prot · GS0993 · 2005-03-18 00:00:00 — 1 § Särskild debatt om Europeiska kommissionens arbetsprogram och dess strategiska prioriteringar för perioden 20052009 1 Vice statsminister (): Det är ett bra tillfälle att så här i inledningen av den nya arbete få resonera om de tankar och det arbetsprogram som kommissionen har. Kommissionen övertar naturligtvis väldigt många av de projekt som den tidigare kommissionen och det tidigare parlamentet arbetat med. Det kanske mest centrala i kommissionens arbetsprogram är den så kallade Lissabonprocessen. Vad är då det för något? Jag var en av dem som tillsammans med statsministern och utrikesministern deltog i det europeiska toppmötet i , alltså för exakt , då man kan säga att EU antog ett historiskt dokument där EU bestämde sig för att lägga fast en vision, en utopi, om hur vi vill att välfärd ska utvecklas, hur vi ska kunna springa i kapp amerikansk ekonomi, hur vi ska sprida välfärden och se till att den görs på ett socialt och miljömässigt acceptabelt och uthålligt sätt. Det är en vision som det tål att ständigt återkomma till. Kanske leder själva begreppet, Lissabonprocessen, som mer handlar om arbetssättet, lite fel. Egentligen handlar det om välfärden för befolkning och dess ekonomiska och miljömässiga situation om fem respektive . har vi kommit halvvägs, och kommissionen har inför toppmötet summerat sina slutsatser. Dessutom har det pågått ytterligare en process kring det här. Man kan säga att det är intressant på så vis att processen har förädlats. När var ordförandeland lyckades vi framför allt markera positionen att det är fråga om välfärd i tre perspektiv, tre ben, nämligen den ekonomiska effektiviteten, ekonomiska utvecklingen, den sociala utvecklingen, sociala utjämningen, och den miljömässiga omställningen. Vi tycker att det är oerhört angeläget att hålla fast vid det perspektivet också i fortsättningen. I går presenterades en studie av ett mycket känt framtidsinstitut där man utvärderat Lissabonprocessen, och jag ser till min glädje att på samma sätt som konstaterar man att de länder som varit mest framgångsrika i att genomföra Lissabonprocessen är de nordiska länderna. Det är , som är etta, och och som varit duktigast på att genomföra Lissabonprocessen. är, inte oväntat, på sista plats. Det är nog viktigt att vi har den välfärdsutvecklingen i i minnet också när vi diskuterar det som kanske inte varit lika framgångsrikt i ett europeiskt perspektiv. Det handlar naturligtvis om tillväxt- och stabilitetspakten, som ju allvarligt skadas av den långvariga internationella lågkonjunkturen. Där har entydigt försökt upprätthålla de mycket starka krav som ställs på länderna när det gäller att hålla ordning på den offentliga ekonomin, och vi delar kommissionens ansträngningar på det området. Men det finns tyvärr väldigt många länder som slirar på just detta område, och därför finns det skäl att understryka kommissionens arbete. Från svensk sida har vi betonat vikten av att vi håller ordning på de offentliga finanserna. Ett område som varit mycket uppmärksammat, och som verkligen är ett bevis på att det behövs ett gemensamt europeiskt arbete, är frågan om medborgarnas säkerhet kampen mot terrorism, människohandel, trafficking, gränsöverskridande brottslighet. Man kan nog säga att alla de som är tveksamma till EU, och som till och med är motståndare till EU, inte har något alternativ på det området. Det visar sig nämligen att det är på dessa områden som EU kan fungera bäst och där det är absolut nödvändigt med någon form av europeiskt samarbete. Därför ser vi från svensk sida med stor tillfredsställelse på att kommissionen lägger sådan vikt vid att utvidga samarbetet just på dessa områden. Ett annat område som också varit mycket omdiskuterat är det så kallade tjänstedirektivet. Ytterst handlar det om att vi också i fortsättningen ska försöka stärka ekonomi genom ökad handel och i botten naturligtvis ha en progressiv handelspolitik. Det är positivt om vi kan få