prot · GS0999 · 2005-04-06 00:00:00 — Vi tror att den är viktig som signalsystem, för annars kan vi lätt locka hit människor på fel premisser, fel idéer. Det är arbete och företagande som bygger välfärden. 60 Statsrådet () replik: Jag tror nog att vi alla är eniga om att en alltför lång väntan är väldigt destruktiv för människor. Det gäller egentligen oavsett om man är sjukskriven eller arbetslös eller om man befinner sig i en asylprocess . Det tar ett tag att komma tillbaka. Därför måste vi i första hand arbeta på att se till att den väntan blir så kort som möjligt. Den väntan ska inte vara lång. Därför menar jag att det är oerhört viktigt att vi ställer väldigt stora krav på myndigheterna. Men det är också viktigt att vi faktiskt ställer krav på de asylsökande och tydliggör vikten av att klarlägga sin identitet, se till att alla handlingar finns och att finnas tillgänglig under utredningen. Då ska man kunna ställa krav på myndigheten att få ett beslut väldigt snabbt. Detta att man också ska kunna arbeta under asylprocessen, att få ett undantag, tror jag är viktigt för att man ska kunna hålla sig sysselsatt . Det är någonting som egentligen redan finns, däremot inte från dag ett utan om ärendet beräknas ta . 61 (): Mycket har sagts så här långt in i debatten, men jag väljer ändå att säga vad jag har på hjärtat. Det handlar om dessa våra minsta. Jag kommer från . Under den här mandatperioden är det många som har varit i kontakt med mig angående asylsökande familjer som hotas av utvisning eller har fått avvisningsbeslut. Det gemensamma är att alla de här familjerna har farit mycket illa. Bara har flera stycken vänt sig till mig och vädjat om hjälp. Tyvärr är jag som enskild ledamot maktlös. Det handlar om ett apatiskt flickebarn. Hon kollapsade efter det att familjen hade fått besked om utvisning. Hon sondmatas och reagerar inte på värme, kyla eller beröring. Hon talar inte. Hon är orörlig. Hon sväljer inte ens vatten. Hon är slapp i kroppen. Den enda aktiva handling hon har gjort är att ha försökt dra ut sonden. bedömer att föräldrarna har bristande omsorgsförmåga. Det senaste avslagsbeslutet fattades av . Familjen ska utvisas till Uzkebistan, där pappan hotas av fängelse och tortyr. har tidigare gjort sig känt för demokrati, humanism och välfärd. Vi har varit en röst i världen när det gäller de mänskliga rättigheterna. Men är det andra tider. Någonting ofattbart håller på att hända i . Vi vet att de apatiska barnen har egna traumatiska upplevelser. Vi vet också att föräldrar har utsatts för livshotande och förnedrande situationer i sina hemländer, ibland inför barnens ögon. De har därför svårt att orka vara föräldrar. De saknar förmåga att hjälpa barnen att tillfriskna eftersom även de lever i en svår, oviss situation. Barn och föräldrar har kommit till i hopp om att få stanna ett hopp som har slutat i fullständig hopplöshet. Föräldrar skulle kunna hjälpa sina barn om de själva orkade le mot barnen och ingjuta hopp . Men en förutsättning är ett uppehållstillstånd. Jag har under en följd av år generellt sett varit mycket kritisk till allt tal om barns bästa och . Det var långt att debatten om de apatiska barnen väcktes. Det är mycket prat om barns bästa , men väldigt lite handling. Få beslut fattas som faktiskt prioriterar barn. Att var ett av de första länder som ratificerade är inte mycket att yvas över som den här. Jag har farhågor . Om de apatiska barnen inte bedöms vara barn som far illa och som därför behöver allt tänkbart stöd från samhället frågar jag mig: Vilka barn i samhället i och i världen ska betraktas som barn som far illa? Att besluta att svårt sjuka barn ska avvisas till sina hemländer innebär att taket för vad barn ska tåla och utstå har höjts avsevärt. Jag anser att bryter mot etiska regler, mot mänskliga rättigheter och inte minst mot . har varje enskild socialdemokratisk och moderat riksdagsledamot tagit på sig ett mycket stort ansvar när vi ska rösta i frågan. Jag vädjar till samtliga riksdagsledamöter att lyssna till sitt förnuft och sitt samvete och bestämma sig för att låta de svårt sjuka apatiska flyktingbarnen och deras familjer få uppehållstillstånd. Ge barnen och deras familjer möjligheter att tillfriskna och få tillbaka lusten att leva! Då kan vi alla lämna kammaren med högt burna huvuden. 