prot · GS0969 · 2005-02-03 00:00:00 — Det är ett stort europeiskt land med en väldigt strategisk betydelse, inte minst för ett av unionens stora medlemsländer, , och därmed också för hela unionen. Det genomförda valet är löftesrikt. Det vänder mot de västliga strukturerna, mot den övriga delen av . Vi har all anledning att i alla europeiska sammanhang göra allt vad vi kan för att ska få stöd i att fortsätta sin demokratiska utveckling och en utveckling mot en social marknadsekonomi. Det är ett stort land, av samma omfång och storlek som . Det är ett land som på många sätt kommer att göra rikare. Därmed är dagens frågestund med statsministern avslutad. Kammaren beslutade på förslag av talmannen att ajournera förhandlingarna i väntan på justitieminister och fortsättningen på debatten om interpellation nr 321. 13 § (forts. från 11 §) Svar på interpellation 2004/05:321 om avskaffande av straffmyndighetsåldern (forts.) 82 (): Jag har ofta uppfattat justitieministern som en vidsynt och framsynt man när det gäller att leda samhällets brottsbekämpning. Därför är jag lite besviken när han ganska enkelt avfärdar tankarna på en justering av straffmyndighetsåldern. lades i det här landet ned 10 960 brottsutredningar på den grunden att gärningsmannen var . Det innebär att ungefär var tionde brottsmisstänkt i det här landet inte uppnått straffmyndighetsåldern. Som tidigare nämnde infördes den nuvarande straffmyndighetsåldern . är det mycket som har hänt. Den sexuella mognaden och umgänget med droger har generation efter generation sökt sig längre ned i åldrarna, och vi inbillar oss här i att våra ungdomar är mer upplysta än dem som fanns när folkskolan var nyetablerad. uppskattade på att den genomsnittliga brottsdebuten i för pojkar låg . Jag delar justitieministerns uppfattning att mognad och erfarenhet måste vara en utgångspunkt när man bedömer straffmyndighetsåldern. De brott som begås av ungdomar handlar nästan uteslutande om stöld, skadegörelse och misshandel. Jag vill påstå, herr talman, att 13-åringar vet att man inte får stjäla och att man inte får slå. Därför har jag sedan jag kom in i upprepade gånger motionerat om just en översyn av straffmyndigheten. Det är glädjande för mig att konstatera att också mitt parti, liberalerna, nu är på väg med förslag i samma riktning. Det handlar inte om att kasta 13-åringar i fängelse. Men kriminologerna både i och utomlands känner till det stora värdet av tidiga och tydliga reaktioner. Det finns många exempel på att ett kriminellt beteende hos unga pojkar, och för den delen flickor, cementeras långt att de fyller . När en 16-åring i i med kniv sticker ihjäl en annan människa är det inte det första brottet som han begår. Jag vet att justitieministern hänvisar till bättre insatser från det socialas sida. Sådana önskningar har framförts både av kommunala och av nationella politiker . Jag tror också att justitieministern och jag är överens om att de insatser som gör inte är tillräckliga. Jag tror att en konfrontation med polis, åklagare och målsägande inom ramen för en rättslig prövning på ett helt annat sätt skulle markera det allvar som samhället ser på brott med. Jag menar, herr talman, att den passivitet som kännetecknar vår syn på underåriga gärningsmän är det vuxna samhällets svek mot dessa gärningsmäns framtid. 83 Justitieminister (): Det är intressant att jämföra med och se hur utvecklingen är . Man blir faktiskt vuxen än . Då var man ute och arbetade när man var . Den jämförelsen tycker jag inte var så bra. Jag tror inte heller att frågan om bulvaner, som jag är mycket väl medveten om kan förekomma, på något sätt är avhängig straffmyndighetsåldern. Det gäller att bryta kontakten på grund av helt andra saker. Inte heller tror jag att domstolar är rätt miljö för att tala med föräldrar och andra. Det är helt andra delar av samhället som ska stå för det, men det är nog så viktigt. Jag håller helt med om att det är viktigt med tydliga och snabba ingripanden för att stoppa ett brottsmönster. Men