prot · GT0946 · 2005-12-07 00:00:00 — Först och främst måste man få en teknik som klarar det. Eftersom det står i propositionen tror jag säkert att staten kommer att ta hand om detta så att vi kan bevara de filmer som kanske redan är halvförstörda. Mera kan jag inte säga. Det finns en risk för att vi förlorar det här arvet som är mycket dyrbart, men jag är säker på att staten kommer att ta sitt ansvar. Jag är också säker på att vi kommer att lyckas med att rädda dessa filmer, dvd och rörliga bilder. Jag tror på det. 191 (): Jag ska börja med att säga att vi i är rätt nöjda över propositionen Fokus på film. Propositionen bygger på en överenskommelse mellan den socialdemokratiska regeringen och . Resurserna för att finansiera de åtgärder som staten står för är resultatet av budgetsamarbetet mellan Socialdemokraterna, . Som sagt, vi i är nöjda med att vi har fått igenom ett genomgripande genusperspektiv, stöd till film på minoritetsspråk och e-bio. Det är inte heller fy skam att berörda parter också tycker att förslaget är bra. Filmen är den kulturform som alla oavsett klass, kön, etnicitet eller geografi kan ta del av. Dock har det funnits och finns fortfarande en del problem kvar, bland annat att branschen fortfarande domineras av män eftersom kvinnor är i absolut minoritet bland till exempel manusförfattare, producenter och regissörer. Fördelningen av förhandsstöden har också varit snedvriden i genushänseende, men detta håller på att förändras, om än mycket långsamt. Från vänsterpartihåll uppskattar vi det mer genomgripande genusperspektiv som genomsyrar det nya filmavtalet och hela filmpolitiken. Den här frågan handlar inte bara om ett rättvisetänkande, utan vi är övertygade om att en jämnare könsfördelning är avgörande för filmens vitalisering och utveckling. Det har varit glädjande att kunna se nya speglingar av på bioduken, inte bara av miljöer utan också av människor något som vi till stor del har regionaliseringen av filmen att tacka för. Den har bidragit till att vi har fått se fler filmer producerade av kvinnliga filmskapare, men också av filmskapare med invandrarbakgrund. Med den nya filmpolitiken hoppas att bilden av nu ska kunna kompletteras genom att även våra nationella minoriteter kommer att speglas i större omfattning i filmen. Där har vi mycket att önska från filmbranschens sida. Det är därför det nu ligger ett uppdrag på att med berörda parter komma fram till på vilket sätt man kan stärka film på nationella minoritetsspråk. Jag vill bara nämna några ord om att det redan tagits initiativ i den riktningen, det vill säga att skapa film på nationella minoritetsspråk. har under den allmänna motionstiden väckt en motion som går ut på att ge regeringen i uppdrag att överväga hur frågan om ett filmsamarbetsprojekt mellan samer och tornedalingar kan få en positiv lösning. I motionen hänvisar vi till en utredning som lämnade ett förslag om ett filmcentrum, Film i Sameland och , med uppgift att initiera, utveckla och stärka samisk och tornedalsfinsk filmkultur. Vi avstår från att reservera oss eftersom det nämnda uppdraget till finns. Dessutom har den filmpolitiska propositionen en inriktning som går ut på att de framtida insatserna för filmen bland annat bör vara att uppmärksamma och stärka filmer på de nationella minoritetsspråken. Den som vill åstadkomma en förändring måste börja med barnen, brukar det sägas. Det är viktigt att det skapas svensk barnfilm och att denna genre inte enbart överlåts åt och . Därför följer nu exemplen i och när vi utdelar det publikrelaterade stödet till barnfilmen från den första sålda biobiljetten. I mindre städer och samhällen har filmerna ofta nått den lokala biografen ungefär som de kommit ut på dvd. Med e-bio möjliggörs nu att biopremiärerna kan köras i och . Den nya digitala tekniken, som är billigare att använda när den väl är installerad, kan också öppna för ett större utbud av filmer. Avslutningsvis vill jag säga att det är ett misslyckande att vi inte förmått att