prot · GT0944 · 2005-12-05 00:00:00 — Det var det som jag ville låta få tillfälle att utgjuta sig om. Hur har ni alltså tänkt er detta i detalj? Gäller det i princip mer pengar till diplomati, till fredsarbete och nedrustning, till samverkan, till sociala projekt och till kloka analyser av världsläget? Gäller det ett ifrågasättande eller är det fråga om en möjlighet att ändra på maktobalansen i världen, till exempel på oljeimperiets fortsatta kontroll över vissa delar av världen där det skapas konflikter och grogrund för terrorism? Eller gäller det övervakning av vanliga människor eller att leta efter mer eller mindre verkliga al-Qaidasympatisörer i bergsgrottor? Det var detta som jag tänkte att du skulle få en chans att förklara för mig och oss. 13 () replik: Det är naturligtvis inte möjligt att här göra en djupare analys av detta i den typ av debatt som vi nu har. Givetvis finns det en uppsjö av åtgärder att hantera terrorismen med. Det finns det exempel på. Det finns dåliga åtgärder, och det finns bra åtgärder. Jag håller med när hon säger att det finns saker som har misslyckats i kampen mot terrorismen. Men det finns också saker som är nödvändiga och som måste genomföras med kraft. har naturligtvis en betydande roll i den här kampen. Det har självfallet också stormakterna i världen. Men det gäller att vi i har möjlighet att delta i de här verksamheterna. Framför allt gäller det här att vi känner ett ansvar för att säkerställa både fred och säkerhet i vår värld. 14 () replik: Det viktiga är just vad man lägger pengarna i för sammanhang. Det handlar om fredsskapande åtgärder. Jag är glad om ni återkommer i artikelform eller på annat sätt med att vara specifika på detta, för det är viktigt. Allmän terrorismbekämpning har blivit ett signalord för åtgärder som inte gynnar terrorismbekämpning. Det var det jag ville att vi skulle försöka klargöra här. 15 (): Då inte har någon motion, reservation eller något särskilt yttrande när det gäller utgiftsområde 5 Internationell samverkan som skiljer oss från majoriteten ska jag inte uppehålla mig speciellt länge i talarstolen. Vi har inte heller haft det . Vi är faktiskt rätt nöjda med upplägget. Jag tycker att det är väldigt positivt att vi har en så pass stor enighet i den här kammaren om att just stärka , som är den organisation som trots sina brister ändå är den enda auktoritet som kan tala för mänskligheten. Vi bör komma ihåg att FN, såväl som EU eller , aldrig blir mera än vad dess medlemsstater gör organisationen till. Därför är det viktigt att alla goda krafter som vill demokratisera FN och se till att organisationen kommer på fötter igen jobbar med det. Jag vill också instämma med om att vi faktiskt borde ha fått en större redogörelse för vilka organisationer som ingår, på samma sätt som när det gäller det multilaterala FN-biståndet. Jag tänkte ta upp några konkreta punkter som jag tycker är viktiga att diskutera. Man kan säga att all politik i verkligheten bygger på tre olika utgångspunkter. Det handlar om principer, prioriteringar och pengar. Det handlar om det principiellt viktiga i att låta principer som är viktiga för vårt land alltifrån respekten för mänskliga fri- och rättigheter till jämställdhet, miljö, demokrati, marknadsekonomi vara vägledande och att man sedan vågar prioritera de här principerna och vågar prioritera klokt och använda medborgarnas skatteslantar på ett bra sätt när det handlar om att marknadsföra internationellt. Även om vi i inte är beredda att stödja de reservationer som finns tycker jag att de framkallar tre intressanta aspekter. Den första handlar om effektivisering. Vi måste fortsätta diskussionen om hur ska nyttja skattepengarna maximalt på den här fronten. Det kan handla om att öka samarbetet, som tagits upp i reservationerna, mellan olika myndigheter, kanske slå samman institutioner och se till att man kan få ut maximalt för varje skattekrona. Den andra aspekten handlar om kontrollen av pengar. Jag tycker faktiskt