prot · GT0947 · 2005-12-08 00:00:00 — Vi kan också med all tydlighet se att man inte riktigt tar det på allvar när man från regeringens sida gör stora satsningar på det individuella programmet i stället för att satsa stort på eleverna från början. Det är en trist situation att våra ministrar har intagit den positionen och den inställningen. Många inom skolans värld gör ett otroligt bra arbete. Många skolor lokalt fungerar väldigt bra. Många spännande initiativ har tagits. Men det ser inte lika ljust ut överallt. Vi vet att många elever inte klarar baskunskaperna som de borde göra. Det blir sämre och sämre. fick vi ett antal rapporter som visade på läget i skolan. De visade just att eleverna blir allt sämre på matematik och på att läsa och skriva jämfört . Det var inte bara en liten försämring. På vissa områden var det en hel årskurs de hade hamnat sämre. Många sextonåringar har visat sig till och med ha svårigheter att läsa och ta till sig vad som står i en vanlig dagstidning. Det är inte bara lite oroande. Det är väldigt oroande att vi har halkat efter inte bara i jämförelse med andra länder utan också att vi i vårt land, i välståndslandet , har en skola som blir mer och mer kunskapssegregerad. Delningen mellan dem som har kunskapen och dem som inte har det blir större och större. Om något borde det oroa den socialdemokratiska ledningen och de socialdemokratiska ministrarna. Det naturliga hade varit att ledande ministrar tagit sitt ansvar och satsat stort på eleverna och skolorna och sett till att eleverna får den möjligheten. I stället väljer man att sitta still i båten och hålla sig ganska lugn. Man agerar nästan som min snart treåriga dotter som är i trotsåldern. När hon får en fråga som hon inte tycker är riktigt bra låtsas hon: hör jag inte riktigt, och går på som vanligt. Vad är det för sätt egentligen? Vad är det för bemötande? Vi har ett läge där vi behöver krafttag i skolan. Vi behöver göra stora insatser. Vi i ser några viktiga steg som vi måste komma med för att vi ska få en skola där alla kan känna att de kan lyckas. För det första ska vi ha en skola som utgår från kunskap i stället för tid. är det mer viktigt med det antal år som eleven går i skolan än den kunskap som den får med sig. Eleverna har inte baskunskap från när de lämnar den och går in i gymnasiet som de borde ha. Det är därför vi har den snedvridning vi har. För det andra behöver vi en mer elevanpassad skola, som jag har varit inne på. Vi ska satsa stort från början och ge elever som behöver det extra stöd och hjälp redan från start. Vi vill ha en flexibel skolstart och en flexibel skolgång som möter den enskilda eleven på den nivå som den befinner sig. Vi vill ha individuella studieplaner mycket mer utbrett än vad regeringen föreslår. De fungerar som ett samspel mellan skolan, föräldrarna och eleven. Vi behöver tydliga uppföljningar som görs så att vi vet vad som ska sättas in för varje elev. Vi behöver också tydliga insatser för de elever som kommer till och vår skola mitt . Satsningar på svenska språket ska göras. måste det finnas en större möjlighet än att kunna läsa till exempel historia eller matematik på sitt hemspråk. För det tredje behöver vi en bättre arbetsmiljö i skolan. Mår du bra har du också självklart mycket lättare att lära dig. Det behövs fler skolsköterskor och fler kuratorer. Vi behöver vuxna som vågar se och ta tag i situationen när det händer. Vi satsar 100 miljoner på ett program för att utveckla elevers fysiska och psykiska hälsa. Utöver dessa steg satsar vi på och har föreslagit en läs-skriv-matematik-insats på 1,2 miljarder. Det ska sättas in så att de lär sig att läsa och skriva och räkna på i stället för de sista. Dessa insatser kommer att stärka och förbättra elevernas möjligheter rejält. Därmed minskar vi också kunskapssegregeringen. I stället för en gymnasieskola som ger alla en ärlig chans har vi fått en skola som stänger dörrar för många. Den stänger dörrar till jobbet och det livslånga lärandet. Det kan vi