prot · GT0947 · 2005-12-08 00:00:00 — 12: 15 mp, 1 - Avstod: 44 m, 37 fp, 28 kd, 19 c Frånvarande: 24 s, 11 m, 11 fp, 5 kd, 5 v, 3 c, 2 mp, 1 - Punkt 7 (Bostadspolitik för integration) 1. utskottet 2. res. 13 (kd, m, fp, c) Votering: 158 för utskottet 127 för res. 13 64 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 119 s, 23 v, 15 mp, 1 - För res. 13: 44 m, 37 fp, 28 kd, 18 c Frånvarande: 25 s, 11 m, 11 fp, 5 kd, 5 v, 4 c, 2 mp, 1 - Punkt 14 (En ny bostadsfinansiering) 1. utskottet 2. res. 30 (v) Votering: 132 för utskottet 25 för res. 30 128 avstod 64 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 120 s, 11 mp, 1 - För res. 30: 23 v, 2 mp Avstod: 44 m, 36 fp, 28 kd, 19 c, 1 mp Frånvarande: 24 s, 11 m, 12 fp, 5 kd, 5 v, 3 c, 3 mp, 1 - Punkt 16 (Bostadsbidragens utformning) 1. utskottet 2. res. 38 (v) Votering: 136 för utskottet 23 för res. 38 128 avstod 62 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 120 s, 15 mp, 1 - För res. 38: 23 v Avstod: 44 m, 37 fp, 28 kd, 19 c Frånvarande: 24 s, 11 m, 11 fp, 5 kd, 5 v, 3 c, 2 mp, 1 - Övriga punkter Kammaren biföll utskottets förslag. 12 § (forts. från 9 §) Utbildning och universitetsforskning (forts. UbU1) 196 (): Budgetdebatter har en obehaglig tendens att bli fullständigt obegripliga. En representant för en del av det politiska livet kommer med en statistik, och så kommer plötsligt motståndaren fram, och det blir en helt annan statistik. Och så sitter vi och tragglar siffror hit och dit. Och jag kan svära på att en vanlig väljare, som inte har suttit och räknat, inte har läst och inte har vänt och vridit på alla siffror inte begriper ett dugg! Jag hoppas att vi i den här delen av debatten slipper den här mycket tråkiga och för politiken destruktiva sifferakrobatiken. Det är inte meningen att vi här ska bevisa för varandra att vi har gått aritmetisk-statistisk överkurs och att vi kan vända och vrida på siffrorna. Meningen är att samla uppmärksamheten på våra tankar om utbildning, på våra önskningar och på våra drömmar. Det är mycket bättre om vi diskuterar detta. Men eftersom det är en budgetdebatt måste man också säga att en budget faktiskt är någonting annat än bara en lek med siffror. En budget är en planering, med fötterna på jorden om människorna är ärliga. Det är en planering av en viss utveckling. Då ska jag räkna fram på detta sätt, och sedan kommer säkert andra att säga emot mig, men det får falla tillbaka på dem då. Jag tror inte att väljarna, om de följer den här debatten, kommer att bli väldigt förtjusta i de här piruetterna med siffror. Alltså: Vad är det som utmärker vår, , budget när det gäller skolan och en del av de andra sektorerna inom utbildningssystemet? Precis som redan har sagts i den första delen av debatten kan man nämligen inte begripa gymnasiet om man inte vet vad som händer i , är starkt beroende av förskolan, och universitet och högskola är också beroende av hela kedjan av kunskapsutveckling. Hur ser då vår budget ut? Jag lämnar i stort högskolan och universiteten, för statsrådet har redan haft sin debatt. Jo, vår ledande tanke är kvalitet. Vi satsar på fortbildning av obehöriga lärare och utbildning av speciallärare det är ett nytt anslag med 1 miljard. Vi satsar på en nationell skolinspektion 200 miljoner. Vi satsar på försöksverksamhet med lärlingsutbildningar 50 miljoner. Vi satsar på kvalitetsförstärkning i allmänna förskolan 200 miljoner. Vi satsar på bidrag till kvalificerad yrkesutbildning 500 miljoner. Och vi satsar på utländska akademiker nu rör det sig om en sektor som är mig väldigt kär 70 miljoner. Vi satsar på kvalitet över hela linjen. Visst finns det också minus i vår budget. Och varför förekommer den här otrevliga lilla krusidullen, minus? Jo, därför att vi inte tror på vissa andra satsningar. Det är så att det finns en mycket klar och tydlig skillnad mellan oss och den röda delen av den politiska skalan. De tror på kvantitet. Man öser ut pengar, och så börjar man räkna: Så och så många har gått vuxenutbildningen! Men man tittar inte på detta: Vad har effekten blivit av den där stora satsningen? har man gjort det i , och sedan har de hittat på det här med rekryteringsbidraget, och sedan har de hittat på mycket annat. Och sedan kommer och säger att det inte går att se effekten och att det inte går att se vad som har hänt med alla dessa människor som har gått i utbildning av dessa, ganska så stora pengar. Då avstår vi från det här, för det finns ingen anledning att satsa på den där stora masskampanjen som är så osäker och som inte har förbättrat situationen på något sätt för till exempel den stora grupp som kallas unga utanför. Det är alltså unga människor, mellan 16 och 25, och det är en före detta socialdemokratisk partisekreterare som har tittat på den här gruppen och sett att den innehåller människor som inte är sjuka, inte arbetar, inte studerar inte någonting. Deras situation har inte blivit ett dugg bättre med hjälp av de här massiva, men enbart kvantitativa, satsningarna på utbildning. Man kan ta upp samma problem när man diskuterar personalförstärkningarna i skolan. Också där har man konstaterat att det är väldigt svårt att se hur de här pengarna har använts. Där har vi mycket speciella kritiska synpunkter. Vi vill inte att så många obehöriga lärare ska gå in i skolverksamheten med hjälp av dessa personalförstärkningspengar. Vi vill att de här pengarna ska användas på bättre sätt, och kvaliteten i skolarbetet ska höjas. ska jag stanna här. Man kan gå vidare så här och diskutera kvalitet och kvantitet över hela skalan. Jag måste be alla mina kamrater här om ursäkt, men det har blivit så att jag inte kan fortsätta sitta här, men det finns mycket duktiga folkpartister som kommer att föra denna debatt vidare. 197 (): Jag ska gå ännu ett steg längre än och inte nämna nästan några siffror alls. I stället ska jag ta upp några frågor som vi kristdemokrater tycker är speciellt viktiga. I sitt inledningsanförande vid medgav att det finns stora problem i våra skolor. Inte ens han har kunnat blunda för de utvärderingar som gjorts på både nationell och internationell nivå och som visar att på område efter område halkar efter. Skolans kärnuppdrag, att ge eleverna kunskap, normer och värderingar, uppfylls långt ifrån alltid. Det är den socialdemokratiska skolpolitiken som lett fram till den situationen. Jag tycker att det är beundransvärt att lärare och skolledare klarar sin uppgift så pass bra som de gör trots den brist på stöd i form av regler och lagar och den brist på engagemang som de möter från de ansvariga politikernas sida. Skolpolitiken är i skriande behov av förändring, men regeringen tycks ha drabbats av total handlingsförlamning. Ta behandlingen av skollagen som exempel. Ända sedan tillsattes 1999 har de som arbetar i skolan i praktiken tvingats leva med den osäkerhet som det innebär att inte veta vad som gäller. är en jättelång tid. Varje vår har de fått veta att kommer det ett förslag, och varje höst har de fått veta att i vår kommer det ett förslag. Men det har inte kommit, och tvivlar jag starkt på att regeringen kommer att kunna presentera en ny skollag före valet. Det kanske är lika bra, när det nu gått så . Då får en ny regering möjlighet att starta med att göra det. Om vi ska komma till rätta med de problem som finns i många skolor måste lärarna få de befogenheter de behöver för att skapa en trygg skolmiljö för varenda elev. riskerar lärarna att få en reprimand av , eller till och med bli dömda, om de tvingas att ta i för att kunna skilja elever åt eller för att hindra någon från att skada sig själv eller någon annan. Det har lett till att många hellre tittar bort än ingriper. Det är förödande för klimatet i skolan. En förutsättning för den kunskapsskola som alla säger sig vilja ha är att lärarna tillåts vara auktoriteter som skapar struktur och ordning i vardagen. Värdegrunden är inte förhandlingsbar, och en fast hand och ett varmt