prot · GT096 · 2005-09-21 00:00:00 — Det är oerhört viktigt att det nya inte blir en upprepning av den gamla , som i sin sammansättning just har försvagat FN:s trovärdighet. Jag vill inte ifrågasätta statsministerns engagemang, men det låter som att det finns en svag svensk position. Där skulle jag vilja veta lite mer. Hur ser man på ? Ska det vara jämbördigt med Ecosoc och säkerhetsrådet? Hur ska man garantera dess självständighet? Hur ska det utses? Med vilka majoriteter ska det kunna väljas? Vad ska det ha för mandat? Statsministern sade att man kommer att göra allt och att det är en väldigt öppen fråga hur kommer att se ut. Men frågan är: Hur vill att det ska se ut? 17 Statsminister (): Vi vill att ska vara ett organ som har en stark ställning i FN-systemet. Det är lämpligt att det väljs av generalförsamlingen. Vi behöver inte nu binda oss för exakt hur det ska väljas, men det är väldigt viktigt, när vi nu förhandlar fram formerna för detta, att det görs på ett sådant sätt att vi också skaffar oss försäkringar om att de stater som ska sitta där själva har en regim som är av sådant slag att man inte kan rikta kritik mot dem vad gäller mänskliga rättigheter. Den kommission som har varit så här långt har varit utmanande i det fallet. Jag vill också säga om de reformer i övrigt som ska göras av FN att är viktigt, men glöm inte bort den mycket praktiska och påtagliga vardagliga insatsen att reformera sekretariatet, FN:s egen byråkrati. Det går inte att långsiktigt hävda ett starkt och relevant FN utan att vi också gör detta. 18 (): Först vill jag tacka statsministern för informationen till kammaren och möjligheten för oss att ställa frågor. Jag vill lyfta upp två områden, och det är korruption och ineffektivitet. Jag gör det därför att vi kristdemokrater tycker att FN är oerhört viktigt för världen. Men en organisation som lider brist på etik är inte en organisation i funktion. Statsministern sade att det finns risk för en låt-gå-mentalitet, och det visar att statsministern också är medveten om detta. Korruptionsanklagelserna finns långt upp i toppen, och det är klart att detta är ett ledarskapsproblem som man behöver ta tag i. Man kan också konstatera att det finns brist på möjligheter för FN att gripa in. Det är naturligtvis en medlemsfråga. FN är inte starkare än sina medlemmar. Det är ett stort bristområde. Min fråga gäller det nya nätverk som statsministern har tagit initiativ till. Hur kommer man att arbeta just med etikfrågorna? Är man beredd att lyfta upp dem så att det inte finns risk för att man sopar dem under mattan utan i stället lyfter upp dem? Vi har i ofta synpunkter på den amerikanska administrationens starka kritik mot FN. Man kan ändå säga att det skapar ett fokus på problemen, och där bakom kan vi möjligen se en välvilja mot denna organisation. Jag menar att det nya nätverket inte får falla undan utan också fokusera på de problem FN har, om FN ska bli starkt . Hur ska nätverket arbeta med de här frågorna? 19 Statsminister (): Det är för tidigt att säga, jag har just bjudit in till det. De som finns med i nätverket ska självklart kunna påverka. Min egen prioritering, regeringens prioritering och det har jag kommit tillbaka till under frågestunden är att vi inte ska underskatta vad ett reformerat sekretariat kan betyda för FN:s slagkraft och styrka. Där finns de frågor som tar upp. Korruptionsanklagelserna i samband med Oil-for-Food-programmet är någonting som ställer i blixtbelysning sekretariatets otillräcklighet. Någon kan säga att sekretariatet fick en arbetsuppgift som vid det tillfället var alldeles för stor, inte avpassad för sekretariatets kapacitet. Det är möjligt, men att generalsekreteraren själv tar initiativ till en granskning av ett program på det sätt han gjorde är naturligtvis, tycker jag, bra. Det sänder rätt signal. Vi behöver mycket mer sådant. Här krävs en intern revision av FN, det som nu arbetar med och som är av det slaget att det höjer FN:s legitimitet. Jag tillmäter de här frågorna mycket stor betydelse. De tillmäts en väldigt stor betydelse i amerikansk debatt, det är alldeles uppenbart. De tas ofta som utgångspunkt för att attackera hela idén med multilateralismen. Därmed går man den extrema högerns ärenden om man inte ser till att man sopar rent vad gäller korruption, ineffektivitet och byråkrati i FN-systemet. 