tydligt se när vi vet att ungefär en fjärdedel lämnar gymnasieskolan utan slutbetyg. Det individuella programmet har på vissa håll nu till och med blivit det största programmet. förfasade sig både vi och skolministern över att det var det tredje näst största och det näst största programmet. Då skulle verkliga krafttag tas för att vi skulle se att eleverna som kom från skulle få en bättre start och kunskap med sig in i gymnasiet. Trots att det numera är det största programmet på vissa håll har vi en lamslagning. Vilka signaler ger det? Det ger signalen till grundskoleeleverna att vi har en skola där det är lättare att misslyckas än att lyckas. De signalerna kan inte vi och svenska ministrarna för skolan ge till våra grundskoleelever. Att alla ska kunna lyckas är en viktig del i vår syn på gymnasieskolan. Vi har också föreslagit tre inriktningar, tre valbara vägar, för ett nytt gymnasium. Det är ett högskoleförberedande program, ett yrkesförberedande program och en modern lärlingsutbildning. Alla de tre vägarna ska värderas högt som det stärker chansen för eleverna till ett verkligt livslångt lärande. Vi kan inte fortsättningsvis ha en skola som tidigt sorterar ut elever och människor och som segregerar barn som den gör . Skolan är till för att ge eleverna en bra start och en rättvis chans i livet. Vårt mål är en skola där alla känner att de från början kan lyckas. Vi vill förebygga och ge möjligheter. Vi vill inte laga och lappa i efterhand. Jag står bakom våra yrkanden, men här och vill jag yrka bifall till reservation 6 under punkt 4. 200 (): Jag ska börja med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkande UbU1 och avslag på motionerna. Jag ska beröra ett antal frågor som behandlas inom avsnittet Barnomsorg, skola och vuxenutbildning. /05 gick totalt 347 713 elever i gymnasieskolan, vilket är en ökning från läsåret innan . Elevantalet kommer att fortsätta att öka på grund av större elevkullar. Denna problematik brottas många kommuner med . Att antalet barn i minskar och antalet elever i gymnasieskolan ökar kräver en hel del förändringar vad gäller eventuell omfördelning av resurserna från till gymnasieskolan, översyn av gymnasieorganisationen och möjligheter att få behöriga lärare till gymnasieskolan. Jag vet att många kommuner har arbetat långsiktigt utifrån organisationsöversyn och sett till att också vidareutbilda sin personal. Men det ser inte likadant ut i alla kommuner. Vi har vid ett antal tillfällen, även , diskuterat i denna kammare utifrån vår oro över att det antal elever som inte är behöriga till ett nationellt program i gymnasieskolan ökar. kan vi i alla fall konstatera att antalet elever på de individuella programmen i gymnasieskolan har varit . Det innebär på inget sätt att vi är nöjda. Målet måste självklart vara att andelen som går på ett nationellt program ska öka avsevärt och att de elever som går in i ett individuellt program återfinns i ett nationellt program. har andelen elever som på hösten i årskurs 1 gick på ett individuellt program och senare återfanns på ett annat program varit . Det är alldeles för lågt. Att radikalt förändra möjligheterna för elever som inte är behöriga till ett nationellt program är en stor utmaning för den enskilde men inte minst för kommunerna. Det gäller att skapa de rätta förutsättningarna för de här eleverna och att de ska få en reell chans. Regeringen har oroats av dessa elever och har därför beslutat att fördela till kommunerna för att underlätta att också kunna ge de här eleverna möjlighet att bedriva studier på heltid. höjs kommunernas anslag med 450 miljoner på årsbasis. Min förhoppning är att det blir en bättre insats från , som har tillförts personalförstärkningsresurser. Även förskolan har tillförts resurser. En resursförstärkning tillförs också gymnasieskolan. Min förhoppning är att det ska göra skillnad så att vi snart kan se en positiv utveckling vad gäller elevernas framgång i studierna. Men om en förändring ska ske räcker det inte med