drar lite olika slutsatser om vilken av de två delarna av budgetlagen som egentligen väger tyngst när den del som handlar om att man i varje läge ska se till att hålla utgiftstaket och den del som handlar om internationella förpliktelser står i konflikt med varandra. Det går ju att föra det hypotetiska resonemang som förde och möjligen dra slutsatser av det i de debatter som förs här. Utgiftstaket är i mångt och mycket en ganska absurd konstruktion. Att behöva hamna i situationen att något ska skjutas upp för att hålla budgetlagen är kanske inte riktigt rätt och rimligt. Jag tycker att vi bör ompröva vår syn på utgiftstaket. Vi bör fundera på annat än hängslen och livrem, kanske på förtroendet för våra folkvalda i stället. Men det är en annan fråga som bereds i finansutskottet. I stort instämmer jag i utskottets betänkande också i denna del. Jag gissar att jag kan få återkomma till det i någon av de replikväxlingar som här följer. 80 () replik: tar upp två centrala frågor. Den ena är frågan om krisberedskap. Det är ju en fråga som har hamnat i fokus . Om det hade varit så att den mycket kraftiga expansionen i hade berott på att man hade byggt ut eller kanske till och med vidhållit den krisberedskap som fanns, skulle jag kunna ha förståelse för att det i alla fall var ett delmotiv för expansion. Mitt intryck, men det är bara ett intryck det är sådant som vi får titta på lite noggrannare är snarare att det kanske var en högre krisberedskap 1994. Vi hade traditionen från det då det fanns en väldigt hög beredskap ifall skulle anfallas, en krigsberedskap helt enkelt. Jag kan också gå tillbaka och minnas den dramatik som var kring regeringsskiftet angående Estonia. Om jag minns rätt det är ju var förmågan hos den utgående regeringen och den inkommande regeringen att hantera den svåra situationen nog större än vad jag nu tycker mig ha sett i . Det här bör vi titta på. Det var mera intryck som jag ville delge. Jag tror att vår kritik snarare kommer att skärpas när vi tittar på förmågan att hantera kriser. Får jag också säga något om utgiftstaken. Det är klokt att ha en disciplin. Det är ju därför de finns. Men det är inte klokt att ha en ordning där man med tricks kringgår ett utgiftstak. Det är inte det som är meningen. Det är på samma sätt som med andra typer av regler som vi sätter upp för oss själva, just för att ha en disciplin i vårt arbete. Det fanns när vi inte hade det, . Då hade vi inflation , en förfärlig tid ekonomiskt sett, kännetecknad av mycket stor indisciplin. 81 () replik: Det fanns en annan tid då vi inte heller hade den bästa ekonomiska budgetdisciplin i . Det var under den senaste borgerliga regeringen. Om man ska fundera över frågan om disciplin är det också ett budskap som gavs i replikväxlingen med tidigare: Vi kommer att ha större budgeteringsmarginaler. Vi kommer att se till att vi aldrig hamnar i den situationen. Jag tror att det är ett hypotetiskt budskap och att en borgerlig regering också kommer att kunna lida av att hamna i det. Om man verkligen ska göra allvar av det man sade innebär det att man får göra stora nedskärningar. Man får hitta områden där man skär, så att man får den här marginalen och aldrig behöver hamna i den situationen. Det är alternativet, och det blir intressant att se vilka nedskärningar man föreslår. Som sagt är det också en diskussion som snarare förs i finansutskottet än här. Jag försöker koppla den diskussion vi nu har om att det borde finnas en bättre krisberedskap inom det är åtminstone vad vi tror och vi har en kommission som ska titta på det till den diskussion vi har här om att snarare borde banta eller åtminstone inte växa så mycket. Jag tycker att det finns en koppling och jag ville göra den. Jag hade inte på allvar trott att frågan om tillväxt just nu skulle ta så stor del av debatten som den har tagit. Men det är självklart, verkligheten har visat att vi behöver en bättre krisberedskap. Kommissionen kommer att titta på hur vi åstadkommer det. Möjligen blir det också någonting som händer i KU, på det sätt som ordföranden åtminstone medialt har sagt ska ske. 82 () replik: Låt mig också ta upp en annan sak som gick in på i sitt anförande. Det gäller beslutsfattandet på det utrikespolitiska området i och med EU-medlemskapet. Här är vi ense. Det är egentligen ingen polemik om det som står i betänkandet. Men det