lägga mer pengar på filmen. När svensk film äntligen gått från att bara vara känd för till att ha flera framstående, unga, nytänkande och kvinnliga filmskapare fattas pengarna. Det är en stor besvikelse att vi inte nått längre då det finns stora ambitioner med svensk film, men också för att filmen är ett kulturområde som inte bara innebär kostnader utan också genererar pengar och arbete. Vi tar kulturministern på orden då han säger att det här filmavtalet blir det sista. Filmpolitiken måste läggas om, och de diskussionerna måste starta . Jag har svårt att se att det skulle ha kunnat skjutas till mer pengar från kulturbudgeten som redan är snålt tilltagen. Jag menar att vi också måste se filmen som en näringsfråga. Därför ska medel även kunna tas från denna pott till filmen. Men det är en fråga som vi får fortsätta att verka för. Jag vill därmed yrka bifall till förslaget i betänkandet i sin helhet. 192 () replik: Jag skulle vilja ta upp en fråga med . Den handlar om de regionala produktionscentrumen. Men låt oss först tala om de regionala resurscentrumen. Det finns 19 stycken . I det tidigare filmavtalet fanns det en brist. Många av oss var överens om det kom inte bara från , utan det kom från flera partier och även från och de regionala centrumen själva att pengarna i det förra avtalet inte räckte till alla dessa 19 centrum, utan man fick tillfälliga anslag via Framtidens kultur. Det gällde framför allt tre regionala filmcentrum. Jag har förstått att man har tillfört mer pengar i den delen i det här filmavtalet, men det gäller de resurscentrum som har produktionscentrum. Där finns det pengar. Då är min fråga till , som har varit med och förhandlat fram den här propositionen: På vilket sätt garanterar den här propositionen att de 19 regionala resurscentrum som finns i erhåller minst det stöd de har ? 193 () replik: Vad jag kan förstå, efter det att jag har tagit del av filmpropositionen och betänkandet, finns det en rad stöd som kan vara till gagn för de regionala resurscentrumen. De här tre regionala resurscentrumen som också är regionala produktionscentrum har en direkt koppling till , vad jag kan förstå. När det gäller de resurscentrum som talar om har jag förstått att det också handlar om att landsting, kommun och annan huvudman ska lämna ett bidrag till verksamheten med ett belopp som minst motsvarar bidrag. De här regionala resurscentrumen som tar upp är ju också ett regionalt och lokalt ansvar. Det är inte bara ett statligt ansvar. Vad jag kan förstå beror det också på vilken syn lokala och regionala företrädare har på den här verksamheten. 194 () replik: Absolut, men jag tror ändå att vi ska hålla oss till det nationella ansvaret. Om det inte finns något nationellt ansvar jag hoppas att vi är överens om att vi också ska ha ett nationellt ansvar för de regionala resurscentrumen kan man inte förvänta sig att det finns ett regionalt ansvar. Vi håller oss nu till det nationella ansvaret för att också kunna utkräva ett ansvar regionalt. Då kvarstår min fråga. Jag fick inget svar. Det har varit bekymmer vid åtminstone tre regionala resurscentrum. De har fått tillfälliga anslag eftersom det inte fanns pengar i det gamla avtalet för den nationella delen låt oss bara hålla oss till den utan man har fått kortsiktiga stöd och lösningar via Framtidens kultur. Det är ett otillfredsställande system. Jag vill än en gång förvissa mig om att har tagit den delen till sig och försäkrat sig om att den nationella delen i det här ansvaret ligger kvar. Jag kan inte utläsa det av propositionen. Det är mycket otydligt i den delen. Därför har också vi kristdemokrater tillsammans med alliansen en reservation i frågan. Propositionen tryggar inte detta. Min fråga är: Har inte sett till detta i förhandlingen? Hur ser ni i så fall på detta ? 