prot · GS09131 · 2005-06-01 00:00:00 — Det finns trots allt en viss skillnad mellan en utredning där parlamentariker leder och deltar i utredningens arbete och en utredning som är en enmansutredning. Det är också orsaken till att såväl när det gäller socialförsäkringar som när det gäller denna fråga specifikt har pekat på betydelsen av att frågorna utreds i parlamentarisk form. Hur kan man då förklara regeringens löftesbrott? Den enda person som jag känner till som har kommenterat regeringens agerande är en person som tyvärr inte är närvarande i kammaren . Det är vänsterpartisten som förhandlade med regeringen om denna utredning och som i en riksdagsdebatt kommenterade förhandlingarna på följande sätt: Det blev inte en parlamentarisk utredning. Men man skulle kunna säga att det annars kanske inte hade blivit något över huvud taget. Om detta referat stämmer betyder det att regeringen inte hade för avsikt att ens pröva möjligheten att efterkomma tillkännagivande i den ordalydelse som det gavs. Vi anser att det är beklagligt att detta tillkännagivande inte har efterkommits. Vi står därför fast vid den kritik som finns i reservationen. 33 () replik: är en av många debattörer i den här frågan. Jag har stor respekt för honom, men sitt uttalande får han själv svara för. Återigen, saken gäller om regeringen konstitutionellt har brutit mot ett beställningsuppdrag från sida. Det har man alltså inte gjort, därför att i betänkandet står det bör vara en parlamentariskt sammansatt utredning. har både på en interpellation och på en skriftlig fråga svarat att han finner det lämpligt i det här fallet att ha en enmansutredare tillsammans med ett antal referensgrupper. Han anser att det på det viset i det här fallet ges en bredare möjlighet för utredningen, som jag hoppas kommer fram till något positivt. Men det är en annan sak som jag och kan debattera i andra sammanhang och som jag hoppas att vi kan återkomma till i ett helt annat betänkande. Ur konstitutionell synpunkt finns det ingen kritik som utskottet kan finna sak för. 34 (): Vår grundlag bygger, som de flesta författningar, på bland annat en funktionsuppdelning mellan riksdag och regering. Mycket förenklat kan man säga att beslutar om budget, skatter och stiftar lag, medan regeringen styr riket, det vill säga fattar beslut i enskilda ärenden och ger anvisningar om hur myndigheter ska utföra sitt arbete och så vidare. På regeringen ligger också uppgiften att bereda och lägga fram förslag till lagstiftning och andra beslut i . En stor del av KU:s granskningsarbete och de anmälningar som kommer in handlar naturligt nog om den här gränslinjen mellan riksdag och regering. Typfallet är när har gjort ett tillkännagivande men regeringen inte gjort som hade tänkt sig. Här har vi två fall där har uttalat sig om hur kommande lagförslag ska beredas. Det har utvecklats en praxis, jag vet inte hur gammal den är det vore intressant att studera det närmare där inte fattar beslut men uttalar sig om sådant som enligt författningen ligger på en annan instans, i det här fallet regeringen, att besluta om. Hur man nu ska se på den här typen av tillkännagivanden, som det heter, har det också utvecklats en praxis för, inte minst genom uttalanden. gjorde en föredömlig redovisning för vilka punkter som ingår i denna praxis. Jag ska inte upprepa den. Men notera att i denna praxis sägs ingenting om vilka skäl som är acceptabla för regeringen när den inte efterkommer ett sådant här tillkännagivande. Jag påstår att det är mycket medvetet från de historiska konstitutionsutskottens sida när det gäller att inte ange detta. Om man skulle ge sig in på att börja recensera vilka skäl som är acceptabla och vilka som inte är det tror jag att man är ute på ett väldigt halkigt sluttande plan. I debatten förefaller det vara så att man från oppositionens sida vill förändra praxis på den här punkten, flytta gränsdragningen och börja föra in ett element av att det bara är vissa skäl som är acceptabla när regeringen väljer