prot · GT0926 · 2005-11-09 00:00:00 — Det har nämligen gått en våg av indignation över vårt land när det gäller bristerna i den förda asylpolitiken. Det starkaste uttrycket för detta var det så kallade påskuppropet. Den manifestationen valde regeringen att negligera. Det ansvariga statsrådet försökte till och med avfärda påskuppropets krav genom att kalla dessa för ett stöd för regeringens politik. Det är den typen av okänslighet som bäddar för situationer som den som vi befinner oss i. Det finns politikområden där vi i den här kammaren borde sträva efter konsensus. Asyl- och flyktingpolitiken är definitivt ett sådant område. Det här är frågor som handlar om utsatta människors väl och ve. Ytterst kan det bokstavligen handla om liv och död. Det är också ett politikområde som väcker starka känslor i hela samhället. Vi har besparats ett främlingsfientligt parti i den här kammaren. Låt oss se till att det förblir på det sättet. Det kan bland annat ske genom att vi som demokratiska partier samlar oss kring en human, rättssäker och förutsägbar asylpolitik. Vem kan med bästa vilja i världen beteckna dagens förslag i trepartimotionen som förutsägbart med tanke på vad som uttalades från regeringspartiets företrädare i debatten från denna talarstol? När nu detta är sagt om turerna kring dagens förslag vill jag säga att vi kristdemokrater självfallet välkomnar varje steg i rätt riktning för de människor som det gäller. Vi har i reservation nr 3 föreslagit en mera långgående reform, nämligen en nollställning. Det finns väl skäl att befara att det förslaget tyvärr inte kommer att vinna kammarens bifall, inte heller. Då är den tillfälliga ordning som föreslås sådan att den trots allt innebär en lättnad och förbättring för många barnfamiljer. Det är också angeläget med ett snabbt beslut och ett ikraftträdande , inte minst för att skingra den plågsamma och närmast förödande osäkerhet som har uppstått efter de dubbla budskap som man fick när parterna kom ut från de nattliga budgetutpressningstillfällena. Nollställnings- eller amnestiförslaget i reservation nr 3 är väl underbyggt. Också här handlar det i hög grad om människor som vistas i . Det rör sig om personer som har fått avslag på sin asylansökan, men där man både enligt svensk lag och internationella konventioner har rimliga skäl att få skydd i . Även här handlar det om personer där avvisningsbeslutet inte går att verkställa. Många av dessa människor lever gömda i och har stannat kvar här därför att de på goda grunder fruktar en inhuman behandling, trakasserier och förnedring i det hemland som man har flytt ifrån. Mot den här bakgrunden menar vi kristdemokrater att borde besluta om en nollställning med ikraftträdande . Vi föreslår det naturligtvis främst för människornas skull. Men vi menar också att den nya instans- och processordning som börjar verka på det sättet ges bättre förutsättningar och rimligare arbetsförhållanden. Personer som omfattas av vårt nollställningsförslag är sådana som har ansökt om asyl senast innan den nya instansordningen träder i kraft, det vill säga man ska ha ansökt . Man ska också ha vistats i en månad innan reformen börjar gälla. Identiteten ska vara styrkt eller göras sannolik. Personer som har gjort sig skyldiga till krigsförbrytelser eller andra grova brott ska inte omfattas. Vi säger också att en helhetsbedömning alltid ska ligga till grund för prövningen. Det har rests många invändningar mot nollställningsförslaget. En del av dessa invändningar kan utan vidare gälla som kritik också mot det förslag som vi debatterar . Skillnaden är faktiskt inte så stor när det gäller de grundläggande principerna. Beslut av det här slaget är aldrig lätta att fatta. Även jag som står bakom ett nollställningsförslag tar de kritiska invändningarna på allvar. Utgångspunkten måste dock vara den situation som vi lever med i vårt land och en vilja till förändring. Det handlar ju inte om att bjuda in ett okänt antal människor till . Det handlar om människor som redan bor