det är inte någonting som avgörs av straffmyndighetsåldern. Däremot ska det vara en bättre samverkan mellan polis, socialtjänst, skola och många andra. Vi får komma ihåg att detta är en social fråga i första hand. Jag har tre frågor tillbaka nu när jag har besvarat de här. Jag undrar om interpellanterna inte tror att det är framför allt ekonomiska och sociala skillnader som är orsaken till att ungdomar begår brott. Det vore förstås intressant att höra från och vilken ålder ni i så fall skulle vilja sänka till. Det är ju som bekant. När ni nu nämner kriminologer så vore det intressant att höra om ni har hört någon kriminolog förespråka det som ni säger att man ska sänka från ned till en lägre nivå? Det var mina frågor. Det ska bli intressant att höra vad ni har att svara på dem, mina herrar. 84 (): Det finns två delar i den här debatten. Först gäller det frågan om var gränsen ska gå. Vi kan göra en jämförelse med de två pojkar som vid misshandlade ihjäl två kvinnor på . De stal deras bil och lämnade dem brutalt att frysa ihjäl i snön. Tio månaders åldersskillnad mellan de två mördarna gör att den äldre av dem får fängelse och den yngre sluten ungdomsvård enligt hovrättens dom. Är det rimligt att låta några få månader i ålder skilja mellan den som får fängelse och den som ska dömas till vård enligt LSU? pratar vi om i den här interpellationen, men jag tycker att detta är ett bra och talande jämförande exempel. Den ena pojken var när dådet begicks och han var 18 när han dömdes i tingsrätten. Är det försvarbart att det är födelsedatumet som ska avgöra, och inte karaktären på brottet eller brottslingen? Det tycker jag att justitieministern ska svara på, för det är det som hela debatten kretsar kring. Vad säger att är den knivskarpa gränsen, som han vill göra gällande? För att svara på justitieministerns fråga kan jag säga att jag inte vill ha någon gräns alls. Jag tycker att det ska vara helt och hållet upp till en prövning av mognaden hos den som har begått brottet. Vi ska inte hålla oss med någon gräns över huvud taget. Den andra delen handlar om påföljden. Vi kan alltid diskutera påföljder här i kammaren. Hur ska man kunna sätta in rätt vård och rätt behandling för att få någon att sluta begå brott? I det sammanhanget måste det också finnas en förståelse för att straffmyndighetsåldern har spelat ut sin roll. Den är inte möjlig att använda sig av som norm för att avgöra vad som är rätt och vad som är fel. Det kan bara en individuell bedömning av rätten göra, och inte givna politiska hållpunkter. Det är bara då man kan få fram den korrekta bedömningen av mognaden. Sedan ska det självfallet finnas en uppsättning av åtgärder att ta till. Ja då, justitieministern vi kan diskutera vad det är som förmår unga människor att begå brott. Jag har ingenting emot att ta den diskussionen, men den hör inte riktigt hemma i sammanhanget med straffmyndighetsåldern. Jag har ingenting att invända mot vare sig medling eller insatser som inte handlar om anstaltsvård. Det tycker jag är alldeles utmärkta saker. Men den som är minderårig, och alltså inte ens straffmyndig, kan inte lagföras. Man redovisas inte ens en gång i statistiken över misstänkta personer. Samhället har synnerligen dåligt på fötterna för att hantera den som begår en brottslig handling som en myndig person skulle dömas för. Enligt en undersökning av ungdomsbrott här i återföll av de ungdomar som dömdes för våldsbrott . av dessa hade sammanlagt minst nio lagföringar . Återfallsfrekvensen är alltså betydligt högre bland dem som har blivit lagförda redan än bland dem som lagfördes som 16-åringar. Ju tidigare man debuterar, desto större är alltså risken att fastna i kriminalitet. Är inte detta ett mycket starkt argument för att skicka varningssignaler tidigt? Ett problem med , som justitieministern återkommer till i sina svar här i kammaren, kommer fram när man samtalar med aktiva inom Brottsofferjouren. Jag har själv gjort det. fokuserar enbart på de kriminella ungdomarnas problembild. Det