prot · GS09137 · 2005-06-10 00:00:00 — Tack för vänligheten och för chokladbitarna som jag gärna tar emot. Jag tycker inte att man nu ska avgöra hur för alltid ska se ut. Det är i sin inledning. Jag tycker att det har sin poäng. Det är därför jag har arbetat på det här sättet och det är därför vi har försökt få att se ut som det gör. Vi vet inte nu hur det här ska utvecklas . Jag vill inte säga att det ska bli på det ena eller andra sättet, men jag vill inte heller säga att vi nu har skapat ett etiskt råd och så här ska det se ut för evigt. Vi får återkomma när vi har fått den första rapporten. Det ska naturligtvis göras en utvärdering om det här som faktiskt är en helt ny företeelse och ett helt nytt organ. Det är väldigt spännande, inte minst för den här debatten och för att de här frågorna ska drivas vidare. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2004/05:652 om brottsoffers rättigheter 83 Justitieminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att stärka brottsoffers rättigheter samt tillgodose deras behov av kurativa insatser i rättsprocessen även . har ställt frågan utifrån att regeringen har tillsatt en särskild utredare för att se över lagen om målsägandebiträde. Hon tolkar det som ett sätt att inskränka rätten för målsägare att få ett målsägandebiträde och är orolig för att det skulle försämra brottsoffers rättigheter. Det är självfallet inte avsikten. Syftet med att se över lagen är tvärtom att förbättra stödet till brottsoffer genom att klargöra målsägandebiträdets ansvar. Lagen om målsägandebiträde har varit i kraft . Den har ändrats. Det finns därför ett behov av att göra en översyn av lagen för att säkerställa att den är tydlig. En viktig förutsättning för att målsägandebiträde ska kunna förordnas är att den som blivit utsatt för ett brott får information om möjligheten till målsägandebiträde. Den informationen ska lämnas redan under förundersökningen. Här finns ett behov av att kartlägga i vilken utsträckning det verkligen sker. Utredningen som vi har tillsatt ska därför titta på den frågan. En uppgift för målsägandebiträdet är att lämna personligt och kurativt stöd till sin klient. Denna uppgift har även en stödperson (20 kap. 15 § RB). En annan uppgift för målsägandebiträdet är att hjälpa målsäganden med en eventuell skadeståndstalan. Denna skyldighet har även åklagaren (22 kap. 2 § RB). I vissa fall när barn misstänks vara utsatta för brott av en vårdnadshavare eller en person som är närstående till vårdnadshavaren finns det en möjlighet att förordna en särskild företrädare för barnet. I praktiken utför den särskilda företrädaren för barn delvis samma uppgifter som ett målsägandebiträde. Målsägandebiträdets uppgifter sammanfaller alltså delvis med vad åklagaren och en stödperson förväntas utföra. Uppgifterna sammanfaller även med vad en särskild företrädare för barn ska göra. Det finns därför en risk att det uppstår oklarheter om vem som i det enskilda fallet ska ansvara för en viss arbetsuppgift. Utredningen ska se över målsägandebiträdets roll och arbetsuppgifter så att dessa blir tydliga i förhållande till de andra aktörerna. Olika målsägande kan ha olika behov av hjälp under rättsprocessen. Under processens början kan till exempel behovet av att förstå hur rättsprocessen går till vara större än behovet av personligt stöd. Vid huvudförhandlingen kan behovet av personligt stöd vara större. Då kan den bästa lösningen för målsäganden vara att ett målsägandebiträde förordnas i ett tidigt skede av rättsprocessen för att öka förståelsen och kunskapen om vad processen kommer att innebära. Vid huvudförhandlingen kanske målsäganden hjälps bäst av en stödperson. För att säkerställa att målsägandebiträden används på rätt sätt är det viktigt att biträdenas roller och arbetsuppgifter tydliggörs och renodlas. Översynen av lagen om målsägandebiträde innebär alltså inte att rätten till målsägandebiträde ska inskränkas. Det är en missuppfattning. Utredningen har som mål att tydliggöra de olika rollerna under rättsprocessen för att den som har blivit utsatt för ett brott verkligen ska få det stöd och den hjälp som han eller hon har rätt till. Det är en del i det viktiga och ständigt pågående arbetet med att stärka brottsoffers rättigheter. 