prot · GS0972 · 2005-02-09 00:00:00 — På vilket annat sätt skulle man kunna använda detta än till identifiering? Sedan blev jag något förvånad jag såg det faktiskt inte förrän jag satt här i bänken över att man i meningen före motsätter sig DNA-registrering vid mindre brott som renderar böter eller korta fängelsestraff. Man kan alltså förutse att kommer att motsätta sig det förslag som regeringen kommer med om misstänkanderegister på DNA-sidan. Sedan har jag en sista fråga. Man säger att det inte är skäligt att DNA-registrera alla medborgare. Jag vill då ställa en fråga. Man jämför då tre miljoner prover i PKU-biobanken, där all genetisk information finns, med nio miljoner i ett DNA-register som bara innehåller identifikationsuppgifter. Var finns skälighetsbedömningen i det sammanhanget? 93 () replik: En grund när det gäller biobanksregistret det var det jag försökte antyda i tidigare inlägg är att jag som förälder har fått ge godkännande till att mina barn registreras i och att man har tagit det här PKU-provet. Det har jag medgivit för att det ska få användas till forskning. Det är utgångsläget för den registreringen. Därför är det så viktigt att det inte används på ett sätt som gör att vi misstänkliggör att registret öppnas för andra ändamål. Därför ser vi fram emot den översyn som också ska komma. När det gäller frågan om DNA-registrering vet jag inte om det är så att och tänker sig att det ska vara utgångspunkten för ett DNA-register att jag som medborgare ska få avgöra om jag ska finnas registrerad i ett DNA-register. Det vore i så fall ett intressant ingångsvärde för ett sådant register. Vi ser fram emot det nya förslaget från regeringen och att vi får pröva det, men utgångspunkten har ju varit att man inte ska jobba med mindre brott. Det är ju också så att brott som man inte blir fälld för ska leda till att man bygger upp och bygger vidare på registret. Vi ser också naturligtvis vad gäller frågan om identifiering att det när vi bygger den här typen av system är viktigt att vi säkerställer det, oavsett om det är DNA-register eller annat. I goda tider fungerar allt så som vi önskat, men vi måste också säkerställa att det inte kan missbrukas, eller i alla fall försöka undvika att det kan missbrukas på annat sätt. Det är just därför som det är viktigt att säkra tekniken så att man inte får detta framtida överspillande. 94 () replik: Med det resonemanget innebär PKU-biobanken en oerhört farlig ingrediens i vårt samhälle. Jag vill bara fråga om det här med medgivande. Beträffande ett kommande förslag om ett generellt DNA-register har jag ju inte sagt om det ska vara medgivande eller inte. Det kan ju mycket väl vara så att man vid en analys kommer fram till att det ska bygga på ett medgivande. Då kan vi säga att den som är brottslig inte vill vara med i ett sådant register. Men de som inte ägnar sig åt brottslig verksamhet kan ju vara med där, och då finns det en poäng med detta, därför att de kan då frias i det sammanhanget. 95 () replik: Det är intressant att höra ingången här, nämligen att det inte är säkert att eller anser att det ska vara ett DNA-register som gäller hela befolkningen. Det var ju ett av våra resonemang, det vill säga att det inte finns skäl att tvinga fram ett register som gäller för hela befolkningen. Där är ju uppenbarligen också då beredda att föra ett resonemang, herr talman. 96 (): Herr talman och ledamöter! Alla ska behandlas lika inför lagen. Det är en grundläggande hållning som rättsväsendet har. I de fall det inte fungerar måste vi reagera. I min motion gäller det hyresgästernas rätt att förbli anonyma inför utomstående, till exempel inför journalister som vill få ut uppgifter om de boende i viss fastighet. Bor man i ett allmännyttigt bostadsbolag kan hyresvärden tvingas lämna ut uppgifter om sin hyresgäst enligt offentlighetsprincipen. Bor man däremot hos en privat hyresvärd har ingen rätt till några uppgifter om vare sig hyreskontrakt eller något annat. Så kan det väl inte få