prot · GS0978 · 2005-02-17 00:00:00 — Vi kommer också att titta på hur många av förslagen vi kan gå vidare med i riktlinjerna för de fortsatta tillväxtprogrammen ute på länsnivå. Också där kan man vidta en del konkreta åtgärder. Jag utesluter inte att vi kan använda en del av idéerna i vårt eget arbete inom och direkt mot våra myndigheter. 86 (): Jag är fullt medveten om att många av förslagen kräver långsiktighet. Jag kan inte undgå att göra en kommentar till detta betänkande. Många av de jobb som finns i inland är kopplade till naturresurser och därmed också kopplade till marken. Därför finner jag det lite märkligt, när jag läser betänkandet, att man totalt har lyckats förbigå en näring som ställer stora krav på markanvändningen, nämligen rennäringen. Men det är en bisak. Jag ska vara lite konkret utifrån två av delegationens förslag. På vilket sätt tänker regeringen agera för att säkerställa de flygförbindelser som är nödvändiga för inlandet? På vilket sätt agerar regeringen när det gäller att ha en regional helhetssyn på förändringar av statlig verksamhet? Statsrådet var inne på det i sitt första svar, men det kanske finns mer att önska. Kunskap och kompetens finns som bekant inte bara här i . 87 Statsrådet (): Så är det kompetensen är väl fördelad både mellan kön och regionalt. Det är också ett av skälen till att vi är övertygade om att den omställning av statlig verksamhet som vi nu föreslår i vårpropositionen, och som har en direkt koppling till försvarsbeslutet, är viktig. Det är viktigt att staten är en synlig representant över hela vårt land, eftersom statlig verksamhet är nationell verksamhet. Det är också viktigt att de statliga myndigheterna är spridda över landet så att de kompletterar den andra offentliga verksamheten men också den privata verksamheten. Den stora utlokaliseringen ger oss verkligen råg i ryggen när det gäller inte minst att de statliga arbetstillfällena också är en viktig bas att bredda arbetstillfällena på, lokalt och regionalt. Det arbetet fortsätter vi. När det gäller att säkerställa flyget är vi mitt i ett arbete med den transportpolitiska propositionen, där vi dels ska titta på förslag kring flygplatser som ska fortsätta att vara statliga, dels ska titta på hur mycket pengar staten i fortsättningen ska lägga på de kommunala flygplatserna. Men vi tittar också på vilka flygplatser som staten i fortsättningen ska upphandla trafik på. Det handlar i allra högsta grad om regionalpolitik. Den kidnappade svensken i 88 (): Jag riktar min fråga till statsrådet . Minas är svensk medborgare men född i . sitter han kidnappad i av en okänd grupp. Minas representerar ett parti som var mot kriget i och kommer från ett land, , som inte har bidragit med en enda soldat, inte fällt en enda bomb och inte har avfyrat en enda kula. Ändå sitter han kidnappad. I hela finns kristna minoritetsgrupper, såsom assyrier/syrianer och kaldéer, som lever under svåra omständigheter. Deras kyrkor stängs och tas i bruk som stall, magasin eller bostäder. Det är därför anmärkningsvärt att förtrycket av kristna inte lyfts fram i den svenska debatten. Dagar som dessa påminns man om detta, eftersom Minas tillhör den minoriteten. Jag är medveten om att ministern inte kan gå in på detaljer om hur arbetar för att få Minas fri. Det enda jag vill förvissa mig om är detta: Gör regeringen allt som står i dess makt för att hjälpa denne svenske medborgare? Har en utarbetad strategi för att hjälpa svenska medborgare som hamnar i liknande situationer? 