195 () replik: Jag är faktiskt väldigt säker på att vår förhandlare, som har mycket bättre kunskaper i de här frågorna än vad jag har, har sett till detta. Jag ser också vad utskottet säger här med anledning av motion. Bland annat talar man om att det förekommer stöd för 19 produktionscentrum. uppgick stödet till till exempel. De produktionscentrum som etablerades i anslutning till regionala resurscentrum har möjlighet att erhålla stöd via filmavtal i enlighet med bestämmelserna i 25 och 28 §§. handlar det om i , Filmpool Nord i och . De möjligheter som de har finns alltså tillgodosedda, såvitt jag kan förstå. Det är ju så, som jag sade i min avslutning, att ambitionerna oftast är mycket högre än vad man har möjlighet att kunna finansiera. Det är väl det som är den spännande utmaningen vad gäller kreativiteten över huvud taget när det gäller olika kulturformer, varav filmen är en. 196 (): Jag vill peka på ett antal delar av svensk filmpolitik där vi inom de gröna helt eller delvis skiljer oss från övriga partier. Näst musiken, som sades i går, är film den konstform som når flest människor. Med tekniska landvinningar som dvd och möjligheten till digitala sändningar över marknätet har utbudet av film dessutom ökat enormt . För att möta den utvecklingen anser de gröna att det är viktigt att fria filmare ges större möjlighet att söka bidrag för produktioner. Det nya filmavtal som regeringen nu slutit med branschen är i sig positivt med ytterligare medel som tillförs filmskapandet, men det finns ytterligare åtgärder att ta till för att stärka svensk filmproduktion. fanns förslag om att inrätta en fond för att ytterligare stödja produktion av svensk kvalitetsfilm producerad utanför de sändande bolagen. Vi anser att regeringen ska ta fasta på det gamla utredningsförslaget om att en utvecklingsfond för fria filmare ska inrättas. Det är ändå positivt att regeringen och utskottet pekar på de möjligheter som finns inom ramen för filmavtalet, till exempel växthusverksamhet för unga filmskapare, stöd till fortbildning för etablerade filmskapare samt företagsstöd till oberoende producenter. Även inom stödet till regionala resurscentrum för film och video kan så kallade plantskolor för unga filmare stödjas. Beträffande filmproduktion på våra nationella minoritetsspråk anser att det behövs en positiv särbehandling. Exempelvis samisk filmproduktion får konkurrera på samma villkor som andra vid ansökan om medel hos . Viss möjlighet finns för just samiska filmare att få stöd från de medel som anvisas för samisk kultur och som disponeras av , men dessa medel är inte tillräckliga. Utredningen i Sameland och visar att det finns ett brett stöd för att upprätta ett resurscentrum för samisk och tornedalsfinsk film. För att detta ska bli verklighet och även tillgängligt för samtliga nationella minoriteter krävs ökade resurser. vill därför att filmproduktion på något av de erkända minoritetsspråken ges positiv särbehandling i form av öronmärkta pengar. Utskottet pekar på den del i propositionen där det framgår att regeringen avser att ge i uppdrag att se över hur produktionen av filmer på nationella minoritetsspråk bäst kan stärkas och att resultatet av uppdraget ska redovisas . Låt oss då hoppas att det blir en förstärkning av produktion av filmer på våra nationella minoritetsspråk. Där anges att kunskapen om jämställdhetslagens innehåll har varit genomgående låg bland filmbranschens aktörer. Inställningen till jämställdhet och jämställdhetsarbete har dock varierat mellan olika producenter. Sexuella trakasserier är enligt rapporten vanligt förekommande i branschen. Åtta av tio filmbolag har ingen jämställdhetsplan, och än fler saknar en plan för att hantera just sexuella trakasserier. anser att det ska ställas tydliga krav på att jämställdhets- och likabehandlingsplaner ska finnas i de verksamheter som får statligt filmstöd. Det nya filmavtalet är dock ett steg i rätt riktning vad gäller jämställdhet när man ställer upp ett tydligt och mätbart mål, nämligen att senast före avtalsperiodens slut, det vill säga 2009, bör ettdera könet vara representerat till , räknat i antal projekt som får stöd, inom kategorierna manusförfattare, producent