62 (): Jag berättade för några kommunalråd som jag mötte nere i cafeterian vad vi debatterar här . Jag sade att den stora frågan handlar om de apatiska barnen. Den bekymrade fråga jag fick tillbaka var: Men ser man inte att det är ett större problem än bara det här? Jo, det är ju det vi ser allihop. Det är därför det finns 80 reservationer i det här betänkandet, och det är därför det finns ett upprop där svenska kyrkliga församlingar ansluter sig. Många enskilda människor engagerar sig och är mycket upprörda över hur den svenska asyl- och migrationspolitiken bedrivs. Men någonstans är det det här som blir det synliga beviset på hur snett det är i samhället . var uppe tidigare, och jag ansluter mig till hennes anförande. Det gäller också de reservationer, nr 47 och 54, som hon yrkade bifall till. Jag står självfallet bakom alla våra övriga reservationer också. I har vi länge berömt oss av att vi har en väldigt human och generös flyktingpolitik. Jag möter många människor som fortfarande går i föreställningen att det är där vi befinner oss. Men alltfler upptäcker att så inte är fallet. Alltfler talar om att de skäms över att vi uppför oss på det här viset. Den politiken existerar inte längre. Om man läser riktlinjer eller svaren från statsrådet eller lyssnar på eller i kammaren här så låter det väldigt bra, och det ser så fint ut i alla dokument. Men gapet är så stort mellan orden och verkligheten. Det finns en flicka, en bland många fall. Det är Shahida, som är och kommer från . Även om man smeker henne över kinden så blir det ingen reaktion över huvud taget. Beslutet låter så här: Beträffande barnens bästa och sägs att enligt förarbetena till lagen kan de humanitära skälen vara av något mindre allvar och tyngd när barn berörs. Samhälleliga intressen som behovet av en reglerad invandring och att förhindra ökade kostnader medför att beslutet att avvisa en familj med barn måste kunna fattas även om det i det enskilda fallet hade varit bäst för barnet att stanna här. Verklighet och ord kan vara långt ifrån varandra, som sagt. Flickan är en av många tusentals barn som finns både i den svenska asylprocessen och som lever här gömda. Det har varit tal om vården här , men det handlar också om barnens rätt till skola och utbildning. Det finns många bekymmer på området fortfarande. Barnen har inte själva valt den situation som de är i. Därför har vi också ett ansvar för dem. Vi kan också se att det finns enorm kritik både från organisationer som jobbar med de här människorna och barnen och från internationellt håll mot . Det om något borde vara ett varningstecken när de vackra orden inte omsätts i praktiken och när gapet mellan ord och verklighet är så stort. uppmärksammar regeringens tillkortakommanden på området. Man sade att det görs för lite och för sent och att det inte är nog med pengar. har sagt att vuxna inte ska behöva befinna sig i processen och barn . Om man går efter de riktlinjerna så behöver vi inte hamna i den situation där vi är , när vi har 150 apatiska barn som vi inte vill ge en ordentlig prövning utifrån den situation de befinner sig i. Som en av 349 riksdagsledamöter har jag funderat på var besluten har fattats någonstans. Inte någonstans, i någon debatt, har jag hört riksdagsledamöter stå upp och säga: Vi måste ha en hårdare och tuffare politik! Vi ska skicka ut barnen! Här ska inte prövas! Inte någonstans har jag känt att den debatten förs. Ändå är det det som blir konsekvensen. Jag har försökt fråga människor som jobbar i organisationer nära flyktingar var de ser att besluten fattas någonstans. En del små beslut kommer till socialförsäkringsutskottet. De menar också att när regeringen gör utlåtanden i enskilda