prot · GS09131 · 2005-06-01 00:00:00 — Vi har en rätt utbredd uppfattning i , tror jag, om att vi ska vara stolta över de statliga utredningar som finns och att det kommittéväsende som vi har är någonting som det finns anledning att känna stor förtröstan inför. Det har präglats av oberoende, integritet och oväld. Vi är vana vid att tänka på utredningar som genomarbetade, av hög kvalitet och ofta kopplade till fri och oberoende forskning. ser vi ett helt annat kommittéväsende växa fram. Det handlar ofta om enmansutredningar, korta utredningstider, ofta rena politiska beställningsverk. Och vi ser också att utredare i alltfler av de statliga utredningarna tillsätts på rent politiska meriter. Och vi ser en förkrossande dominans av företrädare för regeringspartiet i ledningen för dessa utredningar. Detta spelar roll. För bara var det ett mycket uppmärksammat fall där ledaren för den integrationspolitiska maktutredningen, en mycket välrenommerad forskare, sparkades från sin post. Det berodde i stor utsträckning på att han inte kunde förutses avleverera de politiska resultat som regeringen ville ha. Därför fick han sparken och ersattes av en person som kunde förväntas leverera de politiska resultat som regeringen ville ha. Det svenska utredningsväsendet är hotat. Integriteten och självständigheten har trätts förnär. Vi har sett ett antal olika fall, och jag är rädd för att vi kommer att få se detta . Detta hotar en av de centrala grundpelarna i den svenska statsförvaltningen, och det är viktigt att vi gör en markering mot den här typen av tendenser. För det tredje skulle jag vilja säga någonting om det som handlar om förhållande till EU och regeringens agerande i EU-politiken. Här har vi ett antal ärenden i den här gången som handlar just om hur och den agerar i förhållande till EU. Den mest uppmärksammade frågan är möjligen frågan om vapenembargot mot , där det finns en stark uppfattning i den svenska som har tagit sig uttryck i vid ett flertal tillfällen. En majoritet av partier har sagt att EU:s vapenembargo mot inte ska hävas. Trots det har den inte agerat i enlighet med de beslut som har fattats i och inte agerat i enlighet med de ståndpunkter som det finns en bred majoritet för i . Därför menar vi och flera andra partier att regeringen förtjänar kraftfull kritik för det. Detta är ju en parallell till det ärende som vi har haft tidigare och som handlar om val av ordförande för . I detta ärende hade en majoritet av också en uppfattning och regeringen hade en annan uppfattning, och regeringen vägrade att i EU driva den uppfattning som hade. Vi har också frågan om så kallade kommissionsordförande där det finns fem partier som riktar kritik mot regeringen därför att samrådet inte har skett på det sätt som är rimligt. Bland annat har utrikesminister vägrat att tala om vilka kriterier regeringen har när det gäller att bedöma vilken kommissionsordförande som EU ska ha. För det fjärde handlar det om förhållandet mellan regering och riksdag, där det mest flagranta exemplet som har haft att granska handlar om tillsättandet av en parlamentarisk utredning om socialförsäkringarnas framtid. Där fanns det en betydande majoritet i för att en parlamentarisk utredning om socialförsäkringarnas framtid skulle tillsättas. Statsministern hade dessutom utlovat att en sådan utredning skulle tillsättas. Men bläcket hade knappast hunnit torka på riksdagsbeslutet förrän socialministern gick ut i debatten och sade att hon inte tänkte följa detta beslut. Och huvudskälet var att politik inte passade in och att en sådan utredning därför inte skulle kunna genomföras. Detta är det mest flagranta trotset mot riksdagsbeslut som har ägt rum , och det förtjänar kritik av . För det femte skulle jag vilja ta upp frågan om statsråds förhållande till olika myndigheter, där det mest uppmärksammade fallet handlar om just skolminister agerande i förhållande till en rapport som släpptes från . Det handlar inte bara om ett uttalande i en tv-studio , utan det