vara. Det kommunala bostadsföretaget hemma i har varit tvunget att lämna ut sina hyresgästers namn, adress och personnummer till en journalist genom en dom i kammarrätten. Även Uppsalahem har hamnat i en liknande situation liksom ett bostadsbolag i . Det är klart att offentlighetsprincipen ska vara stark och ha hög legitimitet. Därför är sekretesskyddet för den enskilde hyresgästen viktigt. Balansen mellan dessa två har rubbats i och med domslutet. Därför vill jag understryka vikten av att arbeta för att integritetsskyddet för individen stärks. Herr talman och ledamöter! Ni har avgivit ett väldigt uttömmande svar på min och motion. Detsamma gäller motion. Men jag anser att ni har missat poängen i min motion. Den har inte kommit fram i betänkandet. Jag förstår hur utformningen av lagstiftningen är tänkt att fungera och att det ska ge hyresgästerna i allmännyttan tillräckligt integritetsskydd. Det är väl självklart att hyresgäster i allmännyttan ska kunna känna sig trygga i att personliga uppgifter om dem inte lämnas ut. Men det är inte det som är min huvudpoäng. Vi kan helt enkelt inte ha ett regelsystem där hyresgäster behandlas olika av lagen beroende på vilken hyresvärd man har. Det är orimligt och orättvist. Jag kommer att fortsätta arbeta för att alla hyresgäster ska behandlas lika inför lagen vad gäller sekretessfrågorna. Jag ser fram emot en fortsatt dialog med utskottet i denna fråga. Jag är säker på att vi på något sätt kommer att kunna lösa detta. 97 () replik: Det var trevligt att få tillfälle till dialog med en motionär. har missat poängen, säger . Vi har utgått från det som gäller i sekretesslagen. Den föreskriver tydligt det sekretesskydd som gäller i bostadsuthyrningsverksamhet 7 kap. 25 § sekretesslagen. Där gäller sekretess om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till honom lider om uppgiften röjs. Det exempel som och medmotionären har använt gäller ett domstolsbeslut. Det var också utifrån det som frågan ställdes till justitieministern. Det svar som justitieministern då avgav handlade om att domstolen hade låtit en annan bestämmelse ha företräde framför sekretesslagen. Det gällde partsinsyn i mål. Det exemplet kan ha bidragit till att vi har följt upp det på det sätt vi har gjort. Jag tycker att det är bra att den här frågan får bli föremål för återkommande diskussion. Det kan finnas öppningar, om utvecklingen av praxis och samhället har medverkat till de starka orättvisor som åtminstone motionären ger uttryck för. Detta är offentlig verksamhet, och där har vi ett starkt öppenhetskrav. Det är avvägningen mellan behovet av skydd och ett starkt krav på öppenhet i offentlig verksamhet som har gjort att det finns skillnad. Jag vill bara få det sagt. Jag hälsar med tillfredsställelse att motionären möjligtvis återkommer. 98 () replik: Jag vill understryka att vi inte är emot den insyn och granskning av offentlig verksamhet som sker . Vi menar dock att det kan ske utan att hyresgästernas intresse så uppenbart skadas, som det gör . Inom till exempel bedrivs kostsam och förtroendekänslig verksamhet som fortlöpande granskas, till exempel genom de kommunala revisorerna. Meddelarfriheten vars syfte är att motverka maktmissbruk skulle alltjämt gälla för de kommunala bostadsföretagen, även med ett förstärkt sekretesskydd. Jag menar att den avvägning som har skett i och med detta domslut inte är till gagn för hyresgästerna hos de kommunala bolagen. Det är man gjorde den senaste översynen. Man kanske måste titta på frågan, som säger. Det är rimligt att man gör en översyn eftersom det bor 1,5 miljoner hyresgäster hos de allmännyttiga bostadsföretagen. 