prot · GS0962 · 2005-01-21 00:00:00 — 1 § Meddelande om försök med allmän debattimme Talmannen meddelade att information om allmän debattimme hade delats ut till kammarens ledamöter. 2 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelser: Interpellation 2004/05:258 Till Interpellation 2004/05:258 av Skånberg (kd) om undertecknande av Dohadeklarationen Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inbokade engagemang. Interpellation 2004/05:312 Till Interpellation 2004/05:312 av om energikrisen Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresor. 3 § Svar på interpellation 2004/05:150 om försvarande av demokratin i världen 1 Utrikesminister (): har frågat mig om jag avser att arbeta för en utvidgning av konventionen mot rasdiskriminering så att alla former av hat- och våldspolitik våldsam klasskamp, religiös fanatism och ateistisk intolerans fördöms och aktivt bekämpas av FN. Låt mig inledningsvis framhålla att arbete för demokrati och respekt för mänskliga rättigheter är ett för mig och regeringen högt prioriterat område. Engagemanget för de mänskliga rättigheterna och för demokrati speglar förhoppningar om en värld där människor kan leva fria och trygga, utan fruktan och nöd. Kopplingarna mellan mänskliga rättigheter, hållbar utveckling och fred och säkerhet har blivit alltmer tydliga och accepterade. Sambanden och den nödvändiga samverkan mellan de mänskliga rättigheterna, demokratiska processer och stärkandet av rättsstatens institutioner betonas allt starkare. En fungerande rättsstat och god samhällsstyrning utgör förutsättningar för deltagande, inflytande och tillgodoseende av mänskliga rättigheter för alla. hyser allvarliga farhågor för de nya former och uttryck för antisemitism och islamofobi som tillsammans med andra former av intolerans och främlingsfientlighet utgör hot mot demokrati. stöder därför det arbete mot rasism, rasdiskriminering, främlingsfientlighet och intolerans som bedrivs såväl inom FN som inom andra, regionala, organisationer som EU, och . Inom FN finns bland annat en särskild rapportör som har till uppgift att arbeta med frågor om rasism, rasdiskriminering, främlingsfientlighet och relaterad intolerans i syfte att främja arbetet med dessa frågor såväl nationellt som internationellt. Inom FN genomfördes även 2001 en världskonferens mot rasism, rasdiskriminering, främlingsfientlighet och relaterad intolerans. Inom EU har en rad initiativ tagits för att bekämpa rasism, rasdiskriminering och främlingsfientlighet. I artikel 13 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen och artikel 29 i Fördraget om Europeiska unionen omnämns särskilt kampen mot rasism och diskriminering. Europeiska unionens centrum för övervakning av rasism och främlingsfientlighet i verkar för att främja likabehandling och bekämpa diskriminering. Inom har initiativ tagits som fördömer alla former av antisemitism, intolerans, uppvigling, trakasserier eller våld mot personer eller grupper av etniska eller religiösa skäl, var dessa än äger rum. Inom bedrivs bland annat ett arbete mot rasism och etnisk diskriminering av kommission mot rasism och intolerans (ECRI). är pådrivande i arbetet i alla dessa organisationer. Det framstår som tveksamt att en omförhandling av FN:s konvention om avskaffande av alla former av rasdiskriminering vore en framkomlig eller lämplig väg för att komma till rätta med hatpolitik och politiska aktiviteter som bygger på våldsamma angrepp mot vissa grupper eller vissa politiska arbetsmodeller. Denna konvention kompletteras dessutom av andra konventioner om mänskliga rättigheter som specifikt stadgar att ingen åtskillnad får göras på grundval av politisk eller annan åsikt. Det viktiga är att arbeta för att den befintliga konventionen efterlevs snarare än att skapa ett nytt instrument. För att det internationella arbetet mot intolerans ska bli verkningsfullt krävs således att världens länder kan samverka runt åtgärder ägnade att bekämpa nutida former av rasism, diskriminering, främlingsfientlighet och intolerans. Utmaningen ligger i att säkerställa att existerande konventioner respekteras och att de politiska deklarationerna genomförs. 