här, dessutom under förfärliga förhållanden som är rättsosäkra och ovärdiga ett välfärds- och rättssamhälle. Ingen borde tillåtas att leva så i ett humant och rättssäkert land. Som jag ser det finns det tre vägar att välja mellan. En väg är att acceptera situationen som den är, att acceptera ett permanent utanförskap under jorden för en stor grupp människor i vårt land. Vi kristdemokrater vill inte ha ett sådant samhälle. En annan väg är att genomföra en massiv deportation av människor, familjer och barn. Vi kristdemokrater accepterar naturligtvis inte en sådan åtgärd. Ingen har heller föreslagit det, som väl är. Då återstår enligt vår uppfattning endast en möjlighet, och det är att dra ett streck i någon form. Om man inte accepterar att ha det som det är, om man inte accepterar att deportera människor från vårt land måste man hantera situationen som den är, och då föreslår vi att man drar ett streck i någon form, och den form som vi har förslagit är då det nollställningsbeslut som borde fatta. Då gör vi en omstart i och med en ny instans- och processordning. Det är möjligt att det går att peka på inslag av orättvisa i ett nollställningsförslag, men i så fall en positiv sådan, om nu orättvisor kan vara positiva. Det är dock så att ingen missgynnas genom vårt förslag kalla det positiv särbehandling i så fall. Den som möjligen faller utanför tidsförordningens ramar kan ju alltid få sina skäl prövade enligt den vanliga ordningen. Vi kristdemokrater förordar alltså en mera omfattande lösning på den svåra situation som vi har i vårt land där många människor befinner sig utanför samhällets gemenskap. När det inte finns majoritet för vårt förslag välkomnar vi trepartimotionens förslag som ändå är det näst bästa i rådande läge och ett steg i rätt riktning. Jag yrkar naturligtvis bifall till vår reservation nr 3, men jag befarar att den kommer att falla i de förberedande voteringarna. I slutvoteringen kommer vi kristdemokrater därmed i vanlig ordning att avstå från att rösta. 4 (): 1938 angreps synagogor, judiska bostäder och butiker över hela . 100 judiska män och kvinnor dödades, långt fler skadades och 20 000 personer fördes bort till koncentrationsläger. Det var den så kallade vars minne högtidlighålls. fick sitt namn efter regnet av krossat glas och den står som symbol för upptakten till förintelsen av det judiska folket i , kulmen på den europeiska rasismens och antisemitismens blodiga århundrade. Låt det aldrig hända igen, var budskapet som uttalades den gången. Varje jämförelse riskerar förstås att hamna i relativisering. Man bortser från den ideologiska och systematiska, närmast industriella, maskin som använde för att omintetgöra oliktänkande och de som på annat sätt vara misshagliga. är det värt att minnas. Också förföljs människor. Också tvingas människor på flykt från sina hemländer. Också tvingas människor bort från sina nära, bort från sina hem och den vardag som de har levt i för att söka skydd undan förföljelse i ett annat land. Vi ser en värld som är orättvis, som underordnar hundratals miljoner människor under ett system som lever på rovdrift av fattiga människor för att de rikaste ska kunna fortsätta sitt liv i överflöd. I en annan världsordning hade färre människor behövt fly. Vi ser ett som präglas av en hårdnande flyktingpolitik. Vi ser hur mursten fogas till mursten i Fästning , ett bygge som just nu syftar till att hålla människor borta. Den tidigare , som många av oss var glada att den föll, har ersatts av murar runt det rika . Murarna finns i och utanför dem står människor förtvivlade över att inte få chansen att komma in i värmen och åtnjuta skydd undan den förföljelse som de upplever. Vi ser också hur är ett land som i stora stycken har följt den europeiska trenden. För att ta ett aktuellt exempel ur den flod av exempel som man skulle kunna välja på ur den flyktingpolitik som förs, fälldes i går av för mänskliga rättigheter för ett beslut om att avvisa en asylsökande. Det gällde en syrisk man som i sin