finns ingen kompetens för att adressera och försöka hantera den unge personens kriminalitet. Det gör att justitieministerns tvärsäkra kommentarer här i debatten blir lite besvärande. Han säger ju att det är hans fasta övertygelse att det i första hand är ansvar att hantera barn och ungdomar som begår brott. av dem som hamnar där återfaller i brottslighet. Ska vi då skicka ännu fler människor till ? Jag delar inte den bedömningen. Jag tycker att det är mognadsgraden som ska avgöra påföljden genom en rättslig process där detta är ett element. Men det finns inget argument för att undanta människor från en rättslig prövning. Vem som är ett barn är så pass individuellt att det helt enkelt inte är bra för samhället att inte övergå till att också pröva detta individuellt. Häri ligger konflikten mellan min och ministerns olika uppfattningar. 85 (): Jag tror att det var de som en gång sade att lagen med sin majestätiska strävan efter likhet förbjuder såväl rik som fattig att tigga på gatan, sova under broarna och stjäla bröd. Jag är väl medveten om att de främsta förklaringarna bakom brottslighet i alla samhällen och har varit sociala. Man kan titta på det faktum att svälten i är tämligen begränsad och att behovet av brödstölder på fysisk grund därmed är något överflödiga. Då inser man, med den brottsstatistik som har förts och med den utveckling som har skett sedan till exempel 30-talet, att detta inte är en tillräcklig förklaring. Det räcker inte att bättra på välfärden. Det är säkert en del i detta. Men därtill måste också samhället inskärpa individernas ansvar för sina handlingar. Justitieministern säger: Jamen herregud folk jobbade ju mycket tidigare än vad de gör ! Därmed skulle våra barn bli vuxna . Jag delar inte alls den uppfattningen. Jag menar att tonåringar inte bara har fullt klart för sig vad som är rätt och vad som är fel i en straffrättslig mening; går man ut i och pratar med dem så är de noga med att uppge att de verkligen inte har fyllt . Justitieministern måste väl också bli oroad över att vi har 13- och 14-åringar som springer runt i samhället och mer eller mindre rider på det faktum att de inte kan straffas för det de gör. Vill man ha vittnesmål om detta så finns det att få hos polismyndigheterna. Jag vill avsluta med att beakta en annan del av problematiken: Var tionde gärningsman kommer inte att bli utredd på grund av sin ålder. Det innebär också att vart tionde brottsoffer i det här landet får väsentligt sämre möjligheter att få ersättning av det allmänna för den skada som man har lidit. menar att detta är ett mycket stort problem. Även den problematiken skulle få en tydligare och bättre lösning om justitieministern ville, aldrig så lite, tänka nytt. 86 Justitieminister (): Tack för svaren på några av mina frågor. Först har jag en kort sakupplysning. Om man döms till fängelse sitter man av och , och enligt LVU är . Skillnaden är alltså och . Om inte annat är det viktigt att nämna det för protokollets skull. Jag tyckte att det var intressant att höra att inte ville ha någon gräns alls. Det var ett hederligt och modigt uttalande. Man kan naturligtvis raljera över att tre- och fyraåringar ska förekomma i förundersökningar, men jag förstår att det inte är det som menar. Jag tror att det skulle bli ett mycket märkligt system där barn i väldigt låg ålder faktiskt kan hamna i domstol. Jag fick inte något svar från någon på frågan om det finns några kriminologer som förespråkar detta. Det är kanske de som bäst borde kunna uttala sig i den här frågan tillsammans med de människor som jobbar med barn och ungdomar, kuratorer, psykologer och andra. Jag har en viss erfarenhet eftersom jag har jobbat med dessa som advokat. Jag har aldrig träffat någon som har förespråkat att en lägre straffålder skulle vara lösningen. Däremot är det viktigt att man har tydligare gränser och att man markerar . Det kan man göra. De ungdomar på 15 eller som jag jobbade med var egentligen inte heller rädda för domstolen, utan de var rädda för