20 (): Om jag uppfattade det rätt ingår alltså inte den amerikanska administrationen i det här nätverket. Min fråga är: Vad ligger bakom den tanken? Är det så att man vill ha en motvikt till den amerikanska administrationen, eller bedömer man att det här ska bli ett nätverk som ska ha en annan hållning och på det sättet skapa en annan miljö inom FN? Hur är tanken bakom de utvalda medlemmarna? 21 Statsminister (): Det är en grupp stater som har inbjudits efter samråd med generalsekreteraren. Det handlar om stater som är djupt engagerade i en reform av FN i linje med de slutsatstexter som har antagits. Där finns naturligtvis inte de stora permanenta staterna, typ och , med. Jag tror att det skulle ge nätverket en väldigt konstig slagsida. 22 (): Det var väldigt intressant att ta del av den här föredragningen, som på många olika sätt har gett en mera nyanserad bild av vad som har försiggått i , både när det gäller de problem som återstår att lösa och när det gäller alla de framgångar som mötet har inneburit. Jag vill fokusera på en problematik som också statsministern i sin föredragning har pekat ut som ett område där vi inte har nått tillräckligt långt och där vi också har backat i förhållande till Kairodeklarationen. Det är SRHR-området och kvinnors rättigheter. som vi vet att det finns stora problem i världen vi vet ju att mödradödligheten ligger på i delar av kan man inte flytta fram positionerna i FN. Tvärtom backar man. Därför vill jag fråga statsministern: På vilket sätt ger det här förutsättningar, eller skapar hinder, för att driva de här frågorna vidare i det nätverk som statsministern har fått i uppdrag att bilda men också i det kommande ? Det gäller ju att få in frågorna inte bara i deklarationerna utan också i det praktiska arbetet. Jag menar att kvinnors rättigheter är en del av området mänskliga rättigheter. Det är just därför att man inte ser kvinnors rättigheter som en självklar del av MR-området som vi har svårt att flytta fram positionerna och se till att fler kvinnor kan överleva en graviditet, att fler kan skydda sig från aids och att fler kvinnor i ett flyktingläger har rätt till access till preventivmedel att man till exempel efter en våldtäkt har möjlighet att få akutpiller. På vilket sätt ser alltså statsministern förutsättningar eller hinder för att jobba vidare, för att få in detta i och att själv utifrån er position kunna driva detta i nätverket? 23 Statsminister (): Det finns ingenting i slutsatsdeklarationen som förhindrar oss att driva det här vidare. Men jag håller med . Vi kom lite längre i än vi gjorde den här gången, så det är en pågående kamp med politiska förtecken. Det är naturligtvis talande beträffande den röstdeklaration som gör, efter det att deklarationen antagits tre stater gjorde en röstdeklaration efter det att deklarationen antogs: , och att gjorde en deklaration med koppling till abortfrågan. Det säger någonting om frågans inrikespolitiska vikt i den stora superstaten, men det säger ingenting om våra möjligheter att fortsätta att driva frågan. Det är upp till oss själva tillsammans med like-minded, de som tycker likadant som vi EU, och andra och vi kommer att göra detta. Det finns en fara med millenniemålen, och det är att de ofta är genomsnitt. Det säger då inte så mycket om hur de som lever under de eländigaste förhållandena har det. Det kan mycket väl vara så nu att det beträffande de frågeställningar som tar upp sexuell reproduktiv hälsa i vissa delar av världen går åt fel håll. Det kan döljas av olika typer av genomsnittsmått som beskriver hur millenniemålen utvecklas. Det här måste vi vara observanta på därför att det är inte genomsnittsmåttet som är vardagen, utan vardagen finns precis som säger i flyktingläger, i de kanske mest utsatta och pinade delarna av vår jord. Från den utgångspunkten måste vi fortsätta att driva dessa frågor. Slutsatstexten ger inget hinder för detta, men de politiska motsättningarna skärps väsentligt i . 