89 Näringsminister (): Det är en mycket allvarlig fråga som tar upp. Jag kan garantera att är engagerad i detta. jobbar med frågan. Vi har också kontakt med familjen och arbetar via diplomatiska kanaler med att frågan ska få en lycklig lösning. Jag hoppas att har respekt för att jag inte kan gå djupare än så i en sådan här fråga. Det handlar om en människas säkerhet. Svensk plan för pandemier 90 (): Jag kan bara beklaga hur informationen om världsomfattande epidemier, så kallade pandemier, har nått den svenska befolkningen. Det har skapats panik, som leder till att enskilda människor hamstrar mediciner och i sin tur, tillsammans med , kommer att förlora pengar på mediciner som kanske inte kommer att behövas, och om de behövs kanske inte gör någon nytta. Min fråga till är: Varför har det tagit tid för oss att upprätta en pandemiplan? Vi fick en uppmaning från EU och . När vi nu äntligen har en plan vill jag fråga: Avser regeringen att avsätta de resurser som behövs för att forska kring relevant medicin och se till att vi har tillräckligt med mediciner till den svenska befolkningen? 91 Näringsminister (): Det är viktigt att börja den här diskussionen med att påpeka att vi inte har denna epidemi. Jag tror att många människor har fått det intrycket , att det skulle gälla inte bara utan stora delar av världen och att smittan också skulle finnas i . Det är fortfarande en fråga om den finns i , där det är störst oro för tillfället, med ett kanske konstaterat fall. Men expertisen säger också att detta kan ske. Det kan vara så att vi står inför en fågelinfluensaepidemi. Jag har försäkrat mig om att , folkhälsoministern, jobbar mycket aktivt med frågan. har kommit med sina rekommendationer. Medan vi sitter här träffar för att komma överens om hur staten ska agera, samordna och se till att vi har vaccin till alla medborgare om det skulle behövas och medicin för att kunna motverka för dem som har blivit drabbade. Återigen: Smittan är inte här. Den är inte heller spridd i . Men det är en fråga som vi måste behandla med största allvar och förbereda oss för. 92 (): Jag delar den uppfattningen. Smittan är inte här, och det är onödigt att väcka den panik som redan har väckts. Katastrofer kan man aldrig planera för. Därför är min fråga fortfarande: Varför tog det tid innan vi upprättade en pandemiplan? Det kunde ha inträffat en pandemi , och det kan inträffa en . Vi har haft tur. Varför tog det sådan tid? fick vi uppmaningen att upprätta en sådan. erbjöds att upprätta en sådan , men det gjorde de inte, utan frågan har legat på . Varför har den legat där? 93 Näringsminister (): Det här är en fråga som regeringen arbetar mycket aktivt med. Vi ger uppdrag till myndigheter, får rapporter från myndigheter och ser till att förbereda oss om det som vi inte vill tänka på skulle inträffa, om en sådan epidemi skulle sprida sig. Ambitionsnivån måste då vara att alla får tillgång till vaccin. Det behöver samordnas, och då arbetar regeringen också med landstingen, sjukvårdshuvudmännen. Det arbetet kommer att ha goda möjligheter att presentera för svenska folket. Vi är inte sent ute. Vi är aktiva i det här arbetet. Skapa inte en föreställning om att vi har epidemin här, för det skapar oro i onödan! Vi ska förbereda oss utifall vi skulle få en sådan utveckling i världen. Därmed är den här veckans frågestund avslutad. Vi framför ett tack dels till regeringen, dels till kammarens ledamöter. 11 § Svar på interpellation 2004/05:317 om statsministerns och ansvar för krisberedskap och krishantering 95 Försvarsminister (): har ställt ett antal frågor till statsministern om krisberedskapen i . Interpellationen har överlämnats till mig. Den svenska modellen för krishantering har en uppdelning i områdesansvar och sektorsansvar. Områdesansvaret utövas av kommunerna, länsstyrelserna och regeringen. Kommunerna har dessutom ett självständigt ansvar för sina verksamhetsområden. Områdesansvaret stöder och kompletterar det ledningsansvar som enligt den fastlagda ansvarsprincipen finns hos de myndigheter som har ansvar för de sektorer som drabbas. Det svenska är i internationell jämförelse litet. Det har ingen operativ roll i förhållande till de statliga myndigheterna, utan utgör ett stabsorgan som stöd till regeringen. Ett undantag är UD och dess relation till utlandsmyndigheterna. I en krissituation ställs höga krav på att håller sig kontinuerligt informerat om och kan tolka händelseutvecklingen. ska vidare kunna hantera informationsverksamheten på ett sätt som