prot · GS09105 · 2005-04-14 00:00:00 — Lyfter man där fram folkhälsofrågorna som överordnade de andra politikområdena? Och kommer representanter för boendeplanering, för handelspolitik, för näringspolitik och för finanspolitik att delta där? Vi kan ju inte vid en konferens tala om alkohol som en folkhälsofråga, och sedan vid en annan konferens tala om alkohol som en handelsvara, utan vi måste ha något slags helhetsgrepp när vi talar om de faktorer som hotar folkhälsan. Jag skulle gärna vilja ha lite kommentarer om hur man diskuterar på denna konferens och om man också för strukturella diskussioner när det gäller folkhälsan. 162 Statsrådet (): Jag ska tala på den som pågår i och i samband med det också ha en presskonferens och en paneldebatt. Det är ingen allmän folkhälsokonferens i den meningen, utan den fokuserar just på alkoholfrågan. Men det är klart att när man fokuserar på alkoholfrågan gör man det också i ett brett perspektiv, och då handlar det också om allt från förebyggande insatser till marknadsföring, skattefrågor, införselregler och så vidare. kommer jag självklart att tala om det jobb vi gör i EU för att få en minskning när det gäller införselreglerna, för att höja minimiskatterna och för att få genomslag för den strategi som vi har varit med om att utarbeta från sida och som handlar om att minska de alkoholrelaterade skadorna i . Sedan ska kanske också det beröras som nu är med och finansierar, nämligen en studie av WHO om hur mycket spriten egentligen kostar i , alltså hur stora kostnader alkoholen för med sig för respektive länder detta bara för att få ett utvidgat kunskapsunderlag för dem som vill driva en progressiv och ansvarsfull alkoholpolitik i . Jag tror att det blir ett utmärkt tillfälle att just lyfta fram höga profil i alkoholfrågorna. Vi förbereder också den resolution som jag hoppas att vi kan ta i när Världshälsoförsamlingen i vår träffas. Där har vi , på svenskt och norskt initiativ, fått upp alkoholfrågorna också när det gäller WHO globalt. Där finns det fortfarande från en del håll lite motstånd att kämpa ned, men jag tror att det ska gå att göra det. När det gäller utflyttningen av får jag kanske fullfölja resonemanget. Jag anser att detta måste göras på ett sådant sätt att folkhälsoarbetet inte försvagas. ska man komma ihåg att detta arbete bedrivs inte bara hos statliga , utan det är framför allt lokalt och regionalt förankrat. Men det är klart att är en väldigt viktig motor och en väldigt viktig del samt ett stöd för allt det lokala jobb som görs. Det gäller för oss att genomföra det här att verksamheten inte tar skada. Jag tror faktiskt att det går. Paketet totalt sett ska vara fullt genomfört vid ingången av , så vi har en så pass framför oss att vi kan ta det här steg för steg. Då gäller det också att se till att vi har en klok personalpolitik och på bästa sätt tar hand om den väldigt viktiga kompetens som finns på och så att vi så att säga inte förlorar någonting i takt i folkhälsoarbetet på grund av det. Det här är svåra omställningar att göra. Men tycker jag nog att motsatsen hade varit värre: att staten ställer om hela sin verksamhet och lägger ned ett stort antal regementen ute i landet och sedan inte är beredd att ta ansvar för det och se till att det skapas statliga arbetstillfällen på de orter som blir av med sådana. Som sagt: Erfarenheterna av tidigare decentraliseringar är faktiskt ganska goda. De visar på att man har kunnat bibehålla kvaliteten, som kostnaderna minskar bland annat på grund av att lokalkostnaderna tenderar att bli lägre. Jag tror nog att vi ska kunna genomföra detta på ett bra sätt. 163 (): Jag tackar folkhälsoministern också för de konkreta svar som jag nu fick om den pågående konferensen och om vad som kanske kan komma ut av denna. kan jag säga att jag verkligen hoppas att man fortsätter med sitt goda arbete. För oss som är engagerade i folkhälsofrågorna är en otrolig källa till kunskap och till inspiration för engagemanget i de här