handlar också om mycket intensiva och täta kontakter , både dagarna före denna beramade intervju men också dagarna efter att denna intervju ägde rum. Jag menar att det visar att det finns en risk för att det har skett en otillbörlig styrning av . Det handlar också om . Vid tidigare tillfällen har pekat på att styrningen av måste förbättras, att regeringen måste ta ansvar för att styra på ett mycket bättre sätt. Konkret handlar det förstås om det är rimligt att gör stora investeringar i brunkolsanläggningar utomlands när ett av de viktigaste kraven på är att medverka till en omställning av det svenska energisystemet. Det är grundfrågan. Där menar vi att regeringen har brustit. Vilka slutsatser ska man då dra av denna granskning? Ja, jag tycker att man kan se att vi i många stycken har en maktfullkomlig och maktarrogant regering som självsvåldigt sätter sig över de regler som den svenska demokratin vilar på. Om vi inte ser upp glider alltmer i riktning mot en demokratisk enpartistat. Någon sade tidigare det är lite lustigt och underfundigt sagt att man med tanke på statsministerns närmast allsmäktiga ställning inte borde tala om enpartistat utan om enpersonsstat. Kanske ligger det någonting i det. Hur som helst är utvecklingen mycket allvarlig och förtjänar stor uppmärksamhet och stor debatt. Avslutningsvis, herr talman: står jag bakom samtliga reservationer i betänkandet där finns med. Men för tids vinnande yrkar jag på godkännande av anmälan endast i reservationerna 8, 9, 10, 12 och 13. 4 () replik: Många av de ämnen som har tagit upp återkommer i särskilda debatter, så jag ska inte uppehålla mig vid alla de ämnena. Beträffande Baylan och säger jag bara återigen: . Sedan kan man fundera på var i statsvetenskapen det finns definitioner på en demokratisk enpartistat. Men jag tar väl det där för en upptakt till valrörelsen eller så. Vad jag faktiskt begärde ordet för är resonemangen om utnämningsmakten. Jag skulle vilja höra om delar den uppfattning som förts fram på följande sätt: Vid ett regeringsskifte efter valet anser jag att det är ohållbart att alla socialdemokrater som tillsatts utifrån sina partipolitiska meriter får behålla sina chefs- och styrelseuppdrag. En borgerlig regering måste göra rent hus. Det går förstås inte att behålla chefer och styrelseledamöter som arbetar för att genomdriva en socialdemokratisk politik som går på tvärs mot den politik som väljarna röstat fram. Det är partiledare som för fram detta, och han tillhör ju alliansen och är en av de mera framträdande. Delar framförda uppfattning, och vari består den principiella skillnaden mellan utnämningar gjorda av socialdemokratiska regeringar och utnämningar gjorda i den här andan av eventuella borgerliga regeringar? 5 () replik: Det känns något egendomligt att använder som slagträ gentemot mig i en debatt som handlar om den svenska förvaltningstraditionen. vet mycket väl att knappast kan användas som stöd för ståndpunkt. stöder till fullo den uppfattning som jag har om hur utnämningsmakten och förhållandet mellan myndigheter och regering ska se ut, så där råder det inga oklarheter mellan oss. frågade om utnämningsmakten. Ja, vi vill ha ett nytt system för hur utnämningsmakten ska utövas. Det vill , och det vill också övriga partier i . Vi vill ha ett öppet system, ett system som bygger på mer av insyn och öppenhet exempelvis utskottsutfrågningar eller den förslagsnämnd som vi har pekat på detta för att få ett annat system för utnämningsmakten. Detta har Socialdemokraterna motsatt sig. Vid ett regeringsskifte kommer vi naturligtvis att vägledas av principerna om öppenhet och insyn och av att vi inte ska ha en partipolitisering av uppdrag inom den statliga förvaltningen. Detta är självklart. Det är intressant att nu går till attack mot alliansen och mot mig. borde i stället ägna sig åt att rannsaka den egna regeringen och dess utnämningspolitik. Är det verkligen rimligt att det inom den statliga förvaltningen på punkt efter punkt i stort sett är bara socialdemokrater som har de ledande uppdragen? Är det rimligt? Är det förenligt med sunt förnuft? Är det förenligt med alla rimliga sannolikhetskalkyler att det på punkt efter punkt sitter bara socialdemokrater på de ledande posterna? Är detta rimligt i förhållande till den grundlag vi har, ? 