inger förtroende och vid behov snabbt kunna ta fram beslutsunderlag till regeringen. I sårbarhets- och säkerhetsutredning (SOU 2001:41) föreslogs att det skulle inrättas ett nationellt krishanteringsorgan i . Med anledning av bland annat remissutfallet avvisade både regering och riksdag just det förslaget till lösning. I stället genomfördes analyser av krishanteringsförmåga. Analyserna visade att förmågan på ett antal områden behövde förbättras. Genomförandet av åtgärdsprogrammet, som redovisades i prop. 2001/02:158 Samhällets säkerhet och beredskap, har pågått och är en prioriterad verksamhet inom . har Försvarsdepartementet ansvar för att övergripande driva processen att förstärka krishanteringsförmåga. Utbildnings- och övningsverksamheten har särskilt stor betydelse, och det handlar om ett långsiktigt arbete. Jag redogör här kort för den. har de olika departementens krishanteringsförmåga, inklusive Statsrådsberedningen och Förvaltningsavdelningen, förstärkts genom en systematisk stegvis process. I det första steget har departementens ledningsgrupper informerats om ambitionen att stärka krishanteringsförmåga. I det andra steget träffar departementen ett antal av sina myndigheter för ett ömsesidigt informations- och erfarenhetsutbyte om krishantering. Syftet med dessa så kallade krisseminarier har varit att diskutera eventuella oklarheter avseende roller, ansvarsfördelning, informationshantering eller andra särskilda problem och brister. har nio departement genomfört steg två. I ett tredje steg genomförs seminarieövningar. Departementen träffar då återigen ett antal av sina myndigheter för diskussion av ett i förväg framtaget scenario och ett antal frågor kopplade till detta, bland annat ansvarsfördelning, krisorganisation och informationshantering. Sju departement har genomfört steg tre. Deltagare vid krisseminarier och seminarieövningar har varit nyckelpersoner inom , bland annat statssekreterare och expeditionschefer. Sammanlagt har ett fyrtiotal olika myndigheter och samtliga länsstyrelser bjudits in och medverkat vid departementens seminarier och/eller seminarieövningar i krishantering. Det fjärde steget i den systematiska processen som jag har beskrivit är samverkansövningar inom med deltagande av flera departement och myndigheter. Den första samverkansövningen bygger på ett scenario om en kärnenergiolycka och genomförs . Det har genomförts en så omfattande och behovsanpassad utbildnings- och övningsverksamhet inom som . Regeringen ansvarar för hur hanterar kriser. Vi kommer att dra lärdom av hur flodvågskatastrofen och stormen i har hanterats, så att vi står bättre rustade för katastrofsituationer . En kommitté för utvärdering som ska granska hanteringen av flodvågskatastrofen har tillsatts. Regeringen kommer i det fortsatta arbetet med att förstärka krishanteringsförmåga att beakta kommissionens slutsatser. Inom UD vidtas redan nu åtgärder för att stärka beredskapen. En konsulär beredskapsstyrka inrättas vid UD. Den ska vara startklar dygnet runt för att kunna rycka ut och snabbt förstärka ambassader och konsulat. Arbetet med att ytterligare stödja verksamheten IT-mässigt kommer att påskyndas. Det kommer att leda till ett snabbare informationsflöde och en tillförlitligare och mer fullständig överblick, till exempel över nödställda svenskar. De system som finns för information och underrättelser i ska förstärkas och samordnas. En god krisberedskap ska finnas dygnet runt. En permanent beredskap är beroende av såväl bra källor som god analysförmåga samt ett tydligt ansvar att informera beslutsfattare i . lämnade sitt svar på regeringens uppdrag från . Regeringen har mot denna bakgrund uppdragit åt att förbereda myndigheten så att den, i en situation då många människor med hemvist i drabbats till följd av en katastrof i utlandet, med kort varsel i ett inledande skede kan stödja myndigheter och bistå nödställda i det drabbade området. Jag kan dessutom nämna att i EU har tagit initiativ till att utveckla och stärka unionens samlade förmåga att utan dröjsmål kunna skydda och bistå EU-medborgare i nödlägen utanför EU:s gränser. Jag anser mig genom denna redovisning ha svarat på frågor. 