ärenden är det väldigt specifika utlåtanden, som just i detta enskilda fall är positiva, men som för alla övriga i samma grupp blir förödande. Man pekar också på att stegvis förändrar praxis, där beslutet kan låta som det som jag läste upp . Den bild som tonar fram för mig är en regeringspolitik som med väldigt små steg går i samma riktning. Det känns som om att det handlar om att ge vissa signaler: Stäng gränserna! Kom inte hit! Men man erkänner inte detta i ord. Betänkandet skulle också kunna kallas för solidariteten som försvann. Under debatten har det funnits lite olika tolkningar av reservation 54. För att klargöra för dem som sitter hemma vid tv-apparaterna eller uppe på läktaren och som inte har betänkandet ska jag läsa ställningstagandet i reservation 54. Asylsökande svårt traumatiserade barn i har i ett antal fall utvecklat psykiska störningar som lett till livshotande funktionsbortfall, s.k. depressiv devitalisering. Detta är ett behandlingsbart tillstånd med god prognos. En väsentlig faktor för behandlingsresultatet synes vara att familjen får permanent uppehållstillstånd. Dock krävs långvarig vård för att barnet helt skall återvända till livet. Vi anser det nödvändigt att regeringen, bl.a. för att förhindra tragiska dödsfall hos de depressivt devitaliserade barnen och mot bakgrund av barnens och deras föräldrars svåra traumatisering, utfärdar en förordning om att dessa barn skall beviljas ett permanent uppehållstillstånd av humanitära skäl. Det är också viktigt att det inte är migrationsmyndigheterna som avgör vilka barn som lider av depressiv devitalisering. En oberoende expertgrupp bestående av barnläkare, barnpsykiater och barnpsykolog och utsedd av i samråd med oberoende organisationer som exempelvis och Röda Korset skall bedöma vilka barn som lider av depressiv devitalisering. Det är alltså inte något generellt, utan det kommer att avgöras från fall till fall. I detta anförande instämde och (båda c). 63 (): Det har varit en lång debatt som har varit intressant på många sätt. Vi har hört några pinsamheter. Jag vill kommentera en. Migrationsministern blandar ihop Europeiska unionen med . De hänger inte ihop. De har ingenting med varandra att göra. Det är viktigt att upplysa allmänheten om att så är fallet. Det är bara synd att en migrationsminister kan betrakta som en del av Europeiska unionen. Sedan har vi hört en debatt om en missuppfattning. Per började så. Han sade att det som fem partier föreslår i reservationen kan uppfattas som ett kollektivt beslut. Per vet att det inte handlar om något kollektivt beslut. Men han tror att det kan uppfattas på det viset. Det är just den här missuppfattningen som både socialdemokrater och moderater har spritt. Det vore mycket beklagligt om röstar mot en missuppfattning när de röstar mot vår reservation. Jag är väldigt glad över att läste upp ställningstagandet i vår reservation. Det är ett förfarande där det finns ett individuellt moment. Det är mot detta som moderater och socialdemokrater kommer att rösta, inte mot den missuppfattning som Per nämnde i sin långa bortförklaring. Det är mycket svårt för mig att förstå hur kommer att kunna stödja regeringen i detta fall. Vi har talat om 150 barn. Vi har talat om flyktingar. Men jag tror att det som vi kommer att rösta om egentligen handlar om någonting annat. Det handlar om , det handlar om oss, det land som vi lever i och vilka värderingar, vilken etik och vilken moral som detta land ska bygga på. När vi trycker på knapparna ungefär över fyra är det inte i grunden om 150 barn som vi säger något. Vi säger något om , om vilket vi vill ha. Jag vill ha ett som inte kastar ut sjuka barn, oavsett var de är födda. Jag vill ha ett som kan vara solidariskt nog att ta emot dem som vill och behöver komma hit. Det är det som står på spel. Och jag är övertygad om att även om det finns en majoritet som röstar för ett annat , ett mera slutet, mindre solidariskt och mindre medmänskligt, finns det ett verkligt där utanför som röstar med