prot · GS09139 · 2005-06-14 00:00:00 — blev jag, fru talman, tillfälligt mycket glad när FM Log tillkännagav att de gjort en upphandling som pekade på att de skulle om inte välja bort hotell med porrkanaler så i alla fall ha en uppgörelse i upphandlingen om att stänga av kanalerna när det kom statliga tjänstemän. Men efter kontroll med riksdagsförvaltningen fick jag en dementi. Den upphandlingen gällde inte , vilket naturligtvis gjorde mig besviken eftersom jag uppfattat att det utställts ett löfte i den riktningen. Jag hoppas att kommer att finns med i nästa upphandlingsrunda, för den går trots allt i rätt riktning. Det är lite bekymmersamt att vi handlar upp de olika delarna vid olika tillfällen. Resebyrån har ett upphandlingstillfälle och sedan upphandlar vi andra delar vid andra tillfällen. Det gör att det blir lite svårt att hålla ihop det hela och få en bra överblick. Jag vill också säga att det var ett misstag som gjorde att min anmälan till den här debatten hade fallit bort, och därför har jag väldigt kort om tid. Jag tycker dock att frågan är av stor betydelse, och jag vill understryka vikten av att motionen behandlas. Jag kan emellertid inte göra det på ett djupgående sätt . Låt mig också kort säga att jag kommer att avstå från att rösta i det här ärendet. Jag vet att betänkandet omfattar fler frågor, frågor som jag självfallet står bakom på det sätt som mina kolleger pekat på, men för att markera vikten av just denna fråga och mitt ställningstagande i den kommer jag att avstå från att rösta. Vi kanske inte får så många debatter i den här frågan framöver, men jag hoppas ändå att vi tillsammans kan driva den framåt, både i våra valkretsar och i , så att vi snabbare får till stånd en ändring som går i rätt riktning. 53 (): Det påstås tydligen i debatten att det inte finns någon byggnation på den norska sidan när man åker vägen KirunaNarvik. Den fanns där . Ett problem som hotellanläggningarna pekat på är att man skulle vilja se ett ökat privat boende, alltså privata stugor runt anläggningarna, eftersom det skulle bära upp infrastrukturen. Det skulle innebära att man kunde ha längre öppettider i affärerna, man kunde ha servicetider, öppet för skiduthyrning och så vidare. Den typen av byggnationer finns det väldigt lite av i , och de är svåra att få till stånd, speciellt längst upp i norra . Den egentliga anledningen till att jag begärde ordet var emellertid, fru talman, debatteknik. Jag kunde konstatera att under de repliker som följde svarade hon inte på en enda fråga från någon av ledamöterna. Däremot valde hon vid ett flertal tillfällen att i sin sista replik, när ingen annan längre kunde få ordet, ställa ett antal frågor. Det är debatteknik, men det är ful debatteknik. Det tråkiga är att man lämnar felaktiga uppgifter om andra partiers politik. Det gällde dels infrastruktursatsningarna, dels att i sista repliken till felcitera undertecknad medvetet och dra ut konsekvenserna av en politik som vi faktiskt inte för. Det gällde frågan om nedsättning av sociala avgifter. Jag tycker, fru talman, att detta är oroande, för det visar vilken valrörelse vi kommer att få. När Socialdemokraterna är så trängda att de måste föra debatten på denna nivå, genom att på ett felaktigt sätt föra fram andra partiers politik, då kommer vi att få en ful valrörelse. Problemet för Socialdemokraterna är uppenbarligen att vi har en ny politik, och för att kunna övervinna den måste de använda sig av ruffel och båg i debatten. Det är synd. 54 () replik: Jag tackar för detta tillfälle att få komma tillbaka till den debatt som vi hade när jag höll mitt huvudanförande. var inte närvarande i kammaren då och kunde därför inte begära replik. Saken är den att säger att det på den norska sidan uppe i , på vägen mellan och , finns en mängd bostäder. Det har det gjort ända sedan jag som liten vistades där . Jag var ofta där eftersom min mormor och morfar var bofasta i . var också bosatt i , liksom tanten på postkontoret. De var de enda personer