resursförstärkningar. Det måste till ett varierat upplägg vad gäller utbildningarna som också måste utgå från varje enskild elev. Utskottet understryker i betänkandet att det är angeläget att kommunerna så långt som möjligt erbjuder elever programinriktade individuella program, det så kallade Priv. Staten har en målsättning om att av en årskull ska gå till högskolan. Det är en bra målsättning. När det gäller kvinnorna har vi nått målet med råge. Vår stora utmaning nu är att skapa ett brett utbud av eftergymnasiala yrkesutbildningar som ett alternativ till högskoleutbildningar. Det är av yttersta vikt att det finns ett brett utbud av eftergymnasiala yrkesutbildningar att välja mellan för att dessa ungdomar ska kunna höja sin kompetens då behovet av kvalificerad yrkeskompetens är stort och kommer att öka. Kvalificerad yrkesutbildning, KY, är en mycket lyckosam satsning. KY består, , av 600 olika utbildningar, 16 500 platser . Den omfattar 22 000 studenter. I princip är alla branscher representerade, och nästan alla län har kvalificerad yrkesutbildning. Genomsnittsåldern för en KY-student är . Majoriteten har inte studerat på högskola, och det är lika många män som kvinnor som studerar. Efter avslutad utbildning har anställning eller eget företag. går vidare till högskolestudier. har i genomsnitt åtta av tio fått jobb efter utbildningen. Det är angeläget att man utvecklar kvalitetssäkring av KY då det är garantin för att både de studerande och arbetslivet ska efterfråga utbildningarna. Ett mycket positivt inslag när det gäller KY är att en tredjedel av utbildningen är lärande i arbete, . Ett krav för att man ska komma ifråga när man söker en kvalificerad yrkesutbildning är att det finns en fungerande ledningsgrupp med en majoritet av arbetslivets företrädare. KY-styrelsen har speciellt poängterat att det ska vara en aktiv ledningsgrupp, inte bara namn på ett papper. Denna nära koppling till arbetslivet är en av orsakerna till att utbildningen har rönt sådant intresse och lett till att många fått arbete efter avslutad utbildning och också till att man har nått bra kvalitet. Min förhoppning är att vi ska kunna utveckla de eftergymnasiala utbildningarna, öka utbudet och därmed också kunnat möta arbetslivets och de studerandes krav. 201 (): Eftersom upplägget för dagens debatt ser ut som det gör och inte riktigt är anpassat efter mindre partier, som bara har möjlighet att ha en person med i debatten, får jag avstå från att debattera högskolan . Jag kommer att koncentrera mig på grundskola och gymnasium. Men vi återkommer ju snart till högskolefrågorna igen, efter julen. Det förslag till budget som vi nu debatterar innehåller ett flertal viktiga satsningar. Statsbidraget till personalförstärkningar höjs till . Genom detta stöd förbättras förutsättningarna att öka personaltätheten, minska barngruppernas storlek och öka kvaliteten i förskolan. Vi tycker också från att det är mycket bra att bidraget till den kvalificerade yrkesutbildningen förstärks med ytterligare 120 miljoner och därmed kan byggas ut med 1 000 platser. De ca 400 olika kvalificerade yrkesutbildningarna har en viktig roll att fylla för en mångfald av olika utbildningsvarianter med nära koppling till näringsliv och arbetsgivare. Mycket är bra i skolan i . När man reser runt på olika skolor, kommunala såväl som fristående, ser man många goda exempel på entusiastiska lärare, bra pedagogik och metoder som utvecklar skolan. Men det behövs också förbättringar. Vi vill från sida ha en ökad lokal frihet kombinerat med en skärpt tillsyn och större möjligheter till sanktioner för att komma till rätta med skolor som brister i sin verksamhet. Vi är oroade för delar av utvecklingen i skolan. Enligt nationella och internationella utvärderingar har elevernas kunskaper i matematik, läsförståelse och svenska försämrats det . av landets manliga 15-åringar kan läsa på den nivå som är önskvärd för att man ska klara sig i vuxenlivet. fick av alla elever godkänd som slutbetyg i ett eller flera