prot · GT0946 · 2005-12-07 00:00:00 — Jag uppmärksammade att under hela anförandet nämnde du inte förutsättningarna på arbetsplatsen och i arbetslivet. Min utgångspunkt för att snabbare komma till rätta med de här frågorna är att man mycket tidigare tar de här frågorna i beaktande och för en diskussion på arbetsplatsen. Men det har du inte tagit med i ditt sätt att se på de här frågorna. Jag är väldigt förvånad över att ni på det här drastiska sättet sänker ersättningsnivåerna och ser kontroll av fusk som en väg att minska kostnadsutvecklingen. Jag har bevisat att kostnadsutvecklingen när det gäller den korta sjukfrånvaron är mycket positiv. Den går ned, och det innebär också att på lång sikt blir det färre personer med förtidspension. 86 () replik: frågar om hela mitt anförande handlade om kontroll. Nej, , det handlar om hur vi ska få en vettig sjukskrivningsprocess där alla parter tar hand om en patient så att vi inte, när vi drabbas av sjukdom, hamnar i ett slags, som kallar det, byråkratisk process som helt enkelt styr oss ut åt ett håll och vi inte kan göra något åt det. Det gäller, som nämndes här , alla de kvinnor som är förtidspensionerade mot sin vilja. Vad jag ville peka på var att det är i den processen som det finns mycket att göra. säger att jag inte berörde hur vi ser på utvecklingen av arbetsplatsen. Jag ska gärna försöka svara på det. När vi tittar på sjukskrivningarna ser vi ett väldigt tydligt mönster mellan olika arbetsplatser. Vi kan se att små privata företag har låg sjukfrånvaro, medan däremot de stora arbetsplatserna inom offentlig sektor tydligen lämnar mycket övrigt att önska när det gäller arbetsmiljön. Särskilt är det detta som drabbar kvinnor, och sannolikt är det den arbetsmiljön som till stor del bidrar till att vi ser att två tredjedelar av de långtidssjukskrivna och förtidspensionerade är kvinnor. 87 () replik: Det är ju lite förvånande att har den ingången till det här. Man avfärdar medfinansieringen fullständigt i sitt förslag. Du poängterade mycket riktigt själv att de mindre företag som gör ett bra jobb när det gäller att ta tag i ohälsofrågorna redan från början också borde premieras. Det tycker vi. De borde premieras genom att betala en lägre kostnad för sjukfrånvaron så att det inte smetas ut över hela linjen. Det är lite förvånande, med tanke på det du själv har sagt, att man avfärdar medfinansiering, att det här inte belastar de arbetsplatser som har en hög sjukfrånvaro. Sedan har jag också en fråga om ettårsregeln, som jag var lite konfunderad över. Har synen att den ettårsregel som finns, som hanterar, inte ska användas? Du talade om när man efter åtta månaders sjukdom ska göra en bedömning av om sjukdomen beräknas bli långvarig och ta ställning till om man ska gå in med tillfällig sjukersättning eller fortsatt sjukskrivning. Menade i sitt anförande att den regeln skulle förändras? 88 () replik: Vad jag menade var väl snarare att regeringen uttryckligen har uppdragit till att se till att denna regel genomförs i mycket stor utsträckning. Vi har också sett det ske med den mycket stora ökningen av antalet förtidspensioneringar, som strax efter detta beslut gick från 40 000 till 70 000 . Så visst, jag vill kritisera den körordern, att man till varje pris ska försöka förtidspensionera sjukskrivning. Vad som däremot är viktigt är ju att man ser till det enskilda fallet. Som jag nämnde alldeles visar det sig att framför allt kvinnor, många kvinnor som blir sjukskrivna med hänvisning till diffusa symtom eller psykisk ohälsa, tyvärr blir hänvisade runt i sjukvården. De får faktiskt inte en chans när denna regel ska tillämpas. Det är där min kritik ligger. Det var därför jag försökte säga att jag inte ser den bro som talar om. Jag ser mycket få stenar. Samma sak gällde den förra frågan, om sjukskrivningsprocessen. Det här handlar ju om att få tillbaka, att göra friskt, att komma tillbaka till arbetet, att komma tillbaka till ett friskt liv. 89 (): Jag vill börja med att yrka bifall