84 (): Vi moderater vill utöka möjligheten för brottsoffer att få ett juridiskt målsägandebiträde, medan regeringen vill tydliggöra roller och renodla uppgifter och annat som justitieministern tog upp i sitt anförande. Jag kan hålla med om att en översyn är på sin plats, men jag är inte nöjd med de utredningsdirektiv som regeringen har beslutat om. Jag tänkte göra en kort resumé av vad som har hänt under de som vi har haft denna lagstiftning som är mycket bra, skulle jag vilja säga. infördes en möjlighet för målsägare att vid vissa typer av brott, i första hand grövre sexuella brott, få hjälp av ett målsägandebiträde. Lagen har sedan kommit att ändras. utvidgades den till att omfatta även andra grova våldsbrott, och utvidgades den ytterligare till samtliga brott i där fängelse finns i straffskalan och det finns behov av ett målsägandebiträde. skedde ytterligare förändringar så att alla brott kom att omfattas där det bedöms att målsägaren har ett behov av hjälp. Det som är intressant är dock vad som skedde när justitieministern gav i uppdrag till och , som var chef , att utreda kostnaderna för både offentliga försvarare, målsägandebiträden och offentliga biträden. Den utredning som skedde ligger ju till grund för den översyn som regeringen nu har beslutat om. Utredningen fick namnet Varför blev det dyrare? Det har nämligen blivit dyrare än vad man har räknat med. konstaterade att dessa kostnadsökningar är helt naturliga och beror på att det tar tid innan en reform blir känd och innan man börjar använda de möjligheter som reformen ger upphov till. var inte heller brottsofferfrågorna prioriterade på samma sätt som . Ju fler som vet att man har rätt att få hjälp, desto fler ansöker om att få målsägandebiträde och kostnaderna går i höjden. En bidragande orsak till att det blivit dyrare, kanske den viktigaste, är att som regeringen suttit vid makten har våldsbrotten eskalerat. Våldsbrotten har ökat markant och blivit grövre och mer svårutredda och komplicerade. Det är alltså inte så konstigt att det har blivit dyrare. Jag menar att regeringen måste bryta den trenden först för att få ned kostnaderna för målsägandebiträden. Man måste börja i rätt ordning. Vi moderater menar tillsammans med övriga allianspartier att rätten till målsägandebiträde ska utökas så att även anhöriga till våldsdödade har rätt till juridiskt biträde. I direktiven till utredningen skriver man dock klart och tydligt att denna rätt inte ska utökas. Jag tolkar direktiven, som de är skriva, som att man vill spara pengar, se till att målsägaren får en mycket klarare roll och att stödpersoner kan ersätta målsägandebiträden i flera fall. Jag vill gärna fråga justitieministern: Det framgår att åklagaren kan driva skadeståndstalan och att en stödperson kan vara stöd. Innebär det inte en inskränkning och en mindre andel målsägandebiträden? Hur ska man annars tolka den meningen? 85 Justitieminister (): råkar det vara så, det kanske du är medveten om att du har en debatt med ett före detta målsägandebiträde. Jag har haft många, många fall som målsägandebiträde och vet exakt vilka uppgifterna är för ett målsägandebiträde. Jag har också utifrån personlig erfarenhet kunnat konstatera att många av de uppgifter ett målsägandebiträde har faktiskt är väldigt långt ifrån den juristutbildning vi har genomgått. Den innehåller ingenting av stora delar av målsägandebiträdets roll. Är det någonting jag är intresserad av är det alltså att utveckla målsägandebiträdets roll. När det gäller till exempel skadestånd följer man i vissa fall praxis från . Det är en väldigt enkel praxis att följa, och i sådana fall krävs det inte något utvecklat juridiskt arbete. Sådana saker kan naturligtvis framföras av