och regissör. Målet gäller för filmkategorierna långfilm, barn- och ungdomsfilm respektive kort- och dokumentärfilm. Med anledning av att inte är representerat med ordinarie ledamot i kulturutskottet och därmed inte har möjlighet att få vår inställning synliggjord i betänkandet via reservationer vill jag yrka bifall till motion Kr382 yrkande 12 avseende att det ska ställas tydliga krav på att jämställdhets- och likabehandlingsplaner ska finnas i de verksamheter som får statligt filmstöd. Självklart står jag bakom de två övriga yrkandena i samma motion, men för tids vinnande yrkar jag bifall enbart till nämnda förslag. 197 (): Vi behandlar ju det här med rörlig bild, och jag tror att det är väldigt bra för demokratin att det här sänds ut via webben och liknande och ofta också via tv. Det kommer reaktioner rätt snabbt numera via mejl, och jag tror att åhörar- och tittarskaran är avsevärt mycket större än vad den är här just nu den är alltför liten. Men jag kunde också, då jag klickade in mig via hemsida till dokumenten, hitta hela gårdagskvällens debatt utskriven och klar. Man blir ruskigt imponerad över kammarkansliets effektivitet i det här avseendet! Jag tänker inte ta upp någonting kring sakfrågor i det här ämnet det gjorde på ett utomordentligt sätt men jag ska förklara lite grann kring det rättelseblad som har delats ut. I den filmpolitiska propositionen föreslår regeringen en uppdelning av ansvaret för filmpolitiken. Det innebär då att staten tar över ansvaret för finansieringen av Svenska Filminstitutets uppdrag inom huvudsakligen det filmkulturella området. Den uppdelningen får då till följd att Stiftelsen kommer att omfattas av reglerna om handlingsoffentlighet. I propositionen föreslår man en ändring i sekretesslagens bilaga, som ska träda i kraft och tillämpas på handlingar som från den tidpunkten kommer in till eller upprättas hos . Det här hade ju inte kulturutskottet något att invända emot utan tillstyrkte. Men vi har uppmärksammats på att fattade beslut om en ändring i samma bilaga till sekretesslagen som också ska träda i kraft , och då blev det komplicerat. Genom ett förbiseende har regeringen inte uppmärksammat att de här båda lagändringarna kräver en samordning, och det är därför det nu först i går kom ett rättelseblad, men har det senaste, och förhoppningsvis sista, rättelsebladet kommit inför voteringen. Jag vill understryka att det här rättelsebladet bara är en nödvändig lagteknisk korrigering. Det är alltså inte fråga om någon ändring i sak. Därför yrkar jag bifall, herr talman, till förslagspunkten 17 i dess nya lydelse och till det lagförslag som finns intaget i den nya bilagan 3 i betänkandet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 13 § Statligt stöd för kvinnors organisering Föredrogs kulturutskottets betänkande 2005/06:KrU6 Statligt stöd för kvinnors organisering (prop. 2005/06:4). 198 (): Det betänkande som vi nu ska debattera gäller statligt stöd till kvinnors organisering, vilket innebär att nuvarande statsbidrag till kvinnoorganisationers centrala verksamhet ska ersättas av ett nytt statsbidrag för kvinnors organisering. Kvinnorörelsen har gamla anor. har kvinnor organiserat sig för att bevaka sina rättigheter och driva sina krav. I modern tid utvecklades kvinnorörelsen starkt i . Kvinnors och barns rättigheter och behov blev tydligt förankrade, vilket drev på framväxten av välfärden i vårt land. Kvinnorörelsens främsta syfte är att arbeta för kvinnans ställning i samhället och att aktivt arbeta för jämställdhet mellan kvinnor och män. Tiderna förändras emellertid, och finns en mängd kvinnoorganisationer som svarar mot detta syfte men inte uppfyller de villkor som krävs för att få statsbidrag för sin verksamhet. Därför föreslås att nuvarande statsbidrag, som främst går till politiska partiers kvinnoorganisationer, ersätts av ett nytt statsbidrag som ska stödja kvinnors deltagande i egna sammanslutningar, förstärka deltagandet i de demokratiska processerna och därmed, förhoppningsvis, öka folkrörelsestödet. Det nya statsbidraget indelas i organisationsbidrag, etableringsbidrag och verksamhetsbidrag. En oberoende delegation kommer att tillsättas för att handha bidragsfördelningen. Beträffande organisationsbidragsstödet till politiska partier och deras kvinnoorganisationer, som undantas, förutsätts att det snabbt finner sin lösning både på kort och på lång sikt. I betänkandet finns fyra reservationer och ett särskilt yttrande. Därmed, herr talman, följer vi den debatt som kommer. 