prot · GS09106 · 2005-04-15 00:00:00 — Vi ska fortsätta att arbeta med att barn prioriteras i asylprocessen. Vi har också ett akutspår i asylprocessen när det gäller barn som är sjuka. Vi måste komma ihåg att vi har 10 000 barn i asylprocessen. Många har somatiska sjukdomar, men många har också stressymtom, särskilt efter att man har fått ett beslut. Barn uttrycker det på olika sätt. Vi måste ha en lagstiftning och en tillämpning som omfattar alla de barnen. Vi ska fortsätta att arbeta med att stödja de barnen. Barnen ska höras i asylprocessen. Barnen kan ha egna asylskäl. Det är också något vi stryker under i det förslag som kommer. Barn ska få den vård de behöver. Det är väldigt viktigt. Slutligen: Barn som är livshotande sjuka ska stanna i . De ska inte avvisas. Överläggningen var härmed avslutad. 18 § Svar på interpellation 2004/05:436 om politisering av statliga tjänstemän 105 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att stävja att statliga myndigheter bedriver politisk opinionsbildning och att anställda vid statliga myndigheter i egenskap av tjänstemän driver politisk opinionsbildning. När det gäller den första frågan har den, som konstaterar, aktualiserats i tidigare, bland annat i en interpellationsdebatt med min företrädare . Som jag tidigare framfört i ett svar på fråga från så tycker jag att då på ett övertygande sätt tillbakavisade påståendet att myndigheter skulle ägna sig åt politisk propaganda. Jag vill därför upprepa vad som sagts tidigare, nämligen att det självfallet är viktigt att myndigheternas informationsinsatser sker inom ramen för de uppgifter och uppdrag som beslutats av regering och riksdag. Det måste finnas en klar rågång mellan de politiska beslutsprocesserna och myndigheternas verkställighetsuppgifter. Jag är emellertid medveten om att det ibland kan vara en grannlaga uppgift att dra gränsen mellan vad som bör vara myndigheternas uppgifter och vad som bör förbehållas den politiska opinionsbildningen. Det är därför viktigt att det sker en öppen debatt om denna gränsdragning. Som ett led i en sådan debatt har jag tagit initiativ till att dessa frågor kommer att tas upp till diskussion i den chefsutbildning som anordnar för samtliga myndighetschefer. När det gäller andra fråga, om att statstjänstemän skulle driva politisk opinionsbildning, hänvisar till en debattartikel i där 29 forskare och debattörer anser att bedriver en rasistisk invandringspolitik. Jag anser att det är orimligt att uppfatta artikeln som ett uttryck för några myndigheters officiella uppfattning. Det framstår för mig som helt klart att undertecknarna inte utger sig för att vara talesmän för de myndigheter där de är anställda. Tvärtom är artikeln rubricerad som ett inlägg från 29 forskare och debattörer. Att de som undertecknat inlägget också anger sina yrken och arbetsgivare betyder självfallet inte att de representerar arbetsgivaren i detta sammanhang. I stället är detta snarare att se som en konsumentupplysning och ett vedertaget sätt att signera debattartiklar. Av våra grundlagar följer att alla medborgare har rätt till yttrandefrihet, det vill säga att genom artiklar, insändare, uttalanden och på annat sätt själva yttra sig i till exempel tidningar eller andra medier. En myndighet kan som arbetsgivare inte på grund av att en anställd utnyttjar denna grundlagsskyddade frihet vidta någon åtgärd som medför negativa konsekvenser för den anställde, till exempel uppsägning, avskedande, disciplinpåföljd, omplacering eller tillsägelse. menar slutligen att det är angeläget att varken statsråd eller riksdagsledamöter sätter munkavle på statsanställda tjänstemän samt att det behövs många fler röster i samhällsdebatten. Jag delar helt och hållet den uppfattningen. En öppen debatt ska naturligtvis i stället stimuleras och uppmuntras. Den utgör en omistlig del av vårt demokratiska samhälle. som framställt interpellationen anmält att han var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 106 (): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret, som jag tar emot i stället för min kollega , som tyvärr fått hastigt förhinder. Först var det skattemyndigheten som i mycket polemisk ton talade om vilka hemskheter som skulle drabba den svenska välfärden om inte det höga skattetrycket bibehölls. var det som i starkt suggestiv ton propagerade mot växthuseffekten. Det är två exempel från senare tid på hur en ny och rätt bekymmersam tendens har dykt upp i svensk debatt, nämligen att statliga myndigheter ägnar sig åt renodlad politisk opinionsbildning på skattebetalarnas bekostnad. Det tar sig huvudsakligen två uttryck. Det ena handlar om att redan etablerade myndigheter, till exempel skattemyndigheterna och , ägnar alltmer tid, kraft och resurser åt att propagera för politiska åsikter. Det andra är att det blir alltfler myndigheter som egentligen inte har något annat syfte än att ägna sig åt politisk opinionsbildning. Två exempel på detta är och . Detta är ett demokratiproblem. En central idé i det svenska samhällssystemet och i det svenska statsskicket är att man ska skilja på det som är politikens uppgift och det som är myndigheternas uppgift. Politikerna ägnar sig åt opinionsbildning, och myndigheterna ägnar sig åt att på ett opartiskt och sakligt sätt verkställa de beslut som riksdag och regering fattar. Med den nya tendensen att blanda samman dessa båda uppgifter skapar vi en otydlig rollfördelning. Och, om vi ser detta ur medborgarnas perspektiv, vad får det egentligen för resultat? Av vem ska man utkräva ansvar när myndigheterna ägnar sig åt att leka politiker? Vem utkräver man ansvar av i en sådan situation? Bortsett från demokratiproblemet är det också en fråga om det är vettig användning av skattebetalarnas pengar att göra på detta sätt. Jag tycker att statsrådet undviker de riktigt svåra frågorna i svaret till . Han sade i frågan om skattemyndigheternas opinionsbildning att det ligger inom ramen för myndigheternas verksamhet. Men frågan är om det bör ligga inom ramen för myndigheternas verksamhet att ägna sig åt denna typ av politisk opinionsbildning och till och med propaganda. Det är också intressant att studera hur olika företrädare för regeringen resonerar i de här frågorna. Jag ställde själv en interpellation till med anledning av diskussionen om en journalist på som hade bloggat och då fått besked av arbetsgivaren att han måste sluta med det eftersom det innebar att han hotade bolagets opartiskhet. Märk väl att bloggandet skedde och hade ingenting med journalistens arbete att göra. Jag vill gärna citera från denna interpellationsdebatt, : Jag tycker att det är rimligt att en arbetsgivare och en arbetstagare gör upp om sidoaktiviteter utanför jobbet i den mån de kan skada arbetsgivarens intressen, till exempel ett intresse av en karaktär av opartiskhet. Jag tycker till exempel att bolaget har rätt att säga, och det tycker uppenbarligen facket också, att om man är nyhetsreporter på en nyhetsredaktion kan man inte sitta i fullmäktige för ett politiskt parti eftersom det skulle skada tilltron till den opartiska nyhetsrapporteringen även om det sker . Här har vi alltså en mycket intressant situation. Kultur- och utbildningsministern anser att man både kan och ska garantera opartiskhet, till och med till den grad att han vill inskränka organisationsfriheten. säger däremot i sitt svar till mig att en myndighet kan som arbetsgivare inte, på grund av att en anställd utnyttjar denna grundlagsskyddade frihet, vidta någon åtgärd som medför negativa konsekvenser för den anställde. Det är alltså en rakt motsatt hållning mot vad gav uttryck för . En fråga, två ministrar i samma regering och två helt disparata uppfattningar. Hur ser på detta? Hur ämnar han förklara att man uppenbarligen har helt olika uppfattningar i de här frågorna inom regeringen? 