till stånd en sådan ökad handel eftersom handeln är en så stor och växande del i våra ekonomier. Vi har från svensk sida varit noga med att säga att det ska ske på villkoret att man i det land där verksamheten pågår ska följa de spelregler som finns. Exempelvis ska de kollektivavtal som finns i följas när det handlar om verksamheter som bedrivs i av företag från andra länder. Det är värdefullt att också kommissionen har en inriktning mot detta. Vi anser det vara viktigt för att inte få till stånd lönedumpning eller social dumpning. Därför känns det tillfredsställande att många i kommissionen uttalat sig i den riktningen, mot lönedumpning och mot social dumpning. Det är även viktigt att markera att allt inte är likadant när det gäller tjänstehandel. Det finns skäl att göra starka markeringar när det gäller sådant som vi inte anser ska räknas in i vanlig tjänstehandel. Det gäller exempelvis sådant som handlar om hälso- och sjukvård, apotek, det som tillhör distributionen av alkohol och det som tillhör spelmarknaden. Dessa är inte vilka varor som helst, utan det fordras särskilda regler och förutsättningar på det området. Också det tycker vi är utomordentligt viktigt. Om jag får summera vill jag påstå att kommissionens arbetsprogram ligger i linje med en strävan att försöka förbättra välfärden och ekonomin i . Då är det viktigt att det sker tillsammans med den sociala dimensionen och den miljömässiga hållbarhetsutvecklingen, som vi från svensk sida arbetat mycket hårt för. Jag ser också med tillfredsställelse att vi från svensk sida kan delta i den uppföljning som föreslås exempelvis i form av nationella program när det gäller Lissabonprocessen i fortsättningen. Det kan naturligtvis även förbättra dialogen mellan regeringarna och parlamenten i de olika EU-länderna. 2 (): Jag vill börja med att hälsa välkommen till kammaren i hans nya funktion som samordningsminister för EU-frågorna. av svenskt EU-medlemskap vill jag säga att EU går rätt väg i ganska mycket. Visst kan man bli arg och besviken för att ett eller annat direktiv inte gått ens väg eller för att EU inte svarat upp mot förväntningarna eller att det inte går fort nog . Men vi medlemmar i genomförde utvidgningen österut. Vi tog de första reformstegen i jordbrukspolitiken, och vi har satt i gång jätteviktiga processer såsom en alltmer gemensam marknad, en i högre grad gemensam brottsbekämpning och en gemensam krishanteringsförmåga. står inför ett nytt vägskäl. konkurrenskraft måste förbättras. Och det är allvar den här gången. Om vi inte lyckas höja konkurrenskraften står vi inför en framtid med massarbetslöshet och kraschade välfärdssystem. Risken har funnits att EU ska bli mer som FN när FN är som sämst mycket diskussioner och inget resultat, massor av målsättningar men när det väl gäller ingen reell förmåga att lösa problem. Om det är någon allvarlig kritik som ska riktas mot EU från en EU-vän som jag är det att det ibland finns alltför lite fokusering. Det finns de som driver på för att EU ska ta över det mesta, och det är av dessa skäl värnandet av Europatanken och dess värden som jag till exempel är emot att EU ska gå in i socialpolitiken och annat som jag anser bör skötas närmare medborgarna. Det är just detta som jag tror att haft för ögonen när den lagt fram sitt arbetsprogram och sitt förändrade förslag om Lissabonprocessen. Vi måste skära ned antalet målsättningar och öka fokus på den konkurrenskraft som vi så starkt behöver. Det är ett faktum att med Lissabonprocessen har vi inte kommit i fatt , världens starkaste ekonomi. I stället har vi sackat efter, och det är allvarligt. Förvisso anses ha klarat sig ganska väl, som nämnde, jämfört med många andra EU-länder. Men vi får inte glömma bort att vi fortfarande i någon mening spelar i lingonserien. Bruttonationalprodukten per capita är fortfarande av , och vi har fortfarande, i och generellt inom EU, för lite av företagande, för höga skatter på arbete och en arbetsmarknad som saknar