minoriteten. Vi kommer att vinna den här omröstningen , även om vi förlorar här i kammaren eftersom vi där ute i samhället bland de flesta människor, välmenande människor, har vunnit. Det här kommer inte att hålla även om vi förlorar eftersom den majoritet, den rörelse, som finns för ett annat , ett som kan vara stolt över sig självt inte kan stoppas. Den finns inom socialdemokratin, den finns också hos , inte minst bland de unga och inte minst bland de unga socialdemokraterna. Den rörelsen kommer att förändra och göra det bättre oavsett hur många som trycker på den knapp som leder till ett som är mindre solidariskt. Jag har inga tvivel. Vi har vunnit, och vi har vunnit för att vi står på den rätta sidan moraliskt och etiskt för det land som de flesta människor vill leva i. måste man ställa sig frågan: Varför kommer kanske en majoritet i kammaren trots allt att rösta mot det som jag tror att vi alla vill ha? Jag tror inte att de socialdemokrater och moderater som kommer att rösta mot vår reservation är främlingsfientliga, inhumana eller något liknande. Det tror jag verkligen inte. Jag tror att det som driver dem och migrationsministern till detta mycket sorgliga spektakel som vi har fått se och är en djupt misslyckad integrationspolitik och den oro som finns i om detta. Det är därför som socialdemokratin väljer att ha en utkastarpolitik. De blir inte glada när det kommer människor till oss. De säger inte: Hurra, det kom 1 000 unga människor till som vill leva här! Är det inte bra och roligt att det kommer människor till oss? Nej, de blir jätteledsna och oroade och försöker hitta alla sätt att göra sig av med dessa människor. Jo, därför att det finns en integrationspolitik som inte fungerar, som har lett till segregation, som har lett till bidragsberoende och som har lett till utslagning. Och ni har inte kunnat göra något åt det. I stället för att göra integrationspolitiken bättre, och i stället för att fixa jobb och värdiga liv och göra vad ni kan för detta slår ni mot människorna. Ni vill stänga gränserna, ni vill slänga ut sjuka barn, och ni slår mot människor i stället för att ha mod att förändra den politik som inte fungerar. Jag utmanar er socialdemokrater, och även moderater. Vi kan ta emot dessa människor. Dessa barn kan stanna. Vi måste förändra den politik som inte fungerar. Låt oss göra det i stället för att kasta ut människor som behöver ett land att leva i, och låt oss också göra det för det som ni och vi vill leva i, ett vi alla kan vara stolta över. kommer vi att vara lite mindre stolta över det här , men kommer majoriteten i samhället att säga: Det här accepterar vi inte! I detta anförande instämde och (båda fp). 64 () replik: Jag hade inte haft för avsikt att replikera på , men eftersom är ledamot i denna riksdag bekymrar det mig att i talarstolen tar ord i sin mun som jag inte trodde att jag skulle får höra här. Att kallar dem som inte har samma uppfattning som han för detta spektakel måste ju vara beklämmande. Är det något som i övrigt står för, att de personer som uttrycker en annan åsikt än den som företräder från talarstolen utför ett spektakel? Jag måste ställa frågan. Är det fler frågor som är spektakel för i riksdagsdebatten så är det naturligtvis bekymmersamt. Han talar om att man slänger ut, kastar ut, och använder uttryck som ingen annan har gjort tidigare i debatten. Jag måste ställa mig frågan: Är det uppfattning att människor kastas ut ur , att man slängs ut ur och att det här är ett spektakel? Jag måste ställa frågan. 