hjärta kan man mycket väl kombinera. Föräldrarna är också nyckelpersoner för en förändring i skolan. Hem och skola måste dra åt samma håll, och därför vill vi kristdemokrater införa ett ansvarskontrakt mellan elever, föräldrar och lärare, där vars och ens uppgifter och ansvar preciseras för att eleverna ska nå både kunskapsmässiga och sociala mål. De individuella utvecklingsplaner som införs är ett steg på den vägen, men det blir ändå en halvmesyr eftersom de resultat som eleven uppnått inte får dokumenteras skriftligt. Jag förstår uppriktigt sagt inte hur man kan gå vidare i utvecklingen utan att veta utgångsläget. Den modell för individuella utvecklingsplaner och ansvarskontrakt som vi föreslår skulle kunna ersätta flera andra dokument som skolans personal tyngs av. På så sätt skulle vi komma bort från det ständiga blankettifyllandet som upptar alltmer tid i skolan. Det krävs också åtgärder som skapar en attraktiv lärandemiljö. Det är inte lätt att bedriva undervisning och motivera elever som tvingas arbeta med kladdiga och trasiga böcker eller urgamla datorer. Därför vill vi göra en rejäl satsning på nya läromedel. Och ska jag nämna ett par siffror. Vi har i vår budget anslagit eller per elev för det ändamålet. Vi vill dessutom satsa resurser på skolans fysiska miljö, för trots att skolan är vår största arbetsplats tvingas elever och lärare alltför ofta arbeta i en miljö som varken uppmuntrar till kreativitet eller ansvarstagande. Nedslitna och ostädade lokaler visar vilket lågt värde det omgivande samhället sätter på den verksamhet som pågår i huset. När elever själva får peka ut vad som är sämst i skolan handlar det om äckliga och ofräscha toaletter. Det är ju inte klokt att det får se ut så! Det är hög tid att göra en inventering av alla skolor i hela landet och låta den följas upp av en långsiktig upprustningsplan. Inventeringen kan förslagsvis göras av , och vi menar att staten sedan via ett stimulansbidrag ska ge kommunerna förutsättningar att rusta upp sina skolor. lärare är värda det stöd som en tydligt utformad skolpolitik kan ge i deras tuffa vardag och en arbetsmiljö som är värdig deras viktiga yrke. För eleverna är bara det bästa gott nog. Socialdemokraterna och deras stödpartier har inte kunnat ge dem det, och därför ser jag fram emot att allianspartierna får göra det efter valet . Regeringens hantering av multihandikappade barn och barn med grav språkstörning är ett förskräckande bevis på hur ideologisk fartblindhet kan drabba enskilda människor. Tanken att alla barn, oavsett förutsättningar, ska integreras i samma skola är i grunden god. Men det goda har i det här fallet blivit det bästas fiende. Många barn som har grava funktionshinder eller språkstörningar behöver och mår bäst av att gå i en skola där lärarna är specialister och där fler barn med samma problem och förutsättningar finns. och , som Socialdemokraterna lade ned , var just sådana skolor. Förtvivlade föräldrar kämpade mot nedläggningen och fick till slut regeringen att backa en liten bit. Eleverna skulle i fortsättningen kunna få något som kallades visstidsutbildning vid skolorna men med ständig omprövning av besluten. har det visat sig att den ansvariga myndigheten inte ger information om den möjligheten, och de få som trots allt söker får avslag. Det är en händelse som ser ut som en tanke att skolorna på det sättet ska svältas ut när de nu inte kunde läggas ned i ett slag. Det är faktiskt hjärtskärande att höra de berörda barnens och deras föräldrars vädjanden om en förändring. Vad har att säga till dem? Det vore väl inte för mycket begärt att ha kvar två statliga specialskolor för den lilla grupp barn som är i så stort behov av dem. har också satsat pengar i budgeten för att återskapa och behålla och . Förskolan har kommit i blickpunkten igen genom den så kallade dagisdebatten som den här gången startades av författaren och feministen . Hon beskrev i en krönika den vånda hon som mamma känner över