flexibilitet. Därför kan man inte avfärda Barrosokommisionens ökade fokusering som ett utslag av en nyliberal agenda. Det är en nödvändighet. Likaså är det mycket allvarligt att den i en mycket ohelig allians med bland andra och lägger mycket energi på att skjuta sönder förslaget om fri handel med tjänster inom EU. Är det någon sektor som har växtkraft så är det kunskaps- och tjänstesektorn. Ska kunna bli världens mest konkurrenskraftiga kunskapsekonomi, som det heter i högtidstalen, så måste vi få till en gemensam tjänstemarknad. är ett av de länder i som är bäst rustade för en sådan öppen marknad. Vi har välutbildade människor. Vi har ett väl utvecklat kunskapsföretagande och många duktiga tjänsteföretag. Vi moderater brukar sällan ha konflikt med regeringen i frihandelsfrågor. Det brukar finnas en ganska stor samsyn om de frågorna här i . Men i denna fråga förtjänar regeringen kritik för sin protektionistiska politik. Det är ett hot mot hela konkurrenskraft och mot Lissabonprocessens mål om vi inte får detta till stånd. Detta är en del av vad jag skulle vilja beskriva som ett växande hot mot Europatanken. Min känsla är att vi har en kommission som arbetar på i en ganska bra riktning och ett Europaparlament som alltmer växer in i sin viktigare roll. Men det finns en växande nationalegoism. Just nu känner jag att det saknas en ledande Europavän som , eller, för den delen, någon som vågar lägga det egna landets intressen lite åt sidan och vågar tänka större. Då är bekämpandet av en gemensam tjänstehandel ett exempel. Men vi har andra exempel. Ett är den förödande diskussionen om att lösa upp stabilitetspakten på grund av att bland andra har svårt att leva upp till paktens regler. Vi har den tysk-franska uppgörelsen om jordbrukspolitiken, där de två regeringscheferna satte sig i enrum på hotell och gjorde upp. Här borde spela en större roll och bilda allians med de länder som tror att gemensamma lösningar är bättre än att göra upp på hotellrum. Men jag har en känsla av att inte verkar ha den kraften utan mest följer med i släpvagn efter de stora länderna. Se till exempel på de diskussioner som har varit om uppluckrandet av vapenembargot mot , där regeringen tydligt stod utanför de inre förhandlingarna, och det satte i en mycket besvärlig situation. Detsamma gäller en annan fråga på utrikesområdet. Vi har i EU kommit samman om en gemensam värdegrund, där vi slår fast att värden som demokrati och mänskliga rättigheter ska vara ledstjärna för EU:s arbete. Mot detta agerar nu några av EU:s ledande personer i frågan om unionens förhållande till . EU:s utrikesministrar beslutade att normalisera de diplomatiska förbindelserna med . Beslutet är djupt olyckligt och går stick i stäv med en konsekvent och resultatinriktad politik för de mänskliga fri- och rättigheterna. fängslades närmare 75 kubanska regimkritiker. Vissa av dessa fick upp till fängelse. har bara 14 av dem släppts efter påtryckningar från EU. Grova kränkningar mot de mänskliga rättigheterna fortsätter att höra till vardagen på . Dödsstraffet har återupptagits och friheten har inskränkts ytterligare. Trots detta har i det tysta gått med på omfattande eftergifter mot den kubanska regeringen. Det är ett svek mot den värdegrund som EU står för. Detta är ytterligare ett exempel på att Europatanken måste återupprättas. borde spela en viktig roll i att konsekvent driva på i en sådan riktning. Då behövs lite uppryckning i Europaengagemanget. har vi ju en ny Europaminister på plats. Kanske kan det bli hans mission. Vi får väl se. 3 (): Europeiska unionens ekonomiska samarbete är i djup kris. Tillväxt- och stabilitetspakten har övergivits av sina skapare och havererat. Lissabonprocessen har blivit fiasko. Återupplivningsförsöken blottar nya stridigheter och smitvägar. Det värsta i alla sammanhang är att de länder som orsakar kriser på alla fronter är de som förr var samarbetets tillskyndare och draglok, det vill säga och . Inga andra EU-länder förmår ta över