åklagaren, på samma sätt som andra, mer kurativa insatser kan göras av andra personer. Vi kan dock också konstatera, trots att vi har en kanske 300-procentig ökning av kostnaderna för målsägandebiträden, att det i många fall saknas målsägandebiträden, framför allt i den så viktiga inledningen av ett arbete. Vi kan också konstatera att i många rättegångar känner sig målsäganden kränkt på ett sätt som är fullständigt onödigt, även om det alltid kommer att vara jobbigt att genomgå en rättsprocess, därför att man inte är ordentligt förberedd på alla de frågor som ska ställas. Och det kan jag säga: av de frågor man får från en offentlig försvarare ska ett målsägandebiträde kunna upplysa om. Som det har utvecklats, i varje fall på vissa håll, ägnas dock alltför stor del åt andra saker än det som man faktiskt är utbildad för på juristlinjen. Jag vill renodla den här rollen så att man blir det verkliga stöd som en person behöver från ett målsägandebiträde. Man ska vara lika aktiv som den offentliga försvararen i processen. finns det exempel på målsägandebiträden som till och med biträder åtalet men som sedan ändå inte bidrar med några som helst juridiska inslag i själva rättsprocessen trots att man är kompetent på det området. Det handlar också om att det finns en bild i vissa domstolar av att målsägandebiträdet i stort sett bara har en kurativ roll. Man kan till och med bli ifrågasatt när man ställer frågor. Vi måste komma bort från detta. Vi måste använda målsägandebiträdet på det sätt som är det mest effektiva. Det är det som ligger bakom det initiativ jag har tagit här just den personliga erfarenhet jag har av att vara målsägandebiträde, där jag själv har kunnat konstatera att man faktiskt inte använder detta på bästa sätt. Då är det ändå jag arbetade med de här sakerna, och har kostnaderna fortsatt att öka. Jag är dock helt övertygad om att många av de brister som fanns när jag slutade som målsägandebiträde finns även . Dem ska vi rätta till. Är det någonting som är viktigt för en målsägande är det nämligen just att få den juridiska hjälp som ett målsägandebiträde kan erbjuda. 86 (): När det gäller målsägarens och brottsoffrets behov av stöd och hjälp vid huvudförhandlingen tror jag, om jag vore brottsoffer, att jag mycket hellre skulle vilja ha justitieministern vid min sida som målsägandebiträde än min mamma, som kan vara stödperson. Vi ska inte förringa juristutbildningen och den erfarenhet och kunskap man får som jurist och advokat även när det gäller mänskligt beteende, empati och psykologi. När man besöker brottsofferjourerna ser man att där finns väldigt många duktiga krafter, men de säger själva att det är just under huvudförhandlingen som de kommer till korta. Det är då, menar de, som brottsoffret verkligen behöver en juridisk expert vid sin sida. Brottsofferjourerna lider ju precis som nämndemannakåren av en väldigt hög medelålder, och de kan också tycka att det är väldigt svårt att vara stödperson vid huvudförhandling. Ett annat skäl som jag tycker talar för att målsägandebiträden ska finnas vid huvudförhandlingen är att åklagaren då kan lägga sin kraft på själva processen. Åklagarna är inte heller experter på skadeståndsrätt. Just de här meningarna i direktiven tycker jag därför inger lite oro. Stödpersoner är bra, men jag tror definitivt att man ska se till den expertis som målsägandebiträdena har fått genom att vara med vid många processer, precis som justitieministern är inne på. Det är viktigt att för protokollets skull få förtydligat att stödpersoner arbetar helt ideellt, och de gör en fantastisk insats. Det kan vara lärare, sjuksköterskor, barnskötare och säkert också riksdagsledamöter. De kan förstås också vara före detta jurister. Just att regeringen skriver att i vissa fall kan den bästa lösningen för målsäganden vara att ett målsägandebiträde förordnas i ett tidigt skede av rättsprocessen för att öka målsägandens förståelse och kunskap men att vid huvudförhandling kan målsäganden i stället åtföljas en stödperson är oroväckande. Jag ser det som ett sätt att försöka spara pengar och att målsägande inte kommer att få målsägandebiträde i lika många fall som . Det har justitieministern inte riktigt svarat på. Kan det inte vara så att en advokat med långvarig erfarenhet kan vara bättre som stöd än till exempel en äldre, pensionerad riksdagsledamot? 