frånvaro hade dömts till döden av en syrisk domstol. En enhällig europadomstol fällde för beslutet att avvisa mannen trots att han i skulle riskera att avrättas efter att ha nekats en rättvis rättegång. Domstolen använder uttryck som att man är chockade och man uttrycker sin förvåning. Det här är ett exempel bland många på hur den svenska flyktingpolitiken får underkänt. Men syns någonting annat. organiserar sig människor för sina mänskliga rättigheter. Vi har sett en dragkamp , och inte minst , mellan å ena sidan restriktivitet och å andra sidan humanitet, mellan misstro och tilltro, mellan slutenhet och inskränkthet och öppenhet och tolerans. På den ena sidan har alltför ofta återfunnits två största partier för högre murar, för Schengenavtal, nej för apatiska barns rätt att få stanna, nej till en generell flyktingamnesti och till synes utan kritik mot den hårdnande praxis som har inneburit att från att hälften fick rätt att stanna i till att det är . På den andra sidan återfinns flera partier och en växande rörelse som har drivit fram och igenom nedläggningen av och ersättandet av denna med domstolar från . Trots allt tvingades ett riktlinjebeslut fram från regeringen om de apatiska barnen som inte fullt ut ännu är verksamt, men som ändå har gett en del barn möjligheten att få stanna. Och budgetförhandlingarna som här har kritiserats och jag tar gärna den debatten innebar ändå pengar till sjukvård och psykiatri för asylsökande och pengar till gömda barns skolgång. Den här dragkampen visar politikens begränsningar när majoriteterna är fasta. Men de visar också politikens möjligheter, för när människor sluter sig samman utanför den här salen påverkas politiken. Det är en gammal insikt att lite är möjligt med bara parlamentariska medel. Mycket mer är möjligt om man också har stöd av människor utanför de parlamentariska församlingarna. Vi har agerat, vi har demonstrerat, vi har skrivit namnlistor, vi har uppvaktat andra politiker, vi har e-postat, vi har sett till, som en växande rörelse, att ingen i denna kammare har kunnat undgå att många människor kräver en generell flyktingamnesti. Skälet till detta är klart: Så orättvist har människor behandlats att en upprättelse är nödvändig. När vi vid förra tillfället hade debatten om den generella flyktingamnestin var jag besviken på resultatet, på beslutet. Men jag gladdes åt den debatt som hade varit, därför att det stod då klart att de av oss som företrädde en generell amnesti hade vunnit debatten. För var och en står det fritt att gå tillbaka och läsa protokollet. Gör en enkel analys av argument som bryts mot varandra, och resultatet är mycket klart. Regeringen hade vid det tillfället, och än mer, uppenbara problem att bemöta de klara och tydliga argumenten för en generell flyktingamnesti. Det har också inneburit att vi har en lagstiftning att ta ställning till. Låt mig börja med att säga att det inte rör sig om en generell flyktingamnesti. Man ska inte låtsas att saker är bättre än vad de är. Det finns begränsningar. Och även med denna nya lag kommer människor som hade omfattats av en amnesti att få avslag. Skulden för det får förstås läggas på dem som avvisar, om så nu sker, en generell flyktingamnesti här , det vill säga, såvitt jag förstår, numera tre partier: , och . Låt mig återkomma till det. Men möjligheten finns fortfarande att undvika en del av de problematiska gränsdragningar som den här lagen kritiseras för genom att i stället bifalla motioner om en generell amnesti. Jag yrkar därför bifall till reservation nr 4. Den lag som vi nu har att ta ställning till handlar om att de som har lagakraftvunna avvisningsbeslut får rätt till en ny prövning. Bland dessa får de som inte kan avvisas med tvång och barnfamiljer en vidgad möjlighet att få uppehållstillstånd. Det är välkommet. Vi förväntar oss nu att myndigheterna mycket skyndsamt informerar alla människor som berörs om hur det ska gå till rent praktiskt och att alla människor som handlägger dessa ärenden gör det med den