att granskningen kan bli ännu tydligare på vad pengarna faktiskt går till. Det är ganska knapphändiga uppgifter vi får i betänkandet om exakt vilka organisationer som får pengar och hur mycket och vad det är som ligger bakom att just de har fått pengarna, vilka principer som är viktiga för att man ska stödja just dessa. Den tredje och avslutande aspekten är fältperspektivet. Syftet med det som tas upp i betänkandet om internationell samverkan är att säkerställa intressen i förbindelserna med andra länder. Jag tycker att man måste ha ett tydligare fältperspektiv. Det är viktigt med informationssatsningar och projekt om på hemmaplan dessa i all ära men det är ute i världen vi måste synas. Det tycker jag är ett genomgripande problem för både och flera andra organisationer. De borde få ut verksamheten mycket mera på fältet. Att säkerställa relationer i kanske inte direkt var huvudpoängen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 8 § Internationellt bistånd Föredrogs utrikesutskottets betänkande 2005/06:UU2 Utgiftsområde 7 Internationellt bistånd (prop. 2005/06:1 delvis). 16 (): enades världens ledare på om åtta mätbara mål för att minska fattigdomen i världen. De här målen ska vara uppnådda , och det är ett ansvar för alla länder som har skrivit under millenniedeklarationen. Den har också fått uppslutning från i stort sett alla av världens regeringar. Men enligt en ny rapport från WHO går utvecklingen i vissa regioner tyvärr åt rakt motsatt håll. Därför är det viktigt att vända trenden gällande både bättre hälsa i utvecklingsländerna och ökade biståndsresurser i den rika världen för att målen ska kunna uppnås i verkligheten. Även om fattigdomen har minskat lever fortfarande mer än en miljard människor på . Moderat biståndspolitik innehåller åtaganden om fred, säkerhet och avrustning, utveckling och fattigdomsbekämpning, miljöhänsyn, mänskliga rättigheter, demokrati, god samhällsstyrning och skydd för särskilt utsatta samt om att speciellt behandla behov. Alla barn ska gå 2015. Det är ett av delmålen. Fler barn än någonsin börjar också , men det är fortfarande 115 miljoner barn som står utanför. Av dessa 115 miljoner är ungefär 69 miljoner flickor. Två tredjedelar av de 876 miljoner vuxna analfabeterna är kvinnor. Och kvinnor är en drivkraft för utveckling. När jämställdheten ökar används en större del av en befolknings kapacitet för att möjliggöra ökad tillväxt. lever över 40 miljoner människor med hiv eller aids. Den här sjukdomen tillsammans med tbc och malaria är det största hindret för utveckling i många länder. Ytterligare fem miljoner människor smittas . Bara beräknades mer än tre miljoner människor ha dött. Det här är den främsta orsaken till tillbakagång i mänsklig utveckling som ovanligt många länder upplevde , framför allt i söder om . har många länder lyckats höja medvetenheten om problemen genom att föra en bestämd och genomgripande politik och också lyckats få ned talen när det gäller hiv. Några har lyckats vända en växande epidemi till en tydlig nedgång. har tidigt prioriterat kampen mot hiv i sin nationella politik. Där kan man se att de har lyckats att få ned talen för nysmittade till , till skillnad från . Alla länder ska arbeta efter principen om hållbar utveckling tillsammans med att slöseriet med naturresurserna ska minskas. Dels handlar det om att halvera andelen människor utan tillgång till rent vatten . Dels handlar det om att minst 100 miljoner människor som lever i slumområden signifikant ska ha förbättrat sina livsvillkor . Tillgång till rent dricksvatten och fungerande avlopp är en oerhört viktig fråga. Förorenat och smutsigt vatten ger diarré som är farlig, i synnerhet för små barn. Många barn dör i onödan just på grund av smutsigt vatten. saknar en av fem människor i de fattiga länderna rent vatten, och många fler saknar fungerande avlopp. Tillgång till avloppssanitet är en annan ofta livsviktig miljöfråga. Bristande avlopp leder till att sjukdomar sprids, och så