ämnen. Alltfler finns på det individuella programmet på gymnasiet, ett faktum som i sig visar att den svenska skolan inte kan ge alla elever den kunskap de behöver. För att bryta den här negativa utvecklingen krävs ett antal förändringar. Jag tror, herr talman, att det krävs väsentligt ökad individualisering där varje elev blir sedd och får utvecklas och lära utifrån sina egna förutsättningar och behov. För att kunna se och lyfta varje individ krävs en större pedagogisk mångfald och lokal frihet att utforma arbetet på det sätt som passar just en viss skola och just vissa elever. Då kan skolan i stället fokusera på kunskaper och hitta kreativa sätt att utveckla undervisningen. Vi bör ha ett system som så långt det är möjligt är huvudmannaneutralt med likartat regelverk och förutsättningar för alla skolor i . En viktig del i arbetet för att skapa större fokus på kunskapsuppdraget och att alla barn ska nå målen är att avskaffa timplanen. Skolorna måste få större utrymme att lägga upp undervisningen så att den passar elevernas verkliga behov. elever är inte en homogen grupp. Elevkåren består av individer med olika talanger och olika problem. Det omfattande försök utan timplan som pågått i 900 skolor visar på bra resultat. Timplandelegationen föreslår ju nu i sin slutrapport att timplanen ska försvinna helt. Man menar att den inte hör hemma i dagens mål- och resultatstyrda skola. Det är precis det som vi alla måste fråga oss: Vilken typ av styrning vill vi ha av dagens skola? Effekterna av försöksverksamheten har varit att målen i högre grad har satts i centrum i arbetet i försöksskolorna. Elevernas föräldrar är mer nöjda, mer informerade och känner sig mer delaktiga i sina barns studier och studieutveckling. Eleverna har också fått mer ansvar och inflytande under försöket. De kan i högre grad än tidigare påverka sitt eget arbete. Detta individualiserade arbetssätt har gjort att elever i behov av särskilt stöd uppmärksammats mer och fått stöd utifrån sina individuella behov. Lärarnas tillfredsställelse med arbetet har också ökat och är högre i försöksskolorna än i övriga grundskolor. Betygen har utvecklats mer positivt i försöksskolorna än i övriga skolor, och då särskilt för pojkar och elever med utländsk bakgrund. Dessa budskap och resultat bör leda till eftertanke för oss alla i denna kammare. Fler elever måste ges möjligheter att nå kunskapsmålen. Vi måste öka elevernas rätt till åtgärder som hjälp att nå målen. Därför anser vi att man bör ge elever och föräldrar möjlighet att överklaga åtgärdsprogram. När en elev riskerar att inte nå målen och få godkänt i ett ämne i skolan är skolan skyldig att upprätta åtgärdsprogram så att eleven ska kunna nå godkänt. finns det dessvärre tecken på att inte alla får denna rättighet tillgodosedd eller att åtgärdsprogrammen, i den mån man får dem, har alldeles för undermålig kvalitet. De som har rätt till åtgärdsprogram är de allra svagaste och mest utsatta eleverna. Deras chanser att nå kunskapsmålen måste stärkas genom möjlighet att överklaga både beslut och uteblivet beslut om åtgärdsplan. Det behöver också införas en möjlighet för att utdöma vite, så att de skolor som inte följer de regler och lagar som finns får sanktioner för det och en press på sig att klara sitt uppdrag. Det är inte rimligt att man kan utdöma vite för att ventilationen på en skola är för dålig men inte om skolan brister i sitt huvuduppdrag. Jag vill slutligen ta upp ett annat stort problem i svensk skola. Det är stora skillnader i studieresultat i den svenska skolan mellan pojkar och flickor. Flickor som grupp har väsentligt bättre resultat än pojkar som grupp. Könsskillnaderna i betygen i de olika ämnena visar en viss variation, men flickorna har bättre betyg i samtliga ämnen med ett enda undantag, nämligen idrott och hälsa. Pojkarnas genomsnittliga betyg är väsentligt lägre än flickornas i . En betydligt större andel bland pojkarna når inte betyget Godkänd i alla ämnen. Det finns också bland pojkar en större