199 (): Vänner i utskottet! Basen för betänkandet är utredningen stöd för kvinnors organisering. De har också samma namn. Jag kan inte påstå att jag lusläst den, men jag har studerat delar av den och kan konstatera att jag, liksom kanske många andra kvinnor i kammaren, är engagerad i ett flertal av de föreningar och nätverk som nämns som exempel på kvinnors organisering. Jag fann till min glädje, kan man väl kanske säga, eller till min förvåning mig vara aktiv, i varierande grad, i sju av de verksamheter som tas upp på s. 341 och framåt. Det är allt från kvinnliga gren till Kvinnohusgruppen och 1,6-miljonerklubben. Det är intressant nog. Jag känner därmed att jag har stora möjligheter att bli representerad på alla de sätt, inte bara som folkvald. var det inte min mening att ironisera, men jag tyckte att det var lite lustigt. Det finns, som jag ser det, herr talman, ett problem med den här formen av bidrag, hur angelägna de än tycks vara. Det handlar om det så kallade fristående föreningslivets sammanväxning med staten. Det kan skapa ofrihet, vilket kommer att visa sig när bidragen ska fördelas, även om det finns klara kriterier för vilka som ska få ekonomiska bidrag. Det finns skäl att också peka på riskerna när medborgarnas pengar ska fördelas till vissa föreningar eller organisationer för att de, som det sägs, ska framföra sina krav och sin syn på olika samhällsfrågor. Vilka får och vilka får inte samhällets stöd för att de ska lobba för sina medlemmars sak? är jag i den ideella världen väl medveten om problemen i många föreningar, även sådana som de flesta medborgare tycker är omistliga, när det gäller att kunna överleva på enbart föreningsstöd, eller medlemsstöd snarare. Jag vill gärna ha det sagt. Syftet med det nya statsbidraget är att stödja kvinnors organisering i egna sammanslutningar, och det applåderar jag naturligtvis, i synnerhet som kvinna. Det finns oerhört många bra kvinnliga organisationer. Det är inte mångfalden som är problemet. Kvinnor är som sagt aktiva, även i föreningslivet. Parentetiskt kan man väl säga att det kan finnas skäl för det civila samhället att fundera över, utan att för den skull behöva kräva statsbidrag, hur man ökar mäns engagemang i det föreningsliv som inte handlar om idrott. För kvinnor handlar den bristande jämställdheten för det är vad det här i själva verket handlar om till stor del om brist på tid. Det handlar om dåligt inflytande på jobbet; det gäller inte minst kvinnor inom offentlig sektor. Det handlar om ilskan över låga löner, även om det inte gäller oss i får jag väl tillägga, herr talman. Det handlar också om rädslan för ökande våld och nedlagda utredningar hos polis och åklagare. Det är möjligt att ett ökat stöd till kvinnors organisering skulle bidra till förändringar på det området. Jag tror att vi är många som skulle välkomna fler kvinnliga företagarnätverk, fler nätverk till stöd för misshandlade och våldtagna kvinnor som vägrar ta på sig skulden och i stället kräver rättvisa, fler nätverk med kvinnor som protesterar mot politikers övergrepp, som att flytta ut statliga där merparten anställda är kvinnor som riskerar att bli arbetslösa. riksdag, däremot, är relativt jämställd. Det är dock inte som i , gubevars, där hälften av ledamöterna är kvinnor. Men i det här huset är av de ledamöter som valdes kvinnor. Siffrorna är likartade i kommun- och . Även bland väljarkåren är det jämställt. Lika många kvinnor som män utnyttjar sin rösträtt, och