2 (): Tack, utrikesministern! Uppriktigt sagt hade jag inte väntat mig att utrikesministern skulle krama mig och säga: , vilken bra idé! Jag vet att det politiska spelet inte går till på det sättet. Men jag är ledsen över att vi ägnar oss åt spel. Vi borde arbeta tillsammans. Jag har rest frågor om de nya formerna av hat- och våldspolitik, som inte inbegrips i konventionen men som utgör oerhört hårda hot. En av tankarna bakom min interpellation har att göra med en bild. Jag kan absolut inte tänka mig en politiskt godkänd debatt eller ett politiskt accepterat möte där bild skulle stå i bakgrunden. Men jag vet, och vi vet alla, att och , med sina stora, starka uppmaningar till hat och våld, är idoler för unga människor. Jag vill att vi ska rädda dessa unga människor från den totalitära förförelsen. Jag är också oerhört bekymrad över den totalitära tendens som i västvärlden växer underifrån och antingen bär religiösa eller ateistiska förtecken. På jag vet inte hur många möten som vi har haft där vi har diskuterat försvaret av demokratin har jag å ena sidan fått höra: Förbjud all religiös undervisning! Förbjud barnens kontakt med religionen! Religion är ett opium för folket! Å andra sidan har jag fått höra mycket starka uppmaningar, under fasaden av försvar för islam, till hårda angrepp på demokratin. Jag tror inte att vi blir starkare i försvaret av demokratin om vi blundar inför de här destruktiva processerna. , och jag tror att utrikesministern minns detta, ville inte svenska domstolar koppla ihop rasistiska brott och mord med rasistiska motiv. Detta hade att göra med den naiva inställningen att allt är gott som det är. Vi lever i världens bästa demokrati. Sådant kan inte inträffa här. Och det inträffade. Och folk dog. Det är den här naiva och konservativa inställningen som vi måste befria oss från. Då ska vi lämna det politiska spelet. Det spelar ingen roll att jag inte tillhör det socialdemokratiska partiet. Det viktiga är frågorna. Hur bekämpar vi ateistisk intolerans, religiös fanatism och starka rop på väpnad klasskamp? 3 Utrikesminister (): Jo, jag vill gärna krama och säga inte att det är en så god idé att lägga till något i en konvention, men däremot att jag håller med om det som säger om vikten av att vi inte får blunda för destruktiva tendenser i våra samhällen. Det pågår processer som vi vet kan leda fram till både förföljelse och väpnade konflikter. Jag håller med om att vi inte får vara naiva och tro att man kan ingripa och agera först när övergreppen är ett faktum. Jag delar helt uppfattning att det är vi måste inse vilka samband som finns mellan intolerans, övergrepp och väpnade konflikter. I det internationella normativa system som vi har finns det ett skydd för att förhindra diskriminering och angrepp utifrån politiska åsikter. Det finns sådana artiklar i FN:s konventioner. Vi har till exempel artikel 20 i FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter. Men det behövs en ökad respekt för dessa konventioner, för det som vi i grunden har blivit överens om och som kommer till uttryck i dem. Då krävs det naturligtvis ett medvetet politiskt arbete som syftar till att stärka demokratin och försvara demokratin där den finns. Det handlar om konfliktförebyggande insatser. Det handlar om att värna de mänskliga rättigheterna och om att få till stånd en global politisk utveckling för att förhindra de grundorsaker som leder fram till intolerans, rasism och främlingsfientlighet. Jag vill påstå att insikten om detta har ökat betydligt. I har den kommit långt. Den finns i hela den politik som regeringen har lagt upp när det gäller global utveckling, där vi inser att alla politikområden måste samverka till att främja utvecklingen av demokrati och respekt för mänskliga rättigheter i världen. Vi kopplar samman FN:s olika millenniemål fattigdomsbekämpning och bekämpning av sjukdomar och annat elände i världen och inser att allt detta syftar till att skapa bättre förutsättningar för människor. Det tror vi är den viktiga grunden för att motarbeta intolerans och konflikter i världen. 