som var bosatta och skrivna i . Där fanns även en liten turiststation, , med verksamhet. kan man se att utvecklats till en högklassig och modern turistindustri. Där finns fjällanläggningar med liftar, hotell, dagis en stor verksamhet som lockar turister från både och och också från övriga delar av världen. I har man utvecklat mycket turism kring fjället, och fisket. Man har utvecklat mycket stor turism i och på sträckan dit. På den norska sidan står samma hus kvar. Det finns ingen stor turistanläggning. Det blir fel om man jämför och säger att det är mycket bättre i än i . Det stämmer inte med verkligheten i det här fallet. 55 () replik: Mitt inlägg handlade om markanvändningen och möjligheten att få till stånd övernattningsstugor och olika typer av byggnader, även på mark som inte är privat. Det handlade i första hand om norra och det län jag kommer ifrån. De entreprenörer som driver är duktiga. De satsar mycket resurser. De kommer att bygga ut anläggningen kraftigt. Vad alla dessa anläggningar samfällt, även ned mot , efterfrågar är möjligheten att få en infrastruktur med privat boende runtomkring. Det lyfter upp servicenäringarna totalt och skapar större efterfrågan. Det var vad mitt inlägg handlade om. Den typen av privat boende finns onekligen på den norska sidan. Det finns turistanläggningar i också. Vi ser inte den typen av privat boende på den svenska sidan. Vi skulle kunna göra mycket för att underlätta markanläggningen och underlätta för turistnäringen totalt. Även boende i privata stugor är en del av turismen. Där tror jag nog att vi är överens. Det hoppas jag. 56 () replik: och är inte i grunden överens om markanvändning. Vi tycker att det är oerhört viktigt att man värnar om allemansrätten. Vi tycker att det är oerhört viktigt att naturen är en resurs som är tillgänglig för alla. Vi är inte beredda att muta in stora områden i bland annat fjällen till privata markägare. Vi tycker inte att det är en riktig politik. Om man skulle öppna för att sälja tomter och bygga sommar- eller vinterhus i fjällen skulle det innebära att man begränsar möjligheten för olika turistföretag att växa eftersom marken inte blir tillgänglig för den stora allmänheten som vill vara ute i naturen för att plocka bär eller gå på vandringsleder. Vi skiljer oss åt i stor utsträckning när det gäller vad som ska tillhöra allemansrätten och vad som ska mutas in som enskilt markägande. Jag tror att svensk turism har störst potential att utvecklas om vi bibehåller allemansrätten precis som den är och värnar om den och begränsar det privata boendet och markägandet i våra fjällområden. 57 () replik: Jag tror att det var ett väldigt viktigt besked från till norrbottningarna: Det ska inte byggas någonting och det ska inte användas på de här stora områdena. Jag tror att det är ett väldigt viktigt besked. Nej, vi delar inte uppfattning. Det finns plats. Det finns utrymme. Det är viktigt att värna om naturen, men det går att hitta avvägningen. Varje arjeplogsbo disponerar två sjöar, men man kan inte bygga någonting på grund av rigida regler när det gäller strandskyddet. Jag tycker också att det är viktigt med allemansrätten, men om man vill värna om naturen och se till att det inte blir ett onödigt slitage är det väldigt viktigt att kunna sluta överenskommelser med den som äger marken om att man regelbundet nyttjar marken. Det är en annan sak. Det är också ett sätt att skydda naturen och ett sätt att i förlängningen skydda allemansrätten. 58 (): Jag tycker att det är viktigt att jag får vara så tydlig som möjligt så att det blir lättare för kammaren att följa våra synpunkter och hur vi vill formulera dem. Jag vill från talarstolen yrka bifall till motion 2004/05:N221 som handlar om porrfria hotell. Det gör jag och som också talade i ärendet och är medmotionär. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 6 § Riktlinjer för marknadskontroll av produkter, m.m. Föredrogs näringsutskottets betänkande 2004/05:NU15 Riktlinjer för marknadskontroll av produkter, m.m. (prop. 2004/05:98). Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut skulle fattas .) 7 § Transparensdirektivet och vissa övriga konkurrenspolitiska frågor samt Skadestånd enligt konkurrenslagen, m.m. Föredrogs näringsutskottets betänkande 2004/05:NU16 Transparensdirektivet och vissa övriga konkurrenspolitiska frågor (prop. 2004/05:140) samt näringsutskottets betänkande 2004/05:NU17 Skadestånd enligt konkurrenslagen, m.m. (prop. 2004/05:117). 59 (): Den socialdemokratiska regeringen är konsumentens bästa vän och konkurrensens främste beskyddare. Detta åtminstone om vi ska tro på skrivningarna i de båda betänkandena NU16 och NU17 som vi nu ska behandla. Bäva månde alla företagare som i slutna rum smider hemliga planer om att undanröja obehagliga konkurrenter. Men som vanligt, höll jag på att säga, är avståndet mellan ord och verklighet stort. Den som läser dessa betänkanden noggrant finner att det regeringen föreslår inte är något annat än ännu en försämring i klimatet för privata företag. Någon sådan försämring går emellertid inte att spåra för de offentliga företagen. Klyftan mellan privat och offentligt företagande växer således i stället för att krympa. Vad är det då för nya pålagor som regeringen föreslagit och som kammarens majoritet står i beredskap att besluta om? Grovt räknat handlar det om förändringar på två områden. Det är reglerna för skadestånd på konkurrensrättens område och regler för information om statligt stöd till näringslivet. Jag ska i mitt anförande främst uppehålla mig vid det förra. Det är inte fråga om några spektakulära förändringar. De kommer säkert inte att tilldra sig någon större massmedial uppmärksamhet. Men den omständigheten att de troligen inte kommer att vara föremål för debatt i någon av tv-kanalernas morgonsoffor ska inte tolkas som att frågan är oviktig eller att det gäller oviktiga förändringar. När det gäller reglerna för skadestånd är det faktiskt fråga om rätt stora ingrepp. Regeringen föreslår nämligen att kretsen av personer som kan anses vara berättigade till skadestånd vidgas till att också inbegripa konsumenter och att preskriptionstiden förlängs från fem till . Dessa åtgärder förväntas öka såväl den preventiva som den reparativa effekten av lagen. Detta i synnerhet som grupptalan kan användas för att få saken prövad. Underförstått menar regeringen alltså att när det görs enklare och billigare för konsumenter att sluta sig samman och föra talan mot företag som missbrukat en dominerande marknadsställning blir det svårare och mindre lönsamt för företagen att göra så. Tanken att konsumenter som betalar ett för högt pris i efterhand ska kunna kompenseras för denna skada verkar vid ett första påseende kanske inte så dum. Men vid en närmare granskning visar det sig att den föreslagna ordningen är mycket negativ för företagen och marknaden och egentligen inte till mycket nytta för konsumenterna. Att det har blivit på det sätter beror väl på att regeringen valde att bortse från de problem som uppstår när lagen ska tillämpas och tolkas. Vi har pekat på tre omständigheter som gör att en tolkning och tillämpning av lagen är ytterst besvärlig och komplicerad. Det första problemet är vem som har lidit skada, om vi bortser från företag och avtalsslutande parter. Vi tänker reflexmässigt i termer av att bara de som köpte varan till ett för högt pris, får man förmoda, har lidit skada. Hur kan man egentligen tala om skada i en situation som innebär en frivillig transaktion mellan två parter? Att varan i fråga var dyrare än vad den skulle ha varit i en annan situation innebär ju inte automatiskt att jag som köpare har lidit skada. Uppenbarligen värderade jag ju varan eller tjänsten till det pris som jag betalade för den. Ingen tvingade mig att köpa den i efterhand konstaterat för dyra varan. Hur kan jag då som köpare ha lidit skada? Fokus ligger regelmässigt på den som köpt varan. Men det finns faktiskt anledning att fundera över om inte skada kan ha uppstått