till reservationerna 9 och 66. Jag står ju bakom alla reservationer där är med, men för tids vinnande väljer jag dem. En viss minskning av antalet sjukskrivna kan ju äntligen noteras, som vi har hört här . Främst gäller det de långtidssjukskrivna. Den något positiva bilden grumlas dock avsevärt av att nedgången till övervägande del beror på nya förtidspensioneringar. Enligt den senaste uppgift vi har fått, för november, är det 555 280 personer som är förtidspensionerade. I vissa fall är det naturligtvis befogat. Människor har skadats eller av andra skäl fått ett allvarligt arbetshandikapp som innebär att arbete inte är möjligt. Men som jag återkommer till senare vet vi att väldigt många här anser sig kunna utföra ett arbete. Det finns fortfarande mycket kvar att göra politiskt för att kostnaden för socialförsäkringarna ska ligga på en acceptabel nivå. har lagt förslag som skulle ha avhjälpt mycket av krisen och kostnadsökningarna. Om regeringen och utskottsmajoriteten velat lyssna och ta till sig dessa förslag skulle också många enskilda människor ha sluppit det lidande som de har haft och som många fortfarande utsätts för. Ett sådant förslag är ett striktare sjukdomsbegrepp och tydligare riktlinjer för sjukskrivning. Som har understrukits i utredningsrapporter tidigare från gamla RFV finns det i varken en systematisk försäkringsmedicinsk granskningspraxis vad gäller läkarintygen eller några försäkringsmedicinska riktlinjer för sjukskrivning. Det gör det i många andra länder, och vi anser att det borde införas också här. Det får inte råda något tvivel om att det enbart är sjukdom som ger arbetsoförmåga som berättigar till sjukpenning. Till viss del har kassorna nu ändå börjat tillämpa de regler som socialförsäkringarna i grunden innehåller. Men det tycks oftast ske utan information till den som tror att man har rätt till sjukskrivning bara man har ett läkarintyg. I vissa fall kan man också tycka att kassornas ambitionsnivå är orimligt hög. Då inga politiska uttalanden görs om hur regelverken egentligen ser ut får allmänheten och många försäkrade uppfattningen att det är själv som helt plötsligt har ändrat reglerna. I vissa län krävs försäkringsläkares avgång. är det säkert rätt att kassatjänstemän ska bära ansvaret. Men vad gäller regelverkens innehåll borde ansvarig minister våga stå upp offentligt. Många sjukskrivningar blir onödigt långa på grund av vårdköer och andra brister inom sjukvården, som då är till men för både den sjukskrivne och samhället. Andra sjukskrivs för att doktorn inte har en aning om hur den försäkrades arbetsförutsättningar är. När utskottet träffade företrädare för läkarkåren beskrev flera av dem att krav på statistikredovisning av antalet besök är ett hinder för att kunna ta sig till ordentliga patientsamtal. Det och andra byråkratproblem inom såväl landstingen som leder bland annat till att avstämningsmöten inte kommer till stånd och ibland inte alls. Hinder av olika slag gör också att rehabiliteringsverksamheten inte fungerar som den borde. Sex forskare inom rehabiliteringsområdet skrev i en debattartikel att åtta av tio som behöver hjälp för att komma tillbaka till arbetet inte får det. Man uppskattar att de flesta av dem blir förtidspensionerade. Där är det så, som jag nämnde tidigare, att andra undersökningar visar att av dem som förtidspensionerats anser sig ha en viss arbetsförmåga. Mycket tycks tala för att det finns ett samband mellan brister i rehabiliteringsverksamheten och det stora antalet förtidspensionerade. Forskarna nämner här ett antal systemfel. Ett av de allvarligaste är bristen på samordning mellan myndigheter. Vi hörde tidigare tala om broar. Jag har hört , arbetslivsministern, säga detsamma i interpellationsdebatter med mig. Men vi ser ju inte att några broar byggs. Det kan finnas många olika sätt att effektivisera och samverka. Ett sätt har vi från pekat på, och vi kommer att fortsätta peka på det. Det är en samverkan som här nämnde, som är utvärderad och befunnen ge goda