prot · GT093 · 2005-09-14 00:00:00 — I en inledande utredning, som var en uppföljning av ett riksdagsbeslut med begäran om ny instans- och processordning för utlännings- och medborgarskapsärenden, framlades förslag och ekonomiska beräkningar innebärande förändrad lagstiftning och inrättande av domstolsprocess och beräknade ökade kostnader för instans- och processordningen med ca . Denna utredning skedde i med ca 11 000 asylsökande i landet. I den lagrådsremiss i ärendet som arbetades fram, med utgångspunkt från utredningen, kunde konstateras att kostnaderna vida kunde tänkas överskrida kostnaderna enligt utredningens underlag. Lagrådet konstaterade att förslaget inte skulle kunna handläggas på ett tillfredsställande sätt inom ramen för domstolsprövning och avstyrkte med en rad invändningar, vilka alla var relevanta. Detta föredrogs för utskottet av dåvarande ministern. Det fanns inom utskottet en stor samstämmighet om att frågan om ny instans- och processordning måste vidarebearbetas. Ett parti tyckte dock att Lagrådets invändningar inte hade det djup som erfordras för att göra en ny beredning. Dåvarande migrationsminister inbjöd därför partierna till överläggning och angav vägar för den fortsatta processen. Ministern konstaterade också att en reformering av systemet med tänkt utformning kostnadsmässigt skulle kunna bli i storleksordningen . Det är en ekonomisk beräkning som av flera partier här i ifrågasatts och som det ibland ironiserats över i denna kammare. När en ny utredning tillsattes för att se över det materiella innehållet i utlänningslagstiftningen för att anpassas till domstolsprövning kunde vi i alla partier se komplexiteten i frågan. Vid denna beredning kunde vi dessutom se att antalet asylsökande ökat på ett påtagligt sätt till ca 30 000. Eftersom lagstiftningen ska vara tydlig och förutsägbar, som administrationen ska klara de svängningar som sker , var det viktigt att finna ett brett samförstånd i utredningen. Jag kan i efterhand konstatera att så var fallet i stor utsträckning. En fråga som speciellt diskuterades var frågan hur portalparagrafen om barnets bästa gjort intryck i tidigare lagstiftning och på vilket sätt den skulle göra det i en kommande. En mycket stor samsyn fanns i utredningen om att barns utsatthet i samband med flyktingskaps- och asylprövning måste lyftas fram. Att man lägger olika tyngd på barns och vuxnas skäl för uppehållstillstånd kan enligt bedömningar, gjorda av sakkunniga, innebära en alltför stor börda på barnen i deras speciella ställning. Domstolarna kan dessutom i sin prövning höja ribban för vuxna för att härigenom möta lagstiftarens olika kriterier. Av detta skäl har utskottsmajoriteten samlats kring ett gemensamt kriterium för vuxna och barn, dock med den skillnaden att när det gäller barn behöver omständigheterna inte vara av samma allvar och tyngd. Lagrådet har efter det att erforderliga justeringar har gjorts i förslaget till utlänningslagstiftning lämnat sitt utlåtande, vilket har öppnat upp för ett genomförande av den efterfrågade reformen. I den beredning som har skett inom och inom ramen för de samverkande partierna har ett förslag lagts fram som jag kan se har ett brett stöd i utskottet. Jag kan i en internationell belysning konstatera att få länder för att inte säga inget land gör de starka markeringar kring barns situation som gör. Jag känner mig stolt över att vi i svensk lagstiftning gör denna markering. Utskottet har dessutom som har gått fått en god inblick i beredningen genom att regeringens ansvarige för genomförandet av den processordningen, före detta ministern , har tydliggjort för utskottet de förutsättningar som gäller för ett genomförande av den nya instans- och processordningen i de nya migrationsdomstolarna och migrationsöverdomstolen. Också den framtida hanteringen inom som första instans har belysts för utskottet. Det förändringsarbete som har startats inom verket och som har fått ett positivt mottagande av många måste nu vidareutvecklas