99 () replik: har redogjort för hur utskottet har resonerat. Jag tycker i och för sig att utgångspunkt är rimlig, nämligen att man som hyresgäst ska ha samma skydd oavsett vem som äger den lägenhet man hyr. Det finns mycket som talar för det. Den olikhet som finns går att åtgärda på olika sätt, åtminstone teoretiskt. Mina liberala kolleger viskade och föreslog att man skulle avveckla de kommunala bostadsbolagen, så löser man problemet. Jag kan inte personligen stödja en sådan lösning. En annan lösning är naturligtvis att utvidga de regler som gäller för kommunala bolag till att i större utsträckning också gälla privata bolag. Det är en linje som vi från på andra områden har drivit och väl har fått något stöd för även från socialdemokratiskt håll, dock ej i den omfattning som vi skulle önska. Jag ser fram emot en fortsatt diskussion på detta och andra områden. 100 () replik: Jag är glad att utskottet visar en sådan vilja till dialog med mig som är bostadspolitiker. Jag tror att samtliga ledamöter i bostadsutskottet kommer att hälsa detta med glädje. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 8 § Offentlighet och sekretess samt integritetsfrågor förenklad ordning Föredrogs betänkande 2004/05:KU22 Offentlighet och sekretess samt integritetsfrågor förenklad ordning. Förste vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut skulle fattas .) 9 § Statlig förvaltning, m.m. Föredrogs betänkande 2004/05:KU14 Statlig förvaltning, m.m. 101 (m): Det här är ett betänkande som behandlar ett antal motioner från höstens allmänna motionsperiod och även . Vi moderater har några reservationer i det här betänkandet och några särskilda yttranden. Jag tänkte be att kort få redogöra för dem. Den första reservationen, som jag också ber att få yrka bifall till, har vi tillsammans med . Den berör myndighetsstrukturen i vårt samhälle. Statskontoret har studerat myndighetsutvecklingen som vi har tillryggalagt på det nya årtusendet och funnit att inte mindre än 31 helt nya myndigheter har inrättats. Man kan fråga sig om regeringens främsta botemedel för att lösa frågor är att antingen tillsätta en utredning, skapa en ny myndighet eller bådeoch. Många är de i alla fall, och flera av myndigheterna är ganska små. Statskontoret varnar, i en rapport som man har lämnat till regeringen, för bristande överskådlighet i myndighetsförvaltningen, svårigheter att lotsa sig fram för den enskilde och en överbyråkratisering. Statskontoret är ju regeringens organ för att upprätthålla effektivitet och god hushållning i den offentliga förvaltningen. Moderater och folkpartister vill gärna hejda myndighetsexpansionen, som vi tycker har antagit överdrivna proportioner. Man skulle kunna tänka sig att om regeringen vill inrätta en ny myndighet får den också vara snäll och överväga om inte någon annan bör kunna avskaffas i samma stund. Det är inte oskäligt att göra ett sådant övervägande, och därför föreslår vi det. Man kan också tänka sig att ompröva en myndighets existensberättigande när ett visst antal år passerat. Vi för fram dessa funderingar i reservation 1 och hade gärna sett att majoriteten ställt sig bakom den. Reservation 4 tar upp dröjsmål vid myndigheter. Det hänger ihop med en svårighet för den enskilde att alltid få sitt ärende, om det gäller ett enskilt myndighetsutövningsärende riktat mot en enskild individ, prövat inom rimlig skälig tid. Ärenden kan bli liggande väldigt länge på myndigheternas bord. kan det finnas skäl till att beredningen tar lite , men det finns också fall där tidsutdräkten i handläggningen är onödigt lång. Därför överväger vi möjligheten att man ska kunna få föra dröjsmålstalan gentemot en myndighet som inte inom skälig tid avgjort ett enskilt myndighetsärende. Man skulle också kunna tänka sig att, som ett alternativ, införa en ordning med straffavgift för myndigheter som inte korrigerar sina egna misstag inom en angiven, definierad, skälig tidsrymd. Över huvud taget bör en reform av det här slaget syfta till att stärka den enskildes rättstrygghet, och till den hör inte bara att få ett beslut korrekt berett och avgjort utan att också få det avgjort inom skälig tid. Reservation 6 tar upp frågan om opinionsbildande myndigheter. Vi kan konstatera att en hel del av de myndigheter som sett dagens ljus , och även under de senaste fyra, är myndigheter som kanske inte