6 () replik: Jag noterar att vår läsning av utredning har lett till olika slutsatser. Det är inte alldeles ovanligt att det kan bli på det sättet, men det kan vi i en senare debatt återkomma till. Vidare noterar jag att inte alls svarar på den fråga jag ställt om att en borgerlig regering måste göra rent hus. Delar den uppfattningen? Det andra resonemanget om hur själva processen ska kunna gå till eller möjligen förändras ska titta på. Där finns bland annat , så vi får väl ta lite diskussioner där också. Det får vi ju tillfälle att göra. De diskussionerna försöker vi för övrigt att föra i en väldigt öppen anda. Frågan är alltså om det är uppfattning också detta får vi tillfälle att senare diskutera att det ska göras rent hus, att folk ska in på ledande befattningar som delar en eventuell borgerlig regerings värderingar. Vari består den principiella skillnaden då? Och vilka socialdemokrater får vara kvar för att balansen ska upprätthållas? Det kunde kanske de generaldirektörer som här är ifrågasatta vara intresserade av att veta. Jag tänker då på planeringsgrupperna. Det finns ju inom alliansen grupper på alla områden som håller på med A 4-pärmar och som gör upp listor och system för hur systemskiftet ska gå till? Vore det inte intressant för oss att få en inblick i detta arbete i stället för att försöka prata om någonting helt annat? Jag har uppfattningen att det är så. En majoritet i utskottet menar att utnämningsmakten har utövats på ett sätt som stämmer överens med den inställning som kommer till uttryck i grundlagen. Frågan om rent hus är den intressanta frågan i det här läget. 7 () replik: Jag har redan svarat på den frågan. Svaret på frågan är att vi vill ha ett system med tillsättningar inom den statliga förvaltningen som inte bygger på partibok utan på förtjänst och skicklighet. Vi vill ha en öppnare process och mer insyn i processen. Detta är mitt tydliga och klara svar på den fråga som ställde. Det är rätt så intressant att höra tala om ökad öppenhet och insyn när det gäller de idéer, tankar och planer som den borgerliga alliansen har. skulle kunna börja med att se till att regeringen efterkommer beslut som fattats här i kammaren om att exempelvis de kravprofiler som sätts upp inför utnämningar till högre statliga tjänster blir offentliga precis som har krävt. Börja alltså med att göra rent framför egen dörr, , innan du kräver åtgärder av andra! Jag tycker inte att bara kan hänvisa till kommande grundlagsutredning. Du har ett ansvar här och eftersom utnämningspolitiken pågår kontinuerligt. Det är inte så att den nu gör halt för att sedan återkomma i . Den pågår, som sagt, här och . Nästan görs nya utnämningar. Om nu är engagerad i utnämningspolitiken, varför då inte stå upp för ett system med icke-politiska tillsättningar och för detta med förtjänst och skicklighet och inte träda grundlagen förnär? Den debatten kan ta här och i stället för att hänvisa till att ska lösa detta. Utnämningspolitiken pågår kontinuerligt, så stå upp i den debatten och stå upp för det som grundlagen säger, ! 8 (): gjorde en intressant resa till och . Den var inte intressant bara därför att det saknades ett antal väskor i . Speciellt besöket i tycker jag var väldigt intressant. Där träffade vi det chilenska . Vi fick frågan hur många jurister det fanns i vårt utskott. Jag vill minnas att det då fanns en enda stackars suppleant som var advokat. När chilenarna fick veta att juristerna inte dominerade i vårt utskott var de frågande inför hur något sådant kunde fungera. Hos dem var alla jurister, sade de. Jag erinrade mig detta då tidigare i vår hade så kallade forskardagar. En forskare gick nämligen upp och ifrågasatte