87 Justitieminister (): Det var roligt att få det erkännandet som målsägandebiträde. Jag hoppas dock att det aldrig bli aktuellt att jag ska vara målsägandebiträde för . Låt mig få klargöra följande. Det är klart att målsägandebiträdet ska vara biträde vid rättegångarna, men biträdet ska också göra det arbete som bäst behövs och inte utföra stödpersonens uppgifter. Det är 180 poäng på juristlinjen som jag och många andra har genomgått. Det finns inte en enda poäng i psykologi eller sociologi. Det finns något som heter rättssociologi, men det handlar inte om det som man normalt kallar för sociologi. Det kanske till och med vore önskvärt att det är så. Jag tror att man som målsägandebiträde ska vara väldigt försiktig med att ge sig in de frågorna utan den kompetens som bäst behövs. Däremot kommer ett målsägandebiträde alltför sent in i många processer. Det är det som är det viktigaste steget, nämligen inledningen av en förundersökning. Det är då som förvirringen är som allra störst. Man kan inte heller lägga över detta på åklagaren. Åklagaren har, som bekant, en objektivitetsplikt som gör att åklagaren inte riktigt kan ha den kontakt som till exempel ett målsägandebiträde har. Ett målsägandebiträde ska göra vad ett målsägandebiträde är bäst på. Det innebär att vissa delar av arbetet kan göras av en annan. För att till exempel räkna ut ett skadestånd genom att slå upp brottsofferpraxis behövs inte några stora rättsutredningar. Det gör man . Att arbeta med de kurativa insatserna kan få effekten att man tar plats från någon annan och man utför inte det arbete som i stället ska utföras. Vi vet också att det finns en direkt felaktig syn på målsägandebiträden. Man kan ställa sig frågan hur det kommer sig att i fråga om en offentlig försvarare ställs krav på att det är en advokat men i fråga om ett målsägandebiträde går det alldeles utmärkt med en biträdande jurist som har arbetat på en advokatbyrå. Just frågan om hur man ska se på målsägandebiträden måste ställas. Det kan vara direkt avgörande för inte bara hur en person upplever processen utan också vara skillnaden mellan en fällande och en friande dom. 88 (): Det är bra att man ser över lagstiftningen, och jag håller med i vissa delar av det justitieministern har framhållit. Justitieministern nämnde juristlinjens 180 poäng. Där sitter regeringen ändå på makten att förändra. Det kanske skulle vara bra att få in lite mer av psykologi och beteendevetenskap även i den utbildningen, även om man inte ska arbeta som målsägandebiträde. Det kanske kommer någon sådan proposition. Sedan var det frågan om att det skulle vara direkt skadligt för ett målsägandebiträde att ägna sig åt den kurativa delen. Det kan jag inte alls hålla med om. Det är att dra väldigt långa växlar på sitt stödjande arbete. Kan justitieministern tänka sig att förordna en psykolog, kurator eller beteendevetare för att ge brottsoffret ett professionellt stöd i den delen? Såvitt jag vet går det inte nu att förordna en sådan person att stödja brottsoffret rent mänskligt, rent psykologiskt. Det skulle vara intressant att höra. Det framgår tydligt i direktiven att möjligheten inte ska utökas. Fastän våldsbrotten blir grövre, råare och mer komplicerade, fastän vi har en ny sexualbrottslagstiftning och fastän brottsligheten blir mer internationell tror jag att så länge vi inte kan bryta brottskurvan kommer brotten att öka och brottsoffren bli fler. Kanske kommer behovet av målsägandebiträden att utökas. Det är lite kategoriskt att i direktiven så tydligt skriva att de inte ska utökas. Vi får se om justitieministern kan svara på någon av frågorna. 