prot · GT0926 · 2005-11-09 00:00:00 — Tredje vice talmannen meddelade att () ansökt om sjukledighet den 9 november10 december. Kammaren biföll denna ansökan. Tredje vice talmannen anmälde att () skulle inträda som ersättare för . 2 § Anmälan om kompletteringsval till vissa utskott Tredje vice talmannen meddelade att Moderata samlingspartiets riksdagsgrupp anmält som suppleant i socialförsäkringsutskottet, i socialutskottet och i kulturutskottet under sjukledighet. Tredje vice talmannen förklarade vald den 9 november10 december till suppleant i socialförsäkringsutskottet () suppleant i socialutskottet () suppleant i kulturutskottet () 3 § Meddelande om allmän debattimme Tredje vice talmannen meddelade att allmän debattimme skulle äga rum kl. 9.00. Meddelandet hade delats ut till kammarens ledamöter. 4 § Anmälan om fördröjt svar på interpellation Till hade inkommit följande skrivelse: Interpellation 2005/06:71 Till Interpellation 2005/06:71 av () Situationen för homosexuella, bisexuella och transpersoner i de nya medlemsländerna i EU Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är utlandsresor. 5 § Ny prövning av avvisnings- och utvisningsbeslut Föredrogs socialförsäkringsutskottets betänkande 2005/06:SfU5 Ny prövning av avvisnings- och utvisningsbeslut. 1 (): För mindre än sedan antog det förslag om en ny instans- och processordning i asyl- och migrationsärenden som regeringen då presenterat. Det var en enig riksdag som beslöt att fastställa ramarna för en ordning som i allt väsentligt ansågs kunna garantera en rättssäker prövning i asylärenden. De ändringar som gjordes hade bred uppslutning från alla parter med intresse i frågan, från tjänstemän till advokater och människorättsaktivister. Ändå står vi här i kammaren igen och diskuterar på nytt en stor ändring i utlänningslagen. Det är märkligt, för att inte säga oroväckande. Denna lagändring sker nämligen inte i första hand för att rätta till något som är fel i utlänningslagen eller i den kommande instansordningen. Den är i stället resultatet av en ren utpressningsaktion från stödpartierna gentemot Socialdemokraterna. Om inte regeringen levererade denna lag hotade nämligen dessa partier med att stjälpa den budget som Socialdemokraterna, gemensamt hade snickrat ihop. Det hotet kvarstår oförändrat. Fram till det ögonblick då kammaren strax efter röstar om detta lagförslag är Socialdemokraterna gisslan hos de andra två partierna i vänsterkartellen. Dock ska det sägas att detta inte förvandlar regeringen till något slags offer, utan tvärtom har man glatt och villigt arbetat fram det förslag som har lagts på kammarens bord. Företrädare för regeringspartiet, inte minst statsrådet , har i flera intervjuer uttryckt ett gillande av det som sker. Men det sker med ett tillkämpat leende på läpparna. För oss moderater är det däremot inte problematiskt att säga nej till hela detta förslag. Det är tvärtom helt naturligt eftersom vi inte står för uppfattningen att rättssäkerheten för individen är någonting som man dagtingar med. bör aldrig fatta beslut som man inte kan överblicka konsekvenserna av. Och de tjänstemän som kommer att hantera denna lag är berättigade till att kunna arbeta med vettiga verktyg, något som inte levereras av majoriteten genom detta betänkande. Och jag ska alldeles strax visa varför. Detta förslag är dessutom inget annat än en förtäckt amnesti. Det har gjorts försök att sminka om det hela. Förvisso är det så. Men i praktiken är det en amnesti som har att ta ställning till. Hur ligger det då till med de olika delarna av detta lagförslag? Först och främst uppfyller de inte ens de grundläggande kraven på beredning. De myndigheter som beretts tillfälle att yttra sig över lagförslaget har inte fått tillräckligt med rådrum för att på ett tillfredsställande sätt analysera och bedöma förslaget. Det vittnar de hårda orden från Lagrådet om. Vår uppfattning är därför att förslaget inte kan läggas till grund för lagstiftning. Konsekvenserna av lagen kan nämligen inte