behörighet, saklighet och opartiskhet. Vi ägnade oss bara åt partipolitik. Så nu vet vi det! Vi borde alltså vara opartiska jurister allihop i utskottet, var tesen. är det ju så att en utbildning visserligen är bra att ha, men utbildningen ger ju inte hela bilden av hur omdömesgill och kunnig man är. Det finns jurister, statsvetare, nationalekonomer, sociologer och andra som mer eller mindre är omdömeslösa. Alla människor är dessutom ofullkomliga. I samband med brott talar vi ibland om brottsbenägenhet. Jag vågar hävda att brottsbenägenhet är något som är individrelaterat. På samma sätt tror jag att även omdömesbenägenhet är individrelaterat. Utbildning är bra men ingen garanti för gott omdöme. Är vi då ett antal käbblande partipolitiker i utskottet? Tja, delvis är det kanske så. Vi kanske kan vara lite självkritiska . Men faktum är att om vi ser på ärendemängden i utskottets granskning av regeringen så finns en betydande samsyn. Men det är alltid vissa saker som sticker ut och som kan motivera bilden av att KU är djupt partipolitiskt splittrat. Är det en relevant bild? Det är en bra fråga. Låt oss dock komma ihåg att även jurister kan som domare döma på olika sätt i ett och samma fall. Så det är inte konstigt att vi i KU ibland hamnar på skilda ståndpunkter. Det är förstås naturligt att oppositionen är aggressiv i sin granskningsambition och att regeringssidan är mer förstående inför regeringen. Men låt mig sätta upp ett litet, litet varningens finger. Det gäller att hålla det strikta partipolitiska agerandet under kontroll. Jag är lite oroad över utvecklingen, med betoning på lite. Däremot är jag mer bekymrad över regeringens läsförmåga alternativt läsförståelse av det skriver i sina granskningsbetänkanden. Jag har här i kammaren under ett antal granskningsdebatter det här är väl den tionde, om man räknar den speciella granskningen med anmälningar som jag nu är med om pekat på att granskningens viktigaste uppgift är den preventiva, men om regeringen inte håller koll på granskningsarbetet så faller ju det argumentet faktiskt. Så på tal om utbildning kanske det inte vore helt fel med introduktion till varje nytt statsråd om det regelverk man har att följa som statsråd. Herr talman, kalla det gärna individuell kompetensutveckling! Då kan vi kanske undvika att få så här omfattande granskningsbetänkanden som det som ligger på bänkarna här som består av dels betänkandet, dels två tjocka bilagor. Den enkla anledningen är att statsråden kan sköta sig något bättre om de vet vad de får och inte får göra. Jag ska nu kommentera några av de frågeställningar som inte är berörda i de kommande deldebatterna. Intressant, som några redan har varit inne på, och allvarligast är Flickaprojekt inte syftet i sig utan på vilket sätt det har hanterats i visst avseende. Den fråga som granskningen avser är om det här har inneburit ett agerande som står i konflikt med de principer som bär upp tryck- och yttrandefriheten. Tryckfrihetsförordningen är ju ett konstitutionellt skydd för den medborgerliga friheten att begagna tryckta skrifter som ett medel för ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning i vad ämne som helst. Det gäller i förhållande till det allmänna, och det är speciellt viktigt. Det gäller också att varje form av repressalier för bruk eller missbruk av tryckfriheten som tillgrips av en myndighet inte är tillåten. Inte heller får man vidta hindrande åtgärder i sammanhanget. Intressant när det gäller just det här ärendet är att åtgärder som verkar väsentligt försvårande eller ekonomiskt förlustbringande sålunda kan vara otillåtna. Det kan vara en effekt här eftersom den här kampanjen bara riktade sig till vissa medier. Den var inte konkurrensneutral, om man säger så. Utskottet har alltså enats om att detta varit och är ett förfarande som inte står i god överensstämmelse med principerna för tryck- och yttrandefriheten och därmed med hänsyn till tryck- och yttrandefrihetens grundläggande roll i samhället att åtgärden borde