ledarskapet. Regeringarna i länder som och är förlamade av inhemskt EU-motstånd. ekonomiska framtid glider dess ledare ur händerna. I detta mörker är det dock glädjande att se med vilken obändig historisk kraft som utvidgningen av den europeiska unionen med nya medlemsländer fortsätter, trots alla kriser i de gamla länderna. Jag tänker ta upp tre frågor: Lissabonstrategin, tillväxt- och stabilitetspakten samt ratificeringen av det nya fördraget. Lissabonprocessen har syftat till att lyfta medelinkomst till nordamerikansk nivå, det vill säga . som processen har pågått har detta inte uppnåtts. Snarare har man glidit längre tillbaka. Lissabonprocessen har därigenom blivit ett fiasko. Den sunda reaktionen i det här läget är naturligtvis att man försöker göra något åt fiaskot och ändra upplägget inte sitta med armarna i kors. och var med från början. Vilket ansvar har för det här fiaskot, ? Ni har ändå båda två suttit med . Då det nu har blivit ett fiasko är det bra att kommissionen vill fokusera mer på tillväxt och sysselsättning, för det är på den här punkten som problemen med eftersläpning jämfört med andra delar av världen är som störst. Tyvärr vill inte den fokusera på tillväxt och sysselsättning, utan den motsätter sig kommissionens ambitioner och vill i stället köra på som tidigare, det vill säga med i stort sett samma upplägg som har lett fram till fiaskot. Regeringen ser inga målkonflikter mellan satsningar på olika politikområden. I sina dokument talar man om synergier mellan olika politikområden. Jag vet fortfarande inte vad detta ord egentligen innebär, trots att jag har hört olika ministrar tala om det . Det tycks innebära en politikens tulipanaros allt är möjligt utan att det kostar någonting extra. Om det nu är på det sättet, varför är då alla dessa saker som kan genomföras och i Lissabonprocessen inte redan genomförda? Hur kan dessa underbara synergieffekter alls vara kontroversiella? Visst, det är för bra för att vara sant. Därför är det inte heller sant. Man måste välja. Man måste prioritera, och därför är det bra att kommissionen väljer att prioritera ekonomi och sysselsättning, och det är dystert att den inte orkar med detta. Jag tror att Lissabonprocessen under alla förhållanden har ganska små förutsättningar att nå sina stolta mål. Om man ser på hur nu utvecklas och dynamiskt omvandlas så kommer ljuset från öster. Det är processerna i , och . Processerna i de länderna ger dem ökad konkurrenskraft. Man gör satsningar på utbildning. De länderna har en dynamik som bara kan drömma om. Synsättet i påverkar . I går såg vi den senaste reaktionen på detta, när kansler sänkte bolagsskatten väsentligt i . Min prognos är att vi av samma skäl kommer att ha avskaffat bolagsskatten i . Det är alltså en väldig kraft som kommer från företag och marknader som sköter omvandlingen på ett effektivare sätt än Lissabonprocessen. Toppmötet kommer naturligtvis att domineras av tillväxt- och stabilitetspakten. Det är ett tvingande samarbete där de viktigaste länderna har övergett samarbetet. och vill göra det slappare. , och vill ha en strängare pakt med regler för maximalt underskott och skuld, ungefär av den karaktär som finns . och vill undanta vissa statsutgifter från regelverket, och man inbjuder andra länder att göra samma sak. Det är möjligt att andra länder kommer att kunna lämna in en lista på vilka utgifter de vill ta bort. Jag vill fråga : Tänker , när den frågan kommer upp, att yrka på att våra pensionsfonder ska undantas i beräkningen av det offentliga saldot? Överskotten i pensionssystemet räknas till godo. Kommer ni att kräva att det ska göras även ? Annars är regeringens hållning i konflikten om stabilitetspakten som att flyta likt en död fisk med majoriteten. Det som majoriteten accepterar, det accepterar därmed även . Det är oroväckande att regeringen väljer att hellre flyta med majoriteten under ledning än att ställa upp på bland annat , och striktare finanspolitiska förhandlingspositioner. Det hade varit mer klädsamt om ställde upp tillsammans med de andra små och strikta medlemsländerna. Jag får återkomma till frågan om folkomröstning om konstitutionen i ett kommande inlägg. 