överblickas. Det saknas rimliga uppgifter om antalet flyktingar som kan komma att beröras av lagen. De sifferuppgifter som har presenterats är av ytterst preliminär karaktär och baseras dessutom på antaganden och prognoser, något som bara är ägnat att skapa oro och oreda, vilket vi också har sett många bevis för i den allmänna debatten. I verkligheten vet ingen hur många gömda flyktingar som kommer att träda fram eller få sina beslut prövade ex officio. Inte heller kan vi med noggrannhet säga hur många av dessa nya prövningar som kommer att leda till positiva beslut. De löften som har avgivits om att majoriteten av de gömda flyktingarna kommer att få lov att stanna är inte seriösa. Vem kan, eller ens bör, lova någonting sådant? Till följd av denna osäkerhet går det inte heller att överblicka de samlade kostnaderna för reformen. Det gäller både omedelbara kostnader för handläggning av de ärenden som kommer att inkomma till eller initieras av verket och de kostnader som kommer att belasta och kommuner. Dessa ska ju gemensamt genomföra ett rimligt mottagande av flyktingarna och en meningsfull introduktionsverksamhet i enlighet med de lagar som har beslutat om. Integrationen av de berörda grupperna ska inte glömmas bort i sammanhanget, allra helst inte som rönt en kraftfull kritik från för att den nuvarande politiken skapar ett utanförskap och en segregation som är svår att bryta. Statens ansvar för de nytillkomna tar inte slut vid ett positivt beslut om uppehållstillstånd. Utöver svårigheterna med kostnadsaspekten är lagen förenad med betydande tillämpningssvårigheter. Den står inte i överensstämmelse med grundläggande rättsprinciper. Lagen innebär att man för vissa grupper av individer, av människor, introducerar särskilda och mer generösa regler, vilka sedan gäller endast tillfälligt eftersom förslaget förvisso inte omfattar alla. Ordagrant sägs att det gäller vissa barnfamiljer samt de vars avlägsnandebeslut av olika anledningar inte har kunnat verkställas. Lagrådet har med kraft påpekat att detta innebär att två parallella system kommer att gälla, vilket skulle innebära att lika fall kan komma att behandlas olika. Och utskottets betänkande visar inte på något sätt att denna tveksamhet har rättats till. Denna osäkerhet i lagtillämpningen leder till att vi moderater inte anser att kraven för rättssäkerhet är uppfyllda. En avgörande fråga för om man ska få ett positivt beslut vid en ny prövning blir nu enligt majoriteten i stället hur länge som man har vistats i . Detta är naturligtvis förenat med betydande bevissvårigheter. För det första kan det på goda grunder ifrågasättas vad begreppet långt tid egentligen innebär. Ett så oklart begrepp har vi över huvud taget haft i svensk utlänningslagstiftning. För det andra kan det naturligtvis vara väldigt svårt att korrekt fastställa vistelsetidens längd. Det är mycket oklart vilka beviskrav som kommer att ställas för ett positivt beslut. Är det ett hyreskontrakt ? Är det kvitton på matinköp på Ica ? Är det bussbiljetten från som låg här ute på och blåste omkring? Vilken typ av beviskrav är det som kommer att gälla? Hur bevisar man över huvud taget att man har varit gömd, om asylfrågan nu kopplas direkt till kravet som detta ägt rum? Eller har ni inte tänkt på den saken i vänsterkartellen? Risken är att dessa otydligheter leder till inkonsekventa bedömningar, vilket kan komma att underminera hela processens trovärdighet gentemot allmänheten. Det kan också antas att svårigheter kommer att uppstå avseende vilka som de facto har vistats i och vem som har kommit tillbaka efter att tidigare ha följt ett avvisningsbeslut och lämnat . Hur vet man att den familj som säger sig ha varit gömd inte reste till dagen efter det att den fick avslag, eller till och med reste tillbaka till sitt hemland? Vem vet, och vem kan säga säkert? Men säkert är att detta innebär en orättvisa mot dem som faktiskt lytt myndigheterna och lämnat . Och det är en grym orättvisa. Majoriteten går dessutom så långt