finns en viktig aspekt i det som har hänt. Det var några stickord som valde, nämligen att han antydde att det hade varit bättre om vi inte hade varit med i EU. Den stora förändringen har ju faktiskt varit ökade roll i utrikespolitiskt beslutsfattande. Det är en väldigt dramatisk skillnad från den tid som var innan EU-medlemskapet, när roll ju var väsentligt mycket mindre jämfört med tack vare EU-medlemskapet. På vissa områden kan vi säga att roll kanske har blivit mindre, men på det utrikespolitiska området har den blivit väsentligt mycket större. Vi har en ordning som innebär att nu har ett mycket aktivt deltagande i utrikespolitiska beslut. Det är ett stort och viktigt framsteg tack vare EU-medlemskapet, och jag tycker att det är viktigt att poängtera det. 83 () replik: Jag gissade att det skulle vara omöjligt för Lennmarker att inte haka på den passus jag hade om att jag och nog hade tyckt att det hade varit bättre om vi hade gjort ett annat ställningstagande i EU-folkomröstningen . Möjligen har roll gentemot regeringen på det utrikespolitiska området skärpts genom EU-medlemskapet. Å andra sidan har roll på den globala arenan försvagats genom att vi ska anpassa våra utrikespolitiska utspel till exempel till franska och tyska handelsintressen. Vi kan inte vara lika tydliga som vi var innan mot ockupation av . Vi kan inte vara lika tydliga som vi var innan i , till exempel. Det är den analys jag gör. Jag gör också den analysen totalt sett att den nationella arenan har tappat makt till EU-planet. Det är den diskussionen vi har i många sammanhang, och vi kommer säkert att återkomma till den i de konventsdiskussioner som följer och förhoppningsvis avslutas med en folkomröstning. 84 () replik: sade angående frågan om avgiften till den europeiska utvecklingsfonden att det fanns en skillnad i uppfattning om avvägningen mellan om regeringen ska inskrida mot förändringen som kan leda till att utgiftstaket spräcks och att hålla ingångna avtal. Jag vill bara poängtera att det i budgetlagen inte står någonting om att det ska göras en avvägning mellan dessa två mål. Det står att regeringen ska inskrida mot företeelser som kan leda till att utgiftstaket spräcks men det ska ske med respekt för ingångna avtal och internationella förpliktelser. Det är det som står i budgetlagen. När vi i granskar hur regeringen har agerat bör vi granska det utifrån konstitutionella utgångspunkter och säga: Regeringen gjorde fel, från konstitutionella utgångspunkter, och bröt mot budgetlagen. Jag tycker att och övriga majoritetsföreträdare åtminstone kunde säga det: Ja, det var fel från konstitutionell utgångspunkt att göra det, men vi gjorde en annan ekonomisk-politisk bedömning därför att vi tyckte att det andra alternativet var sämre. Jag tycker att man åtminstone kunde erkänna detta i debatten i stället för att säga att det finns en avvägning mellan de två målen för det finns det inte, såsom budgetlagen är skriven. Sedan tog upp frågan om expansion. Jag tror att det är viktigt att poängtera att det som vi är kritiska till i expansion, som har framgått här i debatten, är den omotiverade ökning som har skett eller att den ökning som skett inte har motiverats av goda argument från regeringens håll. Om regeringen hade sagt att man vill satsa på en ordentlig krishantering och det kräver extra personal i tror jag att det hade mottagits mycket väl, inte minst från de partier som har krävt just det. Det är klart att vi hade ställt upp och sagt att det behövs mer pengar till . Det är den omotiverade ökningen som vi är kritiska till, inte en ökning som kan motiveras. 85 () replik: Jag tror ingen opposition hade sagt att det är bra att växer under några som helst förutsättningar. Vi får väl se om det kommer fram, om då säger att det är bra att vi ger mer pengar till . Budgetlagen innehåller två förpliktelser. Man ska hålla utgiftstaket. Jag tycker att det är en konstig förpliktelse och hade hellre sett att saldomålet var ett samlande mål för budgeten, men ser det ut så här. Budgetlagen innehåller också förpliktelsen att man ska hålla ingångna avtal och internationella förpliktelser. , när utgiftstaken håller på att spräckas, blir det i praktiken en avvägning mellan dessa två delar. Då ansåg vi, som satt vid budgeten då, att det var viktigare att hålla de avtal som staten har gentemot barnfamiljerna i form av barnbidrag, gentemot statsanställda i form av löner, gentemot andra som berörs mycket av den statliga budgeten än de avtal som finns med Europeiska utvecklingsfonden. Vi flyttade därför den utgiften, och jag tycker att det var en rätt och rimlig avvägning, också konstitutionellt riktig. Jag är också kritisk, , till att regeringen inte har motiverat varför man har behövt en ökning. Det kommer man nu att göra; vi efterfrågar det. Där finns faktiskt konsensus i utskottet. 