för att man ska kunna möta den nya rollen. har dessutom tillsammans med justitieutskottet genomfört en hearing med berörda intressenter för att klargöra de komplicerade situationer som kan uppstå genom införandet av den nya processordningen. Vid denna hearing deltog såväl de myndigheter som de organisationer som är berörda av förändringen. Föredragningarna och utfrågningen gav utskottets ledamöter ett bra underlag infört vårt ställningstagande. En ytterligare fråga har varit formerna för nedläggningen av den nuvarande med ca 250 anställda och hanteringen av det underlagsmaterial som finns inom nämnden, bland annat landbeskrivningar och beslutshandlingar. Den juridiska kompetens och erfarenhet som finns inom kommer förmodligen att utgöra grund för den nya struktur som kommer att växa fram vid de nya domstolarna. har liksom justitieutskottet konstaterat att genomförandet av den nya instans- och processordningen kräver viss utökad tid, detta för att ska få utrymme för att bygga ut befintliga domstolslokaler, men framför allt för att man ska kunna anställa och utbilda personal på ett tillfredsställande sätt. Ikraftträdandet av den nya organisationen föreslås därför ske . Den något framflyttade tidpunkten, i förhållande till den ursprungliga debatten, ger ökade möjligheter att anställa de flera hundra domare, jurister och övrig personal som krävs samt att iordningsställa ändamålsenliga lokaler. En viktig del i den nya instansordningen är också framtagande och utbildning av de tolkar som behövs för verksamheten. Regeringen har i budgeten anslagit medel för att finansiera reformen i storleksordningen . Härigenom kan konstateras att regeringen har gjort den satsning som efterfrågas i reservation 6 till betänkandet. En viktig fråga i arbetet med den nya instans- och processordningen har varit hur de balanser ska hanteras som finns inom och , balanser i form av individer som väntar på beslut eller som inkommit med nya ansökningar. som frågan har behandlats i och i utskottet har medel tillskjutits som inneburit att balanserna mycket kraftfullt har kunnat arbetas ned. Såväl som har signalerat att man inte ser några större svårigheter att kunna överlämna ärenden i en storleksordning som domstolarna bör kunna hantera, detta utan att få den överbelastning som erhöll vid sin start och som senare ofta har utgjort grund för kritik mot långa handläggningstider. I samband med den hearing som utskottet genomförde svarade generaldirektören för att han kunde se vissa problemställningar inför genomförandet av den nya instans- och processordningen, men att dessa var hanterbara. Med anledning av den redan då uppkomna frågan om nollställnings- eller så kallat amnestibeslut uttrycktes stora betänkligheter, detta utifrån erfarenhet av tidigare tidsförordningar eller amnestier och de tillkommande prövningar som måste göras inom ramen för lagstiftningen. Den bedömning som gjordes var att ett beslut enligt det då kända förslaget och den nu förelagda motionen om nollställning inte ger de effekter på handläggningstiderna som har förts fram i debatten. Snarare tenderar det att komplicera ett genomförande av den föreslagna reformen. Rättssäkerheten är också i en amnestiprocess helt satt ur spel genom att ett specifikt klockslag och inte de åberopade skyddsskälen är avgörande för ett uppehållstillstånd. Med andra ord skulle två av de grundskäl för amnesti som har förts fram i debatten få negativa effekter för såväl enskilda berörda som handläggningen av ärenden. Flera tusen personer som hamnar utanför den tidsgräns som föreslås skulle dessutom löpa risk att hamna i ett sämre läge. Till betänkandet har 14 reservationer fogats. Jag har på olika sätt i mitt anförande berört dessa reservationer, men jag ska likväl göra ytterligare tydliggöranden. Rekrytering av nämndemän är som tidigare nämnts en viktig del i uppbyggandet av de nya domstolarna. har som angetts i betänkandet lagt fram förslag till regeringen som bereder frågan varför denna beredning