prot · GS09114 · 2005-04-28 00:00:00 — Vi har haft det här undantaget . Socialdemokraterna har haft regeringsmakten . Under de här fyra åren borde man ha kunnat ta fram utvärderingar av det här förslagets konsekvenser, statistik på allt elände det har skapat, utredningar som analyserar förslaget fram- och baklänges, siffror, undersökningar etcetera. Jag förväntar mig att nu presenterar allt detta elände för oss här i kammaren så att vi som har varit så styvnackade och trott att undantaget haft en funktion att fylla får en anledning att tänka om. Nej, sanningen är den att den här typen av underlag inte finns. Vittnesbörden från småföretagarna är tvärtom att detta fungerar ganska bra. Det finns säkert något enstaka exempel på att det här har missbrukats, men i allt väsentligt fungerar det bra. Det gör att företag som måste dra ned kan behålla kompetens och kan klara av en svacka för att sedan expandera. Det finns ett par argument som jag vill ta upp som visar hur orimlig argumentationen kan vara. Ett argument har varit att de anställda skulle bli mer tysta och rädda med det här undantaget. Men det måste ju innebära, om man går på Socialdemokraternas och linje, att alla nyanställda skulle vara tysta och rädda. De åker ju alltid först vid en neddragning om man tillämpar turordningsreglerna. Är alla nyanställda per definition tysta och rädda på våra arbetsplatser? Det har också hävdats att det finns en avgrundsdjup skillnad mellan att bli arbetslös därför att man var sist anställd och att bli arbetslös därför att arbetsgivaren hellre ville ha någon annan kvar. Det kan ju låta bestickande, men brukar facket, Socialdemokraterna och hävda att det inte längre behövs några ändringar i LAS eftersom facket alltid förhandlar fram lösningar. Det skulle alltså vara bättre att få uppleva att arbetskamraterna säger att man inte duger och inte får vara kvar än att arbetsgivaren säger att han behöver prioritera i stället för . Det finns alltså inga skäl att ändra detta. Jag yrkar bifall till reservationerna 2 och 7. Jag kommer gärna tillbaka i debatten med om siffror och undersökningar av hur turordningsreglerna har fungerat i praktiken. 5 (): Jag ska börja med att ställa mig bakom betänkandet, men jag vill särskilt lyfta fram två reservationer som har, nämligen nr 9 och nr 10. I det gamla där löntagarna var maktlösa på jobbet var man också i underordnad ställning utanför arbetsplatsen. Då genomsyrade klassamhället varje vrå i en människas liv. Därför har utvecklingen av arbetsrätten varit en viktig del av kampen för demokrati. Inte sällan har många demokratiska fri- och rättigheter genomförts under hårt motstånd från arbetsgivare och överhet och med dessa förbundna partier. Jag konstaterar att arbetsrätten är ifrågasatt. För den centrala arbetsgivarorganisationen är det fortfarande viktigt att ideologiskt driva principen om arbetsgivarnas oinskränkta rätt att leda och fördela arbetet, anställa och avskeda. Gårdagens rapport från bekräftar just detta och ingenting annat. I det verkliga livet, det som finns ute på arbetsplatsen, är arbetsrätten inget problem. Alla seriösa arbetsgivare vet ju att man löser de flesta problemen via förhandlingar med sin fackliga motpart lokalt, och när inte det går centralt. Så fungerar det. Det är arbetsrätten som är grundval för den förhandlings- och samverkanskultur som vi har i arbetslivet och som jag påstår har varit, och är, en oerhört viktig framgångsfaktor för företagen och hela näringslivet. Det är ingen tillfällighet att i ett internationellt perspektiv träder fram som arbetsfredens förlovade land. Det är just en följd av den här kulturen. Här gör vi upp vid förhandlingsbordet, inte med blanka vapen. Detta har partierna till höger alltid glömt bort när arbetsrätten har kommit på tal. Då har pennorna vässats, motioner skrivits och förslag formulerats, och alltid i samma syfte, nämligen att försvaga arbetsrätten och förändra maktbalansen till arbetsgivarnas fördel. Där ideologin har gått in har förnuftet