resultat både för samhället och för individen. Det är ju det som vi kallar Finsam, alltså det riktiga Finsam. Vi från går ett steg längre och föreslår att landstingen och försäkringskassorna läggs ned och ersätts med sex till tio vårdregioner som får fullt ansvar för både sjukvård och sjukförsäkring. Vårdregionernas verksamhet ska finansieras dels med statsbidrag som motsvarar dagens sjukförsäkringskostnad för regionen, dels med ett eget skatteuttag för att finansiera vården. Genom att vårdregionerna då får ett ansvar för att sjuka människor får både vård och inkomsttrygghet kan resurserna användas betydligt mer effektivt än och styras dit där de bäst behövs. Väntetider och vårdköer kan kapas genom att behandlig eller rehabilitering sätts in direkt efter diagnos och remiss. Dessutom har det organ som betalar ut sjukförsäkring också den personal, nämligen läkarna, som behövs för att kontrollera just bristande arbetsförmåga. Lösningen är mycket enkel. Med en fullständig samordning av vård och försäkring, som nu föreslår, kan pengar som används till att låta människor vara sjuka användas till att göra dem friska. Jag och inser att det är en lång process innan vårdregionerna kan fungera. bör finansiell samordning mellan försäkringskassa och sjukvård användas. , vår kammare, har tvingat en motsträvig regering att lägga fram ett förslag om finansiell samordning. Som vi hörde har det ju gällt men med nästan icke noterbara resultat. Regeringens och riksdagsmajoritetens utformning av lagen innebär att bara en form av samverkan är tillåten. Även om det, som sade i en debatt här tidigare, finns fler varianter, till exempel Frisam, så är det inte den vida form av möjligheter till tänkbara lokala initiativ som vi vill se. Man skulle uppnå bättre hälsa, kortare väntetider och kortare sjukskrivningstider om stiftade en lag om en utvidgad finansiell samordning i väntan på vårt förslag om vårdregioner. Vi menar att inom en sådan finansiell samordning ryms också resurser för sjukförsäkringen som skulle kunna användas till att utveckla landstingens arbete med att skriva sjukintyg och värdera arbetsförmågan. Det tycker vi skulle vara en bra modell för att i ett lokalt arbete baserat på sunda ekonomiska incitament uppnå samma resultat som regeringen nu tycks vilja uppnå med en ny anslagspost. Det har plötsligt blivit legitimt att tala om missbruk, fusk och rena oegentligheter. Det är bra. Det visar sig ändå att det inte var helt ogrundat när vi och andra tog upp diskussionen . Regeringen ger i den budget som kammarens majoritet senare kommer att anta möjlighet att anställa 300 årsarbetare för att stärka kontrollfunktionen. Men, som vanligt, saknar regeringen förmågan att ta ett helhetsgrepp. Kassornas ökade kontrollmöjligheter förväntas innebära fler polisanmälningar och annan hantering inom rättsväsendet. Och redan med de få anmälningar som gjorts klagar kassorna på att rättsväsendet inte har mött upp med motsvarande aktivitet. Och i går kunde vi läsa ett meddelande från polisen om att man inte har möjlighet att prioritera förväntade anmälningar med anledning av kassans nya kontrollsystem eftersom polisen inte har fått motsvarande förstärkning. Vet inte det ena departementet vad det andra föreslår, eller begriper man helt enkelt inte sambanden? Utöver att budgetförslag innebär förstärkta resurser till polis och övrigt rättsväsende, av många skäl, föreslår vi att regeringen och ska studera verksamheten när det gäller dessa frågor som bedrivs i . Att stoppa missbruk och oegentligheter är både ekonomiskt nödvändigt och angeläget ur ett förtroendeperspektiv. I det ingår också att måste bedriva en kontinuerlig information, pedagogiskt och lättillgängligt upplagd, som handlar om rättigheter och skyldigheter och reda ut de eventuella missförstånd som gäller förutsättningarna för att få sjukpenning. vill jag uppehålla mig något vid arbetsgivarnas medfinansiering. I en mängd motioner krävs ett avskaffande. Få pålagor har upprört företagen så