107 (): Jag skulle vilja lyfta fram ytterligare en fråga i den här debatten. Det är frågan om att myndighetsföreträdare har möjlighet att för stora belopp annonsera i de allmänna nyhetstidningarna. Härförleden var det infört i den i utkommande tidningen dels en debattartikel av som handlade om lärarutbildningen, dels en debattartikel av och . Det var uppenbarligen så att några lärarutbildningsansvariga i statliga verk ogillade innehållet i båda artiklarna. De försökte få en polemik införd i denna . De blev nekade detta. Därefter har de för en betydande summa, enligt uppgift , köpt en hel sida för ren opinionsbildning mot de här två debattartiklarna. Jag vill höra med statsrådet hur han ser på att man använder skattebetalarnas medel på detta sätt, i detta fall av myndighetsföreträdare direkt mot politiker. Man kan också dra det ytterligare ett varv. Låt oss anta att statsrådet skulle vilja polemisera. Ska han då använda skattebetalarnas pengar ytterligare för att polemisera mot dem bakom annonsen? Om ledare skulle vilja polemisera mot företrädarna för myndigheterna, ska han ta av partistödet för att annonsera i den i utkommande tidningen för ? Allra sist: Har regeringen vidtagit några som helst åtgärder med anledning av att regeringen underställda myndigheter har annonserat åsiktsmässigt för i ? 108 Statsrådet (): Först när det gäller frågor är det bara att konstatera att det är en ganska svår gränsdragning. Jag tycker att det finns en klar skillnad här, och jag har diskuterat det tidigare också. Man ska ha klart för sig att myndigheterna vilar under regeringen och har också till uppgift att verkställa den politik som dels har drivits av regeringen, dels ytterst har beslutats av de direktiv som utgår och som myndigheterna har att arbeta efter. För myndigheterna sedan en diskussion om det som ligger i deras profession i det här fallet att uppmanar allmänheten att följa de regler och lagar som regeringen har föreslagit och beslutat om och för ut en information om de frågorna är det en ganska stor skillnad gentemot att myndigheter skulle engagera sig i frågor som inte ligger i deras verksamhetsområde. Det tycker jag är en ganska väsentlig skillnad. Det låter lite grann på , och på själva interpellationsställandet, som att myndigheter skulle sväva fritt utifrån något slags opartiskhet där man inte skulle ta ställning i frågor. Så är det inte. Vi har självständiga myndigheter i , vilket ibland eskalerar i debatten så att man skulle tro att de inte skulle styras och inte skulle påverkas av politikens innehåll. Så är det inte. De är ett redskap för att verkställa den politik som en majoritet av svenska folket i val har bestämt ska vara. Då måste de också vara tydliga utåt. Det kan finnas gränsdragningsproblem i olika fall, där det kan vara svårt att veta exakt var gränsen går. Jag tycker att i de fall som hänvisar till håller man sig inom sin profession när man går ut och talar om att man tycker att svenska folket ska leva upp till de lagar som finns. Det var egentligen det de gjorde och ingenting annat, tycker jag. fråga gäller en annons. Jag har svårt att uttala mig om det enskilda fallet i det här läget. Man måste titta närmare på hur det ser ut. Myndigheten får själv bedöma på vilket sätt man får ut sitt budskap. Vi har andra myndigheter och verksamheter som på olika sätt annonserar om sitt budskap. Man har annonserat om det man vill få ut. Men när man är på gränsen till att man mera deltar i något slags allmän debatt och annonserar, kan jag också tycka att vi är någonstans där vi bör diskutera var gränsen går om frågeställaren förstår vad jag menar. Där kan jag se en viss skillnad. I det fall som tog upp är det solklart var gränsen går, och man håller sig till den. Likaså debatterar chefer i sig. Enskilda myndighetschefer är också det var det jag i mitt svar pekade på privatpersoner och har naturligtvis vid sidan av sitt uppdrag rätt att diskutera andra frågor. Där måste vi ha respekt för att de också har möjlighet att i ett demokratiskt samhälle delta i en debatt som inte hör ihop med deras profession inom myndigheten. Det tror jag att man har en tydlig inriktning på. Att det