4 (): Vi diskuterar här arbetsprogram och de strategiska riktlinjerna för perioden 20052009. Det är risk när det blir debatt om EU att det blir en allmän EU-debatt, men det är huvudämnet för den här diskussionen. är visserligen programmen redan fastställda eller antagna. Men det kan ändå finnas anledning att diskutera dem i ett sådant här sammanhang. Jag noterat att det framförts en del uttalanden om att kommissionen uppfattas som svag och inte särskilt initiativrik. Utvidgningen till ett större EU som dessutom är i växande ställer speciella krav på kommissionen. Den har en mycket tuff uppgift framför sig. Själva storleken på en grupp har betydelse för gruppens funktionalitet. För att illustrera komplexiteten i det kan jag tala om att de parvisa kontaktmöjligheterna i en grupp med 15 medlemmar är 105. Men går man upp till 25 medlemmar är det 300 möjligheter. Ni kan också tänka hur det är i en skolklass med 15 elever eller 25. Det är en dramatisk förändring som har inträtt i EU-systemet i och med utvidgningen. Det är också därför vi behöver en mer tydlig konstitution, eller konstitutionellt fördrag, inom området. Vi behöver en kraftfull, flexibel och initiativrik kommission. Om det borde vi kunna vara överens. Kommissionen tillträdde , och vi skriver nu mars. Jag skulle vilja vänta lite med att sätta betyg på kommissionen. Arbetet i den nya gemenskapen måste få sätta sig något. Alltför många dokument och strategier präglas av stora ord och politiska visioner men saknar ibland konkreta handlingsplaner. Jag tänker inte minst på Lissabonstrategin, det vill säga strategin som skulle göra till världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska ekonomi med social sammanhållning, bättre och fler jobb och större miljöhänsyn. Visioner finns där vice statsministerns använde till och med begreppet utopi, vilket brukar användas om sådant som man inte kan uppnå men konkretionen saknas ofta i de sammanhangen. Medan vi i ägnar oss åt att diskutera strategier och visioner tuffar den amerikanska och den asiatiska ekonomin vidare. Det är hög tid att strategidokument formuleras så konkret som möjligt med tydlig fokusering på genomförandet. Av riktlinjerna framgår att nya och bättre jobb ska skapas genom ökad tillväxt. Det är utmärkt. Det är dock inte helt glasklart vad som egentligen menas med bättre jobb. Handlar det om bättre arbetsmiljölagar och jämställdhet, eller handlar det om att låglönejobb kommer att flyttas från till och nya mer kvalificerade jobb måste till? I strategidokumentet framgår att ska bli en konkurrenskraftig och dynamisk ekonomi och att ekonomiska och sociala reformer måste göras. Men även här lämnas stort utrymme för egna tolkningar av vad som egentligen menas med ekonomiska och sociala reformer. Jag tror att en kommunistisk politiker från och en konservativ tory-politiker från drar aningen olika slutsatser av detta, milt uttryckt. I strategidokumentet framgår även att arbetsmarknaden ska anpassa sig så att fler jobb ska kunna skapas. Detta ska ske genom livslångt lärande och genom ökad yrkesskicklighet. Det är bra att det livslånga lärandet lyfts fram. Men det är tveksamt om denna åtgärd räcker för att hindra att jobbtillfällena flyttar från till , och övriga . måste stå emot jobbflykten. Såväl dyr högutbildad arbetskraft som billig lågutbildad arbetskraft behöver möta industrins och företagens framtida behov. Annars kommer industri och företag som inte har behov av att finnas nära sina marknader att flytta. Här känns det inte som att strategidokumentet vågat se sanningen i ögat. Om inte industrins och företagens behov av arbetskraft kan tillgodoses kommer det att bli svårt att på upprätthålla en tillfredsställande välfärd. har inte bara ett högt skattetryck att kämpa med. Vi har även en åldrande