som denna. Det hjälper inte att arbetslivsministern och andra i debatter här i kammaren och i andra sammanhang påstår att småföretagen kan göra en vinst genom skyddsreglerna. Socialdemokraterna måste lära sig att förstå hur en företagare tänker. En företagare tänker inte i kollektiva termer av att alla företagare i nog tjänar på sänkta arbetsgivaravgifter, utan man tänker: Hur ska jag ta ansvar för mitt företags framtid, mina anställda, min familjs försörjning och så vidare? Skyddsreglerna till trots kan ett enskilt företag drabbas hårt. Och oavsett vad regeringen och här påstår har medfinansieringen medfört en hårdare sållning vid anställning. För alla dem som försöker komma tillbaka till arbetsmarknaden efter en längre tids sjukskrivning eller, vilket är än svårare, för dem som försöker bryta sin förtidspensionering, är vägen ut i princip stängd. Ams har hittat en egen väg att klara sig ur problemen. Aldrig någonsin har så många definierats som arbetshandikappade av Arbetsförmedlingen. Och med den stämpeln är man inte välkommen till arbetsförmedlingen. Man hänvisas tillbaka till . Att det är ont om jobb och att många människor drabbas hårt är bedrövligt. Men det är också bedrövligt att bevittna hur en socialdemokratisk regering undan för undan drar åt tumskruvarna för dem som är utanför arbetsmarknaden genom ytterligare pålagor på arbetsgivarna. Vi har sett en mängd förslag som väl kommer att förverkligas . För dem som är inne på arbetsmarknaden och lyckas hålla sig kvar där ska tydligen allt vara givet. Men den som är utanför ska fortsätta att så vara. Men är det snart val, och då skapas det plusjobb och nya anställningsformer med benämningar som ska invagga människor i trygghet. Jag menar att det är en falsk sådan. Men det finns ett litet hopp, och det är det som finns med i den proposition som vi ska rösta om . Det handlar om att Socialdemokraterna i utskottet nu erkänner att pålagor på arbetsgivaren kan betyda ökade svårigheter på arbetsmarknaden. Det är ett välkommet uppvaknande. Och jag hoppas att den insikten också slår rot hos arbetslivsministern, så att det knappa år som återstår av hans och den socialdemokratiska regeringens tid vid makten inte leder till fler hinder för alla hundratusentals arbetslösa, sjukskrivna och förtidspensionerade som kan och vill jobba. 90 () replik: När det gäller förtidspensionerna, som lyfte fram, är vi naturligtvis inte nöjda med den nuvarande situationen. Jag tror inte att någon av oss som arbetar med dessa frågor kan känna sig nöjd med den situation som vi har. Men vi måste ändå tillstå att det görs en hel del insatser. Jag redovisade också ytterligare insatser som görs för att förbättra denna situation. Den landstingsmiljard som tillförs kommer naturligtvis att vara viktig i den andra delen av detta där landstingen och får ett särskilt uppdrag att på ett bättre sätt samarbeta i dessa frågor. Det som förvånade mig lite grann i anförande var diskussionen om sjukdomsbegreppet. Där skulle jag gärna vilja ha ett ytterligare förtydligande. Anser att sjukdomsbegreppet inte är bra ? Jag kan säga att vi i många sammanhang i texter och muntligt sagt att det viktiga är att se arbetsförmågan hos människor och inte se det sjuka. Det finns många svårt sjuka människor som utför ett fantastiskt arbete, i många situationer också på heltid. Det är viktigare att se den förmåga som människor har trots den sjukdom som de lider av. Därför är jag lite förvånad över att lyfter fram sjukdomsbegreppet. Jag vill också ställa en fråga om medfinansieringen. Varför ska vi inte premiera dem som på ett bra sätt arbetar med dessa ohälsofrågor på sina arbetsplatser? Varför ska alla med det förslag som finns om höjda arbetsgivaravgifter vara med och ta kostnaderna för detta? Jag förstår inte logiken i detta synsätt. 