dessvärre gått ut. Men jag konstaterar också att nu verkar något vara på gång. I sina motioner talar alliansen visserligen ofta och om behovet av en modernisering av arbetsrätten. Men de långtgående traditionella avregleringsförslagen saknas i stor utsträckning. Vid närmare betraktande är det väl bara som kör på i lite gamla hjulspår och kräver begränsningar av konflikträtten. De vill ha proportionalitetskrav införda, och de vill begränsa rätten till sympatiåtgärder. Men jag konstaterar att de övriga i alliansen ligger lågt, mycket lågt, och vad beträffar så lågt att de nätt och jämt syns. Att döma av debatten så här långt och de anföranden vi har hört bekräftas detta. I sitt anförande undvek moderaten mycket nogsamt att prata om arbetsrätten. Han pratade om mycket annat, skattepolitik, jobb, arbetslöshet och arbetsmarknadspolitik men ingenting om arbetsrätten, som vi ska debattera . Jag undrar vad det kan bero på. håller fast vid tvåpersonsundantaget. Det ska vara kvar, säger man. Men i övrigt uppehöll man sig i anförandet vid tjänstedirektivet, kollektivavtalen och kollektivavtalssystemet. Man problematiserade detta område på ett förtjänstfullt sätt. Det är ett problematiskt område. Det är ingen tvekan om den saken. Men i övrigt sades det inte ett ord om arbetsrätten. Min slutsats är att något verkar ha hänt. Jag vill egentligen inte raljera över den här ompositioneringen, som vi ser så tydligt, framför allt hos . Jag vill inte heller kalla den politiskt taktiserande. Jag vill helst av allt tro att den är ett utslag av seriös omprövning av politiken. Det förtjänar att påminnas om att ville revolutionera arbetsrätten. Anställningsskyddet skulle försämras dramatiskt, konflikträtten skulle försvagas och en individuell avtalsrätt vid sidan av kollektivavtalet skulle införas. Om man nu har lämnat den här politiken bakom sig är jag den förste att med stor tillfredsställelse hälsa det. Låt mig citera moderatledaren i en intervju i . Han säger: Min bestämda känsla är att arbetsrätten har fungerat både vid neddragningar och konflikter, och att den är en väsentlig grund för trygghet. Jag kunde inte ha sagt det bättre själv, för så är det. Moderatledaren har helt rätt. Betyder detta att det är dags att gräva ned stridsyxorna och att vi nu ser en begynnande blocköverskridande konsensus växa fram om arbetsrättens centrala betydelse och grund för löntagarnas trygghet, för att citera moderatledaren? Jag hoppas det, men jag ställer frågan. Jag riktar den inte bara till utan även till övriga företrädare för alliansen. har vi också sett göra en överraskande, men återigen mycket glädjande, kursändring i frågan om tvåpersonsundantaget trodde jag tills jag hörde anförandet tidigare här. I ett gemensamt utspel med TCO har folkpartiledaren förordat att tillämpningen av undantaget ska kunna prövas juridiskt. Då själva poängen med tvåpersonsundantaget är arbetsgivarens rätt att undanta två personer från turordningslistan utan att detta ska kunna prövas juridiskt kan jag bara tolka detta som att har insett att det är dags att slopa tvåpersonsundantaget. Det hälsar jag också med stor glädje. Chansen att leva som man lär är inte långt borta bara någon timme. Jag delar alliansens uppfattning att arbetsrätten är i behov av modernisering. Stora delar av dagens arbetsrätt tillkom . har oerhört mycket förändrats i arbetslivet och i näringslivet. Min fråga till den borgerliga alliansen är då: Varför inte börja med tvåpersonsundantaget, som så uppenbart är politik från en svunnen tid? Det var då arbetsgivarnas rätt att anställa och avskeda var tämligen oinskränkt av lagar och avtal. utgör det här en systemfrämmande del av arbetsrätten. Varför inte börja moderniseringen där? Vad säger moderater och folkpartister? Att modernisera arbetsrätten innebär också att man måste stoppa, att man måste lappa och laga ibland, för att upprätthålla syftet med regelverken. På Duni har vi det senaste exemplet på hur LAS i praktiken kan rundas. Genom att ombilda företaget i