att inte efterkomma ett tillkännagivande. Jag tror att det vore väldigt farligt att hamna i ett läge där bara accepterar force majeure, det vill säga krig, jordbävning och revolution, för att inte kritisera regeringen när den inte efterkommer ett tillkännagivande. Varför är detta viktigt? Det är inte av omsorg om denna regering eller om regeringar i största allmänhet. Tro mig på den punkten! Det handlar om att jag tror att för att kunna försvara makt och ställning i det konstitutionella systemet är det avgörande att vi har en tydlig funktionsuppdelning. Börjar man ludda till den här funktionsuppdelningen hamnar man i ett läge, tror jag, där det paradoxalt nog kan bli svårare att försvara , folkförsamlingens, ställning och funktion i vår konstitution. Sedan är det en helt annan sak att en klok regering så långt som det över huvud taget går undviker att inte efterkomma de här tillkännagivandena. Givetvis är det på det sättet. Även i de fall där man är oense med majoritet försöker naturligtvis en klok regering att efterkomma detta just för att undvika den irritation och det gnissel i relationen till parlamentet som helt naturligt uppkommer när man gör på det sättet. En sista mening bara: Det sades någonstans att regeringen klarar sig därför att och accepterat regeringens hantering. Det är alls icke på det sättet. I det ena fallet är vi emot den här utredningen helt och hållet. I det andra fallet har vi deltagit i diskussioner om hur det här ska beredas. Men i båda fallen är det regeringens beslut och ingen annans. 35 (): anser att det borde ha tillsatts en parlamentarisk utredning om socialförsäkringar. Vi var en del av den majoritet som gjorde tillkännagivandet till regeringen. anser att det borde ha tillsatts en parlamentarisk utredning om könsneutral äktenskapslagstiftning. Jag tycker att det är närmast ett ofog med dessa ständiga ensamutredare och referensgrupper. Vi har i mitt parti till och med markerat mot detta genom att till beredningen av äktenskapslagstiftningen, där just de kyrkliga samfälligheterna getts en särskild status, nominera RFSL Ungdoms ordförande till den parlamentariska referensgruppen. Vi tycker att det vore en bättre hantering att ha en parlamentarisk referensgrupp eller en parlamentarisk utredning. Nyss, i den inledande diskussionen, var vi rörande ense om att debatten inte ska handla om vad man anser, vad man har för politisk åsikt om hur saker och ting ska hanteras, utan om vilket regelverk som faktiskt föreligger. Tittar man på regelverket för tillkännagivanden måste man falla tillbaka, eftersom det inte finns någon rättslig reglering, på det har uttalat. Då måste man titta på de principer som har lagt fram. ställningstagande på dessa två punkter återupprepar vi därför KU:s ganska hårda och tydliga ställningstaganden och tillkännagivanden. Vi förutsätter att regeringen hörsammar tillkännagivanden och att regeringen redovisar sina bedömningar för om de begärda åtgärderna inte vidtas. Vi säger att om regeringen inte avser att vidta en begärd åtgärd enligt riksdagsbeslutet måste man redovisa detta för inom en uppställd tidsram. Även skälen för att riksdagsbeslut inte följs upp ska tas upp i ett sådant sammanhang. Vi säger också att om en redovisning inte kan ges i skrivelse eller proposition till bör den ges på ett sätt som gör den tillgänglig för samtliga ledamöter. Vi återupprepar kraven på tillkännagivanden som har genom praxis. Jag skulle gärna ha velat ha sakförhållandena på annat sätt, men jag konstaterar att i dessa två ärenden finns ingen grund för kritik. Då försöker, herr talman, en av den borgerliga alliansens företrädare, , pressa till att använda sin politiska åsikt, sitt tyckande om hur saker och ting bör vara i dessa två fall, till att göra något annat i . argumenterar att om vi gör så är det som om vi i efterhand godkänner hanteringen. Det är en signal vi inte borde skicka till regeringen. Återigen: Vi var så rörande ense om att debatten inte handlar om vad vi ansåg, om de politiska förhållandena, utan om de konstitutionella rättsliga sakförhållandena. Då går det inte att hänvisa till ett politiskt ställningstagande från ett parti och mena att det ska vara grund för hur vi agerar i när vi tittar på de rättsliga regleringarna. Den argumentationen förstår jag inte, men den kommer ha möjlighet att utveckla då hon har begärt replik. 