den möjlighet som finns för barn , nämligen att man ska omhändertas enligt LVU. Då kan man bli inlåst, och det är ganska ingripande åtgärder som är en fråga för de sociala myndigheterna. Det är framför allt den frågan som är aktuell. Det handlar inte om huruvida man ska hamna i domstol eller inte. Det handlar inte om att man svälter eller inte, utan det är sociala och ekonomiska orsaker. Jag är övertygad om att ni också har varit i domstol och bevittnat detta. Men om man besöker flera domstolar, kanske 304050, ser man snart ett oerhört tydligt mönster, nämligen att det ligger sociala orsaker bakom, framför allt för de 13- och 14-åringar som hamnar i kriminalitet och droger. Man kan se att orsakerna är en trasig hemmiljö och att samhället, och skolan, inte har samarbetat. Det här ett tydligt mönster. Det finns inget annat svar än att det viktigaste är att göra något åt de sociala orsakerna för att komma åt den här problematiken med ganska unga barn som tyvärr ibland hamnar i brottslighet. 87 (): Justitieministern och jag har ju väldigt olika uppfattningar om det mesta. Det stör mig lite att han försöker att ta sig runt problemet med så enkla formuleringar som att prata om de sociala problemen. Vi kan ha långa och ingående diskussioner om detta i den här debatten. Han säger att detta inte skulle vara den viktigaste åtgärden. Nej, men det är en av de åtgärder som är nödvändiga. Maximal rättssäkerhet är vad som gäller. Jag anser att man bäst garanterar detta genom att göra en individuell bedömning av den som har begått ett brott, inte genom att upprätthålla åldersgränser som har tjänat ut sitt syfte därför att utvecklingen har sprungit om samhället. Justitieministern hänvisar till LVU, och det är också ett problem. Det skiljer sig från kommun till kommun hur man tillämpar detta. Samma sak gäller bevistalan som också anförs i justitieministerns svar till mig. Jag måste fråga ministern: Hur var du egentligen med om att bevistalan förekom som praktiserande advokat? Jag tror att det var väldigt begränsat. Det är ett begränsat antal gånger som bevistalan förekommer i våra domstolar. Vill man inte se att samhället ändras riskerar man att ohjälpligt hamna på efterkälken i brottsbekämpningen. Jag kan inte peka på en enskild kriminolog som säger att detta kommer att lösa alla problem. Jag menar att det som var rätt och riktigt 1905 inte med nödvändighet är funktionsdugligt eller ens bra 2005. Jag tycker att samhället har en plikt att skapa en ordning som garanterar rättssäkerheten och tryggheten för de enskilda och snabba svar på brott som begås av unga. Det tror jag att alla rättsforskare, och i grunden också alla politiker, i stor utsträckning är överens om. Justitieministern har visat att han inte är intresserad av att möta den förändrade samhällsbild som vi som lagstiftare möter. Det tycker jag är trist. Det är ett tydligt besked om varför kommer att behöva en uppdaterad rättspolitik inom det snaraste, och förhoppningsvis får vi det redan efter nästa års val. 88 Justitieminister (): Jag tvivlar inte på engagemang och på att han tror på detta lösningen kan vara att sänka straffmyndighetsåldern. Jag är visst beredd att diskutera detta, och det gör vi just . Jag är beredd att diskutera det i andra sammanhang också. Jag tror helt enkelt inte på det. Jag tror inte att detta är lösningen. Jag kan bara konstatera att det inte handlar om kriminologer utan kriminologer . Jag har aldrig hört en enda kriminolog, kurator eller psykolog som arbetar med barn som säger att det vore en bra lösning att sänka straffmyndighetsåldern. Jag utesluter inte att det finns någon, men jag har i alla fall aldrig hört någon säga det. Det som är viktigt, utöver att komma till rätta med de sociala orsakerna, är att se till att barn och ungdomar inte kommer i kontakt med bland annat alkohol och narkotika. När det gäller narkotika är vi helt överens. Där är det ganska små skillnader mellan alla de sju partierna. Däremot är det stor skillnad när det gäller alkoholen. Jag