påverkar det de övriga målen om barnadödlighet och mödradödlighet. fick en miljard människor i utvecklingsländerna tillgång till så kallad förbättrad sanitet, men ytterligare två miljarder saknar det fortfarande. finns av svensk erfarenhet av offentligt bistånd. Det finns goda exempel på positiva framsteg som understöds av offentligt bistånd. Det är kunskap som aldrig skulle ha kunnat överföras och verksamheter som aldrig skulle ha kunnat startas utan det. Det är viktigt att säga. finns det nedslående exempel på länder som fått omfattande bistånd men som inte lyckats få till stånd en utveckling. De tillhör fortfarande jordens fattigaste länder med stagnation, ökad fattigdom, sjukdomar och svält. I vissa fall har utvecklingen till och med gått bakåt. Gjorda studier av biståndets roll visar att bara i 8 av 34 länder i har det haft en positiv effekt för investeringar. Biståndet har också visat sig spela en negativ roll i 12 länder, vilka erhållit större bistånd och haft mindre investeringar. Att då från sida fortsätta med biståndsprogram som pågått länge och som i många fall gett ett mycket magert resultat kan inte vara en rimlig politik. Vi upplever att det finns en ovillighet bland många att erkänna de brister som finns och de misstag som görs och dra lärdomar och erfarenheter av dem. Det bistånd som går till regimer som gör sitt folk fattigare hamnar i bakgrunden utan att vi för någon kritisk diskussion om hur vi kan förändra och förbättra biståndet. För att i stället kunna bidra på mest effektiva sätt är det viktigt att identifiera de sköra demokratier som finns i många utvecklingsländer och stötta dem till en egen utveckling med stort inslag av transparens och utvärdering detta för att kunna förbättra och effektivisera. Jag vill också ta upp att utrikesutskottet har gjort en uppföljning av det multilaterala biståndet. Den visar med plågsam tydlighet att det saknas en strategi för det bistånd som går via multilaterala kanaler, och jag tänker då på FN. Därför anser vi att en policy måste fastställas avseende detta. Det behövs en tydlig gränsdragning mellan UD och Sida angående vem som ansvarar för vad. Dessutom bör aktivt verka för en bättre uppföljning och utvärdering av FN-biståndet. Vi från den borgerliga alliansen har också en gemensam reservation om detta. Fredsbevarande insatser är mycket viktiga för att skapa säkerhet i fattiga och konfliktdrabbade länder. Säkerhet är grundläggande för demokratisk utveckling och ekonomisk tillväxt som vi vet ger välstånd. Bland finns det en stor insikt om behovet av en bredare ansats för långsiktig hållbar utveckling tillsammans med fattigdomsbekämpning där även säkerhetsrelaterade och militära kriterier och insatser är inkluderade. Flera säkerhetssektorreformer har beslutats kunna definieras som utvecklingsbistånd. Det här gäller stärkande av civil och demokratisk styrning av säkerhetssektorn, reformer inom säkerhetssystemen för att utveckla demokratiska styrsystem och civil kontroll, civilt fredsbyggande och konfliktförebyggande, civil konfliktlösning, budgettekniskt stöd för demokratisk styrning och kontroll av försvarsbudgeten, stöd till verksamhet som förebygger att barnsoldater rekryteras samt kontroll och förhindrande av lätta vapen. Vi välkomnar den här utvecklingen och menar att det är nödvändigt med en tydligare koppling mellan demokrati, säkerhet och ekonomisk tillväxt för att med kraft bekämpa fattigdomen i världen. För svensk del innebär det till exempel att tydligare och mer öppet stödja reforminriktade krafter i utvecklingsländer. Det gäller inte minst i stora delar av där vi nu i flera länder kan se början till reformer för demokrati. har tillsammans med andra länder bidragit till flera internationella insatser i olika konflikter, men dessa behöver utökas med kraftfulla ansträngningar när det gäller konflikthantering och medlingsuppdrag. behöver också göra insatser som motverkar internationell terrorism i diktaturer och svaga demokratiska