36 () replik: , och vi i alliansen har i olika sammanhang kunnat hitta en samsyn när det gäller tillkännagivanden. Vi har också kritiserat när regeringen sagt sig vara ointresserad av att fullfölja dem. Ta frågan om folkinitiativ. Ta frågan om indelningsärenden. Det handlar inte om tyckande. Bilden måste också vara att det inte är en legär behandling från regeringens sida, att man verkligen söker hörsamma och pröva. I det här ärendet, inte minst när det gäller frågan om könsneutral lagstiftning, säger majoriteten att lagutskottet i sina motiveringar för tillkännagivandet öppnar upp för andra alternativ än en parlamentarisk utredning. Är detta inte att söka, tycka, från majoritetens sida om vad som var kammarens uppfattning? Det är ett tyckande som inte stämmer överens med den beslutsmening som fanns i det tillkännagivandet. I den promemoria som utskottet har fått i den här delen från går det att läsa att det har förevarit en gemensam beredning i , att samråd har skett med de socialdemokratiska ledamöterna i lagutskottet, men också överläggningar med företrädare för och . Däri torde det ligga, herr talman, att inte nu anser att det finns skäl att rikta kritik utan man nöjer sig med den flata formulering som finns i utskottets ställningstagande. Det gäller också på den här punkten, eftersom vi i andra sammanhang brukar vara mycket kritiska mot förfaringssättet att låsa in sig med någon företrädare från ett utskott och samtala. Det är också en källa till kritik. 37 () replik: De flata uttalanden som kritiserar, de meningar jag läste upp, rådde det total enighet om tidigare i utskottet. Det har gällt hur man ser på tillkännagivanden. har det plötsligt blivit flata uttalanden. Jag hoppas att kan ta tillbaka detta. Hur vi ser på tillkännagivanden återfinns såväl i majoritetsställningstagandena som i reservationerna. Sedan kommer vi till frågan om regeringen i dessa två frågor har uppfyllt de krav som vi gemensamt har på tillkännagivanden. Där hänvisar bakåt i tiden till två frågor, nämligen folkinitiativet och indelningsärendena. Jag har varit mycket tydlig, och har fortsatt att vara tydlig, om att jag inte ansåg eller anser att regeringen efterlever de kriterier har satt upp på tillkännagivanden. I de här två frågorna gör jag bedömningen att regeringen faktiskt har gjort det. I frågan om en könsneutral äktenskapslagstiftning har lagutskottet anfört att man lämpligen bör ge en parlamentarisk utredning i uppdrag att titta på detta. Då ansåg regeringen att man lämpligen borde göra det på ett annat sätt. Jag tycker att det var en felaktig bedömning av regeringen, men det låg på regeringen att göra den bedömningen utifrån den öppning som lagutskottet hade redovisat. påstår jag tror inte att hon tror det, men hon påstår sig tro att detta ska ha att göra med att regeringen har haft överläggningar med företrädare från och . tror stort om den socialdemokratiska regeringen. Varför skulle den ha överläggningar med oss om det som ligger på den ensamt att besluta om, det vill säga exakt hur formen för en utredning ska gå till? Det överläggningarna handlade om var givetvis de direktiv som utarbetades till den utredning som faktiskt kom till stånd. 