att behöva lämna ifrån sig sitt lilla barn, och på ett närmast kristdemokratiskt sätt efterlyste hon en diskussion om det system som alla föräldrar måste anpassa sig efter . presenterade socialdemokraten en bok på samma tema. Listan kan vid det här laget göras ganska lång på de samhällsdebattörer som ifrågasätter det stelbenta system som Socialdemokraterna skapat och efterlyser lite mer sans och vett i debatten. Det är klart att gillar att höra det. Konstigt vore det annars. När vi talar om föräldrarnas roll för barnens utveckling och pläderar för ett mer flexibelt system beskrivs vi ofta som förskolehatare och anklagas för att ge föräldrar dåligt samvete. Men vi vill inte stänga en enda förskola. Vi vill i stället komplettera förskolorna med fler, inte färre, öppna förskolor och med familjedaghem. Och ja, vi vill ge föräldrarna möjlighet att själva ta hand om barnen lite längre. Det är stor skillnad på att lämna en ettåring, som inte förstår att mamma eller pappa kommer tillbaka, och att lämna en trefyraåring som det går att prata med och som dessutom har behov av kompisar på ett helt annat sätt än ettåringen. Det är dags för Socialdemokraterna att inse att det håller på att slås in bräckor i deras fundamentalistiska förskolepolitik. I en tredjedel av kommuner finns nu det så kallade föräldraupproret som kräver att föräldrarna ska få någon form av ersättning för att kunna ta hand om sina egna barn, på hel- eller deltid, lite längre. Släpp föräldrarna fria, , så kommer både de och barnen att må mycket bättre! Det är också det enda sättet att komma till rätta med de stora barngrupperna i förskolan. Socialdemokraternas tydligaste vallöfte 2002 var att höja kvaliteten i förskolan, och jag tror att det var avgörande för att ni slapp lämna ifrån er regeringsmakten. Föräldrarna gillade att höra att barngrupperna skulle minska drastiskt och 6 000 nya förskollärare och barnskötare anställas. Men hur har det gått? Den som hade en tvååring vid valet har en femåring som ska lämna förskolan. För det barnet har troligtvis ingenting förändrats. Och det är fortfarande inte ovanligt med grupper på långt över 20 barn. Är det någon som inbillar sig att det med sådana förutsättningar kan bli en verksamhet med tillräckligt hög kvalitet, där varje barn hinner bli sett och uppmärksammat utifrån sina egna behov ? Föräldrar och utsliten personal får inte luras att tro på löften från Socialdemokraterna om mindre grupper och mer personal en gång till. Det behövs en ny politik där föräldrarna får större handlingsutrymme, och genom att de väljer att ta hand om sina barn lite längre kan också förskolans kvalitet öka genom att särskilt småbarnsgrupperna då minskar i storlek. Varför motarbeta ett upplägg som gör alla till vinnare, ? budgetförslag har röstats ned av vänsterkartellen här i kammaren. Därför har vi ett särskilt yttrande där vi sammanfattar vår politik. 198 (): Det här torde vara, om vi bortser från debatten om vårbudgeten, den sista budgetdebatten den här mandatperioden. Jag må väl säga att den är ganska lik de tidigare. Vi har gått ned i antal siffror som vi använder, så jag ska också försöka göra det, men jag kommer inte att klara mig helt utan att nämna några siffror. Vi diskuterar nu frågor som rör förskoleverksamhet, skolbarnomsorg, barn- och ungdomsutbildning och vuxenutbildning. Förutom utbildningens betydelse för hela samhällets utveckling har utbildning och kunskapsnivå en central betydelse för demokratin och människors delaktighet i samhället. Jag kommer att beröra några områden som jag som vänsterpartist ser som speciellt viktiga. Först ska jag säga någonting om förskolan. Att förskolan i likhet med skolan, föräldraförsäkringen, barnbidraget och hälso- och sjukvården ska vara en del av den generella välfärden och erbjudas alla barn och barnfamiljer är en självklarhet för oss i . Det långsiktiga mål som de tre samverkande partierna är överens om är en avgiftsfri förskola. Det är något som vi