89 Justitieminister (): Först till juristutbildningen: Ja, den är på 180 poäng. Det skulle säkert vara bra med lite extra kunskaper i psykologi och beteendevetenskap, men det skulle ta plats från något annat. Jag har svårt att se att det i de 180 poängen finns något som anses onödigt. Jag kan försäkra att vi som kämpade oss igenom på juristutbildningen knappast tyckte att den var för kort. Sedan var det den kurativa verksamheten. Man ska ställa höga krav på att målsägandebiträden har en empatisk förmåga och en förmåga att bemöta brottsoffer på ett bra sätt. Vad jag menar med att det kan vara farligt är att det faktiskt kan vara skadligt om ett målsägandebiträde får för sig att alltför djupt börja bearbeta ett incestoffers skador. Det måste man förstå. Det görs faktiskt i vissa fall, . Det är det som är problemet. Det är naturligtvis inte för att vilja skada utan i all välmening. Då räcker det inte med att sitta på en advokatbyrå och dra i gång saker där målsäganden sätter i gång en process som varken målsäganden eller målsägandebiträdet kan hantera. Det är därför det är så viktigt att se över dessa saker så att man ägnar sig åt det som bäst behövs. Jag anser att det är viktigt att vi får svar på olika saker. Det är inte alls säkert att vi får de svar som jag, eller någon annan ser. Det är alltid svårt när en utredning pågår att se exakt vilka frågor som kommer att diskuteras. Men låt oss i alla fall vara överens om att det behövs en ordentlig översyn av lagen om målsägandebiträde. Låt oss också vara överens om att det viktigaste är att företräda sin klient i det som man är bäst på. Det innefattar naturligtvis att vara aktiv som advokat, eller möjligtvis biträdande jurist, i rättssalen. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellationerna 2004/05:679 och 680 om fallet Maarouf 90 Justitieminister (): har mot bakgrund av ett enskilt fall frågat dels hur jag avser att agera för att svenska domstolar fortsättningsvis, vid beredande av mål eller ärenden där part inte är svensk medborgare och saknar uppehållstillstånd i , ska uppträda på ett sätt som inte är diskriminerande, dels hur jag avser att agera för att den typ av misstag som Justitiekanslern konstaterat föreligga i det berörda fallet inte ska ske fortsättningsvis, dels hur jag avser att agera för att bereda utländska medborgare utan uppehållstillstånd i tillgång till svenska domstolar för att kunna tillvarata sina rättigheter som vårdnadshavare till barn bosatta i . Hon har vidare frågat mig om jag avser att agera för att införa möjligheter för utländska personer utan uppehållstillstånd i som skadats på sätt som beskrivits i det berörda fallet att få skadestånd av svenska myndigheter. har mot bakgrund av samma enskilda fall även frågat statsrådet hur han avser att agera för att se till att svenska barn med utländska föräldrar ska få samma behandling av svenska myndigheter som barn med svenska föräldrar. Hon har vidare frågat hur han avser att agera för att utländska medborgare inte ska diskrimineras vid kontakt med svenska domstolar och myndigheter, om och när den utländske medborgaren förvägras rätten till uppehållstillstånd i , och att de inte ska diskrimineras såvitt avser deras rätt att uppträda som part hos myndigheter och domstolar i . Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som besvarar även denna interpellation. Statsrådet och utrikesminister har tidigare besvarat interpellationerna 2004/05:586 och 2004/05:588 av , som även de avser samma enskilda fall. Som väl känner till är jag förhindrad att uttala mig om enskilda fall. Jag kan därför endast redogöra för vad som allmänt gäller i de avseenden som tar upp. Vid domstolarnas handläggning av mål om vårdnad om barn gäller bestämmelserna i och . gör inte skillnad mellan svenska och utländska parter. Det har inte heller någon betydelse om en utländsk part har uppehållstillstånd eller inte. Så länge svensk domstol har domsrätt i målet är rätten att föra talan om vårdnaden