38 () replik: Där ser man hur hanterade sina överläggningar i den delen, det vill säga man nöjde sig med att diskutera direktiven inte formerna för själva utredningen. Det må väl vara något som faller tillbaka på arbete och prioriteringar. Det är speciellt spännande med tanke på att var med och bildade majoritet i kammaren. Det är intressant om ska jobba för att verkligen söka öppningarna i ett uttalande från ett utskott eller om vi ska hävda det som blev kammarens beslut, det vill säga att tillsätta en parlamentarisk utredning och att det ska ankomma på regeringen att tillkalla den utredningen. Här tycker jag att mot bakgrund av det som framförts från , och vad säger, att detta är ett sätt att öppna dörren för en minimalistisk efterlevnad av tillkännagivanden, vilket i det här ärendet medverkar till. Det är i den delen det är en för låg nivå i det ställningstagande utskottet gör. Jag beklagar att i det här fallet väljer att bekräfta en sådan minimalistisk hållning. 39 () replik: Det är givetvis så att när vi granskar och gör en bedömning av de tillkännagivanden som har riktats måste vi titta på vad tillkännagivandena faktiskt innehåller. Innehåller tillkännagivanden faktiskt meningar som: Enligt utskottets uppfattning bör lämpligen en parlamentariskt sammansatt utredning ges detta uppdrag där olika aspekter på denna fråga då är det att ge en öppning till regeringen att tillsätta något annat än en parlamentarisk utredning. Jag tycker inte att den öppningen var den bästa. Jag kan tycka att lagutskottet borde ha uttryckt sig tydligare. Men uttryckte man sig på detta sätt, och det är det vi har att bedöma. tror starkt på den socialdemokratiska regeringens vilja att tala om det som det ligger enkom på dem att fatta beslut om med och . Sedan tror hon plötsligt stort på min och min partikamrat förmåga att vara tysta när vi samtalar med regeringen. Jag trodde att har träffat mig fler gånger än så. Det var självfallet så att när överläggningar i dessa ärenden skedde förde och fram att man inte tyckte att det var vettigt att lägga detta på en särskild utredare, att man hade tyckt att det varit mycket bättre att göra så som också utskottet föredrog, nämligen att lägga det på en parlamentarisk utredning. Men den frågan låg det på regeringen att besluta om. 40 (m) replik: Om nu och så gärna vill ha en snabbt tillsatt parlamentarisk utredning om socialförsäkringssystemet förstår jag kanske inte riktigt varför han inte följer upp det tillkännagivande som ändå avgav och som ni röstade för. Det synes en aning ologiskt. Sedan är det ju så, när man tittar på motiven för att regeringen inte gör som säger i det här fallet, att regeringen inte finner att de politiska eller parlamentariska förutsättningarna föreligger för att , det vill säga snabbt, tillsätta en sådan här utredning. Man hoppas på att de förutsättningarna ska föreligga när utredaren är klar med sitt utredningsuppdrag. Och varför bedömer man dem inte föreligga? Jo, det är socialförsäkringspolitik som ligger till grund för regeringens bedömning. Men vi har inte motsatt oss att delta i en sådan utredning i alla fall. Vi har inte fått någon förfrågan. Att regeringen tror att det skulle bli lättare att få sådana parlamentariska förutsättningar , som man tror och antyder, förvånar mig. Låt mig sedan säga att i skrivelse 75, det är det vi reagerar på också, konstateras att tillkännagivandet om en parlamentarisk utredning av regeringen anses som slutbehandlat. Vi tycker inte det. Vi vill ju ha en utredning med en gång, men regeringen motsätter sig detta. Det är alltså att uppfatta som lite trots, tycker jag man kan säga. 41 () replik: När den moderata politiken, eller åtminstone retoriken, liknar den gamla barnsången om kråkan som än slank hit, än slank dit, är det kanske en rimlig analys att göra att socialförsäkringspolitiken ser annorlunda ut . Vi får väl se. Möjligen var det så att jag var otydlig i mitt anförande. Möjligen var det så att den poäng jag vill göra inte riktigt gick fram. Därför tackar jag för att han så tydligt illustrerar min poäng. Det är ju faktiskt så att vi som ville ha en parlamentarisk utredning såväl om en könsneutral lagstiftning som om socialförsäkringarna också måste se, när det hamnar i , vilka de rättsliga grunderna är för att regeringen har agerat som den gjort. Då måste vi också titta på vad utskottet, , har uttalat tidigare om tillkännagivanden. När talar om att man ska följa upp det man