vet inte inställning till alkohol, men jag är djupt oroad över inställning där de vill sänka åldersgränsen för inköp av alkohol och föreslår att man ska få köpa alkohol dygnet runt. Det drabbar också ungdomar. Det blir naturligtvis lättare även för ungdomar att köpa alkohol om man sänker gränsen från till . Jag skulle vilja höra om delar partiets uppfattning om att man ska sänka åldersgränsen för inköp av alkohol. säger sig ju vara beredd att vidta de åtgärder som behövs för att minska brottsligheten. Vi ska komma ihåg att en majoritet av alla personer som begår våldsbrott är alkoholpåverkade. Då är det direkt fel väg att gå att sänka den gränsen och göra det lättare för människor att köpa alkohol. Justitieministern ställde en fråga till . Jag medger också en avslutande replik från hans sida. 90 (): Jag tackar för denna extravagans. Alkoholfrågan är viktig att diskutera, precis som narkotikafrågan. Men man kan inte sätta frågan om straffmyndighetsåldern i relation till frågan om en förändrad alkoholpolitik. Jag menar att de här två sakerna är helt separata. Min personliga uppfattning är att den alkoholpolitik vi har är felaktig. Den leder nämligen till att vi skapar en situation där unga människor upplever alkohol som spännande och intressant. Justitieministern har sagt att han är medveten om bulvanproblematiken. Den förekommer också när det gäller alkoholen. Nere i finns det människor som betalar dyra pengar för att kunna använda sig av 12- och 13-åringar som ombud för att lämna ut alkohol. Man är väl medveten om att om polis och sociala myndigheter griper de här ungdomar blir det detta samtal med socialsekreteraren och sedan ut igen. Då har man två alternativ. Man kan gå in för att försöka förändra den här politiken, och det gör jag och mitt parti. Det handlar om att ändra inställningen till alkohol, se till att vi blir av med den tabubeläggning som vi har och förändra de punkter som behöver förändras. Man kan också välja den politik som Socialdemokraterna har gjort . Den leder till att polisens undersökningar visar att i av närbutikerna i kan ungdomar köpa alkohol svart. Det här är ett fenomen som sprider sig uppåt genom landet. Jag skulle inte blanda in alkoholpolitiken i den här diskussionen om jag vore justitieministern. Jag tycker inte att hans argumentation håller. Jag tycker att de här två sakerna ska hållas isär. Det är uppenbart att detta är en punkt där regeringens politik verkligen är mycket misslyckad. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellation 2004/05:330 om förtroendet för polisen 91 Justitieminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser vidta för att människor i ska ha förtroende för poliskåren. Interpellationen är ställd mot bakgrund av den undersökning av samhällsservice som presenterades av Svenskt Kvalitetsindex . I ett demokratiskt land som utgör polisen en viktig symbol för trygghet. Det är därför glädjande att den svenska polisen, till skillnad från vad hävdar, har ett mycket högt förtroende hos medborgarna. Undersökningen av SKI behandlar inte allmänhetens förtroende för polisen. Det är en brukarundersökning som mäter kundnöjdheten hos personer som haft direkt kontakt med respektive verksamhet. För polisens del handlar det om slumpvis utvalda brottsoffer som utsatts för tillgrepps- respektive våldsbrott och som har intervjuats via telefon. I undersökningen, där både företag och offentliga institutioner ingår, jämställer man brottsoffren med kunder för att kunna mäta hur nöjda de är med en viss service. Jag anser att det är en missvisande jämförelse. Den som råkar ut för ett bilinbrott och vänder sig till polisen kan svårligen jämföras med någon som till exempel ska hämta ut medicin från . Trots detta ska undersökningar som denna självklart tas på stort allvar. Jag förutsätter att polisen tar till sig denna information och använder den som ett led i den pågående förbättringen av brottsofferarbetet. Det är genom att ständigt förbättra myndigheternas verksamhet och anpassa