om ett barn densamma för en svensk som för en utländsk förälder. När en domstol avgör en fråga om vårdnaden om ett barn är det barnets bästa som ska komma i främsta rummet. Särskild vikt ska fästas vid barnets behov av nära och god kontakt med båda föräldrarna. Principen om barnets bästa gäller oavsett föräldrarnas nationalitet. Var och en kan begära skadestånd från svenska staten på grund av felaktig myndighetsutövning. En prövning kan ske både inom ramen för Justitiekanslerns frivilliga skadereglering och genom domstolsprövning. Det finns i det avseendet inte någon skillnad mellan svenska och utländska medborgare. Domstolarna har långtgående befogenheter att fatta beslut och vidta åtgärder som griper in i enskilda personers liv. Därför är det nödvändigt att beslut och åtgärder är korrekta. Regeringen bedriver ett aktivt arbete för att säkerställa att domstolarnas arbete håller en hög kvalitet. Arbetet innefattar bland annat åtgärder för kompetensutveckling och ökade möjligheter till specialisering. Principen om likhet inför lagen är grundläggande i vårt rättssystem. Kampen mot diskriminering är därför en högt prioriterad fråga. Inom domstolsväsendet pågår ett aktivt arbete för att motverka och förhindra diskriminering. Som ett led i detta arbete har på regeringens uppdrag tagit fram en kompetensstrategi i diskrimineringsfrågor. Syftet med strategin är att domstolsväsendet ska arbeta långsiktigt, kontinuerligt och heltäckande med dessa frågor. I strategierna ingår främst insatser för att öka kunskapen och medvetenheten om diskrimineringsfrågor. Diskrimineringslagstiftningen omfattar ett flertal samhällsområden, bland annat . har i uppdrag att föreslå hur diskrimineringslagstiftningen ytterligare kan förstärkas. 91 (): Tack för svaret, justitieministern! Jag har i den här interpellationen ställt frågor som utgår från ett enskilt fall. Det är ändå verkligheten som beskriver vilka brister som kan finnas både i vår lagstiftning och i tillämpningen av vår lagstiftning. Det jag vill ha svar på är inte det enskilda fallet, utan de principiella frågeställningarna. Jag tycker inte att jag har fått tillräckligt tydliga svar i alla delar och kommer därför att ställa en del följdfrågor. Justitieministern säger att rätten att föra talan om vårdnaden om ett barn ska vara densamma för en svensk och för en utländsk förälder. Det förutsätter att en utländsk förälder får rätten, åtminstone ett visum, att delta vid en domstolsförhandling. Jag vill då fråga justitieministern hur han avser att tillförsäkra en utländsk förälder rätten att närvara i en domstolsförhandling som rör vårdnaden om det egna barnet, när man alltså inte har uppehållstillstånd i . Justitieministern säger att när det gäller frågan om skadestånd och skadereglering finns det ingen skillnad mellan svenska och utländska medborgare. Jag anser att det svaret i sig kan utgöra diskriminering. Det är ibland skillnad på en svensk medborgare och en utländsk medborgare, speciellt om den utländske medborgaren för tillfället inte får behålla sitt uppehållstillstånd eller inte får visum på grund av en domstols felaktiga agerande. Om en domstol agerar fel och det får konsekvensen att man förlorar vårdnaden om ett barn, att man inte har det därför att domstolen har agerat fel, och det vore troligt att den personen skulle ha uppehållstillstånd i om domstolen hade agerat rätt, får det för den här utländske medborgaren konsekvenser som är annorlunda än de är för en svensk medborgare. Då kan man inte säga att det är lika. Jag tycker att agerandet från myndigheterna i det här fallet har visat på en diskriminering, att man inte har förstått skillnaden mellan en svensk och en utländsk medborgare som har förvägrats rätten till uppehållstillstånd i . Sedan gäller det frågan om umgänge. Rätten till umgänge är barnens rätt. Det handlar enbart om barnens perspektiv. Det handlar inte om föräldrarnas perspektiv. Man ska ha rätt till umgänge även om man inte har gemensam vårdnad.