frågorna. Jag tror att det då handlar speciellt om de personer som är direkt involverade i folkhälsoarbetet. Jag vill kommentera det som tog upp om att det lokala arbetet är viktigt. Jag håller med om det och vill påminna om det som jag tog upp i mitt första inlägg om skolans och förskolans roll när det gäller barns och ungas hälsa. Det har ju varit indragningar i samhället och begränsningar i skolan. Utan att det är vetenskapligt bevisat kan jag säga där kan vi vara rätt så överens att personalen i både förskolan och skolan numera är så stressad att den inte klarar av att ställa upp för barnen i den utsträckning som skulle behövas. Jag kan ta ett exempel från mitt eget liv. Min äldsta dotter började på dagis . Då var det tio ettåringar på hennes avdelning och tre heltidspersonal. Jag som mamma var mycket trygg med den insats som förskolan eller dagis som det då hette gjorde. 164 (): Jag förstår att det inte var folkhälsoministerns idé att flytta till . Och jag uppskattar hans försäkringar om att man ska försöka göra det på ett sådant sätt att folkhälsoarbetet inte försvagas men det kommer inte att bli lätt och om att man ska få ordentligt med tid på sig och föra en klok personalpolitik. Jag tror att det är viktiga markeringar som måste göras därför att det blir, som ministern sade, en svår omställning att göra detta. Jag förstår också att motsatsen, att staten inte tar något ansvar när försvarsanläggningar läggs ned, inte är någonting bra. Men därmed är det ju inte givet att man ska flytta ut de mest kontaktintensiva verksamheterna, de som man till och med kallar för sina stabsorgan, utan man bör naturligtvis försöka hitta andra typer av verksamheter. Om försvaret ska lokaliseras enbart med hänsyn till verksamheten utifrån försvars- och säkerhetspolitiska hänsyn bör detsamma gälla också annan statlig verksamhet, alltså att den lokaliseras med hänsyn till verksamheten. Den här utlokaliseringen är inget uttryck för det. Även om jag verkligen uppskattar engagemang måste jag tyvärr säga att organisationspolitiken på folkhälsoområdet inte har präglats av den långsiktiga strategi som man bekänner sig till. Det gäller inte minst den här utlokaliseringen men också det som Statskontoret med en fyndig term kallar för adhockrati, alltså att man plockar upp och gör myndigheter inom och hattar fram och tillbaka beträffande organisationerna och deras uppgifter. Tyvärr är det inget som gagnar folkhälsoarbetet. Jag hoppas att vi kan komma över i ett mera långsiktigt arbete även när det gäller organisationsfrågorna. 165 Statsrådet (): Ett sådant exempel kunde vara det förslag som finns om regionala centra ett förslag som lagts fram i utredning. Som jag ser det är det inte oförenligt med den decentralisering som föreslås. Återigen: Tänk för det första på att detta kommer att få ta sin tid så att vi inte skadar verksamheten och för det andra på att vi också måste se till att myndigheten själv givetvis inte ska betala, stå för pengarna, utan det här måste komma utöver reguljära anslag. Jag tror faktiskt att det kan bli någonting riktigt bra av det hela. Om man samlar folkhälsokompetens i med en myndighet och om man tar i anspråk det universitet som finns och samlar en kompetens som kan tjäna hela intressen på området kan, tror jag, faktiskt bli en väldigt bra miljö för ett kraftsamlande centrum. I varje fall kommer vi framöver att jobba för att se till att detta genomförs på ett sådant sätt att verksamheten inte skadas utan att vi kommer igenom den här processen med en väl bevarad struktur. Vad slutligen gäller interpellationen i övrigt vill jag instämma i detta med den psykiska ohälsan och skolan. Det rör sig kanske inte bara om personalfrågor, som förvisso är en del av det hela, utan också om att det inom skolans område har blivit så att vi pressar våra ungdomar mer och mer. Det gäller då allt från ökad betygshets till en större risk att hamna på den skola som man inte vill till när man sedan ska välja vidare till gymnasiet. Att pressa på och tala om eliter, om spetsklasser och så vidare tror jag till en del bidrar till den ökade pressen på ungdomar. En sak som jag skulle vilja titta närmare på är vilka effekter det får för den psykiska hälsan bland våra ungdomar. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2004/05:471 om pandemi 166 Statsrådet (): har frågat mig om vilka åtgärder som jag avser att vidta för att landstingen vid en pandemi ska ha möjlighet att genomföra de uppgifter som ålagts dem, för att ska ha en beredskap att bemöta en pandemi då ett vaccin inte kan tas fram förrän epidemin är ett faktum, för att antivirala mediciner ska finnas tillgängliga för alla som tillhör riskgrupperna samt för att allmänheten ska ges tillförlitlig information inför och under en pandemi. Utbrottet av fågelinfluensa i har lett till att behovet av en väl fungerande beredskap för pandemisk spridning av influensa kommit att uppmärksammas världen över. I syfte att stärka den nationella beredskapen om en pandemisk spridning av influensa skulle uppkomma har haft regeringens uppdrag att ta fram en nationell handlingsplan. I den handlingsplan som presenterades föreslår att en rad åtgärder ska vidtas för att stärka den nationella beredskapen vid en influensapandemi, bland annat bör en nationell pandemigrupp inrättas, ansvaret för information och kommunikation preciseras, förutsättningarna för influensavaccinförsörjningen klargöras samt viss beredskapslagring av antiviraler genomföras. Sedan handlingsplanen presenterades har regeringen vidtagit en rad åtgärder för att handlingsplanen ska kunna förverkligas. beslutade regeringen att ge i uppdrag att köpa in antiviraler för nationell beredskapslagring. fattade regeringen även beslut om att ge i uppdrag att ta fram ett fördjupat underlag om förutsättningarna att vid pandemisk spridning av influensa säkerställa tillgången till influensavaccin. Till detta kommer att regeringen har tagit initiativ till en översyn av behovet att kunna ingripa med smittskyddsåtgärder i samband med globala epidemier som till exempel sars eller influensa. En genomgång av vilka möjligheter som då fanns samt vilka ytterligare möjligheter som behövdes återfinns i den proposition om extraordinära smittskyddsåtgärder som regeringen presenterade (prop. 2003/04:158). Efter att fattat beslut i enlighet med regeringens förslag har de nya lagbestämmelserna trätt i kraft . Av handlingsplan framgår att de möjligheter som därigenom finns är fullt tillräckliga för att man även vid en influensapandemi ska kunna ingripa med nödvändiga smittskyddsåtgärder. När det gäller landstingens möjligheter att genomföra de åtgärder som ålagts dem kan det konstateras att handlingsplan inte påverkar det ansvar som landstingen har enligt bland annat hälso- och sjukvårdslagen och smittskyddslagen. För att underlätta för landstingen i deras planering ingår vidare som en del i handlingsplanen ett underlag för landstingens och kommunernas planering för att hantera de påfrestningar på samhällsviktig verksamhet som kan uppkomma under en pandemi. Avsikten är att detta underlag ska underlätta för landstingen i deras planering för att bland annat vid en pandemi kunna omfördela vårdresurser, utöka antalet vårdplatser samt klara personalbemanningen. En fråga som särskilt berörs i handlingsplanen är landstingens förutsättningar att vid en pandemi kunna konkurrera om vaccin på den globala vaccinmarknaden. Enligt styrelsens bedömning skulle förutsättningarna att konkurrera på vaccinmarknaden förbättras om en centralisering av upphandlingen av vaccin var möjlig. I det uppdrag om vaccinförsörjningen som har fått av regeringen ingår därför att ta fram ett fördjupat underlag om förutsättningarna att, med bibehållande av landstingens ansvar för vaccinförsörjningen, få till stånd en samordnad upphandling av vaccin för den händelse att en pandemisk spridning av influensa skulle inträffa. I de delar som rör nationell beredskapslagring av antiviraler utgår i