för dem som inte köpte varan. Ja, man skulle faktiskt kunna hävda att så är fallet. Man kan i sin argumentation använda samma grunder som man använder för att visa att de som köpte varan led skada: Här har vi en vara eller en tjänst på marknaden som har fått ett för högt pris på grund av att företag har missbrukat dominerande ställning. Konsumenter väljer att inte köpa den dyra varan. Hade priset varit lägre hade man köpt varan, och detta att man avstått från köp kan ha gett upphov till skada. Men detta skulle i så fall, om man drar det resonemanget vidare, leda till slutsatsen att alla konsumenter lider skada av att ett företag missbrukar dominerande ställning. Och om alla konsumenter lider skada är inte rättsliga processer mellan ett företag och en delgrupp av konsumenterna rätt sätt att komma till rätta med dessa påstådda missförhållanden. Att gå till väga på det viset känns inte särskilt meningsfullt. Det andra problemet sammanhänger med hur storleken på skadan ska beräknas. Ånyo fokuserar jag uppmärksamheten på den skada som konsumenterna kan sägas ha lidit. En sådan kalkyl förutsätter att referenspriset, det pris som skulle ha gällt om vi inte haft ett missbruk av dominerande ställning, hade kunnat beräknas. Detta pris har vi dock ingen kunskap om. Det går heller inte att beräkna i efterhand, oavsett vilka sofistikerade datamodeller som används. Men om referenspriset inte går att beräkna kan ju heller inte skadan kalkyleras. Då får man nöja sig med gissningar eller grova uppskattningar. Låt vara att man i akademiska sammanhang kan nöja sig med detta, men om det ska ligga till grund för skadestånd som företag ska betala ut skapas ett tillstånd som jag måste karakterisera som godtycke och brist på rättssäkerhet. Det tredje problemet handlar om vad dominerande ställning innebär. Frågan kan synas enkel att besvara, men det är den inte. Professionella ekonomer har ägnat manår åt att fundera över detta. Och frågan är viktig, för kan man inte reda ut vad som menas med dominerande ställning kan man heller inte reda ut vad som krävs för att skadestånd enligt skadeståndslagen ska kunna utkrävas. Möjligen, för att göra det lätt för sig, kan man tänka sig en situation där ett företag i kraft av sin storlek har makt att styra förutsättningarna för andra företag, befintliga eller potentiella, genom att ensidigt bestämma priset, marknadsandelen och andra villkor som är förenade med produktionen. Om detta är en rimlig väg att gå fram kan missbruk av dominerande ställning sägas vara en möjlig och hanterbar fråga om motparten är ett annat företag eller en avtalsslutande part. Då handlar det om att leda i bevis att ett företag genom sitt handlande försvårat för ett annat företag att sälja eller marknadsföra en produkt. Inom rimliga gränser kan man också göra en uppskattning av värdet på förlorade marknadsandelar. Annorlunda blir det om man i stället ska se på relationen till konsumenterna. Då blir nämligen uppgiften att bevisa inte bara att dominerande ställning existerat utan även hur den har missbrukats. För att kunna svara på den frågan måste man ge begreppet monopol en ordentlig innebörd. Att blott räkna antalet företag på en marknad hjälper föga. Det ger ingen rättvisande bild. Att det bara finns ett enda företag på en marknad behöver inte innebära att missbruk uppstått. Så länge som tillträdet till marknaden är fritt kommer nämligen existensen av potentiella konkurrenter att stävja det dominerande företagets agerande. Underförstått: Så fort ett dominerande företag börjar missbruka sin ställning och öka priset för mycket kan nya företag etablera sig på marknaden och därmed nedbringa priset. Egentligen kan man därför bara prata om monopol eller dominerande ställning om denna ställning har uppstått därför att det finns lagar och regler som förhindrar nyetablering. Men då ska det till politiska beslut i den här kammaren för att skydda konsumenterna, inte domstolsprocesser. Att konsumenter ska kunna få skadestånd för brott mot