sedan står namn och titel under är, precis som jag sade i svaret, till för att upplysa om vem personen i fråga är. 109 (): Jag noterar att och vid nästa regeringssammanträde ska få sätta sig och diskutera för att komma fram till en linje. Det blev ingen klarhet här. De har fortfarande helt olika uppfattningar om yttrandefrihet och opartiskhet. Sedan vill jag gärna upprepa min fråga till statsrådet. Han pekar på att myndigheterna har ett ansvar. Men har de inte också ett ansvar för att de centrala principerna i det svenska statsskicket upprätthålls, det vill säga att det är politikerna som fattar beslut och myndigheterna som verkställer? Låt oss illustrera det med det exempel som indirekt tog upp, det vill säga kampanjer om har förekommit från sida. Det är väldigt viktigt att slå fast att inte är eller finansministerns redskap, eller till och med finansministrarnas i pluralis. ska vara en fungerande och trovärdig myndighet i hela folkets och inte bara i . Det är fullkomligt essentiellt och centralt att det som skiljer demokrati från mer centralstyrda stater och samhällen är på vems uppdrag som myndigheterna verkar. I en demokrati är det angeläget att det aldrig får råda något tvivel om att myndigheterna är medborgarnas tjänare. I diktaturerna används de däremot ofta som statens och det maktbärande partiets verktyg. Låt oss inte hamna i den situationen. Det är också väldigt viktigt att belysa skillnaden på ett annat sätt. Påståendet att det skulle vara vedertaget att signera artiklar är väldigt besynnerligt. Står myndigheterna för de specifika uppgifter som fördes fram i eller inte? Det är det som är det intressanta. Var det så att man satte ut sina titlar för att legitimera innehållet i artikeln? Det är också någonting som får svara på i sin nästa replik. Jag tycker att det är viktigt att säga, och missförstå mig inte, att det inte är fel med fri opinionsbildning och debatt i de här angelägna frågorna, men det får aldrig bli en uppgift för statliga myndigheter att driva debatt och föra opinionsbildning. Det är inte alls det vi har myndigheterna till i det här landet. Det gör demokratin mindre vital. Jag vill till och med gå så långt att jag säger, , att det gör demokratin en stor otjänst att använda myndigheterna på det viset. Sedan talar statsrådet om svåra gränsdragningsproblem. Mot bakgrund av det som jag har anfört och som vi har diskuterat här: Vad vill statsrådet göra för att råda bot på problemen? Eller finns det inga problem? Hur vill statsrådet visa gott ledarskap och tydliggöra exakt var gränsen för myndigheterna går? Hur vill statsrådet tydliggöra ett stopp och ett förbud för statliga myndigheter att driva partipolitiskt färgad opinionsbildning? Jag tror också att det är viktigt att inse ett annat samband som ministern inte har tagit upp. Om myndigheterna tillåts bedriva opinionsbildning kommer också statliga tjänstemän att bli opinionsbildare. Då suddar man ut gränslinjen, och den gränslinje mellan folkvalda och tjänstemän som skulle vara tydlig försvinner. Politiker kan man rösta bort. Men, , vi ska väl inte rösta bort eller rösta in tjänstemän? 110 (): Jag ska uppehålla mig vid det exempel som jag tog upp. Jag kan försäkra statsrådet att jag och den övriga kammaren helt och hållet förstod vad statsrådet menade. Jag skulle till och med kunna dra den slutsatsen att statsrådet tyckte att det som hade förekommit var mindre lämpligt. Jag håller också med om det andra. Det är självklart att det är varje medborgares i detta land obetagna rätt att uttrycka olika åsikter i tidningar. Till och med vår ambassadör i för att ta ett slumpvis exempel äger ju rätt att delta i debatten i den mån som det inte berör relationer till det landet. Vi ska alltid försvara hans rätt att delta i debatten. Jag har en fråga på den andra punkten. Någon har använt skattebetalarnas pengar i stor omfattning och inte som vi andra måste göra använt sig av pressmeddelanden eller att lägga ut budskapet på en hemsida där marginalkostnaden är noll. Föranleder det regeringen och särskilt statsrådet som har ansvar för hur de pengar som våra medborgare ställer till regeringens och våra myndigheters förfogande används att fundera över hur pengarna har använts i det här fallet? Jag tycker att det som har inträffat vid denna annonsering bör föranleda att regeringen ser över vad som har hänt. Jag tycker väl inte att någon ska sättas i fängelse, men ett tydliggörande från regeringen hade varit befogat, även gentemot andra myndigheter. 