nya lagen och de nya begreppen i åtanke och inte utifrån den praxis som har varit gällande. är lite sur . Skälet är egentligen inte att han våndas över människor som har blivit orättvist behandlade. Skälet är att och hans parti är ensamma. De är vana att ha majoritet, att ha stöd från Socialdemokraterna eller att ge stöd till regeringens politik. Men har det visat sig att det inte är möjligt, för säger att det är helt naturligt att säga nej till den här lagen som kommer att innebära att tusentals människor får rätten att stanna. Och så kan man förstås resonera, att konsekvenserna av lagen inte kan överblickas. Nej, det är riktigt, vi vet inte om det blir 10 000, 12 000, 15 000 eller 20 000 människor som får stanna. Men hur kan detta vara ett skäl att säga nej till att fler människor som har misshandlats av ett system som vi är överens om, trodde jag, ska avskaffas nu får chansen att stanna? Förklaringen kanske ligger i det som ändå sägs. Myndigheterna har inte, säger , fattat fel beslut. Men varför då ersätta dem med domstolar? Varför då lägga ned ? är också lite sur. Han är nämligen förbisprungen. Han vill ju vara den som talar vackrast om de gömda, de som lever bakom folkhemmets krackelerande väggar, som gömmer sig i skrymslen dit ljuset sällan når. Men han befinner sig just nu i en position där han säger nej och inte kan stödja det förslag som föreläggs . Det är klart att det inte är en intressant debattposition om man är van att säga något annat. Vad blir resultatet för ? Ja, han anklagar förslaget för luddighet. Men det förslag man själva lägger är minst lika luddigt på minst lika många punkter. Han använder sedan sin tid i denna talarstol till att koppla den lagstiftning som vi har att ta ställning till, som kommer att ge fler människor möjligheten att stanna, till situationen i och de upplopp som där äger rum i förorterna. Den kopplingen är bland det mest allvarliga som har uttalats i denna kammare. sade att han är glad att vi inte har något främlingsfientligt parti i riksdag. Jag är inte längre lika säker på det. I radio hörde jag en ung gömd flykting som hade fått beskedet att han inte skulle få stanna säga: Det betyder slut på livet som om man dog, som om man inte fanns. öppnar vi ett fönster och ger möjligheten för fler människor att få leva och få finnas. Det är mycket välkommet. 5 () replik: , det är inte jag som gör kopplingen. Den gör alla som kan tänka lite längre än vad ideologin tillåter. Det är klart att vi i har en situation med fattigdom, utanförskap och förtvivlan som på många sätt liknar den som har lett till händelserna i . Enligt officiella siffror är av de flyktingar som har levt i i mindre än utan jobb. I städer som är det som inte har jobb. Den situationen är oacceptabel. Den är ohållbar. När ni säger ja till att fler människor ska stanna och det är mycket bra måste ni också säga hur de ska leva ett värdigt liv och hur ska besparas de tragiska konflikter som utanförskapet kan ge anledning till. 6 () replik: Den här debatten tar jag gärna. försöker sig nu på ett litet retoriskt konststycke. En debatt som handlar om en ny lag om rätt till prövning för gömda och för dem som inte kan sändas tillbaka vill göra till en debatt om integrationspolitik. Sådana debatter kan vi ta. Jag har vid ett stort antal tillfällen utmanat dig på debatter i just det ärendet, och du har varje gång avvisat att ta sådana debatter. Du har chansen igen. Välj ort, välj datum, välj tid och plats så ses vi för den debatten! Det finns ju en politik som kan åstadkomma det som påstår sig vara ute efter utan att göra det som han gör, nämligen att stigmatisera, att göra människor som kommer hit till problemet. Det handlar om kamp mot strukturell diskriminering. Det handlar om att kräva av arbetsgivare att de tar sitt ansvar för anställningar. Det handlar om rätten till arbete, rätten till utbildning och rätten till bostad under värdiga förhållanden för alla människor. Det handlar om att bryta diskrimineringen, och en sådan politik