24 (): Det var väldigt välkomna och tydliga svar från statsministern, även om det återigen visar på den problematik som finns inom området och hur svårt det är att driva de här så angelägna frågorna. Jag skulle i ett svar på en följdfråga som jag har vilja få belyst hur stödet ser ut i . Vi verkar ju på väldigt många olika sätt inom EU, även om vi inte i alla sammanhang när det gäller FN har en röst. Jag känner att där blir stödet för de här frågorna svagare. Man är inte beredd att på samma sätt som ta kampen och driva på och vara tydlig. Man tycker att man då politiskt förlorar på andra områden. Då prioriterar man bort kvinnors rättigheter och sätter andra frågor, till exempel handel, före. Är detta också statsministerns bild från mötet i , eller har han kanske fått en mer positiv bild än vad jag dessvärre fått det rör då kanske ? 25 Statsminister (): Min bild är inte den som redovisar, utan de som är allierade i den här kampen för kvinnors rättigheter och för sexuell reproduktiv hälsa är bland andra medlemsstaterna i Europeiska unionen. Hade vi bara den typ av värderingar som EU är ett uttryck för genomgående i slutsatstexterna skulle vi leva i en oändligt mycket bättre värld. 26 (): Jag vill instämma i statsministerns fokus på att det är bra att fattigdomsbekämpningen har kommit högt upp på den internationella agendan. Vi lever i en värld där en miljard av jordens sex miljarder människor lever i djupaste fattigdom och där 20 00030 000 barn dör av svält. Millenniemålen är väldigt bra och mycket behjärtansvärda på många sätt. De rör fält som skolgång för barn, mödravård och annat. Men en sak saknas i millenniemålen, och det är målet om demokrati och mänskliga rättigheter. Vi i har tillsammans med liberala systerpartier länge drivit att demokratin borde ha tillfogats som ett extra mål på den fronten. Det är viktigt att tänka på hur kvinnor i ska kunna få bättre mödravård om de inte kan få välja vem som ska leda deras land. Hur ska arbetare kunna påverka sina arbetsplatser när fria fackföreningar är förbjudna? Hur ska hälsovården kunna bli bättre överlag eller kvinnor få fri abort om man inte får tycka, tänka och tro fritt? Jag undrar om statsministern har drivit frågan om att demokrati skulle kunna läggas till som ett mål. Det behöver ju inte resten av världen gå med på, utan kan driva ett sådant eget mål för att ligga längst fram som en spjutspets. Jag undrar också vad statsministern tycker om förslag om en demokratifond och vad den i så fall ska innebära. 27 Statsminister (): Var vi står i demokratifrågor är väl ingen hemlighet för någon. Vi driver naturligtvis de frågorna i alla sammanhang där vi kan driva dem med rimlig framgång. Vårt bistånd är ett uttryck för hur vi ser exempelvis på demokratifrågor. Vid det här toppmötet handlade det faktiskt om att på något sätt rädda millenniemålen de som redan finns. Det var in i det sista osäkert hur det skulle hanteras från den nya amerikanska regimens sida. Den amerikanske vädjade in i det längsta i förhandlingarna om slutsatstexterna om att gå med på referenser till millenniemålen. När sedan president vid öppnandet av toppmötet håller sitt nationella anförande ansluter sig oreserverat till milllenniemålen, vilket jag ser som nödvändigt, rimligt och riktigt. Att tillföra ytterligare ett mål demokratin innebär inga svårigheter för oss. Det säger också någonting om det världssamfund vi har. Att det ska behöva vara kontroversiellt är rätt märkligt, men så är det. Det är bland de 191 staterna som vi ska välja ett MR-råd. Då förstår vi vilken arbetsuppgift vi har framför oss. Vi har inget emot att driva detta. Jag har inga särskilda synpunkter på . Där vill jag låta svaret vara öppet. 