från länge har hävdat. Införandet av den allmänna förskolan för fyra- och femåringar, rätten till förskoleverksamhet för barn till arbetslösa och föräldralediga samt maxtaxa i förskoleverksamhet och skolbarnomsorg är alla steg i en riktning som ligger väl i linje med politik. Förskolan har blivit en självklar del av den generella välfärden. Reformer som har ökat tillgängligheten, sänkt avgifterna och gjort förskolan tillgänglig för nya grupper har genomförts. Förskolan står ständigt inför nya utmaningar. Min och förhoppning är att förskolan ska fortsätta att vara en högt prioriterad fråga. Men, herr talman, i en sådan här debatt måste man också våga problematisera och våga lyfta frågor där man kanske inte har alla svar. Jag tänker peka på några sådana frågeställningar. Den första är diskussionen och frågan om hur vi, när vi har riktade statsbidrag, ska utforma dem så att vi får den effekt som vi faktiskt vill ha. En annan fråga är: Hur ser den styrning ut som vi ska ha för att säkerställa barngruppernas storlek, att barngruppernas storlek minskar och att personaltätheten ökar? En annan fråga som är aktuell för alla är: Hur klarar vi att få fram tillräckligt med välutbildad personal? Vi såg någon rapport om problemen. Där har vi alla ett ansvar att fundera och diskutera. Vi har alla också ett ansvar att framställa skola och förskola som en attraktiv arbetsplats och att göra dem till en attraktiv arbetsplats. En annan frågeställning är: Hur ska vi agera för att vi ska få fler män inom förskolan? Och hur ska vi arbeta för att förskolans läroplan ska få ett än större genomslag? Beträffande förskolan konstaterar jag nu kanske jag inte förstår rätt att säger nej till de gratis allmän förskola. Kommunerna ska sedan få besluta om det. Jag tror att jag har läst rätt. Jag förstår bara inte hur en allmän förskola ska kunna beslutas på nivå. Jag försökte läsa igenom budgeten. Om jag förstår rätt minskar anslaget till förskolan med 900 miljoner. Och jag hittar ingen annan tolkning än att lämnar idén om en gratis allmän förskola. Jag har lite svårt att se högeralliansens visioner omkring förskolan. Sedan tänkte jag säga lite grann om elevinflytande. Jag menar att elevinflytandet måste öka. Ska eleverna kunna uppnå både kunskapsmålen och de demokratiska målen måste eleverna göras mer delaktiga i vad som händer i skolan. Det ska naturligtvis upplevas som stimulerande och meningsfullt att gå i skolan. Skolan måste klara av att entusiasmera eleverna och upprätthålla studiemotivationen. Eleverna ska, som vi alla säger, sättas i centrum. Elevinflytande ska också vara grunden för fostran i ett individuellt och kollektivt ansvarstagande. Ett demokratiskt samhälle kräver en demokratisk skola. Det finns inga lätta och självklara lösningar, men det krävs ett enträget och målmedvetet arbete där elevernas delaktighet, inflytande och ansvar är nyckelord. Här kan det vara på sin plats att vara vaksam i en debatt som förs där begrepp som trygghet och arbetsro lätt blir förknippade med tal om hårdare tag och straff på det ena eller andra sättet. En annan punkt som jag skulle vilja beröra är frågan om jämställdhet. Arbetet med jämställdhet måste intensifieras. som utbildningsväsendet reproducerar och konserverar manssamhället utgör det en nyckelinstitution i kampen för ett jämställt samhälle. Genom att skolledare, lärare och övrig personal skaffar sig medvetenhet om dessa maktstrukturer och engagerar sig för att utmana dem kan skolan bli en plats där barn och ungdomar ges möjlighet att ifrågasätta stereotypa könsroller som förmedlas i kulturen, reklamen och i det omgivande samhället. Vi vill öka valmöjligheterna för kvinnor och män. Alla ska ha reella möjligheter att göra val som inte är könstypiska. Vårt mål är att kön inte ska vara en begränsning och ett hinder under uppväxten. Därför är ett tålmodigt, långsiktigt, uthålligt jämställdhetsarbete inom utbildningsväsendet av största vikt. Och min förhoppning är