91 () replik: Först och främst när det gäller landstingsmiljarden menar vi att precis samma sak kan uträttas utan att vi tillför en ny miljard. Det går alldeles utmärkt, precis som jag sade i mitt anförande, att lagstifta om en utvecklad finansiell samordning. Och inom ramen för den kommer dessa resurser att finnas. Vi har därför inte mindre pengar till det, och vi är inte heller motståndare till detta arbete. Men, som sagt, vi har en annan syn på finansieringen av det. Det finns en risk när det gäller dessa pengar till , nämligen att om det inte blir väldigt tydligt i anvisningarna till vad de ska användas finns det landsting som har anledning att stoppa dem i svarta hål. Det var också en oro som man uttryckte från när vi från utskottet träffade dem . Sjukdomsbegreppet tycks vara ganska otydligt för många människor. Om man är missnöjd med situationen på sin arbetsplats tycker man att det är helt okej att till och med kollektivt tala om att man ska sjukskriva sig för att hota arbetsgivaren. Vi menar att det är viktigt att det blir tydligt. De regionala variationerna när det gäller sjukskrivningar tyder väl också på att det finns oklarheter. Jag får återkomma senare till medfinansieringen. 92 () replik: Om jag förstod rätt förordar hon till och med en lagstiftad samordning. Är det ett förslag som tänker driva? Det gjorde mig lite överraskad, får jag lov att säga. Vi återkommer till medfinansieringen. 93 () replik: Den finansiella samordningen är ju lagstiftad . Vad vi menar är att den bör utvidgas till att bli en effektiv finansiell samordning. Då krävs det en ny lagstiftning som ger utrymme. Det vi skrev i vår motion när propositionen om begränsad finansiell samordning behandlades är vad det handlar om när jag talar om lagstiftning. Sedan har vi medfinansieringen. Jag tycker att det nästan är ett hån när och andra socialdemokrater säger att medfinansieringen är ett sätt att premiera de företag som gör ett bra jobb för arbetsmiljön. Den bästa premieringen till småföretagen är att medfinansieringen tas bort. Det finns inte en enda företagare i som uppfattar systemet med medfinansiering som en premiering. Det är otroligt märkligt att använda ett sådant uttryck. Medfinansiering är en pålaga och uppfattas, med all rätt, så av företagen. 94 (): I en av våra större dagstidningar står följande rubrik att läsa: Äldre mår allt bättre. Man kan se en bild på en dam i de övre 70 åren som arbetat tills hon var . Det är utomordentligt glädjande att fler arbetar och är friska allt högre upp i åldrarna. Andelen 6165-åringar som fortsätter att arbeta har glädjande nog ökat , naturligtvis lite beroende på hur man räknar, från till . Vad vi nu ska diskutera är förslaget till anslag för vårt pensionssystem, eller vårt pensionssparande som det ju egentligen är ett sparande för att skapa resurser för att kunna leva hyfsat även när man på ålderns höst inte arbetar. Vi har fått ett stabilt system för ålderspensionen grundat på en enkel tanke: Man sparar en del av inkomsten under de år man arbetar. Vid beräknas den återstående livslängden för årskullen. Sedan divideras kapitalet med det antalet år, och man får sitt pensionsbelopp. Sedan räknas det upp med löneutvecklingen. Härtill kommer ett försäkringsmoment som innebär att man så att säga kan försäkra sig för ett långt liv genom att andra lever kortare än genomsnittet. Larmartiklar kommer med jämna mellanrum, senast , om att pensionssystemet spricker. Ett annat populärt tema är att pensionen inte räknas upp med priserna, eller också talas det om av slutlönen i pension. Nja, knappast. Systemet visade sig klara av de svåra påfrestningarna under den värsta aktienedgången som vi hade omkring . Hur är det då med uppräkningen? Jo, pensionen räknas upp med lönerna, och det mer än vad priserna gått upp. Pensionerna är därför högre än de skulle ha varit med vårt tidigare pensionssystem. Sedan har vi detta med av slutlönen. Ja, visst går det att räkna fram många scenarier där pensionen blir låg. Men då finns garantipensionen med en lägsta garanterad nivå. Vidare gäller det detta av slutlönen. Ja, det beror på slutlönen. Den kan vara betydligt högre eller också betydligt lägre än genomsnittslönen. Det