handlingsplanen från att av befolkningen kan komma att insjukna vid en pandemi. Mot denna bakgrund föreslog styrelsen att sammanlagt 545 000 behandlingskurer av antivirala läkemedel ska beredskapslagras. Ett syfte med denna beredskapslagring är att personer som löper ökad risk för komplikationer om de skulle drabbas av influensa ska kunna erbjudas antiviral behandling för att lindra sjukdomsförloppet. Exempel på sådana riskgrupper är bland annat personer som har hjärt- eller lungbesvär, gravida kvinnor och personer . Regeringen har redan beslutat att tillskjuta de medel som behövs för att denna beredskapslagring ska kunna genomföras. Slutligen är allmänhetens tillgång till tillförlitlig information av ytterst central betydelse både inför och under en pandemi. Även denna fråga finns emellertid berörd i handlingsplan genom att ansvarsförhållandet mellan de nationella myndigheterna i fråga om information till allmänheten förtydligas. Dessutom föreslås att en särskild pandemigrupp ska inrättas vilket bland annat förbättrar förutsättningarna för en samordning av den information som ges från de nationella myndigheterna. Sammantaget pågår det en rad aktiviteter för att följa upp de förslag till åtgärder som återfinns i handlingsplan. följer jag mycket nära det arbete som bedrivs, bland annat av , för att stärka samhällets beredskap vid en influensapandemi. 167 (): Tack för svaret, . Det är inte första gången vi diskuterar den här frågan. Du och jag är överens om att vi inte ska skapa panik hos människor. Epidemin är inte här , och antagligen inte heller . Men trots det tror jag att det är viktigt att den här frågan diskuteras inte utan också fortsättningsvis. Den epidemi som vi kommer att ställas inför kommer att vara någonting som vi aldrig träffat på tidigare på grund av att vi rör oss mer och snabbare än vi någonsin har gjort. Risken för att många, många miljoner människor smittas är överhängande. Detta kan jämföras med till exempel spanska sjukan. Statsrådet beskriver väldigt ingående aktiviteterna runtom i landet och i . Jag måste säga att jag själv har försökt att ta pulsen på det som pågår runtom i landet. Jag tycker nog att mer kunde hända. Jag har till exempel upplevt att de myndigheter som har ansvar för de här frågorna inte alltid har vetat exakt var gränserna mellan ansvarsområdena går, vilken uppgift har och vad ska göra. Vem ska finansiera de antivirala medlen? Är det eller någon annan myndighet? Landstingen känner sig också osäkra inför sina uppgifter. Det finns en attityd av att epidemin inte är här ännu, och att det finns mycket annat som ska prioriteras. Det är delvis sant. De känner att de ännu inte har fått instruktioner om hur de ska handskas med detta. Många av dem väntar på den smittskyddskonferens som tydligen ska hållas här, eller kanske redan har hållits nu . De hoppas att direktiven ska vara lite tydligare. Jag tycker dock att det viktigaste är att gå in lite på de prognoser och beräkningar som statsrådet beskriver i sitt svar. Man beräknar att av befolkningen kan komma att insjukna. Det är alltså 2,3 miljoner människor. Man planerar att ha mediciner för 545 000 personer. Jag tolkar det så att 545 000 behandlingskurer betyder 545 000 personer. I papperen i pandemiplanen har man också listat vilka grupper som man anser vara riskgrupper och grupper som man anser har nyckelfunktioner i samhället, sådana som man måste skydda för att inte samhället ska stanna upp. Det är bland annat människor med andra sjukdomar, till exempel hjärt- och lungbesvär, gamla, unga, gravida och så vidare. När jag lägger ihop de här siffrorna kommer jag fram till att det blir ungefär 1,4 miljoner människor. Min första fråga blir då: Hur tänker regeringen eller statsrådet prioritera? Det finns bara medicin till en tredjedel av dem som man anser ska skyddas och prioriteras. Hur ska man prioritera? Vilka är det som ska vara kvar? De antivirala medlen är inte bara till för att bota eller bromsa. De är också till för förebygga, och därför borde fler få dem så att de över huvud taget inte ska behöva bli smittade. Man kan jämföra med andra jämförbara länder i . I till exempel köper de in antivirala medel till av sin befolkning. köper till , köper till och till . Varför gör vi en sådan bedömning att vi bara köper till av befolkningen när vi räknar med att 2,3 miljoner människor kan bli smittade? 