4 (): Tack, utrikesministern, för den symboliska kramen. Ändå kan jag inte helt känna mig vare sig stolt eller nöjd med den situation vi har i när det gäller bekämpningen av nya och mycket farliga totalitära tendenser i vårt samhälle och i världen. För två kvällar sedan var jag på ett oerhört möte på ABF. ABF är platsen där jag lärde mig svenska, så jag älskar ABF på grund av det. Där hade Fadela Amara, algeriska från , ett mycket intressant samtal med , som är en politiker som jag respekterar djupt. Hon har mod att säga saker som mycket få andra politiker har mod att säga. De kommer båda från gettoområden i och i och beskrev de nya totalitära tendenserna som växer nedifrån. berättade om kurdiska fäder som har kämpat för kvinnans befrielse i eller i men som konfronteras av söner, födda och uppvuxna i , som vill förtrycka kvinnan. Trycket i dessa grupper är mycket svårt att stå emot, så vad gör föräldrarna? Jo, de köper restauranger i andra ändan av för att bli av med sönerna, som annars skulle komma att arbeta på restaurangerna. Det är en intressant beskrivning och något som vi nästan aldrig har hört talas om här. Fadela Amara kom med en än mer spännande beskrivning av de oheliga allianser som finns under ytan i det västerländska samhället. Det finns extremvänstergrupper som stöder och försvarar fundamentalism för att de i fundamentalismen ser en jättebra kanal för att mobilisera hatet mot . Det finns före detta fascister de är gamla men fortfarande aktiva och troende som har precis samma inställning därför att slår mot judarna. Antisemitismen får en ny spjutspets. Därför måste vi diskutera de här frågorna om alla former av politik som bygger på hat och våld i både den nationella och den internationella politiken. Dessutom har vissa problem med den gamla konventionen. Glöm inte att den gamla konventionen förbjuder rasistiska och fascistiska organisationer, vilket står i direkt motsättning till den svenska grundlagen. Denna motsättning har vi inte diskuterat . Antagligen har man undertecknat och ratificerat konventionen i tron att fascismen eller rasismen aldrig skulle kunna komma in i det svenska samhället. Denna tro har visat sig vara en mycket skadlig illusion. 5 Utrikesminister (): Jag tror inte att vi undertecknade konventionen i tron att vi aldrig skulle behöva ställas inför kravet att fullfölja åtagandet i den. Det gjordes en ordentlig analys av det. Vi kom fram till att vi med det regelverk och den grundlag vi har kunde uppfylla konventionens krav. Vår uppfattning är fortfarande att vi gör det. Jag delar helt uppfattning om hur viktigt det är att vi bekämpar tendenser till intolerans som utgår från hat och politiska rörelser som utgör ett hot mot demokratin och människors frihet. Det är ett viktigt arbete vi har att bedriva i vårt eget land. Det finns tendenser i vårt land som är mycket oroande och som vi har all anledning att ägna mycket uppmärksamhet åt. Det gör vi också. Men talar vi om det internationella samfundet och om hur det ska kunna arbeta vidare för att motverka dessa tendenser och öka betydelsen av demokrati och mänskliga rättigheter. Det är ju det som är motsatsen till den intolerans och det hat som alltför många i världen känner och som är orsaken till mycket av de konflikter som vi ser. Det måste vi arbeta vidare med. Det görs mycket av det slaget. Jag vill bara nämna en av de senaste åtgärder vi vidtagit i EU, nämligen att vi har inrättat ett särskilt institut, . Vi förlade detta till den arabiska världen, i . Det är ett samarbete mellan nordiska länder och den arabiska världen för att där skapa ett centrum, ett kraftfält där man kan bygga upp kunskap och skapa nya former för att sprida insikterna