i sin iver att dölja bristerna att den till och med minskar kravet på att man kan visa upp identitetshandlingar. slogs det tydligt fast i lagen att det var en förutsättning för permanent uppehållstillstånd att man kunde visa upp sådana handlingar, inte minst för att styrka att man inte är kriminell. Men skriver majoriteten att det är av stor vikt. Och ni som lyssnar kommer att få höra företrädare för de tre partierna säga att detta är en starkare skrivning . Det är som att säga att det är av stor vikt att du har goda kunskaper i att köra bil för att få körkort i stället för att säga att det är en förutsättning. Ingen skulle acceptera detta. Men svenska folket förutsätts acceptera denna nedvärdering av kravet på att samarbeta för att styrka identiteten. För att nu råga denna absurda situation uppfinner också Socialdemokraterna, och ett helt nytt begrepp i lagstiftningen, nämligen begreppet humanitärt angeläget. Problemet är att detta är oprecist och riskerar att leda till ytterligare tillämpningssvårigheter utöver dem som redan har räknats upp här från talarstolen av mig. Begreppet kopplas nämligen inte till den enskilde sökanden, vilket tidigare varit fallet med begreppet humanitära skäl. Det är alltså inte egna skäl för att få asyl som kommer att bedömas, utan handläggaren på kommer att tvingas bedöma frågor som i princip kan vara allt eller inget eftersom Socialdemokraterna, och inte behagar leverera någon definition av vad humanitärt angeläget står för. Avsaknaden av praxis omöjliggör i stället den objektiva bedömning som vi moderater så starkt tror på och som man borde sträva efter. I stället öppnar man upp för godtycke och för politiska bedömningar. , som ju sitter här i salen, kan ge kurser i hur man telefonerar runt för att påverka tjänstemän i deras ämbetsutövning. Det är tyvärr troligt att vi får se mer av den varan fram till . Värst av allt är ändå vetskapen om att hela denna uppvisning är tämligen meningslös. Den hade kunnat undvikas om regeringen i stället hade följt den enkla principen att låta dem som har arbete och som kan försörja sig själva få lov att stanna enligt de linjer som vi moderater har dragit upp vid inte mindre än tre tillfällen bara detta år. Vi instämmer i att det finns ett otal fall där människor sökt sig till , rotat sig här och skapat sig en meningsfull tillvaro med arbete eller utbildning men ändå tvingats lämna landet. Orsaken till detta är inte att myndigheterna har fattat fel beslut utan att besluten har fattats utifrån en i grunden felaktig syn på invandringen. ordning är att de människor som behöver vårt skydd ska få lov att stanna. De som har sökt sig till av andra skäl än skyddsbehov ska beredas möjlighet att få lov att komma hit genom ökad arbetskraftsinvandring. Den som har verkställighetshinder är inräknad i den gruppen. Lösningen på de orättvisor som vi har sett är inte att utvidga gruppen av offer som är beroende av statens välvilja utan att öppna våra gränser för fler genom att göra det möjligt att arbetskraftsinvandra. Detta har dock motverkats av regeringen och dess stödpartier, naturligtvis främst av protektionistiska skäl. För vårt vidkommande gäller att vi vidhåller kraven på en bredare och mer ändamålsenlig asyl- och migrationspolitik, som vi har presenterat i vår motion med anledning av regeringens förslag till ny processordning i utlännings- och medborgarskapsärenden. yrkar vi avslag på ytterligare ett felaktigt förslag från regeringen, vars velighet och oförmåga att styra svensk asyl- och flyktingpolitik blir mer och mer uppenbar för varje debatt här i kammaren. 