två separata juridiska enheter har företaget skapat två olika turordningskretsar. Syftet med den här manövern har varit att få till stånd två olika turordningslistor, en för den del av företaget som får leva vidare, och en för den som man vill lägga ned. Därmed sätts anställningsskyddet i LAS ur spel. Jag förutsätter, herr talman, att det föreslagna tillkännagivande som vi kommer att anta senare i kommer tillbaka till i form av förslag till omregleringar av LAS i syfte att omöjliggöra liknande manövrer . Modernisering av arbetsrätten kräver också att man ibland utvecklar och förstärker rättigheter. Därför kommer att få ta ställning till förslag som ger föräldralediga och visstidsanställda ett starkare anställningsskydd. Innan mandatperioden är slut bör också ha fått chansen att ta ställning till förslag som stärker deltidsanställdas rättigheter. Min förhoppning är också att förslag ska läggas på bord före den här mandatperiodens slut som ger arbetstagarna ökat inflytande över arbetstidens längd och förläggning i enlighet med det förslag som har lämnat. min tid är ute: Att lappa och laga för att täppa till hål och utveckla och förstärka för att hålla jämna steg med arbetslivets utveckling är innebörden av en modernisering av arbetsrätten. Jag ska villigt erkänna att det är en balansgång mellan å ena sidan arbetsgivarnas och verksamheternas legitima behov av flexibla lösningar och å andra sidan arbetstagarnas lika legitima behov av trygghet och inflytande. Detta till trots är trygghet och flexibilitet varandras förutsättningar, inte kommunicerande kärl. I detta anförande instämde (). 6 () replik: Jo, jag delar din uppfattning, . Din tid är ute. Det gäller framför allt ditt partis politik. Jag försökte beskriva den skillnad som har inträffat om man jämför 1970-talets och 2000-talets arbetsmarknad, de förändringar som har skett och att de kanske borde leda till en översyn av arbetsrätten. Du verkar hålla med om att en översyn måste till, men hela inriktningen på din linje är att göra det mer fyrkantigt, mer krångligt, och därmed mindre flexibelt, att kunna anställa människor. Jag tror att din politik leder till färre jobb. Vi kristdemokrater har, som du noterat, hållit fast vid en linje som vi har haft i de här frågorna ganska långsiktigt. Vi tror nämligen inte på snabba kast i politiken. Det kanske vi snart är ensamma om. Men en person som vi har inspirerats av, faktiskt, är den förre socialdemokratiske statssekreteraren och hans utredning. I den lade han bland annat fram förslag om , som vi har antagit i . Han skev också om vikten av en del förändringar när det gäller spelreglerna på arbetsmarknaden. Han tog bland annat upp det här med proportionalitetsprincipen, alltså att det ska finnas en proportionalitet mellan de metoder man tar till från olika håll. Det kan ibland vara arbetsgivarna, ibland de fackliga organisationerna som måste anpassa sig till en sådan restriktion. Det här finns i de flesta andra länder, inte minst exempelvis . Vi tycker att det är rimligt att ha en sådan princip i vår lagstiftning. Vi tycker att den socialdemokratiske statssekreteraren, numera SEB-chefen, inte är helt dum. Han har en del förnuftiga tankar. Så enkelt är det, och då tar vi till oss de goda idéerna. Vad har du emot de socialdemokrater du själv samarbetar med? 7 () replik: Fler jobb ja, vem vill inte ha fler jobb? Men beror problemen på arbetsmarknaden på att arbetsrätten är för krånglig och besvärlig och att arbetsgivaren inte vågar anställa? Nej, inte alls. Vi har en oerhört flexibel arbetsmarknad. Det borde väl också känna till. Med 600 000 anställda på osäkra, tillfälliga anställningar kan man inte hävda att vi har en oflexibel arbetsmarknad. Det går inte. Det är snarare tvärtom så att vi har för lite av trygghet och att det därför finns ett behov av att se över lagstiftningen och hur vi kan se till att öka tryggheten för löntagarna utan att det innebär att flexibiliteten skadas för arbetsgivarna, för verksamheten. Det är uppgiften, att