konkurrenslagen när skadan inte kan beräknas, när kretsen skadelidande inte kan definieras och när tillståndet missbruk av dominerande ställning inte kan klargöras ter sig för mig faktiskt absurt. Dessa oklarheter och vagheter påpekades av en rad remissinstanser, men regeringen har ändå i sin iver att framstå som konsumentens bästa vän valt att bortse från dessa invändningar. Med detta förslag skapar därför regeringen i stället ett rättsligt och ekonomiskt moras. Det sätter företag i en besvärlig situation. När som helst kan en grupp konsumenter gå samman i en grupptalan för att processa om skador som följd av en uppfattad konkurrensbegränsning. Genom att preskriptionstiden förlängs till hålls också företagen i osäkerhet . Tror någon att viljan att starta och utveckla företag ökar under dessa betingelser? Och vem vill köpa ett annat företag på dessa premisser? Vilket slags strukturomvandling kommer detta att skapa? Ja, det skulle väl bli fråga om en strukturstagnation. Över huvud taget är det svårt att se hur dessa regeringens förslag ökar dynamiken på marknaden, ökar konkurrensen och ökar antalet sysselsättningstillfällen. Däremot tar regeringens förslag rättsliga resurser i anspråk, resurser som bättre skulle kunna användas på andra områden i ekonomin. Varför redan tidigare hårt belastade domstolar ska utsättas för en ännu större belastning genom att tvingas göra bedömningar i utomordentligt komplicerade ärenden när lagen bara skapar en orimlig och osäker situation för företagen är för mig obegripligt. Slutligen, fru talman: förtroende för lagarna och rättssystemet får vi av att stifta lagar som är otydliga och vaga så till den milda grad att de svårligen kan tillämpas? Och hur ska vi se på den omständigheten att inga nya medel tillförs de rättsliga instanser som är satta att övervaka den nya lagens tillämpning? Ska det tolkas som att man från regeringens sida egentligen struntar i efterlevnaden? Eller ska det tolkas som att man från regeringens sida tycker att detta är så enkla ting att domarna kan klara av dessa avgöranden på en kafferast? Lagar och regler ska införas, fru talman, som har rimliga förutsättningar att ge ett högre utbyte än vad de kostar att upprätthålla. I annat fall används resurserna fel. Och att införa lagar som inte är menade att tillämpas innebär bara att allmänhetens rättsmedvetande urgröps. Med dessa ord ställer jag mig bakom samtliga moderata reservationer i betänkandena NU16 och NU17. För tids vinnande nöjer jag mig dock med att yrka bifall till reservation 1 under punkt 1 i såväl betänkande NU16 som NU17. 60 (): Som jag ser det har vi tre uppgifter när det gäller konkurrenspolitik. Den ena är att se till att föra en politik som innebär ökad konkurrens, bland annat genom avregleringar. De stora offentliga monopol som svarar för produktionen inom sjukvård, omsorg och skola bör stegvis avregleras. Det skulle skapa möjligheter för en mängd småföretagare att utveckla och expandera egna verksamheter inom tjänstesektorn. Inte minst skulle det skapa stora möjligheter för kvinnor att starta företag inom den sektor de är verksamma i. Den andra är att se till att ha en fungerande och sträng konkurrenslagstiftning där kriminalisering av karteller borde ingå som en naturlig del. Vi menar att det faktum att enskilda personer kan ställas till svars för de försyndelser som begås i företagets namn skulle få preventiv funktion. Ingen, tror jag, vill riskera sitt eget skinn för ett företag där man knappt vet vem ägaren är. Den tredje är att skapa förutsättningar för att göra våra företag konkurrenskraftiga i förhållande till främst andra företag i men också företag i resten av världen. Därför, fru talman, reserverar vi oss i betänkandet NU17 Skadestånd enligt konkurrenslagen mot att förlänga preskriptionstiden för skadeståndskrav. Vi menar att de störningar på marknaden som den förlängda tiden kommer att leda till är större än de vinster för enskilda personer det eventuellt skulle innebära. En förlängd