168 Statsrådet (): För det första är det nog viktigt att ta fatt i det som började med, nämligen att inte bidra till någon panik. Det kan mycket väl vara så att vi kan få ett utbrott av en influensa med mycket hög dödlighet och mycket snabb smittspridning i , där de alltid börjar. Då gäller det för oss att ha en så stark beredskap att vi klarar av att möta den situationen. Då vill jag börja med att säga att det inte finns någon regering som har gjort lika mycket på smittskyddsområdet som vi har gjort. Vi tog fram en ny smittskyddslag den första som jag lade fram till för 1 ½ år sedan. Vi har också en ny lagstiftning om extraordinära smittskyddsåtgärder så att vi bland annat kan spärra av bostadsområden om det skulle behövas i en sådan situation. Vi kan också stoppa flygplan som är på väg till där det kanske finns smitta ombord. Det har vi inte kunnat göra tidigare, men det kan vi från och med , eftersom röstade igenom det. Den lagstiftningen har trätt i kraft nu . Vi har också en pandemiplanering, som vi alltså egentligen inte har haft alls tidigare. Jag tycker att vi nog har stått nakna inför en situation som kan vara väldigt allvarlig. har vi en sådan pandemiplanering. I den finns flera olika delar. Den handlar bland annat om att just klargöra ansvarsfördelningen. När det gäller finansieringen av de antivirala läkemedlen är det ju redan utklarat, för där har vi ju skjutit till pengar direkt ur statsbudgeten för att köpa upp dem. Den ordern har också gått iväg, och det är på väg att levereras. Det finns nu också ett samarbete med landstingssektorn. Det gäller att se till att det finns en struktur där så att man i alla fall har en tanke om hur man ska möta en situation där man kanske måste ta hand om 5 0006 000 nya sjukhusplaceringar på ganska . Det kräver att man har en plan för vilka andra avdelningar som helt enkelt ska tömmas: Hur ska vi organisera detta om vi ställs inför den här situationen? Det har inte heller funnits ett sådant tänkande tidigare, men det finns . Den pandemigrupp som har tillsatts speciellt möts , tror jag det är. Den ska då sammanträda på generaldirektörsnivå för att gå igenom ytterligare vad som måste göras för pandemiplaneringen. Det finns en pusselbit kvar en viktig pusselbit och det är vaccinförsörjningen. Vi måste ha ett system som gör att vi kan köpa in och försäkra oss om att vi har vaccin till hela befolkningen om vi skulle råka ut för en sådan här situation. är jag väl medveten om att det kan ta tid innan man har ett vaccin framme, och det är då som man ska använda de antivirala läkemedlen. När säger att vi köper in mindre än andra länder så är det faktiskt inte riktigt med sanningen överensstämmande. Det finns mycket rykten som florerar. Kanske sprids en del av dem gärna av branschen själv. Man vill gärna spela ut länder mot varandra. Ta ett land som , som nämndes. Den uppgift jag har är att köper in ungefär lika mycket som vi köper in till sin befolkning. Vi har också länder där den här diskussionen nästan inte har förts alls, till exempel, som inte har några planerade inköp, och inte heller. Jag blev lite glad när jag läste , när man pekade ut just som ett av de länder som var i framkant när det gäller att planera för en eventuell pandemi framöver. När det gäller omfattningen av antivirala läkemedel litar jag till myndighetens bedömning av hur mycket vi ska köpa in, och det har vi som sagt redan anslagit medel för. 169 (): Även om jag tycker att arbetet med planeringen kunde göras effektivare är jag övertygad om att förberedelserna kommer att slå väl ut när vi väl ställs inför faktum. Det jag funderar