har sagt säger han: Gör inte en rättslig granskning. Titta inte på det där med principerna och vad utskottet har sagt. Följ nu upp det här. Kritisera regeringen så att den banne mig gör det den skulle ha gjort, det vi tycker att den skulle ha gjort, det som det är vår politiska åsikt att den skulle ha gjort så snabbt som möjligt. Men det är inte roll. roll är en annan. Den är att titta just på den rättsliga regleringen inte att följa upp tillkännagivanden från andra utskott. Vi har tittat på de rättsliga regleringarna, eller det som utskottet har påpekat tidigare, och vi har kunnat konstatera att i de här två frågorna finns det inte fog för konstitutionell kritik av regeringen. Politisk kritik har jag riktat i mina anföranden och inlägg. 42 (m) replik: Problemet är som sagt att det egentligen inte finns några rättsliga regleringar att falla tillbaka på. Det finns, har vi konstaterat, ingen absolut lydnadsplikt från regeringens sida. Däremot har regeringen att, som sagt, ändå återkomma till med besked om hur den ser på saken. Och det har regeringen gjort. Man har sagt: Vi tycker inte att det är tid att tillsätta den här parlamentariska utredningen . Men det tycker vi, och det tycker en majoritet av . Annars skulle det inte ha beslutats, med hjälp, att det skulle förhålla sig på det sättet. Sedan kan vi kritisera regeringen, vilket vi också har gjort i reservationen, för att den inte har efterkommit besked och inte har slutbehandlat den skrivelse som regeringen menar att man har slutbehandlat men som vi inte anser att man har slutbehandlat genom att man inte har tillsatt den parlamentariska utredning som har önskat. 43 () replik: Nej, det finns ingen formell rättslig reglering, och därför faller man tillbaka på den praxis som har arbetat fram och som därmed blir ett regelverk som regeringen har att hålla sig till. Den praxisen är: Utskottet, , förutsätter att regeringen hörsammar tillkännagivanden och att regeringen redovisar sina bedömningar för om de begärda åtgärderna inte vidtas. I det senaste inlägget från , den som vill kan läsa det i protokollet efteråt, var mycket tydlig på att han ansåg att regeringen just hade informerat om de bedömningar den hade gjort för att de begärda åtgärderna inte hade vidtagits. Alltså hade man uppfyllt det regelverk som har satt upp. Det vill göra är att utvidga regelverket, att lägga till nya regler som gör det svårare för regeringen att agera när den har fått ett tillkännagivande. Jag kan tycka att det möjligen kan vara en positiv väg framåt, men det bör inte göras i det här sammanhanget. Det bör inte göras på ett sådant sätt att man kritiserar vad regeringen har gjort tidigare när den faktiskt har följt det regelverk som vi har utarbetat. Det bör göras i ett sammanhang där man tittar på hela forumet, hela förhållandet mellan riksdag och regering. Och som av en händelse tittar vi just nu på förhållandet mellan och regeringen i . Och som av en händelse har utskottet, om jag inte missminner mig dessutom i enhällighet, uttalat sig om att man där särskilt bör titta på vad som sker vid tillkännagivanden. Det är positivt på ett sätt. Vi kanske slipper den här typen av debatter . Justitieminister hantering av arbetet med säkerheten på fängelser (avsnitt 2.3) 44 (): Den här anmälan handlar om justitieminister hantering av arbetet med säkerheten på fängelserna. Regeringen styr riket genom sina myndigheter, och regeringen gör det genom att den fattar beslut om direktiv och regleringsbrev till myndigheterna. Det gör den genom kollektiva beslut. Regeringsformen uttrycker att myndigheterna lyder under regeringen, och det här betyder ju att enskilda ministrar inte har någon befälsrätt över myndigheterna. gav regeringen i uppdrag att tillskapa fler häktes- och anstaltsplatser med flexibel användning i fråga om säkerhet och beläggning. I regleringsbrevet gav regeringen i uppdrag att arbeta för att platskapaciteten vid häkten och anstalter skulle utnyttjas effektivt. Det gavs också i uppdrag till