alltid har ett uttalat traditionellt myndighetsuppdrag, nämligen att pröva enskilda ärenden och tillhandagå den rättssökande allmänheten med beslut, utan också fått en alltmer opinionsbildande funktion i samhället. Vi tycker att opinionsbildning ska anförtros politiker, möjligen också organisationer och fristående föreningar, men knappast i första hand myndigheter. En sådan myndighet är till exempel , som har synpunkter på hur vi bäst bör leva våra liv. Vi undrar om inte den frågan bättre skulle kunna avgöras av den enskilde. Vi har ju en Socialstyrelse som även har hälsouppgifter i vårt samhälle. Vi skulle alltså gärna vilja se en tydligare rollfördelning mellan tjänstemän som arbetar inom en myndighetssfär, och inte i första hand ska ha opinionsbildande uppgifter, och de förtroendevalda, de folkvalda, som ska ha opinionsskapande och opinionsbildande uppgifter. Låt mig sedan, herr talman, kort beröra reservation nr 13 i betänkandet. Den handlar om regelförenkling, som är en gammal traditionell moderatfråga. Vi får ett alltmer komplicerat och för den enskilde tolkningsbart regelverk. Det är snårigt, svåröverskådligt och för den enskilde svårt att lotsa sig fram i. Vi behöver enklare regler. Vi har ibland föreslagit att man bland annat skulle kunna ha en permanent inrättad avregleringsdelegation som får i uppgift att systematiskt gå igenom regelverket, titta på vilka bestämmelser som används och vilka inte använts på kanske 20, 30, 40, 50 eller och som därför skulle kunna utmönstras eftersom de spelats över av tiden. Man kan också tänka sig att låta komplettera den så kallade kommittéförordningen med en bestämmelse om att samtliga offentliga utredningar som tillsätts i sina betänkanden ska tvingas ange vilka avregleringar som skulle kunna göras inom deras bestämda beredningsområden. Det är några förslag som man skulle kunna överväga. Syftet är ju att få enklare, överskådliga och för den enskilde medborgaren mera lättolkade regler. Låt mig, herr talman, också säga något om de särskilda yttrandena. Vi menar att vi bör låta , som redan har ett uppdrag att se över myndighetsorganisationen, såvitt avser de diskrimineringsombudsmän vi har vi har ett antal sådana se över möjligheten att slå samman dessa för att därigenom få ett effektivare, sammanslaget, ombudsmannaämbete som får syssla med diskrimineringsfrågor och frågor som rör respekten för de mänskliga rättigheterna. I ett annat yttrande menar vi att vi ska överlåta åt , som har uppdraget att titta på fördelningen av uppgifter mellan stat och kommun, att slutföra sitt arbete. När det gäller den regionala verksamheten har länge förfäktat uppfattningen att landstingen är överflödiga. Vi vill lösa hälso- och sjukvårdsfrågorna på ett annat sätt. Vårt sätt där försäkringslösningar i högre grad vore en lösning skulle göra landstingen överflödiga. Vi har av den senaste tidens debatt märkt, herr talman, att även ledande socialdemokrater tycks vara inne på tanken att landstingen i nuvarande form kanske blivit överflödiga. Slutligen har vi ett särskilt yttrande som rör tillsättningen av högre statliga tjänster. Vi tycker oss märka att regeringen i sin utnämningspolitik blivit mer intresserad av att ta hänsyn till partipolitiska meriter än vad regeringsformen föreskriver, jag tror att det är 11 kap. 9 §, nämligen att endast sakliga grunder, det vill säga förtjänst och skicklighet, ska vägleda vid utnämning av högre befattningar, och över huvud taget av statliga tjänster. Vi konstaterar att efter förhandlingar nu fått i uppdrag att se över även utnämningspolitiken. Vi menar i detta särskilda yttrande att det kanske vore skäl för att prioritera frågan om den utnämningspolitik som regeringen fört och komma med ett bättre verksamt förslag om hur man i fortsättningen ska utse ledande befattningshavare i den offentliga förvaltningen. 