96 (): Tack för svaret. Svaret innehåller i stort sett inte någonting som inte tidigare funnits tillgängligt i massmedier eller i offentliga handlingar. Svaret tycker jag är uppseendeväckande på så sätt att det duckar för några av de mest centrala frågeställningarna i sammanhanget, bland annat den som står som rubrik på min interpellation, nämligen statsministerns och hans kanslis ansvar för krisberedskap och krishantering. Statsministern och hans kansli omnämns inte med ett ord i försvarsministerns svar. Det är anmärkningsvärt. Statsministern bestämmer ju hur regeringen bygger upp, övar och vidmakthåller en kompetens för att snabbt kunna agera i kritiska lägen. Precis som i flertalet andra länder är krisberedskapsfrågorna därmed en av statsministerämbetets allra viktigaste uppgifter. I är det bestämt att i katastroflägen måste statsministern och hans kansli ta det övergripande ledningsansvaret. Att vara övad och förberedd för detta är en viktig uppgift för varje statsminister. Han eller hon måste personligen finnas med i den innersta ledningscentralen. Inget av detta nämns över huvud taget i svaret. Statsministern och hans kansli är helt frånvarande. Ansvaret ligger inte på något annat ställe. Det ligger inte i fackdepartementen UD, eller Försvarsdepartementet eller på någon myndighet. Visst kan man ge en myndighet som ökade befogenheter för att snabbt kunna agera på egen hand. Men varje myndighet kan bara göra detta inom sitt eget ansvars- och verksamhetsområde, eftersom alla svenska myndigheter anses stå direkt under regeringen. Ingen myndighet i alla fall har accepterat att ställas under andra myndigheters befäl. Ännu mindre kan naturligtvis till exempel ta kontakt med statsministern på lantstället på annandagen och säga att till honom att nu är det bryta firandet och fatta beslut. Det går inte att ha det så att en myndighet skulle ha det avgörande inflytandet i det här sammanhanget. Så säger försvarsministern att vi har ett litet regeringskansli och många myndigheter. Just det, vi har många myndigheter, de har varit involverade i revirstrider, och de är splittrade. Just därför, precis av detta skäl, krävs det en fast ledning, ett centralt fast grepp om krishanteringen och tydliga regler. Det är också den slutsats som åtminstone tre utredningar har kommit fram till. Försvarsberedningen kom fram till det i en utredning som , om än med en alltför svag formulering, beslöt om . I den proposition som försvarsministern citerade står det att Statsrådsberedningen har en central roll i en allvarlig situation. Därför är frågan till försvarsministern: statsministern regeringens och verksamhet i detta hänseende, eller är det någon annan, kanske ? Jag står här och utövar kontrollmakt, och jag vill veta om det finns ett svar på frågan: Vad är statsministerns ansvar? Vad är hans och Statsrådsberedningens roll och arbetsuppgifter när det gäller krisberedskap och krishantering? Det är själva kärnan i min interpellation. Jag vill säga något mycket snabbt jag ska återkomma i senare inlägg om informationen utåt som, förutom samverkansfunktionen, är central. Det har kritiserats , och det har också tagits upp i olika utredningar och riksdagsbeslut. Informationen utåt till medborgarna kraschade mer eller mindre telefonväxlar, listhantering och så vidare senast. Hur ska det ske, och vad är statsministerns och statsministerns kanslis roll i fråga om att informera medier och allmänhet? 