länder. Här tänkte jag kommentera fråga om terrorism. Det handlar om att bekämpa terrorism på flera olika sätt, om att skydda våra medborgare och också om en mycket djupare och svårare fråga, nämligen att bekämpa roten till terrorism. Där är jag övertygad om att biståndet kan göra gott. handlar det om människor som är förtryckta och frustrerade. De lever i diktaturer, har ingen yttrandefrihet och ingen rätt att uttrycka sin åsikt. Det är många unga som växer upp på det sättet. Kan vi då genom vårt bistånd bidra till att öka demokratin, till att öka dialogen mellan imamer, rabbiner och biskopar och till att folk kan leva sida vid sida oavsett religion tror jag att vi har tagit ett stort steg framåt när det gäller att bekämpa terrorism. Då kommer jag in på nästa ämne. Det är hög tid att global utvecklingspolitik tydligare syftar på respekt för mänskliga rättigheter och på att demokrati introduceras i , i , i , i och i . EU måste föra en tydlig dialog och ställa stora krav på respekt för mänskliga rättigheter och demokrati också i samband med upprättande av frihandelsavtal såsom Barcelonaprocessen, men även allmänt i utvecklingssamarbetet. I världens 22 med 300 miljoner invånare ligger demokrati och ekonomisk frihet fortfarande väldigt långt efter. Här har påpekat tre stora underskott: för lite frihet, för lite jämställdhet och för lite kunskap. Det här tillsammans med ett i många fall svagt rättsväsende och avsaknad av mänskliga rättigheter gör att det är en lång väg till demokrati. Det är också en stor grogrund för terrorism. Just bristen på jämställdhet är ett av de största hindren för utveckling och tillväxt i många fattiga länder. Så länge som man diskriminerar kvinnor avseende grundläggande rättigheter såsom utbildning, arbete, äganderätt och rösträtt har detta en direkt negativ påverkan på hela samhället. I utvecklingsländerna är det ofta skrämmande få kvinnor i de olika parlamenten och ännu färre kvinnor på ministerposter. Mer rättigheter, utbildning och större inflytande medför ett bättre liv för kvinnor, men det behövs också högre inkomst per capita, mindre korruption och minskad spridning av allvarliga sjukdomar. Många utvecklingsländer har stora skulder till omvärlden med höga räntor. De olika länderna betalar mera än vad man kan satsa på till exempel hälsa eller utbildning. har G 8-gruppen beslutat att 18 fattiga länder ska få en total avskrivning av sina skulder hos och . Detta är någonting som vi från moderat håll naturligtvis välkomnar. Det är någonting som vi talat om länge här i och här i kammaren. Det är också viktigt med frihandel för utvecklingsländerna, ja, det är dubbelt viktigt. Frihandeln ger tillträde till EU:s och andra länders marknader, och det möjliggör också handel och ekonomiskt samarbete mellan . Handeln är av dominerande betydelse eftersom den medför exportinkomster som utlandsinvesteringar spelar en stor roll för kunskapsöverföring. Därför är det viktigt att EU och övriga i-länder undanröjer sina handelshinder mot omvärlden och att inom EU driver frågan om avveckling av tullar och handelshinder i WTO. Slutligen menar vi moderater att det är nödvändigt med en tydligare koppling mellan demokrati, säkerhet och ekonomisk tillväxt för att man med full kraft ska kunna bekämpa fattigdomen i världen. Jag vill avsluta med att yrka bifall till reservation nr 1. 17 (): Jag vill inleda med att yrka bifall till liberalernas övergripande reservation nr 2 till betänkande UU2 Utgiftsområde 7 Internationellt bistånd. Den syftar till att sätta demokrati som överordnat mål för svensk global utvecklingspolitik, fasa ut bistånd till grova diktaturländer och i stället stärka oppositionen i dessa länder. Jag vill också yrka bifall till den borgerliga flerpartireservationen, reservation nr 4, som går ut på att minska antalet biståndsländer och koncentrera insatserna. Det är mycket glädjande att så pass många riksdagsledamöter engagerar sig i frågorna om global solidaritet och mänsklig