111 Statsrådet (): Det är skönt att höra att är humanist. Han vill inte att människor ska sitta i fängelse för det här. Det är vi överens om. Jag vill säga något ord om . Frågan om etik, hur man använder myndigheterna och hur man agerar är alltid avgörande. I vissa fall kan det till och med vara olämpligt att skicka ut ett pressmeddelande, till exempel när myndigheter strider om anslag i förhållande till andra myndigheter. Det kan vara en viktig intern process. Det kan också gälla politiska partier. Vissa saker bör vi hantera på ett förnuftigt sätt sinsemellan och kanske inte fullständigt publikt. Det är ju en bedömningsfråga. Vad jag ska göra åt det här är att vi ska ha ett chefsmöte , , med en speciell agenda. Det har förts några interpellationsdebatter där olika sådana här frågor har tagits upp. Jag kommer att diskutera detta mycket grundligt med cheferna och då peka på de gränsdragningar som också gäller myndigheterna. Vi kommer att diskutera hur man hanterar dessa frågor för att framstå som trovärdig och ojävig. Det är mitt svar till . Jag tycker faktiskt att snurrar lite grann kring vad myndigheterna är till för och hur man styr myndigheter. Det låter på som att han tycker att myndigheterna på något sätt svävar någonstans på allmänhetens uppdrag utan någon särskild styrning. De ska inte ta ställning i frågor och inte stöta sig allra minst med oppositionen som kan tycka att myndigheterna då bedriver en politik som oppositionen inte gillar. Jag har full förståelse för att och hans parti inte gillar vissa typer av de frågor som myndigheter driver. Den politiska majoriteten i den här har en annan sammansättning, och därför ser uppdraget till myndigheterna ut på ett annat sätt. Det kan handla om att en myndighet ska handlägga skattefrågor och verkställa dem på ett sätt som inte tycker om. Men får acceptera att det är på det sättet. Det är också en del i den demokratiska processen. Om en skattemyndighet har att driva en skattepolitik som är beslutad av en majoritet och som ett annat parti inte gillar, då ska myndigheten agera utifrån det. Det är inte mycket att uppröras över. Jag har inte någon annan ståndpunkt än vad har i det här fallet. Det ingår i omdömesfrågan. Om medierna ska granska makten och de politiska partierna på ett oävet sätt är det självklart att man inte själv ska ha en partistämpel i pannan och göra reklam för den uppfattningen. Då tappar man ju sin trovärdighet. Det är en omdömesfråga. Även om det inte rent juridiskt skulle vara fel att vara politiskt engagerad måste man vara omdömesgill gentemot sitt uppdrag. Det är skillnad mellan en skattemyndighet som publikt hävdar det uppdrag som har bestämt och en journalist som ska framstå som obunden i förhållande till de partier och verksamheter som han ska granska. Förstår man inte själv att det är ett problem, då får man svårigheter i utövandet av sitt yrke. Jag kan inte se att jag har någon annan ståndpunkt än i det här sammanhanget. Man måste skilja på äpplen och päron. Det är en ganska vid skillnad mellan de olika frågorna när man tittar närmare på dem. 112 (): talar om att det kan vara olämpligt. När är det då olämpligt? Jag tror inte att det räcker med ett enda chefsmöte på för att reda ut dessa frågor. Om man vill åstadkomma något reellt krävs det i så fall betydligt mycket mera av handling. Jag måste säga att jag blir lite beklämd när jag märker att tar så lätt på de principer som vi trots allt har lagt fast gemensamt för hur de svenska