hitta den här balansgången. Just nu tippar vågskålen över till löntagarnas nackdel dessvärre. Det är min uppfattning. Vi behöver se över den och modernisera den. Ja, det är klart att det finns ett slags proportionalitetsregel också. Även om det inte finns i lagstiftningen så finns det vid förhandlingsbordet. Det här är något som parterna tar ansvar för . Jag har noterat att inte har några synpunkter på detta. Man tycker att det här fungerar väldigt bra, att arbetsmarknaden och de spelregler vi har fungerar oerhört väl. Jag ser därför ingen som helst anledning att i lagstiftningen föra in någon typ av proportionalitetsregler. Det ansvaret tar parterna . 8 () replik: Som sagt: Den statliga utredningen och remissinstansernas svar på den tyder på att det finns en hel del förståelse för att den här typen av principer bör finnas i svensk lagstiftning. Jag tror inte heller att arbetsrätten är det stora problemet generellt i svensk arbetsmarknad. Men jag tror att den innebär ett problem för en viss typ av företag, särskilt små företag, särskilt tjänsteföretag, särskilt företag som kanske har en konjunktursituation som är ganska svår att förutsäga. Det är det jag tror att vi måste ta hänsyn till. Arbetsmarknaden ser inte likadan ut för alla. Det är på något sätt den socialistiska världsbilden. Man hittar ett slags majoritetsnorm. Sedan försöker man hitta en lösning utifrån den, och så tror man att alla ska in i samma mall. Det är så vi ser det i skolpolitiken. Det är så vi ser det i arbetsmarknadspolitiken, hur Ams fungerar. Det är så vi ser på alla områden där partikamrater är inblandade. Vi tror att det på arbetsmarknaden liksom på alla andra områden faktiskt finns olika förutsättningar, och vi måste ta hänsyn till detta. Det är bland annat därför vi tror att kollektivavtal är bättre än lagstiftning på arbetsmarknaden, för att det ökar graden av flexibilitet. Men du vet ju lika väl som jag att hela anställningsskyddet är via lagstiftning. Det blir lätt lite fyrkantigt. Frågan är ju om man ska titta på de sakerna. Vi är ganska förutsättningslösa i vår önskan att se över arbetsrätten, och vi tycker säkert att vi också kan hitta områden där vi behöver stärka skyddet på olika sätt. Ett exempel har varit skyddet för föräldralediga. Vi vill att människor ska kunna ta ledigt från sina arbeten för att hinna med sina barn. Vi tycker också att det ska finnas generösa regler både för tjänstledighet och för skydd mot att utsättas för eventuell diskriminering. Det ska lagstiftningen vara tydlig med. Vi har medverkat till tydliga lagar i om stärkt diskrimineringsskydd för alla möjliga grupper som på olika sätt kan bli diskriminerade på arbetsmarknaden. Där behövs det förbättringar. Men det behövs också flexibilitet på många områden. Varför inser inte det? 9 () replik: Jag inser det. Det är ju det jag säger: Vi behöver flexibilitet. Men vi behöver också trygghet. Det är att hitta balansen mellan löntagarnas krav och verksamhetens krav som är uppgiften, och den måste vi ta oss an med respekt och ödmjukhet. Det är nämligen inte helt lätt att göra detta. Sedan är det en myt att det är svårt, jobbigt och ekonomiskt betungande att anställa. Det är inte alls svårt att anställa i . Det är ganska lätt. Vi har 600 000 visstidsanställningar, en sjättedel av alla anställningar. Det är jättelätt att anställa alldeles för lätt, enligt min mening. Vad händer om man väljer att tillsvidareanställa och hamnar i svårigheter och måste säga upp personal? Ja, den företagare som du nämnde har inte heller stora bekymmer om han tillsvidareanställer den här personen. Har man inte varit anställd . Det är ganska enkelt, och det är inte heller särskilt betungande ekonomiskt eller administrativt. Problemet är alltså inte att vi har en överreglerad arbetsmarknad som gör det svårt för arbetsgivarna att anställa arbetskraft. Problemet är att vi har för dålig efterfrågan på arbetskraft totalt sett . Det är vårt stora bekymmer. Och det löser vi inte med att göra det enklare att anställa; det krävs andra saker. 