bör avvaktas. I förvaltningsprocesslagen framgår det på vilket sätt muntlighet ska tillämpas i domstolarna. Utskottsmajoriteten ser det därför som viktigt att också barn blir hörda utifrån sina förutsättningar. Detta framgår av betänkandet varför ett särskilt uttalande inte är nödvändigt. Regeringen har dessutom gett i uppdrag att utveckla sitt arbete med barnfrågorna vilket nu också sker genom utbildning av handläggare. Frågan om utseende av offentligt biträde har tidigare behandlats av . Jag ser inga skäl till att göra någon annan bedömning än vad som tidigare beslutats i när det gäller utseende av offentligt biträde. Frivilligorganisationerna utgör en viktig del i migrationspolitiken. Det finns dock inga skäl till att formalisera frågan om medborgarvittnen i processen som anförts i reservation 3 när det gäller så kallade uppenbart ogrundade ansökningar. Som jag uttryckt i mitt anförande finns det en stark förankring i kring reformen om en ny instans- och processordning. Regeringen har anslagit medel för reformen innefattande de många delområden som utskottet på olika sätt har informerats om. Ett skäl till den något utdragna handläggningen har utgjorts av just finansieringen av hela reformen. En kostnadsökning från initialt i utredningen om en ny instans- och processordning NIPU på ca till dagens budgeterade ca 1 miljard på helårsräkning kan inte förbises av ansvarsfulla politiker. När det gäller uppehållstillstånd som rör barn har jag tidigare belyst den problematik som har framkommit under beredningen. De signaler som har framkommit när det gäller att i alltför stor utsträckning lägga ansvar på barnen kan vid en närmare belysning innebära att barnperspektivet enligt portalparagrafen går förlorat. Utskottsmajoriteten avstyrker därför förslaget om särlagstiftning för barn. bereds nu frågan om gömda barns skolgång, men jag ska inte närmare beröra den frågeställningen. Jag konstaterar bara att det även här förekommer en beredning. Såväl frågan om familjeanknytning som barnfrågan bereds alltså inom . beslutade dessutom att person som efter ansökan av förundersökningsledare kallas att vittna i domstol ska ges ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Också den frågan har beretts och behandlats i . För tids vinnande ska jag nu belysa reservationen om det så kallade nollställningsbeslutet, eller det som i många kretsar benämns amnesti för vissa grupper som befinner sig eller har befunnit sig i . Förslaget har sin grund i att ge den nya instans- och processordningen en annan start än den som fick . Ytterligare en grund för förslaget uttrycks i att beslut tagna av och gällande lagstiftning inte skulle kännetecknas av rättstrygghet och att tillkomsten av en ny lagstiftning och instans- och processordning skulle bekräfta detta synsätt. Av detta skäl sägs att fattade beslut av utlänningsnämnd skulle vara felaktiga. Detta förhållningssätt skulle i en vidare tolkning, där vi gör förändringar i många lagar, kunna innebära att vi retroaktivt skulle ompröva lagakraftvunna domar inom en rad områden. Jag vill på det bestämdaste avråda från att vi skulle anamma detta förhållningssätt. En grund för förhållningssätt till asylprövningen utgörs av att den enskilda individen ska få individuell prövning av de skäl som åberopas. har mycket starkt markerat att kollektiva beslut inte utgör en rättssäker prövning. Av detta skäl har vi lyckats stoppa förslag inom den europeiska unionen om så kallade säkra länder till vilka automatiska, kollektiva avvisningar ska kunna tillämpas. tolkning om alla individers rätt att få sin sak prövad är en mycket stark markering i den internationella debatten en debatt som i övriga världen tenderar att gå åt annat håll. bör därför starkt vidhålla den individuella prövningen också vad gäller handläggningen i vårt eget land. En reform för att öka rättssäkerheten för individen, nu och , kan därför inte föregås av ett beslut där ett klockslag är avgörande för ett uppehållstillstånd. Vi måste känna