28 (): Jag vill börja med att göra en notering med anledning av att jag hade möjlighet att vara med i delegationen på det här toppmötet och även på det toppmöte som var innan med talmännen. Jag är lite stolt över att vara svensk när får leda ett sådant här statschefstoppmöte och vill nog ändå ha sagt att statsministern och som generalförsamlingens ordförande ledde mötet på ett alldeles utmärkt sätt. Det placerar naturligtvis i centrum av världspolitiken, i alla fall under hela det år då innehar sin post. Det är viktigt att vi här i har klart för oss betydelsen av det och kanske också vissa arbetsuppgifter som följer med detta. Jag tillhör också dem eftersom jag nu fått vara med som inte vill förminska resultatet av mötet. En del gör ju det och ser väldigt mycket på det som inte fungerade och föll ut så väl. Det allra mesta gick bra, tycker jag. till de ord som finns i deklarationen, som är mycket omfångsrik över 170 paragrafer och dessutom till alla tal som hölls skulle, om mycket av det genomfördes, det vara en framgång, tycker jag. Det känns också väldigt bra med den uppföljning som statsministern antytt här. Jag tror att det är oerhört viktigt att vi tar chansen och tar ansvaret just under det här året vid uppföljningen. Jag har en fråga som inte har ställts här tidigare och som engagerade mig under det här mötet. Den gäller en paragraf om parlamentens och parlamentarikernas roll i slutet på deklarationen. Det såg så illa ut ett tag att man skulle stryka den paragrafen helt och hållet, men sedan kom den med i slutet. Det är bra att den finns med, men jag tycker att den är något tunn. Jag är lite besviken över att den inte har någon referens till det förberedande talmanstoppmötet där man hade en deklaration om just parlamentens roll och samarbete. Jag vill fråga statsministern hur han ser på möjligheten för parlamenten och parlamentarikerna att medverka i uppföljningen av deklarationsresultatet. 29 Statsminister (): I den paragraf som hänvisar till görs en uttrycklig referens till den interparlamentariska unionens möten som talmannen deltog i. Det är ett erkännande av parlamentens roll. Naturligtvis kan det skrivas starkare, men är det så med den här typen av deklarationstexter att varje parlament väl får ta sin chans. Är det något parlament i världen som bör ha en hög profil i den här reformdiskussionen som pågår så är det det svenska parlamentet. Där finns det ett utomordentligt starkt stöd. Vi har en mycket stark samsyn över partigränserna i när det gäller behovet av FN-reform och utveckling av FN, och det är klart att det ska utnyttjas. kommer att behöva allt stöd som han kan få under det år som han nu ska genomföra dessa besvärliga förhandlingar. Jag har redovisat den typ av nätverk som jag tänker arbeta med. Det är ingenting som hindrar att ta motsvarande initiativ, bara det görs på ett sådant sätt att det kan samordnas med den stora ansträngning som utrikesdepartement, regeringskansli i övrigt och och hans team har framför sig. Så med sin erfarenhet och överblick är naturligtvis fri att ta initiativ inom parlamentets ram. Det ska jag inte ha några synpunkter på, men jag skulle tycka att det var väldigt bra om så skedde. 30 (): Jag tycker att det är väldigt bra att parlamentariker kan medverka i det som kallas parliamentary diplomacy på engelska. Det bör talmannen, som medverkar i den församlingen, ta till sig och se vad kan göra under det här året för att vara med i arbete på den internationella arenan. Men bakgrunden till att jag tycker att man i en sådana här deklaration bör breda ut sig mera om parlamenten har en liten koppling till det som tidigare här tog upp. Vill vi värna demokratin och sätta den väldigt högt på dagordningen kan vi aldrig negligera parlamentens betydelse även om det runtom i världen finns parlament som inte är särskilt demokratiska. Hela grundtanken med parlamenten är ju att de ska representera folket och värna om demokratin. Därför måste vi i varje sammanhang slå vakt om parlamentens roll, och här fanns en sådan möjlighet. Det är bra att paragrafen finns med, men jag är angelägen att stryka under att regeringen i det fortsatta samarbetet inser parlamentarikernas och parlamentens roll i bygget av demokratin. 