ha undvikits. I ett par ärenden pekar också utskottet på att det är viktigt att får propositioner med fullgoda beslutsunderlag. I talar vi ju ofta varmt och innerligt om öppenhet. Då bör man också eftersträva tydlighet och överskådlighet i besluten. Det är väl knappast något man kan beskylla regeringen för avseende det särskilda kontot på för extra utdelningar från statliga bolag. Det var väldigt svårt att analysera hela den bilden för utskottet, som då är väldigt kompetent som sådant, och det måste vara ännu svårare för så att säga vanliga medborgare. upprepar också sina uppmaningar till försiktighet i statsrådsuttalanden så att man inte riskerar att styra på det sättet och så att uttalanden inte kan misstolkas i rättsligt hänseende. Vi har också noterat att det är respektive statsråd som själv bestämmer hur en interpellation ska besvaras. Vi har också påpekat att huvudregeln är att en interpellation ska besvaras från det att den getts in. När det gäller den speciella frågan om nomineringen av svensk EU-kommissionär är utskottet enigt, men förfarandet ger upphov till ett antal frågor, som några av oss tar upp i ett särskilt yttrande. Enligt 10 kap. 6 § första stycket regeringsformen ska regeringen fortlöpande informera och samråda med organ, som utses av , om vad som sker inom ramen för samarbetet i Europeiska unionen. Av paragrafen framgår också att närmare bestämmelser om informations- och samrådsskyldigheten meddelas i riksdagsordningen. Då kan man fråga sig: Kan nomineringen av svensk kandidat till anses ligga utanför ramen för samarbetet inom EU? Om regeringen hade valt att inte nominera någon kandidat till kommissionen, hade det då påverkat ramen för EU-samarbetet? Frågan är också om riksdagsordningens bestämmelser uttömmande tolkar innebörden i 10 kap. 6 § regeringsformen. Vilken är den substantiella innebörden av begreppet fortlöpande informera ? Borde inte nomineringen av en svensk kommissionär vara av intresse för ? Någon information direkt till har inte ägt rum. Dessutom kan man kanske notera att det var märkligt att statsministern vid utfrågningen gjorde gällande att regeringen inte är skyldig att fatta ett regeringsbeslut i formell mening vid nomineringen. Skulle regeringen kunna avge en formell nominering utan att regeringen fattar beslut om detta? Det är också en bra fråga. Det förutsätter i så fall att regeringen i beslut har delegerat beslutsfunktionen i detta avseende. Någon sådan uppgift har vi inte fått. äger ju granskningen. Därför borde ju också KU avspegla majoritet, men det gör inte KU, utan där finns en så att säga falsk riksdagsmajoritet, och det är egentligen inte bra. Om man kunde garantera att KU alltid hade en äkta majoritet så skulle jag vara den första att arbeta för att det inte skulle bli voteringar i kammaren kring KU:s granskningsbetänkanden. Men blir vi alltså tvungna att ha voteringar för att få rättvisande resultat av granskningen. Jag ber därför att få yrka på godkännande av anmälan i reservationerna 8, 9, 10, 12 och 13. Till slut vill jag också framföra ett varmt tack till kansliet för de stora insatser som kansliet gör i granskningsarbetet. Det är ett mycket tungt arbete, och kansliet har all heder av det arbete som lagts ned. 9 (): Årets granskningsbetänkande omfattar inte mindre än 38 ärenden föranledda av 43 anmälningar från ledamöter, och då har ändå tre ärenden utvisningen av två personer till , Guantánamofallet och regeringens hantering av tsunamikatastrofen lyfts ut för separat behandling. Det kan jämföras med förra årets betänkande där vi tog upp 24 ärenden. var siffran blott 19. Det är en ganska betydande ökning. För oppositionen ligger det väl nära till hands att se det som ett tecken på regeringens tilltagande inkompetens, medan regeringspartiet är mer böjt att tolka det som ett uttryck för oppositionens inneboende elakhet eller kanske en uppvärmning inför den kommande valrörelsen. De hittillsvarande inläggen ger väl något stöd för den bilden. Vare med detta