stort ansvar för de människor som kommit till vårt land även efter det klockslag som anges i reservationen. Jag vet, och vi alla vet, att det finns människor som befinner sig i och som har sin bakgrund i annat land och har en historia som få av oss skulle vilja uppleva. En del av utskottsgruppen besökte Bosnien och och fick på plats belyst vad ett krig kan betyda för människor. Vi kunde också se vad fred och demokratiutveckling kan skapa för möjligheter att återigen bygga upp livsförutsättningar i den gamla hembygden. Vi får alla även information om hur andra former av förtryck växer sig starka i svaga demokratier där makt samlas kring grupperingar eller individer som kan förändra livet för miljontals människor. Den föreslagna lagstiftningen förstärker skyddet för de människor som förtrycks på grund av bland annat etniska motsättningar. Denna förändring är en viktig del i lagstiftningen och ger utökade möjligheter till skydd för individer. Ett viktigt inslag för att se helheten i utvecklingen är att också länka samman helheten, det vill säga att länka samman den svenska biståndspolitiken med en human flyktingpolitik och en god integrationspolitik. Och jag anser, trots den retoriska kritik som emellanåt uppkommer, att har en sådan politik. I samband med öppnande under gårdagen fick vi alla möjlighet att lyssna till domprost . Hans predikan gjorde intryck på mig. Han påtalade att det emellanåt inte finns givna svar på alla frågor. Utvecklingen klargör att det som var en sanning i går kanske bara är en del av sanningen. Migrations- och flyktingfrågor har inga enkla svar. Varje individ och varje ärende är unikt, och vi måste våga hantera dem som sådana. Jag är glad åt de många uttalanden till stöd för människor som kommit till uttryck . var jag en av dem som rev ned kränkande och lögnaktiga flygblad och plakat som satts upp med krav på att människor skulle ut ur det svenska samhället av skälen att de kom från ett annat land eller att de hade en annan kultur med sig till , vårt land. Solidariteten är stark i dagens . Den solidariteten måste kunna kombineras med tydlighet i vår demokratiska uppbyggnad och i vår lagstiftning. Det förslag som vi behandlar och som arbetats fram tillsammans med och anser jag tar det ansvar som vi lagstiftare måste ge uttryck för. Jag yrkar därför bifall till betänkandets förslag och avslag på reservationerna. Jag ska bara kort belysa att vi i den här debatten har ytterligare ett betänkande att behandla, nämligen SfU18 Uppehållstillstånd för tribunalvittnen. Betänkandet är kopplat till redan ingått avtal med internationella domstolar och tribunaler för människor som vittnar inför tribunaler och som behöver skydd. Jag yrkar bifall till betänkandets förslag och avslag på de reservationer som finns i ärendet reservationer som i ena stycket önskar få en vidare personkrets än vad som föreslås i betänkandet och ett annat förslag om en förändrad tidsgräns vad gäller möjligheten till såväl tillfälligt som permanent uppehållstillstånd. Jag yrkar alltså bifall till betänkandets förslag och avslag på reservationerna. I detta anförande instämde , , , , , , , , , , , , , , , , , , och (alla s). 13 () replik: har gett en tillbakablick över det här ärendet, och det finns väl inget i sak att invända mot den. Det har ju varit ett antal turer, och ingen har egentligen kritiserat något annat än takten i de här turerna. Jag vill ändå påminna om att det är lade fram sitt förslag, och det är vi i den här kammaren fattade beslut om att lägga ned och införa en ny instans- och processordning. Leveranstiden för det angelägna beslut som vi ska fatta har ju varit avsevärt lång. Det är det som det finns anledning att kritisera, men är jag glad att vi är där vi är. Sedan skulle jag vilja ta upp detta med amnestifrågan, som ändå är dagens stora ämne. använder ett uttryck som jag tycker är störande i sammanhanget när han talar om kollektiva beslut. Det finns ingenting i det förslag som lagts fram i fempartimotionen som