97 Försvarsminister (): Jag vill allra först säga att om det händer en katastrof i vårt land är det våra myndigheter som är operativa. De har att agera direkt utan att regeringen har fattat ett enda beslut. Hela vår katastrofhantering är uppbyggd så att den som ansvarar för verksamheten normalt också har ansvaret att gå in och agera när katastrof eller kris inträffar. Det betyder inte att myndigheterna bara ska arbeta på egen hand. Det finns en princip i att myndigheterna ska räcka varandra en hand. Det gäller även i kris- och katastroflägen. Det är därför man inom krisberedskapen, förberedelsen, bygger upp samverkanskunskap mellan de myndigheter som kan få en gemensam uppgift i en krissituation. Vad gör då regeringen i sådana lägen? Det är viktigt att regeringen är underrättad om läget och om vad som händer. Det kan i vissa situationer vara befogat med att fatta kompletterande regeringsbeslut och att följa upp effekterna av en katastrof och en kris. Jag tror att vi gör att gravt misstag om vi baserar all vår katastrofhantering på vad som har hänt i . Det är ett väldigt speciellt fall, då det inträffade på andra sidan jordklotet. Däremot har vi ett mycket gott exempel på krishantering i samband med orkanen över . Där var uppgiften för berörda myndigheter att gå i gång med sitt arbete, med en övervakning naturligtvis från regeringens sida. Då är det det departement som har ansvar för verksamheten som tar ledningsansvaret för att se vad regeringen behöver göra. Det är bara i ett läge där man kan undra vem som egentligen är ansvarig, för det kan beröra fler departement, som Statsrådsberedningen får gå in och tala om vem som ska vara sammanhållande för hanteringen av ärendet. Det är alltså så att våra myndigheter inte väntar på regeringens beslut om någonting allvarligt inträffar. Det är det som är skillnaden mellan och många andra länder. Vi har operativa myndigheter med långtgående mandat som agerar , baserat på den kunskap man har om verksamheten i vardagen. 98 (): Jag tycker att detta är anmärkningsvärt. Man säger att myndigheterna inte behöver vänta på att regeringen ska fatta beslut, de ska gå i gång själva. Ja, men så säger man att regeringen ska vara underrättad och ibland kan behöva ingripa. Men regeringen måste ju, om det inträffar en kris, utöva ledarskap. Statsministern kan inte sitta på sin kammare och titta på tv och höra olika uttalanden från olika generaldirektörer. Statsministern ges nästan ingen roll över huvud taget i beskrivning. Det är först när departementen börjar bli oense som Statsrådsberedningen ska komma in. Det är en falsk beskrivning. Alla som har arbetat i vet att Statsrådsberedningen är med överallt. Det kan inte ha varit någon överraskning för att så är fallet. Det är också så att den beskrivning som nu ger strider mot vad som gäller enligt riksdagsbeslutet . Statsrådsberedningen har en central roll. Våra myndigheter väntar inte. Men i den kris som vi nu diskuterar väntade de faktiskt. Det är många som har vittnat om detta på olika myndigheter. Man tvekade att ta initiativet, och man väntade på besked från UD eller från Statsrådsberedningen. Det fungerade inte. Jag upprepar min fråga: Vad är Statsrådsberedningens och statsministerns roll och arbetsuppgifter när det gäller krisberedskap och krishantering? Är det att bara sitta och vänta på rapporter från myndigheterna och hålla sig underrättad om vad myndigheterna gör? Jag tror att svenska folket förväntar sig ett visst ledarskap. Jag tror också att , åtminstone så länge har är statsminister, kommer att kliva in på scenen och vilja utöva ett ledarskap. Det är en jättekonstig beskrivning, och den är falsk, som ger. Jag upprepar min fråga: Om det är så att man i en situation måste informera allmänhet och medier, hur ska detta ske? Vilken roll spelar Statsrådsberedningen och statsministern i det sammanhanget? Är det generaldirektören i , eller som ska sköta krisinformationen? Hur ska den samordnas? Och vilka departement ska samordna olika myndigheter som ligger lite olika till under olika departement i sammanhanget? Att vi har många myndigheter gör att, om de ska samverka, frågorna drivs upp till regeringen och i sista hand till Statsrådsberedningen. De måste landa där. Vem är det som har ansvaret att informera medborgarna? Jag ska sticka in en annan fråga i sammanhanget. Om jag har förstått det rätt är statsministern i . Om det inträffar en