86 () replik: försöker smita ifrån. Jag respekterar att i sin egenskap av budgetförhandlare eller organisatör bakom regeringssamarbetet när det gäller den ekonomiska politiken vill göra en viss typ av avvägning. Jag respekterar den uppfattningen. Vi kan gärna föra den diskussionen, och vi har delvis gjort det tidigare. Vi har från den borgerliga oppositionen försökt tala om att vi vill ha en större budgeteringsmarginal och så vidare fine! Absolut, vi kan föra den diskussionen. Men diskuterar vi hur vi ska tolka budgetlagen. granskar hur regeringen har följt den lagstiftning som gäller för budgetering. Som budgetlagen är skriven kan man inte säga att det ska ske en avvägning mellan de två sakerna. De inskridanden som regeringen ska göra för att se till att budgettaken inte spräcks ska ske med respekt för ingångna avtal. Där finns ingen avvägningsfråga utifrån konstitutionell utgångspunkt. Sedan kan säga att man bröt mot detta, att man inte tyckte att det var så viktigt därför att det fanns andra saker som var viktigare. Okej, men då ska man säga det så att vi vet vad vi har att utgå från framöver. Sedan säger att vi är överens om att vi inte ska ha omotiverade ökningar till . Ändå är det så att i egenskap av företrädare för har suttit här i kammaren och röstat för omotiverade ökningar till år . Det är en senkommen insikt som nu visar i frågan om expansion. Jag välkomnar den förstås och att nu är med och kräver att vi ska få goda argument för att eventuellt ska öka. Om det är så att regeringen visar att det behövs en ökning exempelvis för att kunna ha en bättre krishantering i kommer vi att acceptera det med stor glädje, särskilt som vi tidigare har föreslagit just detta. 87 () replik: Ökad budgeteringsmarginal på borgerligt sätt innebär ökade nedskärningar. Det är inte om detta diskussionen om EU-avgiften eller avgiften till Europeiska utvecklingsfonden handlar. Det vet jag. Jag bara konstaterar att såsom budgetlagen är skriven hamnar man i den avvägningen. Jag tycker att regeringen gjorde en rimlig och konstitutionellt riktig avvägning, men jag tycker också att vi kanske gemensamt borde se till att lagen ändras genom att bolla ärendet vidare till våra kamrater i finansutskottet. Vad gäller budgeten för i stort vet mycket väl att även om man har ett samarbete med andra partier får man inte igenom riktigt allt man önskar. Jag hade önskat att regeringen redan tidigare varit tydligare i fråga om varför den behövt ökningen, men vi har valt att inte ta den striden. Vi har tagit andra strider, och därför har vi nu i friår, vi har påbörjat en grön skatteväxling, vi har sänkt bokmomsen och mycket annat. De har varit viktiga strider att ta. 88 () replik: tror inte att någon opposition godtar att ett regeringskansli växer. Vi var överens, såvitt jag kan minnas, om att utöka anslagen för ordförandeskapsåret. Det som därefter följde var att backade upp det hela genom att fick fortsätta att ligga på de nivåerna, trots att de inte motiverade varför. Ordförandeskapsåret fanns inte längre att tillgå, och kunde inte redovisa några andra argument. Jag hade förväntat mig, herr talman, att , inte minst från sin EU-kritiska utgångspunkt, skulle ha varit som en igel i för att säkerställa att de använde dessa resurser på ett bra sätt, resurser som motiveras utifrån just EU-samarbetet och EU-arbetet. Det förvånar mig att försöker göra den mycket tragiska katastrofen, och den hantering som vi därefter sett i , till någon form av gardin som ska skymma sikten för den här delen av expansion. Det krävs måhända en noggrannare granskning eftersom tillväxten i sig kan innebära en ökad röra med oklarhet om vem som ska göra vad och med myndigheter som inte styrs. Sedan, herr talman, vill jag bara göra en kommentar beträffande utgiftstaket. Jag hör, och jag utgår från att övriga lyssnare också hör, att inte gillar utgiftstaket.