preskriptionstid kommer att leda till att den som vill överta ett företag aldrig kan veta under vilka förutsättningar det sker. Man kommer aldrig att veta vilka försyndelser ett företag gjort sig skyldigt till som kan leda till skadeståndskrav. Det innebär i sin tur att för att gardera sig återstår det bara att räkna hem eventuella händelser genom att undervärdera värdet på företaget. Och så ökar vi inte konkurrenskraften hos svenska företag. Vi i välkomnar däremot och stöder det faktum att vi nu enligt konkurrenslagen ska utvidga kretsen för skadeståndsberättigade till att också gälla enskilda personer som genom grupptalan kan kräva upprättelse. Sanningen är ju den att det till syvende och sist alltid är den enskilda konsumenten som blir den stora förloraren när företag väljer att rubba konkurrensen på marknaden. EU verkar inte vara speciellt populärt just . Men en sak som européerna i allmänhet och svenskarna i synnerhet kan glädjas åt är det faktum att EU har egen så kallad exklusiv kompetens på konkurrensområdet. Det vet ju numer alla ledamöter. För genom de lagar som stiftas på EU-nivå får vi som efterfrågar bättre konkurrens möjligheten att göra något också här hemma. Därför välkomnar vi i varmt transparensdirektivet. Med det vill jag säga att vi står bakom alla våra reservationer men väljer att yrka bifall endast till reservation 2 i betänkandet NU17. 61 (): Låt mig först säga att jag självfallet står bakom alla kristdemokratiska reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bara bifall till reservation 3 som heter Genomförande av transparensdirektiv. Och det är denna del av betänkandet som jag tänker beröra i mitt anförande. Det är positivt att nu med det aktuella förslaget till lagstiftning genomför EU:s transparensdirektiv. Dock menar vi kristdemokrater att det finns goda skäl att utvidga tillämpningen. De flesta kommunala bolag är små och medelstora företag. De har i genomsnitt 30 anställda och en omsättning på . Knappt hälften av omsättningen består av uthyrning av bostäder och lokaler. Den andra hälften handlar om kaféverksamhet, hotellverksamhet, biluthyrning, opinionsundersökningar, trafikskoleverksamhet, film- och videoproduktion, handel med elektricitet, byggverksamhet, elinstallationer, partihandel med datorer och kringutrustning med mera. av har färre än 50 anställda. I arbetar ungefär en tredjedel av de anställda i företag med färre än 50 anställda. av dem som arbetar inom privat sektor är anställda i ett företag med färre än 50 anställda. Småföretagsamheten i vårt land är avgörande för skapandet av nya jobb. Företag med färre än 50 anställda stod för av de nyanställda 2003. Räknar man in egenföretagare i underlaget är motsvarande siffra . Det är bra att det skapas transparens i statens stora bolag. Men den transparens majoriteten skapar genom att gå på regeringens linje är bara en transparens som hjälper de stora bolagen, kanske främst de stora multinationella jättarna, att få sjystare konkurrensförhållanden. Majoritetens transparens är till för att skapa jobb och tillväxt i , , , och så vidare. Och det är bra; estländare och polacker behöver också tillväxt och nya jobb. Men , tillsammans med våra vänner i , , vill gå längre. Vi vill vara med och skapa goda förutsättningar för tillväxt och jobb i också. Vi vill skapa en transparens som gynnar även svenska företagare och svenska arbetare, och kanske mest av allt de hundratusentals arbetslösa som vi har i . Regler om transparens handlar först och främst om att skapa ett regelverk som gynnar företagande och skapar jobb. De flesta kommunala bolag är små och medelstora. De flesta arbetsgivare inom privat sektor finns också i små och medelstora företag. Det är inom de små och medelstora företagen som det skapas nya jobb. Om vi tillåter kommuner och landsting att fortsätta hindra framväxten av ett sprudlande lokalt näringsliv tvingar vi människor kvar i arbetslöshet. Det är nämligen inte alls samma tillväxt i kommunala bolag som i privata företag.