att vi ska finna en stor samstämmighet runt de frågorna. Vänsterpartister, socialdemokrater och miljöpartister kan måhända ha olika uppfattningar i ett antal frågor, men vi har i alla fall lyckats presentera en lång rad gemensamma budgetar. Jag kan i den här mandatperiodens sista budgetdebatt konstatera att den blå högeralliansen uppvisar ett visst mått av spretighet. Jag ska avsluta med att ge några exempel. Moderater och kristdemokrater vill, om jag fattar rätt, satsa mer pengar på medan Folkpartister och vill minska anslaget. vill lägga ned Myndigheten för skolutveckling. Den borgerliga tvehågsenheten i förskolefrågan kvarstår, och såvitt jag förstår är det nu som är det blå lagets tillskyndare i maxtaxefrågan. Moderater och vill till skillnad från sina borgerliga systrar kraftigt strypa anslaget till vuxenutbildningen. vill till skillnad från sina blå kamrater lägga ned Valideringsdelegationen. Ja, herr talman, nog finns det alternativ så att det räcker. Avslutningsvis yrkar jag bifall till reservation 27. 199 (): var det lite drygt 92 000 barn som började i skolan, alla med olika bakgrund, intressen, möjligheter och behov. Varje barn är helt unikt, inte bara i utseende och sätt utan också i sin process att lära. Jag är övertygad om att de allra flesta av de här barnen går till skolan rätt nyfikna. De är väldigt spända på att lära sig nya saker och nyfikna på att lära sig nytt. Tänk egentligen vilka möjligheter det ligger i alla dessa barn! Tänk vad mycket idéer de har som skulle kunna tas till vara, vad mycket kunskap som finns som vi skulle kunna stödja och utveckla! Och tänk vad många blivande entreprenörer som finns bland dessa 92 000 barn om vi hjälper och stöder dem individuellt! Om vi hade en skola som gav alla barn och elever en ärlig chans att lyckas skulle vi få mycket stora möjligheter. Vi skulle ge dem chansen att behålla nyfikenheten och lusten till lärandet. Vi skulle ge dem en chans att känna sig riktigt behövda, känna sig trygga och värda någonting. De skulle känna: Om jag vill kan jag lyckas i skolan och i livet framöver. I har vi en skola som i stort är byggd på att alla elever lär på ungefär samma sätt och ungefär . Så har skolan sett ut relativt . Det där är rätt knasigt egentligen. Inom vilka andra områden räknar vi med att vi är så lika? Barn är olika. De kräver olika bemötande och olika typer av stimulans för att kunna pushas på att få i sig lärandet på ett rätt sätt. I vuxen ålder skulle vi aldrig acceptera att vi hade en sådan typ av likriktning i lärandet. Vi vuxna har tusen olika möjligheter som vi också tar till vara. Ingen räknar med att vi ska lära oss på liknande sätt, att vi ska leverera precis likadant eller att vi har liknande inlärningsmönster. Ingen räknar med det. Jag kan tänka mig att vi i förberedelserna inför debatten förberedde oss och också talar på lika många sätt som vi är människor här inne. En del väljer att väldigt strikt kunna följa ett redan färdigskrivet manuskript. Andra nöjer sig med att kunna ha några stolpar som de utgår ifrån. Precis så är lärandet och utförandet också hos eleverna i skolan. Varför ska inte vi kunna möta dem på det sättet? Det är inget fel att vi har olika slags lärande. Egentligen är det bara riktlinjerna inom skolan som gör att om du går utanför lite grann blir du annorlunda. Vi måste ha en skola som är anpassad efter eleverna och inte tvärtom. Det låter som en ren självklarhet för många. Visst ska vi ha en skola som är anpassad efter eleverna. Men verkligheten ser faktiskt inte riktigt ut så. Alla tycker inte att det är självklart heller. Det kan vi tydligt se när regeringen hellre väljer att lägga krutet på att lappa ihop kunskaperna på gymnasiet i stället för att satsa stort i början på barnen och eleverna. Vi kan med all tydlighet se att regeringen halvt om halvt rycker på axlarna och säger: Alla dessa förslag ni kommer med i alliansen behövs egentligen inte. Det fungerar relativt bra som det ändå är.