2 (): kommer att fatta ett mycket viktigt beslut. Tusentals människor som har levt under omänskliga omständigheter kommer att få en möjlighet att lämna det tillstånd av ovisshet och desperation som de har levt i. För många kommer det att innebära att ett liv som gömd och icke-existerande kan bytas mot ett liv som lagligt erkänd invånare i vårt land, med alla de grundläggande rättigheter och skyldigheter som gäller för alla oss som bor i . Allt detta gläder oss, liberaler. Vi välkomnar Socialdemokraternas ändrade inställning i frågan. Socialdemokraterna vände ryggen mot mycket utsatta människor och blundade för den humanitära katastrof som dessa människors öde innebar. har Socialdemokraterna kommit till insikt eller, rättare sagt, tvingats komma till insikt om att vi inte kan ha ett med en växande klass av rättighetslösa parias. Men detta uppvaknande i elfte timmen har fått sina följder. Det majoritetsförslag som föreligger är behäftat med mycket allvarliga brister vad gäller både beredning och innehåll. Lagrådets förödande kritik av detta hastverk visar på förslagets fundamentala brister som , med minimala modifikationer, kommer att drivas igenom. Utskottsmajoritetens förslag är förenat med så fundamentala brister att vi inte anser oss kunna yrka bifall till det. Det är oerhört viktigt att de lagar som stiftar i flykting- och utlänningsrelaterade frågor är klanderfria ur såväl formell som materiell synvinkel. Många människors öde kommer att vara direkt avhängigt av dessa beslut, och de myndigheter som ska tillämpa lagarna i dessa delikata och komplexa sammanhang har rätt att kräva lagar och bestämmelser som ger dem alla de verktyg som rättssäkerheten och andra centrala juridiska principer kräver. Så är definitivt inte fallet med utskottsmajoritetens förslag som präglas av otydlighet och luddighet. Nya principer introduceras, exempelvis detta med humanitärt angeläget vars innebörd är minst lika dunkel som begreppet humanitära skäl, ett begrepp som vi alla i riksdagsdebatten var rörande eniga om skulle försvinna från vår lagstiftning. Även om också anser det vara angeläget att så fort som möjligt lösa dessa utsatta människors problem är det vår fasta övertygelse att skyndsamheten aldrig får gå ut över rättssäkerheten. Vi måste kunna hitta lösningar som innebär att grundläggande principer inte offras gällande beredningen av och innehållet i så viktiga lagar. Vi är också mycket missnöjda med hur frågan om fastställandet av identitet hanteras i majoritetsförslaget. linje har konsekvent varit att en förutsättning för att få permanent uppehållstillstånd ska vara att identiteten är fastställd. Det räcker inte att, som det nu står i utskottsmajoritetens förslag, lägga stor vikt vid denna så fundamentala aspekt. Om identiteten inte har kunnat fastställas faller den övriga prövningen då vi inte vet vem vi har att göra med. Jag är helt säker på att har en överväldigande majoritet av svenska folket bakom sig när man ställer det tydliga kravet på att fastställd identitet är en given utgångspunkt för fortsatt prövning om uppehållstillstånd. På samma sätt tycker vi att majoritetsförslagets vaga formuleringar om brottslighet är oacceptabla. Där står det att brottslighetsaspekten särskilt ska beaktas vid tillståndsgivning. Vi menar att detta inte räcker. Vi anser att huvudregeln ska vara att personer som skäligen misstänks eller som har blivit dömda för brott som kan ge mer än sex månaders fängelse inte har rätt till ny prövning om uppehållstillstånd. Vi är också helt övertygade om att vi även här har en överväldigande majoritet av befolkningen bakom oss. Vi tror att medborgarnas acceptans för en human flyktingpolitik förutsätter en helt annan tydlighet i dessa frågor än den som detta i all hast hopsnickrade förslag erbjuder. För att kunna råda bot på dessa och andra brister sade vi att den motion som majoritetsförslaget grundas på skulle dras tillbaka. Vi ville att regeringen skulle ta sitt ansvar och, efter en acceptabel beredning, lägga fram en proposition i frågan. skulle en generell inhibition eller verkställighetsförbud råda vad gäller avvisningsbeslut i asylärenden. På det sättet ville vi skydda människor som är mycket utsatta utan att ge avkall på de krav som måste ställas på den lagstiftning som godkänner. I det sammanhanget var vi också beredda att inleda samtal med regeringen och andra riksdagspartier i syfte att uppnå ett brett