10 () replik: Jag pekade på att det hade fällts en dom i Arbetsdomstolen, att EG-rätten förhindrar diskriminering och att den är överordnad svensk lag och LAS. Detta tar till intäkt för att vi ska slopa tvåpersonsundantaget. Det är en logisk kullerbytta. Självklart, som jag sade avslutningsvis, är det vitalt att behålla detta, av de skäl som har fört fram och som jag inte tycker att jag behöver repetera. Det som egentligen är intressantare med anförande är dess 1800-talsmässiga karaktär. Min tid är ute. Ja, det tänkte jag också när jag hörde detta inte din personliga tid men ditt partis tid. Det är : Kapital står mot arbete. Ett kollektiv av arbetsgivare står mot ett kollektiv av fackföreningar. Här finns knappast några enskilda människor, som liberaler kan fokusera på, bara bilden av två motstående kollektiv beväpnade med var sin uppsättning av hot, stridsåtgärder, varsel och så vidare. Naturligtvis kommer de flesta arbetstagare förr eller senare under sitt arbetsliv att behöva hjälp och stöd av facket och bör vara med i facket. Det skulle vara min rekommendation. Men och här kommer min fråga till förutom denna klassiska motsättning mellan arbetsgivare och arbetstagare, som är det enda du talar om, finns det en intressemotsättning mellan två grupper inom arbetstagarkollektivet: dels de som redan är anställda och har fasta jobb, de som brukar kallas arbetsmarknadens insider, dels de som söker men inte har fast anställning, arbetsmarknadens outsider. Jag menar att denna konflikt och denna motsättning är väl så viktig som den första. 11 () replik: 1800-talsmässig var det så? Jag tycker att jag pratade ganska lite om . Jag tror att du har nämnt fler gånger än vad jag har gjort . Så var det detta med LAS. gäller ju god sed på arbetsmarknaden. Det är något slags spärr i lagstiftningen: Man får inte träffa överenskommelser, vidta åtgärder eller agera på ett sätt som strider mot god sed på arbetsmarknaden. Det gäller också. Det nya, som jag uppfattade det, med inspel var väl att han ville gå ett steg vidare och reglera detta i lagstiftningen med en juridisk prövningsrätt. Om han menar allvar med det han säger blir konsekvensen, återigen enligt min tolkning, att det inte är mycket som skiljer partierna eller dig och mig åt. Jag vill slopa tvåpersonsundantaget, och hamnar också där även om han inte säger det rent ut. Det är detta som är mitt bekymmer. Jag skulle gärna vilja veta om det här är egen, personliga uppfattning eller om står för detta. Det är egentligen det som är intressant, om det är uppfattning eller eller eller någon annan ledamots. Det skulle jag gärna vilja ha ett svar på. När du i alla fall är i gång tycker jag att du också kunde svara på min andra fråga: Uppfattar jag situationen rätt när jag bedömer att det håller på att växa fram mer av konsensus kring de grundläggande delarna i arbetsrätten? 12 () replik: Jag talar gärna om . Det är intressant att en företrädare för tycker att det känns lite främmande och kanske till och med obehagligt att tala om . Det är ju en stor forskare . Men han är , och det var då han var stor. Han är inte stor . Det är det som är min poäng: Det är möjligt att man för 100 eller hade större anledning att tala om dessa två kollektiv som stående mot varandra, men precis som sade har vi enskilda människor och företag som är väldigt olika. Då kan man inte ha denna fyrkantiga konstruktion med en arbetsrätt som ska tillämpas likadant överallt och med regler som har denna inverkan. Därför upprepar jag min fråga: Accepterar du den beskrivning jag gav av att det inom arbetstagarkollektivet finns intressemotsättningar? Alla har inte samma intressen. Alla har inte ett gemensamt intresse gentemot sin arbetsgivare. Det är en mycket mer komplicerad situation. Det är det som gör att den arbetsrätt vi har känns och är så 1800-talsmässig. Världen har förändrats , och den har förändrats väldigt mycket sedan arbetsrätten utvecklades och infördes på framför allt . talar om vad