den till medborgarnas krav som vi kan slå vakt om allmänhetens förtroende. Brottsoffrens förtroende för polisen är med stor sannolikhet nära kopplat till polisens förmåga att klara upp brott. Regeringen har gjort stora satsningar på polisen genom främst årliga anslagsökningar. Syftet med dessa är framför allt att öka antalet poliser och därigenom förbättra polisens förutsättningar att förebygga och utreda brott. kommer 4 000 poliser att utbildas. ökar antalet poliser. uppgår landets poliser till närmare 17 200 poliser. Det är en nettoökning med 1 100 poliser på bara . De kraftiga resurstillskotten ger därmed polisen goda förutsättningar att bedriva sin verksamhet. 92 (): Tack, justitieministern, för svaret. Men jag måste få kommentera det: Vad är det för skillnad mellan brukare och allmänhet? Man säger att undersökningen inte behandlar allmänhetens förtroende eftersom det är en brukarundersökning. Det gör ju inte saken på något sätt bättre snarare tvärtom. Är det så att man, när man har blivit ett brottsoffer, har ett dåligt förtroende för polisen så gör det ju inte saken bättre. Från tycker vi att rättsväsendet är en huvuduppgift för den svenska staten. anser därför att vi måste vara beredda att lägga ännu mer resurser på det här området . Staten måste koncentrera sig på huvuduppgifterna, nämligen att upprätthålla ett effektivt polisväsende och ett väl utbyggt nät av domstolar i ett rättsväsende som samverkar. Det har alltför länge pågått en centraliseringsiver och ett storskalighetstänkande hos den socialdemokratiska regeringen, som vi nu ser verkan utav. åsikt är den rakt motsatta. Vi anser att alla medborgare i vårt land, oavsett om de bor i stad eller på landsbygd, måste ha rätt till den här grundläggande servicen av en polis som är nära tillgänglig. Och jag skulle önska att justitieministern var lite tillgänglig för mig när jag pratar . Jag tycker att det här är viktiga frågor. Det handlar om att man ska ge hjälp och stöd till människor som har behov av det. Det handlar inte alltid om att lösa stora brott, även om vi senast kan se att polisen lyckas med det, och det är bra. Men det handlar också om att man ska lösa småbrottslighet, och det handlar till exempel om att få hjälp i en nödsituation. Jag menar att polisen inte har den möjlighet som vi i önskar. Vi anser att polisväsendet måste vara tillgängligt, som jag sade, och de sammanslagningar som har skett av polisområden och distrikt har ju inte lett till att människor har fått ett ökat förtroende för polisen. Det går inte att bortförklara, ministern. Jag är ute mycket i verkligheten och möter människorna. De är förtvivlade. Justitieministerns tolkning av den här rapporten visar ju även att han på ett sätt stryker under det jag har sagt. Jag citerar direkt ur svaret: Trots detta ska undersökningar som denna självklart tas på stort allvar. Det tycker jag är bra. Jag tycker också att det är bra att ministern säger: Jag förutsätter att polisen tar till sig denna information och använder den som ett led i den pågående förbättringen av brottsofferarbetet. Det är genom att ständigt förbättra myndigheternas verksamhet och anpassa den till medborgarnas krav som vi kan slå vakt om allmänhetens förtroende. Ja, vi måste slå vakt om allmänhetens förtroende, men vi måste också slå vakt om människors trygghet. Men ministern, det fungerar inte i samhället. Låt mig bara nämna situationen i mina hemtrakter i Norduppland. Vi skulle från önska att det fanns en polis per tusen invånare. Det skulle innebära att det i Norduppland skulle finnas 50 poliser. Det gör det inte . Det är ett så stort distrikt, ministern, och polisen finns inte tillgänglig alla tider . Man har oftast bara en polisbil som ska verka på ett jättestort område på uppåt . Det är ganska bra för dem som vill ägna sig åt brottslighet i när polisen är uppe i . Polisen hinner aldrig dit. Och folk har fått för sig att det inte ens lönar sig att ringa till polisen om man behöver akut hjälp. Man känner sig utlämnad och uppgiven.