samförstånd kring en human och rättssäker lösning på tusentals människors tragiska situation. Vi fick tyvärr inga svar på vårt förslag. Majoriteten valde i stället att köra över Lagrådets och många andras kritik och driva igenom ett ytterst bristfälligt förslag som vi fruktar kommer att allvarligt skada asylprocessens trovärdighet och legitimitet. Dessa är de motiv som har lett till att har reserverat sig mot utskottsmajoritetens förslag. Därför yrkar jag nu bifall till reservation nr 2. Den reservationen grundar sig på flyktingpolitiska motion, där en helhetslösning baserad på följande fyra punkter erbjöds: 1.Personer med lagakraftvunna avvisningsbeslut, som utan egen förskyllan inte kunnat avvisas på grund av verkställighetshinder eller mer, beviljas permanent uppehållstillstånd. 2.Barn som befinner sig i ett livshotande tillstånd, eller där allvarliga men för barnets fortsatta liv kan befaras och dess familj, beviljas permanent uppehållstillstånd efter medicinsk prövning och bedömning av en oberoende läkarkommission. 3.Barnfamiljer som fortfarande vistas i , oavsett var de befinner sig i asylprocessen , beviljas ny prövning enligt den nya utlänningslagen som då träder i kraft. 4.För att permanent uppehållstillstånd ska beviljas ska personers identitet vara styrkt eller ha gjorts sannolik. Personen ska även genomgå vandelsprövning. Rätt till ny prövning eller uppehållstillstånd ska, som huvudregel, inte ges personer som skäligen misstänks eller har blivit dömda för brott som kan ge mer än sex månaders fängelse. Våra förslag är enkla och tydliga, ingen principiell förvirring skapas och aspekter som fastställandet av identitet samt skyddet mot att brottslingar skulle kunna få uppehållstillstånd behandlas på ett tillfredsställande sätt. kommer våra förslag att röstas ned och endast tjäna som en påminnelse om att det fanns ett bättre alternativ till majoritetsförslagets så undermåliga hastverk. Låt mig nu vända blicken mot framtiden, mot följderna av det beslut som kommer att fattas. Den fråga som allmänheten ställer sig är: Vad kommer att hända med dem som får laglig rätt att leva i ? Kommer de att hamna i arbetslöshet och utanförskap? Kommer det att göra att deras mycket svåra situation i utsatta förorter blir ännu mer utsatt? Kommer den så bekymmersamma segregationen att bli ännu djupare och mer bekymmersam? Och vi måste , i denna kammare, våga ställa den fråga som vi alla har ställt oss : Hur ska vi hindra att utanförskapet spårar ur och att det blir som i ? Det är dessa frågor som vi nu måste ha modet att ställa, och vi måste ha ett övertygande svar. Det har svenska folket rätt att kräva. Vi måste dock tyvärr konstatera att det just är dessa frågor som har nonchalerats och misskötts . Integrationsmisslyckandet är uppenbart. Landet glider isär, och regeringen visar en total brist på idéer och förslag om hur utanförskapets dystra spiral ska hejdas. avslutades Socialdemokraternas nästan veckolånga kongress, och vi kan, tyvärr, slå fast att regeringen är folket svaret skyldig om hur integrationsmisslyckandet ska ställas till rätta. Det var helt enkelt pinsamt att se hur lite tid de i församlade socialdemokraterna hade för en så viktig fråga. har sedan valet gjort integrationsfrågan till ett centralt politikområde. , , lanserade vi det integrationsprogram som i grunden förändrade valrörelsen. Programmet var en krigsförklaring mot utanförskapet och grundade sig på en konsekvent arbetslinje. traditionella generositet mot flyktingar och öppenhet mot invandrare kombinerades på det viset med tydliga krav på oss alla att bidra till en gemensam integrationskamp. Drygt har gått , och vi önskar att vi kunde blicka ut över ett som håller på att vända trenden och ge alla dess invånare en värdig plats i gemenskapen. Men det kan vi inte. Vi ser i stället ett land som sargas alltmer, som delas allt djupare mellan dem som bidrar med sitt arbete och dem som tvingas leva på andras arbete, mellan dem som deltar i samhällslivet och dem