handlar om kollektiva beslut. Låt oss en gång för alla avföra detta helt missvisande ord från debatten. Att amnestidebatten handlar om människor som redan finns i tror jag att och jag är överens om. Då skulle jag vilja ställa frågan: Vad innebär det enligt att rösta nej till det här förslaget för de här människorna? Vad har för vision för de människor som redan finns i och som lever i utsatthet utanför det svenska samhället i många avseenden? Vad vill med sitt nej till amnestiförslaget ? Vad ska vi säga till de här människorna? Ska de fortsätta att leva i det här utanförskapet, eller vad är alternativet? 14 () replik: Vad gäller tidsaspekten som åberopar kan vi konstatera, och vi har debatterat detta tidigare i denna kammare, att det naturligtvis är så att det här reformarbetet har tagit tid. Det har det gjort utifrån att det är en komplex situation, vilket , liksom det övriga utskottet, har kunnat konstatera i beredningen och behandlingen av ärendet. Om jag inte minns helt fel fanns det även önskemål från partier som kritiserar handläggningstiden i justitieutskottet. Man ansåg att det gick åt ytterligare tid för att klara beredningen i respektive organisationsled. När det gäller frågan om hur vi ska hantera detta inför ett ikraftträdande är det naturligtvis en bekymmersam situation att människor håller sig gömda i , att vi har den situationen att vi inte har grepp om antalet gömda, var de finns eller på vilket sätt de ska hanteras. Det är därför viktigt att vi nu också tittar på hur processen ska bli inför ett genomförande. I den processen kommer vi naturligtvis att ha ett aktivt arbete. Men det förslag som har lagts fram från de fem partierna, som vi likväl tolkar som ett kollektivt beslut, står i strid mot den principiella hållning som vi har haft när det gäller individuell prövning av ärenden. Därför strider det mot det synsätt som har kännetecknat svensk migrationspolitik, det vill säga att individen ska få sin sak prövad individuellt. Låt oss titta på den här saken, men det förslag som har lämnats till av de fem partierna är som vi tolkar det ett kollektivt beslut. Det är därigenom, enligt vårt sätt att se det, negativt för ett genomförande. Då kan vi också konstatera att människor faller utanför. Då måste min motfråga till vara: Hur hanterar vi de människor som kommit efter den tidpunkt som har satt upp? Det är också en orättfärdig situation vi försätter oss i. 15 () replik: Eftersom varje individ ska prövas mot den tidsförordning som vi föreslår kan jag inte begripa hur man kan kalla det för ett kollektivt beslut. Jag konstaterar också att inte har något svar att ge på min fråga om vad vi ska göra med de här människorna. Är det fortsatt utanförskap? Att fortsatt leva gömda är detta det besked vi ska ge? Det är egentligen det som är alternativet till det beslut som vi vill fatta här . Sedan vill jag också ta upp barnfrågan, som jag tycker är viktig i sammanhanget. Att barn är viktiga i asylprocessen tror jag att vi är överens om. Det finns med i förslag om att uppvärdera barnen i processen, och det finns också med i utskottets skrivning. Jag menar att man i alla lägen ska se till barnens bästa. Men varför kan vi inte då gå hela vägen i enlighet med den reservation, nr 8, som vi har från , ? Där vill vi tydliggöra att kraven för barn ska sättas lägre än för vuxna. I utskottets skrivning står det att barnen skulle hamna i ett utsatt läge i detta fall. Men på alla andra områden poängterar vi ju barnperspektivet. Vi ska ha enmetersperspektivet, och vi ska se till barns bästa. Varför ska vi inte tydliggöra det också när det gäller dessa utsatta barn? 16 () replik: Frågan om barnen vet vi har diskuterats sedan kommittén lade fram sitt betänkande i den här frågan. Vi har också fått remissutlåtanden som innebär att man är tveksam till att sätta barn i den särställning som föreslås i den reservation som åberopar, för det skulle kunna sätta ett sådant tryck på barnen att det är inhumant i förlängningen. Det kan dessutom