andel som inte nått betyget Godkänd i något av ämnena svenska, engelska eller matematik. Även om man i stället tittar på de nationella proven är det betydligt fler flickor än pojkar som visar bra resultat. Flickor nådde målen i större utsträckning än pojkar, alltså i nästan alla ämnen. Av de elever som fick slutbetyg från gymnasiet /03 och därmed högskolebehörighet fanns pojkar och flickor. I samtliga gymnasieprogram hade flickorna högre genomsnittligt slutbetyg. av männen och av kvinnorna går direkt till högskolan efter gymnasiet. Detta är många siffror, men de är viktiga, och de ger oss en bild som visar att det är på samma sätt genom hela skolsystemet. 1 i skolan till högskolan finns dessa skillnader. När man ser att tjejerna i skolan med råge bräcker killarna i utbildningsresultat kan man undra vad detta beror på och om vi har anpassat skolan mer efter flickor som grupp. Ligger det inte ett ansvar på samhället att anpassa skolan efter alla elever och ge alla möjlighet att nå målen? Vad kommer detta att innebära efter skolan för de pojkar som genom skolgången lyckas sämre och när de växer upp till män? Vad innebär det för deras självbild och deras möjligheter i livet? Det är inte acceptabelt att en så stor grupp går igenom hela skoltiden med sämre resultat. Skolan måste anpassa sig bättre efter både flickor och pojkar. Jag yrkar bifall till utskottets förslag. 202 () replik: Först vill jag gratulera på bemärkelsedagen. Jag hade inte möjlighet att vara med på din mottagning. (TALMANNEN: Tack.) Det var mycket i det som sade som var klokt, särskilt vad gällde synen på friskolors rättssäkerhet och frihet och kommunala skolors frihet. Men jag vill be , som förhandlar med regeringen om en ny skollag, att förhålla sig till ett citat i : Baylan är tydlig med att regeringen inte kommer att gå med på ökad frihet för friskolor och inte heller för den kommunala skolan. Vidare stod: Deras förslag skulle leda till en flumskola. Det är upp till bevis för i dessa frågor. Vi har i haft en vilande majoritet för att göra de förändringar som precis talade om i talarstolen. Men har valt att så att säga inte utlösa den majoriteten utan i stället i avvaktan på skollagsförhandlingarna skriva särskilda yttranden på en lång rad olika punkter vad gäller friskolor och kommunala skolors frihet. Därför blir det intressant att just höra förhålla sig till vad som uppenbarligen är regeringens deklarerade inställning när man blankt avfärdar de saker som talade om i talarstolen. 203 () replik: Jag antar, även om du inte sade det, att citatet var från skolminister . Först och främst ska jag säga att den bild som ger om hur det har varit under den här mandatperioden inte riktigt stämmer. Vi har i ett flertal frågor, inte minst friskolefrågor, skapat en majoritet tillsammans med , , och med en rösts övervikt stått upp för den friskolereform som vi har och försvarat den och hindrat inskränkningar, till exempel kommunalt veto, i den. Vi har aldrig någonsin röstat mot något sådant utan röstat för en fortsatt friskolereform och en verklighet som ger alla skolor lika möjligheter. , när vi har suttit i förhandlingar, har vi däremot avstått från att rösta i några enskilda frågor därför att det är en ganska orimlig ordning om man skulle driva igenom förslag som vi för en diskussion och de ännu inte är färdiga. Det är ingen konstig ordning alls. De olika politiska förslagen kommer att komma upp till kammarens behandling . 