65 () replik: Ja, det är uppfattning att den flyktingpolitik som ni har skapat och förvaltar är inhuman. Det har vi skrivit om. Det har vi motionerat om. Det har vi sagt hundratals gånger. Så är det. Och det är inte bara vi som säger det. Socialdemokratiska organisationer och politiker, , Röda Korset tiden skulle inte räcka för att nämna alla dem som säger att den politik som ni bedriver inte är human. Ni slänger ut människor, och inte bara det. Ni har också tusentals människor som finns runtom i som ni inte ens kan slänga ut. Men de får inte heller leva bland oss på ett normalt sätt. Det är människor som inte kan avvisas. Jag har träffat många. Jag företräder några av dessa inför , där jag har anklagat din regering för inhuman behandling av människor. Jag vill också säga en sak till. En migrationsminister som säger att det vore en humanitär katastrof att ge dessa barn rätt att stanna vad ska man kalla det? Är det inte ett spektakel? Hur många människor kan tycka att dessa ord var väl övervägda? Tycker du det, ? Tycker du att det vore en humanitär katastrof att ge dessa 150 barn rätt att stanna i ? Tycker du verkligen det? Eller tycker du att det var ett övertramp från en minister som är mycket pressad, som vet att hon försvarar en sak som i grunden inte kan försvaras? 66 () replik: , jag har träffat . Jag har lyssnat till vad Röda Korset säger. De säger inte samma sak som säger i den reservation som de har gemensamt med ytterligare några partier. Jag tror att de organisationerna betackar sig för att få ord lagda i sin mun av om att det är ett spektakel som förekommer i den svenska . Jag tror att de betackar sig för att få dessa uttryck framförda av . Det är inte förenligt med den tradition som dessa organisationer normalt sett företräder. Men är det fler politikområden så tala gärna om det. Tala om ifall har en demokratiprocess som står över den svenska ! 67 () replik: När jag kom in till , och antagligen också när du gjorde det, fick jag ett litet flygblad från där det stod att kunde vi göra skillnad. Vi kunde markera att vi ville ha ett annat , ett mer humant . Tolka det som du vill, men att tolka det så att de skulle vilja något annat än att ni, du och de andra, röstar för den reservation som vi har lagt fram är väldigt svårt. Vi kan gå ut och fråga sedan om de menade det eller kanske något annat som du har hittat på, jag vet inte vad. Demokratin finns här, men den finns också ute i samhället. Och när det ute i samhället finns en majoritet som vill något annat, något bättre, något mer humant, då kommer den majoriteten att påverka dem som sitter härinne, dig till exempel, som inte tar detta till dig. Det ska gå demokratiskt till genom samtal och påverkan, genom kyrkor, ungdomsförbund och alla de demokratiska organisationerna och processerna. Det kommer mycket mer förr än senare då den här kommer att säga: Vi har fattat att det ute i samhället finns en vilja till humanitet. Det är en vilja som ni inte kan nonchalera, för demokratins väsen är att de folkvalda står för det som de flesta människor tycker är rätt och riktigt. Det ni gör har faktiskt inte folket bakom sig. Ni har inte ens partiet bakom er om man tänker på de flesta socialdemokrater. De kommer att ändra på hur ni tänker och på hur den här kammaren röstar. 68 (): Ska man döma av vad representanter för regeringen och regeringspartiet har sagt här är detta en onödig debatt. Vi har en flyktingpolitik som präglas av humanitet och där man tar hänsyn till barnens bästa i varje beslut. Men sedan ser vi hur verkligheten ser ut. Vi ser hur människor trasas sönder när de möter den svenska asylpolitiken. Vi ser hur människor trasas sönder i asylprocessen. Ett samhälles grad av civilisation och humanitet mäts kanske bäst i hur man behandlar de mest utsatta och skyddslösa. fattade svenska migrationsmyndigheter i ett antal fall beslut om att skilja mycket små barn, ibland spädbarn, från den ena föräldern genom att utvisa föräldrarna till skilda länder. Det strider mot . Det strider mot om mänskliga rättigheter. Vi har en skyldighet att se till barnets bästa. Vi har en skyldighet att garantera människor rätt till familjeliv. Vi har en skyldighet att se till att familjer kan återförenas över gränserna. Men enligt den och de svenska migrationsmyndigheterna är detta någon annans ansvar, inte vårt. Jag tror att alla kan förstå vad det innebär att mycket små barn utvisas med den ena föräldern och skiljs från den andra. Det är orimligt. Jag kan bara