om betydelsen av demokrati och respekt för mänskliga rättigheter. Det är den tunga motvikten mot just det som talar om hat och intolerans som leder till konflikter och övergrepp. Jag förstår inte varför en ändring av konventionen mot rasdiskriminering är så betydelsefull när vi har konventioner som ger oss precis det utrymme vi behöver internationellt inom FN-systemet för att göra just det som vill. Dessutom har vi alla de andra organisationerna. Därtill har en egen möjlighet att agera, och vi utnyttjar den möjligheten i varje bilateral relation som vi har med länder där dessa problem är påtagliga. Det är en viktig del av vår politik när vi utvecklar vår handels- och biståndspolitik. Överallt finns de kriterier med som vi anser är viktiga att utveckla för att vara ett värn mot de intoleranta tendenserna. Det handlar om skyddandet av människor, byggandet av institutioner som värnar demokrati och mänskliga rättigheter. Hela vår utrikespolitik bygger på insikten om betydelsen av detta. 6 (): Vi är både överens om och inte överens om varför det skulle behövas. Jo, det skulle behövas därför att Lenins och bild fortfarande sitter på väggarna på väldigt många ställen. Och det skulle behövas därför att är ett slags för unga människor som tar stora stenbumlingar och kastar dem i huvudet på andra människor. Just fördömandet av de stora brott som den röda totalitarismen har begått har inte trängt igenom tillräckligt starkt i västvärldens ställningstagande. På samma sätt har vi inte alls hunnit att ens skissera en diskussion om den religiösa fanatismen och om den ateistiska intoleransen. Jag läste i tidningen att man förbereder att resa en staty över i och att den statyn ska stå klar . Jag hoppas att det är en journalistisk groda, annars kommer alla mardrömmar tillbaka. Det enda som vi har fått lära oss under det senaste seklet har varit att alla mardrömmar kommer tillbaka med allt större styrka om vi inte kämpar för att utplåna dem. 7 Utrikesminister (): Låt mig avslutningsvis säga att i av global ekonomi, information och rörlighet behövs naturligtvis mer än någonsin en gemensam värdegrund som binder samman människor och kulturer. Därför måste respekten för de mänskliga rättigheterna stärkas. I det ingår naturligtvis insikten om vilka övergrepp i historien som vi har sett och vilka vi inte vill se upprepade och dra lärdom av det. Vi har utmaningar i vårt eget samhälle att möta detta genom åtgärder på nationell nivå. Men vi behöver stärka den globala samverkan när det gäller dessa frågor. Det är därför som man behöver stärka hela det multilaterala systemet där det ges utrymme att diskutera de frågor som vi har diskuterat här och försöka övertyga alla om betydelsen av en ökad tolerans och respekt för mänskliga rättigheter. Det är det viktiga uppdrag som vi har. Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på interpellationerna 2004/05:277 om hotet mot den fria forskningen och 278 om strategi för stark svensk forskning 8 Utbildnings- och kulturminister (): har frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkra den fria och nyfikenhetsbaserade forskningen samt vad jag avser att göra för att utveckla starka forskningsmiljöer. Staten har ett särskilt ansvar för att garantera forskningens frihet. Detta ansvar upprätthålls bland annat genom att staten tillhandahåller offentliga medel för nyfikenhetsstyrd och forskarinitierad forskning. har resurserna för sådan forskning ökat betydligt, och de bör öka även . En viktig del i statens insatser för den fria forskningen är de medel för grundläggande och forskarinitierad forskning som forskningsråden fördelar utifrån forskarnas egna bedömningar och prioriteringar. I rådens styrelser är forskare utsedda genom elektorsval i majoritet. Forskarmajoriteten i är lagfäst. Principen om forskningens frihet är lagfäst i högskolelagen. Enligt denna ska som allmänna principer gälla att forskningsproblem får väljas fritt, att forskningsmetoder får utvecklas fritt