102 (): Staten det är jag. berömda ord yttrades för flera sekler sedan, men de hade lika gärna kunnat yttras av i . I Socialdemokraternas växer stat och parti samman. Regeringsmakt och förvaltning integreras, vävs ihop. Överallt detta tornar den röde patriarken, brukspatronen på , : Staten det är jag. Det finns en svensk demokratisk tradition som bygger på principen om självständiga myndigheter. Tanken med den principen är att politiker ska styra genom lagar och direktiv. Tjänstemän och myndigheter ska verkställa, precisera och tolka de riktlinjer som politikerna dragit upp. Tanken med den principen är att värna rättssäkerhet och rättstrygghet för den enskilde, att inte några ovidkommande partipolitiska sidoblickar ska påverka den enskildes möjligheter att få rätt hos myndigheter. Inför lagen är vi alla lika. Förvaltning och myndigheter ska vara hela folkets tjänare. I engelskt språkbruk heter dessutom tjänsteman civil servant. Det antyder också hur den svenska traditionen har sett på frågan om tjänstemännens och myndigheternas uppgift. Myndigheterna ska så effektivt, rättssäkert och opartiskt som möjligt sköta sitt uppdrag och tjäna medborgarna. Det är medborgarna som är de yttersta uppdragsgivarna. Den här principen som är ett grundfundament i den svenska konstitutionella traditionen är nu allvarligt hotad. Den undergrävs successivt. Undan för undan raseras en central del av den svenska grundlagen. Den socialdemokratiska makthungern vet inga gränser. Låt mig få ge tre exempel på hur denna centrala princip nu undergrävs. Det handlar för det första om myndighetsexpansionen. har fått 31 helt nya myndigheter. Det är en ökning . hade senast när Statskontoret räknade 234 myndigheter som avger årsredovisning till regeringen. Myndigheterna kostar och har 192 000 anställda. Det är en utveckling som accelererar. Vi får alltfler myndigheter. och planeras det för inrättande av 20 nya myndigheter. Vad beror då den här trenden på? Jag tror att det i huvudsak handlar om två saker. För det första handlar det om att för en regering, som är svag och har stora problem att visa handlingskraft, symboliskt visa handlingskraft genom att inrätta en ny myndighet. Om man inte har någon politik på ett område kan man alltid inrätta en ny myndighet. Det är slående inom integrationspolitiken där regeringen ju inte har någon politik. Då är det klart att vi har en myndighet där. Regeringen har inte heller någon glesbygdspolitik, alltså finns det en särskilt inrättad myndighet för den. Det senaste exemplet som en kommitté har föreslagit är att det ska inrättas en särskild myndighet för att ge bidrag till organisationer som vill ägna sig åt EU-upplysning. Det är klart att om regeringen inte har någon EU-politik är lösningen att en ny myndighet ska inrättas. För det andra tror jag att den här myndighetsexpansionen också i stor utsträckning beror på ett behov hos den socialdemokratiska regeringen att belöna partibröder och partisystrar, också företrädare för andra likasinnade partier, med myndighetschefsposter. Den här myndighetsexpansionen har flera problem. För det första ser vi att ett expanderande leder till ökad ineffektivitet. Många av de myndigheter som har skapats är väldigt små. Statskontoret har pekat på den sårbarhet och de effektivitetsproblem som finns i små myndigheter. Det ökar krånglet för enskilda och företag. Om man som enskild företagare har tre, fyra eller fem myndigheter med helt olika regelverk att handskas med är det klart att det är mycket krångligare och mycket besvärligare att hantera än om man hade haft en myndighet att gå till. Det är också för det tredje ett problem ur demokratisk synvinkel. Jag hade förmånen att ha en debatt med biträdande finansministern om detta för sedan. Han erkände då att han inte hade en aning om hur många myndigheter vi har i . Om inte ens den biträdande finansministern vet hur många myndigheter det finns i , hur ska man då kunna utöva kontroll över de myndigheter som finns? Jag tror att det finns flera sätt att angripa den här utvecklingen. Det handlar om att inrätta ett tak för hur många myndigheter som ska finnas vid den nuvarande nivån, ett