31 Statsminister (): Jag har inget annat att tillägga än att jag känner igen diskussionen från de tillfällen när jag som ung riksdagsman fick möjlighet att delta i Interparlamentariska unionens möten. Där träffade man ibland parlamentariker som inte alltid hade ett demokratiskt mandat. Det är klart att det finns anledning att föra den diskussionen vidare. Att det svenska parlamentet ska ha en ledande roll i ett sådant sammanhang känns ju inte på något sätt onaturligt. 32 ESCH (kd): Jag skulle vilja återanknyta till den diskussion som vi hade om säkerhetsrådets sammansättning. Om jag förstod statsministern rätt är hans uppfattning att den måste revideras inte minst med hänsyn till de stater som har kommit till i och sedan krigsslutet. Inom EU har också , och gjort anspråk på att få bli permanenta medlemmar i säkerhetsrådet. Det har väl inte mött någon större förståelse, men anspråken finns dock. har det sagts att EU borde kunna representeras av en enda gemensam representant i FN, ungefär som . Min fråga är därför: Är frågan om att EU skulle representeras av en enda gemensam representant numera avförd från dagordningen? 33 Statsminister (): Det är en tanke som inte flyger eller ens lyfter, även om jag kan förstå idén bakom den och själv har uttryckt sympati för något slags rotation inom EU på så sätt. Jag har svårt att se att idén skulle landa särskilt väl bland två av de fem permanenta medlemmarna som också har en vetomöjlighet när det gäller reformer. Jag tror inte att det är en fruktbar ingång i diskussionen om säkerhetsrådets reformering. Sedan kan man alltid diskutera vilka stater som ska sitta med i säkerhetsrådet. Det har varit ett väldigt omfattande diplomatiskt arbete för att vinna stöd för olika länders kandidatur, men vi har varit försiktiga med att binda oss. Det har gått så långt att vi har sagt att det känns omöjligt att se framför sig ett säkerhetsråd som inte rymmer världens folkrikaste nation. Sedan kan man ju diskutera om de starka ekonomierna exempelvis och , även om båda har problem med sin utveckling just nu som ändå är världens största ekonomier i den gruppen ska vara permanenta medlemmar. Ja, det är ju möjligt, men då bör nog detta kombineras med en översynsklausul som säger att man är överens om att man efter 10, 15 eller ser över sammansättningen igen och att man inte ger dessa nya permanenta medlemmar vetorätt. Det är alldeles uppenbart att dagens sammansättning är obsolet, och världen har inte slutat att utvecklas. Tvärtom kommer det att bli ohyggligt mycket hårdare takt i utvecklingen framöver. Om kanske kanske det är fullständigt obegripligt att de som upplevs som naturliga medlemmar i säkerhetsrådet ska sitta med där. Så det är nödvändigt att foga till en översynsklausul. 34 (): Tack, statsministern, för en bra information. Jag skulle vilja ta upp perspektivet klimatförändringarna kopplade till fattigdomen och tillgången på rent vatten. Om vattentillgångarna brister kan det vara ett incitament till oroligheter som kan leda till andra större konflikter. Fler och fler länder lyfter också fram frågan om ett gemensamt organ där man kan belysa konsekvenserna av klimatförändringarna. Det kan också göra en insats när katastroferna inträffar. Då undrar jag hur statsministern ser på det. Var frågan uppe på mötet? 