allvarlig gasolycka eller en terrorattack i , vem är det då som i detta krisläge leder ? Är det , eller är det , eller vem är det? Det tredje jag ska ta upp gäller övningar. Generaldirektör har gjort en utredning och framför där ett antal krav. Ett krav gäller fullskaleövningar som inkluderar statsministerns kansli, Statsrådsberedningen. De ska vara med i fullskaleövningar. Min fråga är: Hur många fullskaleövningar har genomförts med och statsministern? Är det någon enda fullskaleövning som och har varit involverade i? 99 Försvarsminister (): Jag ska börja med att något repetera läget. Om en allvarlig gasattack, en gasolycka, skulle inträffa någonstans i är det räddningstjänsten som går in och börjar arbeta med en gång. informerar också i viss mån. Det betyder inte att man har en regering som inte utövar någon form av omsorg och omtanke i det läget, utan den följer processen väldigt noga. Regeringen kan också i vissa lägen göra uttalanden. Men själva det operativa arbetet och ansvaret ligger faktiskt på räddningstjänsten. Om det skulle handla om terrorism är det polisen som har det operativa ansvaret och leder det arbetet. Om det sker olyckor, tillbud och katastrofer i har vi numera en ganska väl fungerande krishanteringsorganisation som har övat, som arbetar och som är i gång. Den är baserad på ansvarsprincipen för den som har arbetet i gång. Så är det faktiskt, vilket naturligtvis inte betyder att regeringen inte utövar sitt ledarskap. Men det handlar inte om operativt ledarskap, utan det handlar om att följa förloppet och att också kunna stödja dem som gör insatserna och arbetet. Jag vill påstå att på ett utmärkt sätt utövade den formen av ledarskap när räddningstjänsten i hade det viktiga och allvarliga arbetet för att hålla samman arbetet med orkanen, som en lång rad myndigheter och instanser ställde upp och stödde processerna på uppmaning och med utgångspunkt i vad räddningstjänsten begärde av understöd. Detta fungerar väl. Men när det gäller fungerade det inte på samma enkla sätt därför att det var en olycka utanför landets gränser, faktiskt på andra sidan jordklotet. Och de konsulära resurser som vi har räckte inte till för att hantera en händelse av det omfånget. Denna händelse är unik nu när har gett sig i väg. Vi har lärt oss en del av det. Det är därför som regeringen har bett att sätta i gång med en uppbyggnad av stöd så att man också ska kunna gå ut och operera när liknande händelser inträffar. Det betyder att det i regeringen, som är ett kollektiv, finns en ordentlig ansvarsfördelning också i kritiska skeden när det gäller vilket område som respektive statsråd tar ansvar för. Och som jag sade i mitt första inlägg är det först när det är en otydlighet på grund av en knivig gränsdragningsfråga mellan departementen som Statsrådsberedningen får gå in och avgöra vem som ska leda just den uppföljningen från sida. Det gäller att inte förväxla det viktiga operativa arbete som sker med ett ledarskap som innebär att man följer och stöder det arbete som kvalificerade och kompetenta myndigheter bedriver. 100 (): Det är klart att jag inte tror att Statsrådsberedningen eller statsministern är ute och själva bekämpar en gasolycka. Det är ju självklart. Men hela min interpellation handlar om statsministerns och hans kanslis ansvar. Då blir det lite konstigt om envisas med att tala om enskilda myndigheter och vad myndigheterna gör. Jag talar om vem som leder riket och om hur riket ska ledas när det är en kris. Vad är statsministerns roll? Vad är Statsrådsberedningens roll? Jag har ännu inte fått svar på frågan om vem som har ansvaret för att informera allmänheten och medierna när det är en kris. Hur ska det gå till? Att regeringen följer processen tror jag är ett omöjligt förhållningssätt när det är en allvarlig kris. Jag tror att allmänheten, medierna och väljarna förväntar sig att regeringschefen och regeringen är involverade. Det är riktigt att regeringen är ett kollektiv. Men statsministern är naturligtvis inte en bland andra.