myndighetsstopp. Det handlar om att inrätta en solnedgångsparagraf för nya myndigheter. Så fort vi inrättar en ny myndighet säger vi att den får finnas ett visst antal år, och om vi inte talar om att den ska få fortsätta att finnas avvecklas den automatiskt. är det ju tvärtom. Myndigheter lever sitt eget liv utan att omprövas. För det tredje måste vi naturligtvis ta fram en rejäl plan, en strategi för hur antalet myndigheter ska minskas. Det andra exemplet på den socialdemokratiska maktaptiten handlar om utnämningspolitiken. Vi vet att de stora centrala ämbetsverken i övervägande styrs av människor med socialdemokratisk partibok. har undersökt hur många av dem som ledde statliga utredningar som hade partipolitisk bakgrund och hur många av dem som är socialdemokrater. Det visade sig då föga förvånande att av dem som har en partipolitisk bakgrund har en socialdemokratisk partibok. har undersökt hur det ser ut när det gäller ordförandeposterna i de svenska högskole- och universitetsstyrelserna. 13 av 16 av dem som har en partipolitisk bakgrund är socialdemokrater. Så hade man kunnat fortsätta. Den här utvecklingen leder ju till att det skapas en lojalitet, en följsamhet och en underdånighet i den svenska förvaltningen som inte är sund. Det senaste exemplet är utnämningen av till hedersdoktor vid . Den frågan ska nu prövas juridiskt. Den prövningen tänker jag inte föregripa, men det är väldigt intressant att läsa den motivering som använder sig av för att ge hedersdoktoratet. Det är en situation där man kan säga att betalt nu har blivit kvitterat. En tjänst har återbördats med en annan. skaldade klokt: Det är skam, det är fläck på banér att medborgarrätt heter pengar. Jag skulle vilja travestera det och säga: Det är skam, det är fläck på statsförvaltningens banér att kompetens heter partibok. En tredje byggsten i det socialdemokratiska maktbygget handlar, som också var inne på, om myndigheternas tilltagande politiska propaganda. Vi har sett och bedriva kampanjer som haft en tydlig partipolitisk slagsida. Ett antal myndigheter har inrättats enbart med syfte att bedriva politisk propaganda. finns trots allt chansen att skapa en liten spricka i det socialdemokratiska maktbygge som håller på att byggas upp. Det handlar om att bifalla reservation 4 som de fyra borgerliga partierna och gemensamt står bakom. Det handlar om att se till att människor får en säker och snabb handläggning av ärenden som ligger hos myndigheter. Vi pekar på möjligheten att införa dröjsmålstalan och att införa straffavgift om en myndighet inte korrigerar felaktiga uppgifter inom rimlig tid. , herr talman, skulle jag vilja säga att den kris i statsförvaltningen som vi ser inte handlar om de tjänstemän som jobbar där. Det är inte deras fel. De sviks av en socialdemokratisk politik som premierar lyhördhet gentemot makten framför integritet och självständighet. Detta ska vi ändra på, allra senast vid ett maktskifte 2006. Med dessa ord vill jag yrka bifall, herr talman, till reservationerna 1 och 4. I detta anförande instämde och (båda fp). 103 Tredje vice talman (): Läst men ej förstått, är det många som suckar när de har försökt att ta del av lagar och andra regler. Läst men ej förstått. Det orsakar inte problem bara för den enskilde utan medverkar till ett för samhällsutvecklingen negativt utanförskap. ökar antalet lagar och regler som påverkar våra medborgares vardagsliv. De ökar inte bara i omfattning utan också i antal. är det inte självklart vart man ska vända sig för att få information och svar på frågor om lagar och regler. Det är svårt att skaffa sig en uppfattning om huruvida man känner till relevanta regler och bestämmelser. Det är ingen som vinner på ett överbyråkratiserat samhälle. Särskilt drabbas de som inte har kunskaper, tid eller resurser. Vi kristdemokrater anser därför att reglerna behöver ses över och förenklas. Behovet av åtgärder på det här området tycker vi bör ges regeringen till känna, och det har vi skrivit i reservation 13.