beklaga att en majoritet av utskottet inte står bakom det som sägs i reservation 37, där det bland annat beskrivs en utvidgad och förtydligad tolkning av begreppet humanitära skäl där man genom detta inte skulle kunna skilja mycket små barn från sina föräldrar genom att utvisa föräldrar och barn till olika länder. Men tyvärr kommer denna kammare än en gång att ge grönt ljus till att man skiljer små barn från den ena föräldern trots att detta inte är till barnets bästa. Det finns dagar i livet då vi ställs inför valet att fatta beslut som rent konkret kan förändra livsvillkoren och livsmöjligheterna för andra människor. är en sådan dag för alla ledamöter i denna kammare. är en sådan dag för alla ledamöter i denna kammare. Det handlar om omkring 150 barn och ungdomar som denna vårdag kanske skulle kunna springa omkring på en skolgård och leka med sina kamrater. De skulle kunna vandra hand i hand med den första tonårsförälskelsen. Men det gör de inte. De ligger fjättrade i sina sängar, sondmatade, okontaktbara, omgivna av förtvivlade föräldrar och syskon. I många fall känner vi deras namn, vi känner deras ansikten, vi vet namnen på deras mammor, deras pappor, deras syskon. får vi höra de livsdrömmar och de framtidshopp de hade innan svensk migrationspolitik bidrog till att sända dem in i depressiv devitalisering. Det är barn och ungdomar som får tiotusentals människor att skriva på det så kallade påskuppropet. Det är barn och ungdomar som fått hundratals människor att kontakta oss ledamöter. Det är barn och ungdomar som fått kommunpolitiker och landstingsråd av alla partitillhörigheter att reagera. Det är barn och ungdomar som enligt denna morgons Ekonyheter fått ett rekordstort antal fall i att leda till att man avbryter svenska utvisningsprocesser för att ska undersöka om dessa processer bryter mot förbudet mot att utsättas för tortyr eller omänsklig behandling antingen när flyktingen kommer till sitt hemland eller genom själva avvisningen i sig. Detta är en mätare så god som någon på hur det står till med svensk asylpolitik. Det är egentligen inte mycket som begärs i reservation 54. Det är att barn med livshotande funktionsbortfall, efter det att sådant ska ha konstaterats av en oberoende expertgrupp, ska ges permanent uppehållstillstånd. Egentligen skulle inte detta beslut behövas. Det borde rymmas inom möjligheterna för uppehållstillstånd av humanitära skäl. Tyvärr stöder regeringen migrationsmyndigheternas alltför snäva tolkning. ställs vi inför möjligheten att fatta beslut som är av livsavgörande betydelse för andra människor, och är det en sådan dag. är de av oss som är fäder eller mödrar medvetna om hur man känner det när ens älskade barn ligger apatiskt, sondmatat och glider allt längre bort från livet. ställs vi bara inför beslut som är enkla och rätta att fatta. Jag får be , som är den av de närvarande ledamöterna som varit ledamot av längst tid, att överta ledningen av sammanträdet. 70 (): Jag tycker att vi har hamnat i ett väldigt märkligt läge, det måste jag säga. Det är en mycket märklig situation. Jag tror inte att jag varit med om det tidigare. Vi har tidigare i haft lägen där en enskild flyktingsituation har uppmärksammats, där ett enskilt barn eller en enskild familj har blivit en stor historia i medier och ibland nått ända fram till . Det har visat på brister i humanitet och medmänsklighet i den svenska flyktingpolitiken. Den här gången är det lite annorlunda. Här är det inte bara en eller två, tre eller tio, utan här handlar det om över hundra barn. Det är inte bara så att de mår dåligt, utan det har gått extremt långt. Runtom i är människor förtvivlade. Hemma i är massor av människor förtvivlade över att vi kan ha en politik som är så fruktansvärt omänsklig att vi visar ut barn som inte ens klarar att gå på toaletten själva utan helt har försvunnit bort från kontaktbarhet och nåbarhet. talar en minister som är ansvarig för den här politiken i riksdag om det här problemet och säger att problemet inte finns.