tycker och om detta är hans personliga åsikt, och sedan drar han in i alltihop. Det är ju jag som står här, och jag kan bara säga att och jag har samma uppfattning som den jag gav uttryck för när jag läste upp mitt huvudanförande här. Jag ska väl inte läsa upp det en gång till. 13 () replik: Arbetsrätten känns 1800-talsmässig, säger . I vilket avseende då? kan man undra. Jag förstår inte riktigt det 1800-talsmässiga i den. fanns ju ingen arbetsrätt. facklig och politisk kamp har vi nu en arbetsrätt som fungerar mycket väl, sett både till företagarnas intressen och till löntagarnas behov av anställningstrygghet och inflytande. Den kan göras bättre, men jag förstår inte resonemanget om 1800-talsmässighet. Är det i riktning tillbaka mot vi ska gå när det gäller att modernisera och se över arbetsrätten? Det kan väl inte vara det du menar. Det hoppas jag verkligen inte. Jag har inte uppfattat dig och det du sagt i ditt anförande på det sättet. 14 () replik: fick i alla fall fart på debatten. Det är alltid tacksamt när man får repliker serverade på silverbricka. Min tid är ute. Det verkar som om inte bara Vänsterns och tid är ute, utan även regeringens tid är ute, åtminstone som opinionsläget ser ut . har en förmåga att ha selektiv hörsel. Han hörde inte riktigt vad jag sade i mitt anförande. försökte säga att jag inte sade någonting om arbetsrätten. Det gjorde jag visst. Jag pratade om att vi skulle bibehålla tvåpersonsundantaget i LAS. Det tycker vi fungerar bra; det är inte mycket mer att säga om det. Jag sade att vi behöver en genomgripande översyn av arbetsrätten, vilket vi har tyckt tillsammans med övriga borgerliga partier. Jag nämnde även att man måste titta på balansen mellan arbetstagarorganisationer och arbetsgivarorganisationer när det gäller stridsåtgärder. Jag tror att det är en viktig del att vi har en bra proportionalitet och att inte någon av organisationerna har oskäliga grunder för förhandlingarna. Det var några saker jag tog upp. kanske kan anteckna dem så att han kommer ihåg dem . Däremot skulle jag vilja fråga en del saker. har tillsammans med regeringen suttit . Jag tänkte fråga: Är man nöjd med utvecklingen på arbetsmarknaden? Är man nöjd med att ungefär en och en halv miljon människor står utanför arbetsmarknaden? har ju deltagit i de här förhandlingarna och haft möjligheter att påverka. Vad tror det beror på att småföretagarverksamheten inte ökar i den omfattning som den skulle kunna göra? 15 () replik: Jag hävdade i mitt anförande att nogsamt undvek att prata om arbetsrättsfrågorna. Jag tittade i mina anteckningar, men jag har ingen anledning att revidera den bedömningen. Ni pratade oerhört lite om arbetsrätten, däremot om väldigt mycket annat som i och för sig är intressant att prata om och som vi skulle kunna prata om men som vi inte ska debattera . Så är det. Tittar man i betänkandet och på de motioner som vi ska behandla ser man att det finns väldigt lite moderata förslag. Det finns ju ingenting. Min fråga är alltså: Hur ska vi tolka detta? När jag citerade din partiledare och hans syn på arbetsrätten drog jag slutsatsen att om man menar allvar från sida är det väl ingen tillfällighet att det är så tomt på skarpa förslag i betänkandet. Då är min fråga till dig: Menar ni allvar? 16 () replik: Det är snarare upp till , som hade huvudanförandet alldeles , att svara på frågan om han är nöjd med utvecklingen på arbetsmarknaden. Det här är den stora sak det gäller . Hur ska vi få fram fler arbetstillfällen? Det är ju det som gäller. kan inte vara så döv att han inte har hört diskussionen bland småföretagarna. Man har fört fram många förslag, både från den borgerliga sidan och från småföretagarnas sida. Det måste bli en del förändringar på arbetsmarknaden för att det ska bli fler arbetstillfällen. Men struntar tydligen i det och talar om de gamla tider som har varit. Den arbetsrättslagstiftning vi har kanske inte är , men den härstammar åtminstone . Den är föråldrad, och det är det den här debatten gäller.