och att forskningsresultat får publiceras fritt. Enligt högskolelagen är det fakultetsnämnder eller särskilda organ, där majoriteten av ledamöterna är vetenskapligt kompetenta lärare, som ansvarar för forskning och forskarutbildning. Högskolestyrelserna bör fokusera på långsiktiga strategifrågor och inte hantera frågor som rör forskningens närmare inriktning och innehåll. Detta innebär att det vid lärosätena liksom vid forskningsråden är forskarna själva som granskar forskningen och bedömer inomvetenskapliga frågeställningar. Denna ordning är viktig både för forskningens frihet och för dess kvalitet. Det är inte något hot mot forskningens frihet att regeringen utser flertalet ledamöter i högskolestyrelserna. I en demokrati kan inte lärosätenas kunskapsproduktion vara avskild från resten av samhället. Även lärosätenas verksamhet måste stå öppen för insyn och offentlig debatt. Lärosätena disponerar dessutom betydande offentliga medel. Till skillnad mot önskar jag alltså förena vetenskaplig frihet för forskarna med de möjligheter till övergripande demokratisk insyn och kontroll som myndighetsformen och allsidigt sammansatta styrelser ger. Den fria och nyfikenhetsstyrda forskningen måste ges finansiella och andra villkor som gör det möjligt att förena bredd i forskningen med koncentration av forskningsinsatserna. De bästa forskarna behöver ofta kunna verka i ett större sammanhang; i starka forskningsmiljöer. Kännetecknande för starka forskningsmiljöer är att de bedriver högklassig forskningsverksamhet, har god internationell anknytning och attraktionskraft samt kombinerar förnyelsekraft med god förankring i omgivande forskningsfält. Starka forskningsmiljöer leds ofta av en eller ett par tongivande forskare. Behovet av starka forskningsmiljöer med kritisk massa och långsiktig finansiering har kommit att uppmärksammas alltmer, både i och internationellt. En anledning till detta är att många vetenskapliga frågeställningar måste angripas med en bred tvär- och mångvetenskaplig kompetens eller kräver samutnyttjande av dyrbar vetenskaplig utrustning. En annan anledning är behovet av att kunna utnyttja nationella forskningsresurser på ett effektivt sätt och nå kraftsamling inom områden där det egna landets forskning och näringsliv har internationell konkurrenskraft. Utveckling av starka forskningsmiljöer förutsätter att aktörerna inom forskningssystemet kan prioritera sina resurser och nå samverkan. Regeringen har i forskningspolitiska propositioner och i uppdragen till forskningsfinansierande myndigheter och lärosäten understrukit betydelsen av just kraftsamling, prioritering och samverkan för att utveckla svensk forskning. har flera starka forskningsmiljöer som utvecklats genom värdefulla insatser från forskningsfinansiärer och forskningsutförare. Regeringen vill dock förstärka insatserna. I den forskningspolitiska propositionen kommer utvecklingen av starka forskningsmiljöer att vara en av huvudfrågorna. Regeringen avser att i propositionen presentera satsningar som innebär ökade resurser för starka forskningsmiljöer och ger förutsättningar för samordnade insatser mellan forskningsråden, lärosätena, och näringslivet. Regeringen avser också att ge lärosätena starkare incitament till samverkan och profilering i forskningsfrågor. 9 (): Jag tackar utbildningsministern för svaret på mina två interpellationer. Den första handlar om forskningens frihet. Min utgångspunkt är att vi tydligt genom historien ser att det finns ett uppenbart samband i den högre utbildningen och forskningen mellan självstyre och vetenskapligt nytänkande. Den vetenskapliga utvecklingen har helt enkelt varit överlägsen i samhällen där universiteten har stått fria från politisk och religiös styrning. I har Socialdemokraterna under en följd av år successivt skärpt den politiska styrningen av högre utbildning och forskning. genomfördes att regeringen ska utse alla ordförande i högskolestyrelserna. Och utser regeringen både ordförande och