35 Statsminister (): Frågan fanns naturligtvis närvarande i en form som man kanske hade tyckt vara märklig . Men nästintill varje talare inledde sina anföranden med att uttrycka sina kondoleanser till det amerikanska folket för den naturkatastrof som man har råkat ut för. En del gjorde referenser till den pågående klimatförändringen medan andra var försiktigare. Men det är klart att den frågan finns närvarande, men inte särskilt påtagligt. Det var inte de sakerna som stod i centrum utan det var andra saker som var viktigare. Vi behöver ha en diskussion framför allt om vad som händer efter Kyoto 2012, vi behöver ha en diskussion om Uneps framtida status och ställning och vi behöver ha en ökad medvetenhet om hur klimatförändring samregerar med fattigdom, fattigdomsbekämpning och politiska konflikters framväxt. Så jag delar uppfattning, men att påstå att det här toppmötet märkbart flyttade fram positionerna i miljöfrågan vore fel att säga. 36 (): Tack, statsministern, för en bra sammanfattning av toppmötet. Det var många besvikelser och det var resultat som inte uppnåddes men också flera konkreta steg framåt. har vi diskuterat här, och statsministern nämnde också fredsbyggande kommissionen. Det är viktigt, därför att alltför ofta har vi sett hur världssamfundet tvingats agera militärt för att stoppa krig och massmord men lika ofta att man saknat planering och ekonomiska resurser för att hantera situationen efteråt. De ekonomiska resurser som behövs efter en väpnad konflikt är oftast lika stora som de som den väpnade konflikten i sig har åstadkommit. Det är bara på det sättet man kan säkra en långsiktigt hållbar fred. Vad jag saknar i rapporterna från toppmötet, och som förmodligen saknades till stor del också på toppmötet, är diskussionerna om krigsförebyggande insatser. Det är ju inte så att väpnade konflikter och krig utbryter som en blixt från klar himmel, utan i de allra flesta fall bottnar de i bristen på demokrati, extrem fattigdom, sociala orättvisor eller miljöförstöring som förstört betingelserna för mänskligt liv. Det är inte någon konstighet att förebygga de här olika orsakerna om man bara använder sig av de tidiga varningar som finns. Min fråga till statsministern är: På vilket sätt har man diskuterat att mer konkret förbereda sig för krigsförebyggande insatser från FN:s sida? Under ledning på togs det för fram en uppsättning konkreta förslag på just konflikt- och krigsförebyggande insatser. Driver det här? På vilket sätt sker det, och hur diskuteras frågan i sådana sammanhang som det toppmöte som statsministern deltog i och ledde? 37 Statsminister (): De frågeställningar som inte minst var med och drev och tog initiativ till för vi självklart vidare. Dels gör jag det, dels framför allt utrikesministern naturligtvis. Att säga att det var fokus på den typen av frågeställningar på toppmötet är fel, därför att det här toppmötets genombrott ligger i den andra dimensionen, den som pekar på. Det som ligger efter är ofta en bräcklig fred eller ett fredsavtal tills det blir ett fungerande samhälle. Det är om den delen som toppmötet nu har fört en diskussion. Det innebär inte att det andra på något sätt är lagt åt sidan eller glömt men det behöver ständigt påminnas om. När vi diskuterar de här sakerna kommer vi tillbaka till FN:s bristande resurser och FN:s bristande förmåga, behovet av analyskapacitet men inte minst både fredsframtvingande resurser och fredsbevarande insatser. Vi driver naturligtvis detta i de sammanhang där vi kan påverka, men att säga att det var toppmötets fokus är fel. Toppmötets fokus låg på nästa fas som ligger efter freden och i samhällsbygget. 38 (): Det är en stor brist att man så ensidigt fokuserar på just de konkreta åtgärderna när ett krig har utbrutit och hur man ska hantera situationen efteråt. Det är visserligen viktigt och nödvändigt, men det är långt viktigare att försöka förebygga att utvecklingen går så långt att det blir öppet krig. Det är inte bara så att man minskar ett ohyggligt mänskligt lidande genom att förebygga krig. Det är också ekonomiskt mycket smartare för världssamfundet att göra konkreta insatser för att förebygga väpnade konflikter och krig än att vara passiv och tvingas ta hand om kriget när det väl utbrutit genom militära insatser och sedan dessutom få samma kostnader en gång till för att bygga upp och återskapa de samhällen som ligger i ruiner.