något fler kvinnor än män röstar bland förstagångsväljarna. Bland förtroendevalda styrelseledamöter i fackliga organisationer är och mest jämställda, medan bara till består av kvinnor. Bland landshövdingarna är könsfördelningen ojämn. Så där kan man hålla på och räkna upp område efter område. Vi moderater kommer inte, trots dessa synpunkter, att yrka avslag på förslaget i propositionen. Däremot har vi en del synpunkter som tas upp i två moderata motioner. Båda rör stödet till riksdagspartiernas kvinnoorganisationer, och kommer också att ta upp frågan . Moderatkvinnorna var tidigare ett förbund, . ändrades organisationsformen till ett mer modernt nätverk, bland annat för att förhindra att mycket tid gick åt till möten, formalia, i stället för till den direkta politiska verksamheten. bedrivs arbetet bland moderatkvinnorna i nätverk, föreningar och projektgrupper, och det finns också ett starkt internationellt engagemang. Målet för allt detta är givetvis att engagera fler kvinnor genom att utbilda och coacha dem, för att få dem att vilja satsa på politiken. Efter ombildningen till nätverk har dock moderatkvinnorna missgynnats ekonomiskt, trots uttalade löften från dåvarande ministern om att omorganisationen inte skulle påverka de statliga bidragen. Det var ett löftesbrott. Givetvis har detta påverkat moderatkvinnornas verksamhet. Samma sak gäller sannolikt kvinnor, som inte heller fick några pengar. I utredningen som ligger till grund för propositionen finns ett förslag om hur frågan om stödet till de politiska kvinnoförbunden ska lösas. Frågan togs upp i en interpellationsdebatt . Jag tror att det var och jag som då mötte , som lovade att lösa den. Men det här kallar jag inte en lösning. Det är uppskjutet , som så mycket annat när det handlar om denna regering. Frågan om hur politiska partiers kvinnoorganisationer ska behandlas kommer att utredas vidare, står det i propositionen. Det sägs att en sådan översyn bör påbörjas . Tills vidare, står det på s. 12 i propositionen, bör dock riksdagspartiernas kvinnoorganisationer beredas möjlighet till stöd för sin organisering och verksamhet i särskild ordning. Hur då och när då, frågar man sig. Det hade varit tidssparande och enkelt, herr talman, om det funnits ett konkret förslag i propositionen om kvinnors organisering, såvida man inte tycker att just organisering i politiska partier är tämligen ointressant. Med detta vill jag yrka bifall till reservation nr 1. 200 (): i detta celebra sällskap från kulturutskottet får jag väl framföra vad jag har på hjärtat. Det är anmärkningsvärt att vi än kan mäta och notera ekonomiska och arbetsfördelande skillnader mellan könen. Det måste ju vara ett axiom att alla människor, inte bara i texter och målsättningar, ska ha lika värde och dessutom lika möjligheter i relation till utbildning och erfarenhet. Betänkandet tar bland annat upp frågan om hur staten ska ge ekonomiskt stöd till kvinnors organisering. En av huvudteserna i förslaget är att det nya stödet för kvinnors organisering ska stärka kvinnors deltagande i den demokratiska processen. Detta är givetvis bra, vilket också har tagit upp i sin motion. Däremot anser att det är fel att våra politiska kvinnoorganisationer utesluts från detta stöd. Dessa organisationer om några uppfyller mycket väl de kriterier som ställs upp för stödet. Dessutom har de en bred och god förankring i samhället, som i sin tur skapar grogrund för det fortsatta demokratiska arbetet. Det är märkligt att man i förslaget inte har presenterat en lösning på detta problem utan säger att man ska göra det i efterhand. Det är olyckligt, för jag anser att vi behöver fler kvinnor i de beslutande församlingarna och inte färre. Med det vill jag yrka bifall till reservation nr 2 under punkt 2. 201 (): Jag yrkar bifall till förslaget i den del av betänkandet som behandlar propositionen Statligt stöd för kvinnors organisering. Propositionen är ett resultat av samarbetet mellan den socialdemokratiska regeringen, och .