att redovisa långsiktig planering, hur intagna skulle förhindras från att använda mobiltelefoner, att redovisa vilka åtgärder som vidtagits vad gäller inpasseringskontroll, säkerhet etcetera. Redovisningen av de här uppdragen skulle äga rum . Det fanns således formulerade uppdrag från regeringens sida. Men 2004 inträffade en rad händelser inom anstalterna. Det förekom alltså ett antal rymningar, fritagningar och så vidare. Och inträffade ett par sådana här händelser med ganska kort intervall. Justitieministern uttalade då i medier att kontakterna mellan och nu skulle bli tätare för att man verkligen skulle ta reda på att satte just säkerhetsarbetet högst upp på prioriteringslistan. Säkerhetsarbetet fanns redan där som ett uppdrag till , vilket också skulle redovisas , närmare bestämt , som jag har sagt tidigare. Ändå var ministern nödgad att på ett informellt sätt styra myndigheternas arbete vad gäller just säkerhetsfrågorna genom veckovisa kontakter. Vid utfrågning med justitieministern framkom det att arbetet inom kriminalvården sköttes på ett alldeles utmärkt sätt och enligt de direktiv och regleringsbrev som regeringen gett till . Ändå bar det sig inte bättre än att en dialog mellan och ledde fram till att generaldirektör avgick. Då, herr talman, tycker jag att det är intressant att notera att justitieministern och faktiskt också en utskottsmajoritet, som det verkar så här långt, tycker att det är helt okej att en enskild minister tar sig rätten att ta initiativ till att på ett, som man kan uppfatta, styrande sätt följa hur en myndighet sköter ett av de uppdrag som den har fått via regleringsbrev av regeringen som kollektiv. Det handlar om täta och veckovisa kontakter och om att på så sätt påtvinga, kan man säga, en myndighet att sätta ett av uppdragen högst på prioriteringslistan. Det är också intressant att notera hur en dialog mellan och kriminalvården kunde leda fram till att lämnade sitt uppdrag som generaldirektör inom när hon, enligt ministerns egen utsago, skötte det uppdrag hon fått av regeringen på ett alldeles utmärkt sätt. Jag vill avslutningsvis fästa uppmärksamhet på att det är väldigt viktigt att regeringen styr myndigheterna via just kollektiva beslut, eftersom det står så i våra grundlagar, och att regeringen också måste ta ansvar för de utnämningar som den gör via den utnämningsmakt som åvilar regeringen. 45 (): I anmälan till den här granskningen anges det helt riktigt att ett statsråd har både rätt och skyldighet att noga följa utvecklingen inom de myndigheter som ligger inom statsrådets ansvarsområde. Vidare pekar anmälaren, också det helt riktigt och rätt, på att det finns ett gränsland mot ministerstyrelse. Den här frågan om relationen mellan regeringen och myndigheterna och ämbetsverken är ett återkommande granskningsområde för . Och det är en bärande och viktig princip i vårt statsskick att enskilda ministrar inte ägnar sig åt detaljstyrning av verksamheten i verk och myndigheter. har KU markerat vid åtskilliga tillfällen, i tidigare betänkande och även i det här betänkandet, att det finns ett stort behov av informella kontakter och informationsutbyte mellan regeringen och förvaltningsmyndigheterna. Jag tror nog att reservanterna på den här punkten gärna hade velat rikta kritik mot ministern i den här frågan, men det finns faktiskt inte något belägg för att man ska kunna göra det. Därför har de inte heller gjort det. I stället har reservanterna valt att i en reservation stryka under vikten av vad utskottet faktiskt redan har formulerat. Sedan varnar man för vad som kan eller skulle kunna uppfattas som ministerstyre, alltså detta att ministern ökade sin uppmärksamhet och att han hade ett tätare informationsutbyte tiden efter de dramatiska händelserna med rymningar. Frågan om risk för ministerstyre i de informella kontakterna har utskottet kommenterat i ett tidigare betänkande, och, som sagt, vi lyfter också fram det i dagens betänkandetext. Därför känns den här reservationen tunn, helt enkelt.