samhällsfunktionerna ska hanteras. Man bedriver en politik som oppositionen ogillar. Lyssna på de orden! Politik bedrivs av politikerna. Men myndigheterna som har till uppgift att verkställa politiken är inte politiska. Det är ju frapperande att höra att ett socialdemokratiskt statsråd man borde inte bli förvånad i och för sig inte förstår skillnaden. För honom är det inte märkligt att initierar kampanjer och att man sätter sitt namn under en DN-debattartikel. Myndigheterna har till uppgift att verkställa politiska beslut. Ja, men ingen har ju fattat beslut om det här på ett sätt som ligger i linje med de principer i samhället som vi har kommit överens om. Här har det skett något som jag nästan skulle vilja kalla för en tydlig och klar utsuddning av de gränser som vi nu har pratat om här . Sedan tycker jag också att det är intressant att höra ministern tala om omdömesfrågor. Det är alltså omdömeslöst av en journalist att blogga på sin fritid och skriva om saker och ting som inte alls har med hans arbete att göra. Däremot är det uppenbarligen helt och hållet i linje med ministerns uppfattning om omdöme att en myndighetschef skriver under en debattartikel med sin titel. Han gör det ju på sin fritid, säger statsrådet. Och när börjar och upphör den fritiden? Vem har definierat detta? Det är helt uppenbart att vi har olika uppfattningar i den här frågan. har inte på ett övertygande sätt lyckats att tala om vad som egentligen är regeringens linje. 113 Statsrådet (): Det blir väldigt svårt om det fattas ett politiskt beslut som ska verkställas. Då verkar det naturligtvis som att beslutet har ett politiskt innehåll. Det som är det viktiga är att det politiska beslutet inte verkställs på ett annat sätt, för då har myndigheten gjort en annan politisk bedömning. Det tycker jag är en klar skillnad. Det verkar reta sig på är att man verkställer den socialdemokratiska politiken. Det tycker han inte om. Då har myndigheten så att säga politiserat sin uppgift. Det låter på närmast som att han vill att myndigheter ska neutralisera den politiska inriktning som regering och ytterst riksdag har beslutat om. Men det är en debatt som kan föras. Från sida har man sedan den förra förvaltningspolitiska propositionen och hela vägen fram jobbat med förvaltningsetiska frågor. Det tycker jag att man ska göra också fortsättningsvis och då tydligt peka på de olika inriktningarna och se var gränserna går. Det är inte helt självklart var exakt gränserna går, skulle jag vilja säga. Det viktigaste är, som också säger i sin interpellation, att man inte sätter munkavle på människor. Men i interpellationen säger han först en sak, att här får det över huvud taget inte sägas någonting, och sedan att man inte får sätta munkavle på människor. Det framgår också i interpellationssvaret hur svårt det är att väga mellan de här delarna. Det är klart att vi ska ha en strikt hållning i första delen, men människor måste också ha rätt att yttra sig och även delta i debatten. Å andra sidan måste man fortlöpande ha en ordentlig etisk diskussion om hur det är lämpligt att agera som myndighetsföreträdare. Den debatten får väl fortsätta. Överläggningen var härmed avslutad. 19 § Svar på interpellation 2004/05:449 om löneskillnader i staten 114 Statsrådet (): har frågat statsrådet vilka åtgärder statsrådet ämnar vidta för att se till att löneskillnader mellan kvinnor och män inom staten helt försvinner. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Låt mig inleda med att slå fast att osakliga löneskillnader mellan kvinnor och män är oacceptabla. Principen om lika lön för lika arbete eller arbete av lika värde är självklar och fastställd i jämställdhetslagen. Staten ska vara ett föredöme vad gäller jämställda löner. När det gäller staten som arbetsgivare kan jag konstatera att den arbetsgivarpolitiska delegeringen inom staten som beslutats av ligger fast. Enligt denna delegering är det myndigheterna som arbetsgivare som har ansvaret för den statliga arbetsgivarpolitiken.