vet du att vårt parti har. Det vi inte väljer är att göra människorna i sig till problemet. Jag noterade för övrigt i anförande att han var positivt inställd till att under förra valrörelsen lade fram ett krav som i grunden förändrade valrörelsen. Ja, det är riktigt: Det förändrade i grunden valrörelsen när man spelade ut främlingsfientliga kort som att krav på medborgarskap ska åtföljas av krav på kunskaper i svenska. Vi vet vad ni gjorde, och vi förlåter er icke, för ni vet precis vad det är ni gör. 7 () replik: Det är klart att båda frågorna, flyktingpolitik, rätten att stanna i , och integrationspolitik hänger ihop. Det förstår alla. Ni har styrt landet, eller varit en del av en majoritet, . Det resultat som ni kan uppvisa vad gäller utanförskap är helt enkelt inte bra. Det borde ni själva tillstå. Sedan kan du säga vad du vill om din politik och sådant. Men verkligheten har inte förändrats på ett bra sätt genom den politik som du säger att ni för. har vi det främlingsfientliga. Du säger att det här finns främlingsfientliga partier och sådana saker. Det främlingsfientliga ligger i att hålla människor i utanförskap. Det främlingsfientliga är att inte ge främlingar som får rätt att bo här ett värdigt liv. Det är ni som har skapat den situation som stigmatiserar, som ställer människor mot människor, som skapar misstroende. Ni bär ansvaret för den utveckling som vi ser i . Det är ni som ska ta ansvar för det främlingsfientliga. Det ligger, som du säger, i strukturerna som ni har skapat, som ni har förvaltat, som ni ansvarar för. Sedan får vi prata om främlingsfientlighet. 8 () replik: Det jag har sagt är att jag är lika säker på att denna riksdag inte har ett främlingsfientligt parti. Jag kommer noga att följa utveckling inte för att det är särskilt intressant i sig utan för att det är ett exempel på att det är så här det brukar börja. Det är så här det ser ut när drevet börjar gå mot människor. Det handlar inte bara om detta område. Jag är inte den som skiljer område från område. Vi vet att politiken på en mängd olika områden för del har handlat om jakt på människor i stället för att jaga lösningar på de problem som systemet har inneburit. Jag tror att man ska vara medveten om att det här just nu av görs till huvudsak när debatten trots allt rör någonting helt annat. Här ligger förslag på bord om att tusentals människor kommer att få möjlighet att stanna. Huvuddelen av sitt anförande använder så representant till att prata om problemen i förorterna. Det kan inte uppfattas på något annat sätt än som att det viktigaste för just nu är att stigmatisera enskilda personer, att ge dem skulden och göra dem till bärare av problemen. Jag tror att man ändå inte att man ska låta sig luras till att bara ta den debatten. Jag tror att man ska välkomna att det nu skapas en majoritet i denna kammare som går stick i stäv med den utveckling som vi har sett i andra delar av . Där kommer lagar om restriktivitet och inskränkningar. Men det vi åstadkommer, det vi röstar igenom, är motsatsen. Det är möjligheten för fler människor att få ett värdigt liv i det här landet. Det krävs också en politik på en mängd andra områden, och jag återkommer gärna med debattutmaningen till i vilken fråga som helst på en plats som du själv väljer. 9 (): hade vi en debatt här i kammaren om en ny process- och instansordning. Det gällde då utlännings- och medborgarskapsärenden. I den debatten började jag med att säga att det är med mycket blandade känslor jag deltar i den här debatten. Känslorna inför den här debatten är svårare att beskriva. Jag känner en stor oro och osäkerhet om vad detta betänkande får för konsekvenser eftersom många av förslagen är otydligt formulerade och alltså kan få olika tolkningar i behandlingen . Jag har också en stark medkänsla med alla de personer i vårt land som hoppas på en snabb förändring men som kanske inte kommer att få det positiva besked de så länge väntat på och längtat efter. Det betyder att jag inte litar på att förslagen i