få till konsekvens att ribban för vuxna människor skulle läggas på en högre nivå. Av det skälet är det viktigt att ha ett enhetligt synsätt när det gäller den frågeställningen. Vad som framgår av betänkandet är ju att inte samma allvar och tyngd ska behöva läggas i ärenden som rör barn. Det är vårt sätt att på ett mer humant sätt anpassa handläggningen till den lagstiftning som finns. Frågan om de människor som finns här är naturligtvis en problematik som vi med allvar tar oss an, det vill säga där det föreligger verkställighetshinder. Jag uttryckte i mitt förra replikskifte: Låt oss titta på de frågeställningar som ligger för ett genomförande. Där kan verkställighetshinder naturligtvis lyftas in i debatten på ett sätt som har gjorts . 17 () replik: Jag ska egentligen fortsätta där slutade. Det handlade ju om vårt förslag till bortre gräns. Jag upplever det som att Socialdemokraterna inte vill lyssna. De vill inte förstå. De visar inte någon som helst förändringsbenägenhet när det gäller uppfattningen i de här frågorna. Det är bra att lyssnade på predikan i i går. Men du skulle också ha varit med och lyssnat på , och alla andra som var med när påskuppropets pärmar överlämnades och lyssnat på och brytt sig om vad närmare 160 000 namnunderskrifter står bakom. Det är så många människor jag har träffat som säger att man skäms över att vara svensk. Här står och säger att han är stolt över vårt sätt att hantera de här frågorna. Jag har väldigt svårt att känna någon som helst stolthet när jag träffar de här barnen med den tomma blicken, som berättar om sin livssituation, som levt gömda i . Finns det inte någon som helst möjlighet att göra en förändring kalla det vad man vill för att ändå låta människor som har befunnit sig i systemet så länge få en rimlig chans, en möjlighet att starta ett nytt liv här i , vilket är deras absolut högsta önskan? 18 () replik: Jag är något bekymrad över den ingång som har tagit tillsammans med ytterligare några partier, som jag kanske upplever löper risk att hämma den utveckling som man egentligen vill sträva efter. Och det är lite bekymmersamt. När åberopar att socialdemokratin inte skulle vara lyhörd för situationen tror jag att det inte är svårt att läsa historien kring våra respektive partiers utveckling och se på hur har upplevts över tiden, och fortfarande i det internationella perspektivet upplevs, i förhållande till den interna debatt som ibland förekommer. och jag var ju själva och mötte människor i Bosnien och . Vi mötte den diskussion som finns i ett land som vi har tagit emot många flyktingar från men där vi också har varit behjälpliga i ett värdigt återvändande. Vi har också fått information från såväl UNHCR som andra organisationer om det stora arbete som genomför. Därför känner jag inte igen den bild som lyfter fram. 19 () replik: Känner igen den bild som jag lyfter fram jag är ju inte ensam om att tycka på det här sättet. Att tala om de beslut som fattades 1988, 1991 och 1994 känns, tycker jag, som att man negligerar och förminskar de regeringar som satt då. De fattade olika beslut jämfört med vårt nollställningsbeslut, för att ge nya lagstiftningar, nya förändringar inom det här området, en rimlig chans att bli till bra system från början. Det är ju detta det handlar om. Jag tycker ändå att det känns som att vår motion, även om vi har försökt vara väldigt tydliga i den, inte når fram till Socialdemokraterna. Jag har ändå ett litet hopp. Kanske regeringen kan läsa en gång till och komma med ett eget förslag. Det är ju egentligen regeringarna som vid de här tidigare tillfällena har gjort dessa förändringar. Det är inte beslut det har handlat om då. Så även om jag inte får något svar här i nu hoppas jag ändå att det finns möjligheter längre fram. 20 () replik: Jag hade ett aningen långt anförande, men eftersom det är en bred frågeställning vi har diskuterat blev det på det viset. Jag försökte i mitt anförande belysa den problematik som ligger i situationen i övergången.