utveckling. Vi har fått in hela 186 motionsyrkanden , och jag hoppas innerligt att globalt livsavgörande frågor som att utrota världsfattigdomen, undanröja diktaturer och säkerställa respekt för mänskliga rättigheter debatteras rejält inför valet , 2006. Här har vi alla ett ansvar. Men vi vet att global solidaritet sällan blir en röstrasslarfråga trots att den berör så många medborgare, vilket vi kan se genom det fantastiskt engagemang och den kämparglöd som många har i enskilda organisationer, i kyrkorna och i partierna. Jag själv och många andra ledamöter inledde nog vårt politiska engagemang genom att samla in pengar till världens utsatta och svältande. För min del skedde det i mångåriga kampanj Jul här svält där. När vi , , ska summera kommer det att visa det som alla internationalister har betonat genom historien. När flera hundra tusen liv släcktes brutalt på annandagen med över 280 000 rapporterade döda och över fem miljoner människor som förlorade sina hem kände många av oss: Det kunde ha varit jag. När vi såg förödelsen efter stormarna och orkanerna i led vi dem som hade förlorat allt. När jordbävningen åter drabbade förstod vi hur allt hänger samman. Globaliseringen är obestridlig. Problemet i världen är inte globaliseringen. Den behöver vi mera av, men solidariteten måste en gång för alla globaliseras. Det mänskliga ansvaret innebär att det är vår skyldighet och moraliska plikt som fötts i den vita privilegierade västvärlden att dela med oss av ett överflöd och bekämpa orättvisor. Vi är gränslöst beroende av varandra. Självfallet blir därför våra svenska biståndsnivåer väldigt viktiga. Enprocentsmålet fyller en viktig funktion. Det ter sig helt orimligt för mig att prata om rättvisa och solidaritet om man är beredd att vända ryggen till jordens fattiga och acceptera att svält och armod ödelägger levnadsförhållanden och dödar medmänniskor. Alla svenska riksdagspartier hävdar att människovärdet är universellt och att det är viktigare än penningvärdet. Men sådana deklarationer fordrar faktiskt konkret ansvar. Det påstås av och till i debatten att bistånd kommer snett, att det motverkar sitt syfte eller att det är svårt att använda hela anslaget på ett helt effektivt sätt. Det kan stämma, men det är närmast ett cyniskt resonemang. Vår egen svenska utvecklingshistoria uppvisar åtskilliga missgrepp och felsatsningar. Jag tror inte att vare sig friår, medborgarlöner eller sex timmars arbetsdag kommer att gå till historien som lyckade svenska projekt. Men dessa misslyckade projekt har aldrig använts som argument för att sätta stopp eller hejda framtida insatser för svensk utveckling. Om biståndsanslagen till fattiga länder inte brukas är detta snarare ett tecken på givarlandets oförmåga än ett uttryck för bristande behov. Att socialdemokratisk biståndspolitik stundom varit missriktad genom historien är inget argument för att sänka biståndet utan ett argument för att stödet måste reformeras med starkare fokus på demokrati. Rätt använt är bistånd ett smörjmedel för demokratisk utveckling, ekonomisk utveckling och respekt för rättsstatens institutioner. Vi här inne behöver inte misströsta. Världen blir bättre att leva i för som går. levde av världsbefolkningen i absolut fattigdom. är den siffran . Medellivslängden i har ökat från , detta tack vare frihandel, globalisering och en mer demokratisk värld. 120 stater i världen betraktas som fulla demokratier. Om FN:s millenniemål att halvera fattigdomen ska nås krävs det ett absolut större, högre och bättre bistånd. Enligt , generalsekreterare, fordras det att rika länder fördubblar sitt bistånd . beslöt riksdag att biståndet ska ligga på av bnp, sedermera bni, oavsett om det är hög- eller lågkonjunktur. För oss i är det väldigt viktigt att enprocentsmålet ligger fast. Biståndet kan aldrig vara en budgetregulator som man tar fram och höjer eller sänker beroende på hur ekonomin är. Det handlar om en moraliskt förpliktande skyldighet och ett moraliskt grundat