befolkning. Allt färre ska försörja alltfler. Kombinationen av åldrande befolkning, ett högt skattetryck, ett högt kostnadsläge och en flykt av låglönejobb från till andra delar av världen kommer att bli kännbar för den femåriga strategiplanen. Positivt är att solidariteten med kommande generationer sätts högt upp på dagordningen genom att man trappar upp kampen mot klimatförändringar, minskning av utsläpp och säkerställande av den framtida energiförsörjningen. I principprogram står det att det samhällsekonomiska målet ska vara att skapa en till alla delar god livsmiljö för människorna. Det är en bra inriktning. Därför är det allvarligt att ekonomin i sin nuvarande utformning tycks vara på snabb kollisionskurs mot natursystemen. Den har ett särskilt ansvar, inte minst mot bakgrund av att miljödimensionen i Lissabonstrategin tillkom under ordförandeskap. I strategidokumentet framgår att säkerheten ska öka genom att européerna ska agera tillsammans. Det gäller inte minst kampen mot droger, människohandel, terrorism och annan organiserad kriminalitet. En fråga som dessvärre inte tas upp är de många förändringar som sker på försvarsområdet. Frågan är kanske politiskt känslig, men den är desto viktigare att belysa. oförmåga att delta i fredsframtvingande operationer kommer sannolikt att aktualiseras fler gånger framöver. EU kan inte förlita sig på att ensamt ska genomföra fredsframtvingande operationer i syfte att förhindra folkmord. Frågan är om EU och har tillräckligt utbildad personal för att kunna genomföra militära operationer i syfte att förhindra folkmord. Den frågeställningen berörs dessvärre inte i strategidokumentet, och det är en brist. 5 (): hör man uttryck som: När vi väl har fått tillväxt, då ska ni få en bra miljö. Eller: När vi väl har fått mer makt, då ska ni medborgare få mer demokrati. För många känns dessa uttryck igen i EU-debatten. I inledningen till kommissionens arbetsprogram för står det: måste skapa ökad tillväxt och fler arbetstillfällen genom att gjuta nytt liv i Lissabonstrategin. Jag tror att vi alla har konstaterat att Lissabonstrategin har en mycket framträdande plats i kommissionens strategiska mål och arbetsprogram. Debatten kring vad som ska ingå i strategin och hur man ska genomföra den har på det politiska planet varit omfattande. Däremot har det knappast funnits någon folklig debatt när det gäller Lissabonstrategin. Målsättningen att unionen skulle bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en hög grad av social sammanhållning var inget projekt som kom underifrån. Det har inte heller varit metallarbetaren från eller sjukvårdsbiträdet från som har varit med i denna diskussion, utan det är som i många EU-frågor en debatt som tyvärr sker i den politiska eliten. Lissabonprocessen är viktig att diskutera, och alla medborgare borde försöka delta i denna process. Om EU:s arbetslösa hade bjudits in till debatten hade kanske sysselsättningsmålet satts framför tillväxten. Om EU:s lågavlönade kvinnor hade bjudits in hade vi säkert haft mer fokus på både de sociala och de miljömässiga strategierna. Vi hade då kanske också haft ett könsperspektiv på Lissabonprocessen. Det är något som vi i tycker helt saknas. I vissa av dokumenten sägs det att kommissionen är helt inställd på en hållbar utveckling och på att modernisera och driva på den europeiska sociala modellen. har kommissionsordföranden fått gå ut och dementera och säga att han aldrig har velat ta bort den sociala dimensionen eller miljödimensionen. Jag tycker att det saknas skrivningar som tydliggör att sociala reformer och miljöpolitiska åtgärder också kan bidra till långsiktigt uthållig tillväxt och fler jobb. I arbetsprogrammet prioriteras vissa frågor. Den ekonomiska tillväxten i har fastnat på lite . Man säger att detta inte räcker för att komma till rätta med arbetslösheten. Det avspeglar mer omfattande svagheter i förmåga att bli konkurrenskraftigt och att främja de avgörande drivkrafterna för tillväxt.