de flesta ledamöter i högskolestyrelserna. Regeringen utser ledamöterna i forskningsstiftelserna, som den borgerliga regeringen bildade av de gamla löntagarfonderna. Regeringen utser även viktiga nyckelpersoner i . Där är dock majoriteten forskare, men är den absoluta merparten av pengar som ska fördela öronmärkta på grund av olika regeringsbeslut och förordningar. I en undersökning väckte det viss uppmärksamhet att av 16 styrelseordförande med politisk bakgrund var 13 socialdemokrater. Den fråga som många ställde sig var: Varför är just socialdemokrater särskilt lämpade att leda universitet och högskolor? Sammanfattningsvis är det klart att risken är stor för styrning och för att annat än rent vetenskapliga hänsyn tas när besluten flyttas från vetenskapsvärlden till olika delar av den politiska makten. Ett annat hot mot forskningens frihet är att forskarnas beroende av att söka medel utifrån ökar. Och det tycker jag att talar väldigt väl om, men hans tal står i litet motsatsställning till de beslut som regeringen har fattat . När det gäller pengarna till forskning angav tonen i forskningspropositionen 2000. Han deklarerade tydligt i texten att andelen resurser som går direkt till högskolorna ska minska. De så kallade fakultetsanslagen har i princip legat still som antalet studenter har fördubblats. Jag ska upprepa frågan till utbildningsministern. Är utbildningsministern beredd att öka fakultetsanslagen i andel av forskningsmedlen, och är han beredd att minska regeringens makt över tillsättningar i styrelser och stiftelser? När det gäller den framtida forskningsstrategin med starka forskningsmiljöer håller väl utbildningsministern med mig om att man också måste våga satsa på geografiskt samlade miljöer där forskare med olika inriktningar utbyter idéer? För min del är det väldigt viktigt att betona att utgångspunkten när man gör dessa satsningar ska vara en vetenskaplig bedömning av var man kan nå briljanta och excellenta forskningsresultat. Det ska inte vara en politisk bedömning. Ett konkret exempel på detta är att till exempel beslut om nya universitet i eller tilldelning av vetenskapsområden i första hand borde bygga på bedömning och inte på regeringens tyckande. Den här frågan glider undan lite grann men säger att den kommer tillbaka i forskningspropositionen. De frågor som återstår obesvarade är alltså: Kommer fakultetsanslagen att öka? Kommer den politiska styrningen att minska? Kommer det verkligen en strategi för starka forskningsmiljöer? 10 Utbildnings- och kulturminister (): har slagit in på en linje som innebär att man nästan bara tar upp frågor som handlar om att misstänkliggöra socialdemokratin och regeringen för maktfullkomlighet, maktkoncentration, egennytta och annat. När jag som nybliven forskningsminister har försökt lära mig hur det går till på detta område har jag svårt att känna igen mig i den bild av halvkorruption, eller vad man ska kalla det, som numera ger av det sätt som vi bedriver politik på. säger att vi nu har en politisk centralstyrning av forskningen i och att forskningen är fri. Det som jag säger är att forskningens frihet är fundamental för att få resultat och effektivitet. Nyfikenheten ska styra och så vidare. Det verkar som om man inte tror på detta, utan det är i stället centralstyrningen som styr. Jag vill fråga : Finns det något exempel som jag kan lära mig av på ett enskilt vetenskapligt beslut som har styrts av politisk centralism? Eftersom det är både central och politisk styrning förmodar jag att det inte gäller någon annan än forskningsministern, som ju håller i tåtarna till den marionett som universitetsvärlden är. Jag känner inte igen mig, jag tycker att bilden är konstig. Låt oss i stället prata lite om vad som förenar oss. Jag håller med om mycket av det som säger om värdet av universitetens forskning, den forskning som universiteten själva bestämmer om. Jag vill satsa mer på den. Jag kommer att verka för det som ansvarig för forskningspolitiken.