hur som helst! Siffrorna visar i alla fall att KU:s granskningsfunktion tas på allvar av ledamöter. Det betyder nu inte att alla granskningsanmälningar träffar lika rätt. Det är egentligen bara på en eller ett par punkter som utskottet funnit det nödvändigt att rikta viss kritik mot regeringens handläggning. Jag tänker då på ärende 2.5, projekt mediekampanj, samt i viss utsträckning ärende 2.1, Samrådet med statschefen i samband med statsbesöket i , och ärende 2.2, Handläggningstiden för vissa asylärenden. Flertalet anmälningar föranleder dock inte annat än några, i för sig angelägna men allmänt hållna, kommentarer om vikten av att regler och förordningar iakttas och respekteras eller som någon uttryckte det: att statsrådet kommer hel, ren och nykter till kammaren. I flera fall nöjer vi oss med den lakoniska formuleringen vad som framkommit föranleder inte något uttalande från utskottet. Det betyder inte att alla dessa anmälningar är politiskt ointressanta eller att det saknas skäl till politisk kritik mot regeringen i dessa ärenden. Men det är just det! Det är inte sällan en politisk kritik mot regeringen som tar sig uttryck i KU-anmälningar, inte en konstitutionell. Ledamöter i är, på goda eller mindre goda grunder, upprörda över vad regeringen gjort eller inte gjort, eller gjort alltför långsamt eller alltför energiskt. Riksdagsledamöter bryr sig i regel mer om huruvida regeringen fattat rätt beslut än om regeringen hade rätt att fatta det beslut den fattade. Men det är, som flera talare redan påpekat, den senare, inte den förra, aspekten som står i fokus för KU:s granskning. I tolv av ärendena finns det reservationer med varierande uppslutning. Dessa kommer att behandlas närmare i den kommande debatten, och jag går därför inte närmare in på dem . Jag ska i stället säga några ord om ett ärende där utskottet är enigt och det därför inte blir någon separat debatt senare, nämligen projekt . Projektet syftar till att fästa uppmärksamhet på och väcka debatt om bland annat mediernas ansvar för unga flickors, och pojkars också för den delen, självbild i ett offentligt rum som alltmer präglas av utseendefixering, objektifiering och sexualisering. Det var och är en angelägen kampanj med ett viktigt syfte. Låt mig understryka den saken. Desto större skäl finns det då att mycket noggrant iaktta grundlagens bestämmelser när det gäller förhållandet mellan statsmakt och massmedier. Det är just i de mest angelägna ärendena som risken att trampa snett är störst, och därför är också vikten av respekt för grundlagens bestämmelser störst. Utskottet tvingas konstatera att åtgärden att hänga ut medieprofiler inom ramen för ett av regeringen drivet projekt innebär ett förfarande som inte står i god överensstämmelse med principerna för tryck- och yttrandefriheten och att åtgärden borde undvikits. För den som är ovan vid KU-svenska kan det kanske tyckas som en mild kritik, men det är det inte. Det är ett klart besked från ett enigt KU: Detta var fel gör inte om det! Vi säger alltså inte att massmediernas ledande personer saknar ansvar, inte heller att de inte kan eller bör ställas till svars. Men vi säger att detta inte är statsmaktens uppgift. Det borde statsrådet och regeringen ha insett. I en annan tid med en annan tidsanda kan en annan regering frestas att sätta press på medier med mindre goda avsikter om vi inte är tydliga . om åren föll det ofta på min partikamrat och dåvarande utskottskollega lott att tacka utskottskansliet. hann före mig, men jag tänker likväl tacka utskottskansliet för dess insatser. Den höga kvalitet som genomgående kännetecknar KU:s granskningsbetänkanden är i stor utsträckning kansliets förtjänst, och om våra bedömningar någon enstaka gång brister i skärpa och klarhet faller ansvaret för detta enbart på oss ledamöter. Jag yrkar på godkännande av anmälan i reservation nr 4, Deklaration gällande samarbetet med på krigsmaterielområdet. I övrigt yrkar jag på godkännande av utskottets anmälan för . 10 ():