som står utanför och i desperation vänder ryggen mot samhället. Socialdemokratins långa regeringsinnehav har varit förödande för de mest utsatta i vårt land. Partiet fick förvalta den längsta högkonjunkturen i modern historia och misskötte uppgiften kapitalt. I slutet av högkonjunkturen fanns det fler människor i utanförskap än vid en liknande period. Efter omsvängningen i konjunkturen 20012002 har denna process accelererat. I vår senaste kartläggning av utanförskapets utbredning i kunde vi konstatera att det fanns 154 bostadsområden i en mycket utsatt situation. I dessa områden pyr en social desperation som när som helst kan slå till på det mest förtvivlade och destruktiva sätt. Det är bakgrunden till att kommer att väcka en motion med anledning av händelse av särskild vikt, som innehåller ett krisprogram för att bekämpa utanförskapet och hindra att de personer som får rätt att stanna i vårt land slussas rakt in i ett liv som präglas av utsatthet och utanförskap. Det handlar om ett kraftfullt åtgärdspaket i syfte att förebygga upplopp som dem vi nu ser äga rum i . Där lyfter vi fram arbetets, skolans och trygghetens betydelse för integrationen. Vi föreslår också åtgärder som på ett bestämt sätt angriper diskrimineringen, men vi kräver respekt för det demokratiska och jämställda samhällets värdegrund och förutsätter en vilja att vara med i samhällslivet. Det är förslag för att vinna kampen för integrationen. Det är vårt svar på de frågor som medborgarna har rätt att ställa om hur det kommer att gå för vårt land nu när mångfalden ökar och vi ger alltfler personer rätt att stanna hos oss. Vad har regeringen att säga om detta? Vilket svar har statsministern, migrationsministern och integrationsministern att ge dem som med all rätt undrar om vår framtid? Det är dags för regeringen att ta sitt ansvar för framtid och presentera ett program för att bryta utanförskapet. Det kravet ställer vi, och det ställer också alla svenskar, gamla eller nya, som vill leva i ett land där vi växer tillsammans, där det finns plats för oss alla, där vi aldrig får uppleva den typ av skrämmande scener som har upplevt . 3 (): Den tillfälliga lagstiftning som vi debatterar och ska besluta om vidgar möjligheterna att bevilja uppehållstillstånd. Det handlar främst om människor som vistats i och som har avvisningsbeslut som inte har kunnat verkställas. Den här tillfälliga ordningen riktar sig inte minst till ett stort antal barnfamiljer i vårt land. Det är familjer som har tvingats leva under förhållanden som inget barn borde tillåtas att leva under en enda dag. Detta har skett och sker i . Det är bra att de här familjerna nu får möjlighet till ny prövning och att bedömningsgrunderna ger utrymme att fatta beslut om uppehållstillstånd. Vi kristdemokrater välkomnar naturligtvis den öppningen. Vi gör det för människornas skull. Vi ville fatta ett beslut som var mer omfattande och mer långtgående. Då var det en motion från fem partier om det som vi kallade ett nollställningsbeslut. Det förslaget vann inte kammarens majoritet . Det finns anledning att beklaga det när vi ser vad som hänt . Om hade bifallit fempartimotionen om nollställning hade vi besparats de sorgliga och ovärdiga turer som har föregått det ärende som vi nu behandlar. I princip alla de invändningar som kunde resas mot vårt nollställningsförslag kan också resas mot innehållet i den tillfälliga lagstiftning som föreslås. Skillnaden består i att det den här gången har gällt att till varje pris knyta ihop en budgetöverenskommelse mellan samarbetspartierna. Ställd inför främst orubbliga ultimatum blev det som dittills hade varit omöjligt plötsligt möjligt för en pressad regering i den sena nattimmen. Det är, fru talman, både sorgligt och ovärdigt att man hanterar frustrerade och utsatta människors behov av trygghet som en bricka i ett maktspel. Ytterst är det den socialdemokratiska regeringen som måste bära ansvaret för den hanteringen. Den här situationen borde ha gått att förutse och förebygga.