över är: Hur får man mig, som en vanlig medborgare i landet, att lugna mig när jag oroar mig för min hälsa och för mina nära och kära när jag ser beräkningar som inte går ihop med de beräkningar som kommer för hur många som kan komma att bli smittade? De här uppgifterna om hur mycket varje land köper har kommit från Reuters, bland annat i tidningar, och uppgiften om vad köper kommer också från samma källor. Jag förstår inte varför man skulle ljuga om andra länders siffror men vara ganska exakt när det gäller de svenska siffrorna för hur många kurer vi kommer att köpa in. Jag oroar mig för att om det finns för lite mediciner innan vi får ett vaccin som tar att tillverka så finns det en risk att så pass många människor insjuknar att vi får ett för stort produktionsbortfall, vilket också i sin tur leder till ännu större problem när man väl har hindrat epidemin. Det finns beräkningar att göra. Ska vi satsa pengar på att se till att det finns mediciner för att förhindra en för utbredd spridning, eller ska vi chansa och köpa mindre mängd och riskera att faktiskt ha ett sjukt folk som inte kan utföra de uppgifter som behöver utföras? Vad händer med dem som ska leverera vatten, el och värme? Vad händer med dem som ska ta hand om soporna? Vad händer om sjukvårdspersonalen insjuknar? Och förresten: Vem är det som ska ta hand om de smittade, som då, har jag hört eller läst, planeras bli omhändertagna i hemmen? Är det sjuksköterskor och annan sjukvårdspersonal som inte är van att ta hand om människor med så här pass hög smittrisk? Jag tror att det kommer att bli stora problem. Planeras det någonting över huvud taget om beredskapen bland sjukvårdspersonalen om hur de ska handskas med dessa människor? Det finns också en annan siffra. till exempel beräknar att 30 000 människor kommer att dö. Vi beräknar att 10 000 kommer att dö, och då har vi ändå dubbelt så stor befolkning. Varför gör man så olika bedömningar? Jag vet ju att det pågår diskussioner i EU-kretsen också. är ju inte med i EU. Men ni måste ändå ha utbytt lite tankar ministrar emellan om hur det ser ut, hur man tänker och varför man lägger fram de siffror man lägger fram. 170 Statsrådet (): Dödstal är egentligen helt omöjliga att ens försöka sig på att skatta. När det gäller fågelinfluensan vet man att av de registrerade fall som har upptäckts så är dödstalen mycket höga, , i . ska man komma ihåg att många av dem som kanske har haft smittan men sedan blivit friska i de här länderna som vi talar om , med flera aldrig har registrerats. Det kan alltså ha funnits en mycket större nämnare så att säga i den ekvationen än vad man egentligen tror, och det innebär att dödstalen kanske i själva verket är mycket mindre. Dessutom talar vi nu inte om ett virus som finns, utan vi talar om ett virus som kan komma att finnas, om det börjar smitta mellan människor också. smittar det ju bara från djur till människor. Det förvånar mig alltså inte alls att man, beroende på hur man har räknat i olika länder och vilka scenarier man har sett, också har kommit fram till lite olika slutresultat. Varför landar på den bedömning som man landar på? Ja, den frågan ska man nästan ställa till . Det är vår expertmyndighet när det gäller de här frågorna. Det finns två argument till att man inte kan köpa in hur mycket som helst. Det är ju ingen ekonomisk fråga egentligen. Det här kan vi ta fram pengar till om det skulle vara så. Men det finns två argument som är ganska viktiga. Det ena är att antivirala läkemedel inte kan lagras i evighet. De måste förnyas . Det innebär att med väldigt stora lager måste vi köpa nya . Det andra argumentet är att man kan befara att det här kan leda oss till en resistens. Precis som när man använder andra läkemedel kan det innebära att om man använder detta för mycket och sprider det för mycket i befolkningen så omvandlas viruset så att medicinen inte längre biter på det. Det gör att man måste iaktta en viss försiktighet i hur man använder antivirala läkemedel.