ställningstagande. Biståndsnivån är också viktig. Frihandel som metod räcker inte vare sig för att bygga upp i efter kriget, för att ge bromsmedicin åt hivsjuka i södra eller för att hjälpa till med återuppbyggnaden efter . Den största dödsorsaken i fattiga länder är infektionssjukdomar. Men som det finns vacciner och kunskap för att bota eller förhindra de flesta sjukdomar i världen fattas västvärldens politiska vilja, och därmed också pengar. Demokrati går inte att äta, men det är en förutsättning för ett mänskligt samhälle med frihet och marknadsekonomi. För liberaler finns det ingen motsättning mellan att förespråka en vettig biståndspolitik och mer frihandel. Kom ihåg kloka ord! Han sade att ingen nation någonsin har blivit fattig på handel. Tillsammans med mänskliga rättigheter är den kuggen i den internationella politiken. Därför måste vi också uppvärdera demokratimålet. , UNDP, har bekräftat att demokrati är det bästa medlet, inte bara för att bekämpa fattigdom, förtryck och ofrihet utan också för att bekämpa terrorism. tog tidigare upp hur vi faktiskt måste rikta ögonen mot , som många av världens terrorister kommer ifrån, för att stödja oppositionella och frihetskämpar och framför allt för att stödja kvinnorna i dessa länder. Utan starka kvinnor där kommer vi aldrig att se ett demokratiskt . Men i dagens svenska bistånd drunknar lätt principerna om just demokratisk styrning. Det största ansvaret ligger förstås på de fattiga länderna själva, men skulle faktiskt kunna ställa mycket högre krav på reformer för att lyfta fram mänskliga rättigheter och demokrati i mottagarländerna. Det är det som vi i tar fram i vår övergripande reservation 2. Bistånd som bedrivs i diktaturstater ska kanaliseras via enskilda organisationer. Man måste kunna kontrollera att stödet inte tillfaller totalitära regimer. Därför tycker vi att man ska fasa ut biståndet till länder som är odemokratiska och inte heller uppvisar någon trovärdig vilja att genomföra några politiska reformer. Vi tycker också att öppet och konkret måste kunna stödja kampen för demokrati och ha en hel strategi för att utveckla demokratirörelser för människorna på plats. Det finns många exempel på hur man kan genomföra stora program för det. Ett exempel är . Ett annat exempel är att vi kan stödja oppositionen i , på och i många afrikanska stater. För oss liberaler är det viktigt att enskilda organisationer och enskilda människor ska vara basen för biståndsviljan och inte staten. Utredningar som har gjorts har visat att internationellt solidaritetsarbete genom enskilda organisationer ofta är det mest effektiva för att det vilar på stor långsiktig erfarenhet. Den solida biståndsvilja som finns hos de människor som jobbar i de här organisationerna måste man ta till vara bättre och stödja mer. Vi tycker också att det är sorgligt att vi i inte bättre tar till vara kompetensen hos exilgrupper, invandrare som kommer från utvecklingsländer och har god kunskap om sina hemländer, och involverar dem i bistånds- och demokratiarbetet. Vi tycker att om en biståndsmottagare bryter mot principen om demokrati ska man inleda ett slags samrådsförfarande mellan parterna. Om det inte har skett någon förändring kan man ta till olika åtgärder, det vill säga frysa biståndet, och om situationen inte har förändrats ska samrådet fortsätta. I sista hand ska man häva avtalet, det vill säga slopa biståndet helt. Här kan man snegla på den europeiska unionens bistånd. Där har man haft liknande system där man faktiskt ställer krav på att fasa ut biståndet. Det har dock inte varit så framgångsrikt. Erfarenheterna från stödet till demokratiseringen i , kunskaperna om internationellt stöd till demokratiarbetet i i samband med eller demokratibiståndet till revolutionerna i , , med flera borde samlas ihop. Det borde bli ett slags grund för en ny politik för demokratisering i totalitära stater. Men handlar det framför allt om att vi måste våga börja rensa bland nutidens biståndsländer.