204 () replik: Det är korrekt att det finns exempel på bådeoch. Men det finns framför allt exempel där har valt att hänvisa till skollagsförhandlingar jag kan förstå det i den delen för att inte utlösa den vilande majoritet för en ny skolpolitik som faktiskt finns representerad här i kammaren. Då blir det ändå intressant att höra förhålla sig till detta. Är hon beredd att gå emot politik och följa Baylans linje? Det är riktigt att det var ett citat av Baylan där han helt avfärdar möjligheten att stärka friskolors frihet och rättssäkerhet och friheten för de kommunala skolorna. Han kallar detta för flumskolan och avfärdar de idéer som redovisade alldeles i talarstolen. Är man beredd att ge upp sin egen trovärdighet för att göra upp med regeringen och värna regeringsunderlaget? Eller är man tvärtom beredd att fullfölja sin egen linje och då ta till sig att det finns en vilande majoritet för någonting annat? Svensk skola behöver inte återregleras och falla tillbaka i centralstyrning. Det finns en majoritet för någonting annat. Det är en trovärdighetsfråga för att stå upp för detta, eftersom det finns ett alternativ här i . 205 () replik: Jag håller med om att vi absolut inte ska gå tillbaka till någon centralstyrd skola. Jag tror att både jag och under det här har varit relativt tydliga i var vi står i den frågan utåt. Vi kommer självklart inte att i den här propositionen eller i någon annan gå med på någonting som är helt mot vår politik. Vi har inte för vana att göra det, utan vi går med på uppgörelser som vi tycker har blivit bra. Och den här resan är ännu inte klar. Vi får väl se var vi landar och om det kan bli bra. Men vi går aldrig med på någonting som är helt mot vår politik. Med det är det inte sagt att man i uppgörelser inte gör vissa kompromisser det antar jag att ni också diskuterar i era arbetsgrupper när man är flera partier. Men vi kommer inte att gå med på någonting som inskränker friskolornas frihet. 206 (): Höstens utbildningsdebatt har mest handlat om kvaliteten på högskolan och antalet platser där. Det är förvisso viktigt, men för mig finns det en fråga som är långt viktigare, nämligen hur vi i fortsättningen ska förhindra att så många lämnar utan nödvändiga kunskaper. Jag syftar på de som lämnar årskurs 9 utan att få godkända betyg eller de som inte får gymnasiebehörighet. Vad har gått snett för dem och varför? Den svenska är ingen elitskola, utan det är en skola där praktiskt taget alla skulle kunna nå målen. Så var tanken när besluten togs. Men när målen nu inte nås måste åtgärder vidtas. Vi moderater accepterar inte att så många lämnas utanför den bildning som behövs i livet, och vi vet att problemen för dem som misslyckas ofta börjar . För en del börjar problemen redan när de föds. var den svenska skolan bra på att kompensera för de socioekonomiska skillnaderna i barnens liv, men tyvärr lyckas den sämre och sämre med det. Redan i förskolan måste större vikt läggas vid att upptäcka och kompensera brister i barnens sociala liv. En händelsefattig, bråkig eller konfliktfylld barndom kan leda till dåligt självförtroende och relationsstörningar, likväl som en barndom rik på kärlek, ord, musik och meningsfulla lekar förbereder barnet på ett rikt liv. Hjärnforskningen ger starkt stöd åt uppfattningen att vi behöver vidareutveckla en vetenskapligt välgrundad pedagogik för små barn. , välkänd hjärnforskare, har skrivit om hjärnans engångschans. Med det syftar han på åldern , då människohjärnan kan lära sig så bra, så mycket och så snabbt som den aldrig kan vare sig tidigare eller . I den åldern organiseras hjärnan, och nervceller och synapser som tränas förstärks, medan de som inte tränas helt enkelt förtvinar och försvinner. Därför kan man aldrig senare i livet kompensera den inlärning som missats i förskoleåldern. Vi kommer troligtvis att höra säga att förskolan är bra som den är. Det är den också, på vissa ställen, men inte tillräckligt bra på många andra. I alldeles för många förskolor domineras verksamheten av den fria leken, och personalen har mer som sin uppgift att utöva tillsyn än att fungera som pedagoger. De teman som ska genomsyra verksamheten utgår oftare från högtider och typ än från barnens erfarenheter. Sagor och sånger har sällan koppling till varandra eller till verksamheten utan är mer till för att lugna ned barnen eller vaccinera dem mot skräpkultur. Förskollärare och barnskötare jobbar i grupp utan att tillvarata de olika utbildningarnas kompetenser. Är detta en nidbild av den svenska förskolan som vi moderater hittat på?