verkligheten kommer att innebära det vi verkligen hoppas på. Erfarenheter av tidigare uppgörelser med Socialdemokraterna gör att jag inte känner mig trygg med det här förslaget. När de inte själva vill genomföra någonting eller tror på det brukar det inte bli så som vi hoppats och tänkt oss. Dessutom vet vi att många av de här personerna också kan hänföras till eftersom de har funnits i andra länder än bara . Det var med nyfikenhet som vi följde budgetförhandlingarna mellan Socialdemokraterna, . Vi var nyfikna på vad som skulle finnas med i propositionen när den kom. När den kom var detta det första man tittade efter, men man hittade inte alls några förslag om detta. Det kom i stället en motion under den allmänna motionstiden från just Socialdemokraterna, . Jag blev först ganska förvånad när det kom på det sättet, förvånad över hanteringen att man formulerade det här i en motion i en så viktig fråga. När jag sedan läste motionen gjorde jag det först en gång och tänkte: Jag måste vara trött, för jag fattar dåligt vad det står. Jag läste den . Sedan, när materialet kom från olika instanser som också hade läst igenom motionen, såg jag deras reaktioner och svidande kritik. Då förstod jag att det inte bara var jag som kände osäkerhet inför vad denna motion egentligen skulle leda till. nämnde i debatten att det var ett luddigt begrepp, det här med humanitära skäl. Det var under den förra debatten. Det skulle nu tas bort. får vi säga att man i stället inför ett annat luddigt begrepp, humanitärt angeläget. Och vem kan med säkerhet säga vad just det förslaget kommer att innebära? Med färska minnen från behandlingen av vår fempartimotion som vi skrev tillsammans med de andra partierna här i , förutom Socialdemokraterna och , där vi föreslog ett nollställningsbeslut inför den nya process- och instansordningen, kan jag känna än mer tveksamhet om vad som kommer att hända . Den motionen fick massiv kritik från de partier som inte var med på den. Det var kritik mot i princip hela innehållet och hur fel det var med amnesti. Egentligen kommer det förslaget . Jag får väl också säga att jag ändå är glad att man tar ett steg i rätt riktning, fast jag är inte övertygad om att det steget blir så stort och så långt som vi hade hoppats. Jag tycker att vår fempartimotion var tydlig och lätt att ta till sig och förstå i motsats till den trepartimotion som vi nu ska ta ställning till. I en motion som vi i skrev under allmänna motionstiden upprepar vi kravet från fempartimotionen om ett nollställningsbeslut inför ikraftträdandet av den nya instans- och processordningen detta eftersom det röstades ned i då och vi fortfarande tror att ett nollställningsbeslut skulle vara viktigt för att visa medmänsklighet med många av de asylsökande och gömda flyktingar som finns i vårt land och för att ge det nya systemet en god start. Många av dem som av olika anledningar vistas i efter avslag på asylansökan har i själva verket tillräckliga skäl för att få skydd i , både enligt svensk lag och enligt internationella konventioner som har åtagit sig att följa. Det handlar om personer som befinner sig i därför att avvisningsbeslutet inte går att verkställa eller personer som beviljats temporära uppehållstillstånd därför att situationen i hemlandet är sådan att bedömt att en verkställighet inte går att genomföra för beslutet. Det handlar även om personer som lever gömda i och som på grund av fruktan för att utsättas för inhuman behandling i hemlandet stannat kvar i . De personer som omfattas av förslag tillhör några av samhällets mest utsatta. Många har väntat på beslut. Andra lever i otrygghet för vad som ska hända när det tillfälliga uppehållstillståndet går ut. De som har valt att gå under jorden lever med ett hot om att bli upptäckta och då bli tvungna att lämna landet. Detta är inte humant. Dessa människors situation är ett av de viktigaste skälen för att , i den mån det är möjligt, genom ett nollställningsbeslut retroaktivt rätta till begångna fel från statens sida.