beror naturligtvis man har arbetat och på hur mycket man därmed har sparat. Finessen med pensionsreformen är ju att det är ett sparande på hela livsinkomsten, inte relaterat till slutlönen. Många andra länder befinner sig fortfarande fastlåsta i omöjliga pensionssystem med orimliga åtaganden. Det var också problemet med vårt tidigare pensionssystem. Om det hade behållits skulle det ha inneburit en orimlig belastning på kommande generationer som skulle få betala både sina egna pensioner och en stor del av föräldragenerationens pensioner när avgifterna inte längre räcker till. En bärande idé bakom pensionsreformen är just att få en vettig fördelning mellan generationerna. I alla pensionssystem måste avgifter, pensionsålder och pensionsrätt balansera, för annars går systemet över styr. De här faktorerna kan justeras åt olika håll. Vi har valt att hålla avgiften fast och att garantera en viss pensionsnivå för varje åldersklass. Avgifterna i det gamla systemet skulle ha fått höjas, eller också skulle vi ha fått göra som man gör i vissa länder där pensionen får variera alltefter årets inbetalda avgifter. Jag tror faktiskt inte att vi skulle vilja ha det som man har det i de länder där pensionen måste varieras, i något fall till och med från månad till månad, för att klara finanserna. Ett annat alternativ hade varit att fatta beslut politiskt om en rejält höjd pensionsålder. Vid utformningen av pensionssystemet har vi i stället låtit det vara den enskildes val att gå i pension tidigare, eller senare, , med pensionen beräknad på motsvarande fler, eller färre, förväntade pensionsår. Pensionssystemet är kalibrerat för den som går i pension . Vi lever fler och friskare år. Det betyder att pensionssparandet ska räcka till fler år efter 65 om vi pensionerar oss då. Men det betyder också att vi kan vara aktiva betydligt längre. När vi lever allt längre och är friska långt upp i åldrarna vill vi att det ska vara mer gynnsamt att arbeta längre eller kombinera pensionen med fortsatt arbete. Vi kan , som jag nämnt, notera en glädjande utveckling i och med att alltfler fortsätter att arbeta längre upp i åldrarna. Idealet är inte längre att övergå till den eviga semestertillvaron, helst i en solstol på andra breddgrader och med en paraplyförsedd drink i handen. Många vill i stället fortsätta att leva ett aktivt liv. Det finns tyvärr starka inslag av diskriminering av äldre på arbetsmarknaden, så det behövs ett antal reformer för att göra äldre mer attraktiva på arbetsmarknaden. Vi föreslår till exempel möjlighet till tidsbegränsad anställning för personer . Vi föreslår också lägre skatt på arbetsinkomster, något som gör det intressant att fortsätta att arbeta eller att kombinera arbete och pension. Vi bör sannolikt överväga fler reformer för att anpassa regler och förutsättningar för ett längre arbetsliv. En bidragande faktor beträffande de negativa attityderna till äldre sammanhänger med att avtalspensionerna inom flera områden är förmånsbestämda som ett procenttal av slutlönen, vilket ger mycket höga avgifter för äldre personer. Problemet med att arbetsgivare av det skälet inte vill anställa äldre skulle lösas om parterna var beredda att övergå till avgiftsbestämda pensioner, vilket tyvärr inte visat sig vara fallet. Vi föreslår därför att arbetsgivare ska få avdragsrätt endast för avgiftsbestämda pensioner. Det är, som sagt, inte svårt att konstruera räkneexempel med personer som inte arbetat för att få en acceptabel pension. Pensionssystemet är därför kompletterat med grundpension i form av garantipensionen. Därtill finns äldreförsörjningsstödet avsett för dem som inte har bott i för att få garantipension. Ett problem som vi vill åtgärda är att pensionärer med garantipension och hög bostadskostnad också får äldreförsörjningsstöd för att klara sig. Vi föreslår att de sämst ställda pensionärernas bostadstillägg höjs så att de får behålla mer efter det att hyran är betald. Pensionssparandet är ofta hushållets största tillgång.