prot · GT0920 · 2005-10-25 00:00:00 — Det som lider av detta är ekobrottsbekämpningen i stort. Det blir olika bedömningar och olika prioriteringar. I vissa polisdistrikt kan det vara en à två utredare i tjänst på ekobrottssidan under vissa perioder där det egentligen borde vara nio eller tio. Det är inte acceptabelt, herr talman! Jag återkommer därför till mina ursprungliga frågor till . Det handlar mycket om visionen. Vad har socialdemokratin för vision när det gäller ekobrottsbekämpningen? Är det rimligt och vettigt att säga som jag säger här , att man bör ha en organisation för att utreda samma typ av brott i ? Är det rimligt och vettigt, eller måste det utredas? Det är en viktig fråga, tycker jag. Vidare: Vad avser justitieministern att göra för att också i fortsättningen ska kunna utreda stora, komplicerade mål? Man säger ju , bland annat från : Vi klarar inte detta med nuvarande resurser. Ska de målen läggas åt sidan, herr talman? 33 (): Det måste finnas en orsak till att justitieministern känner sig mest misslyckad på just detta område. Det är ungefär så han uttrycker sig när han redovisar vad han har gjort i tidningen inför den så kallade kvalitetsmässan. Han uttrycker sig så att han är minst lyckad förstås. Men jag har en annan bild av verkligheten. Sedan justitieministern tillträdde det börjar bli har han inte gjort någonting åt denna fråga, trots att det är en försöksverksamhet. Jag och anser att vi ska samla detta. Jag ska ärligt säga att det vore fantastiskt om justitieministern hade någon förmåga att bestämma sig för en egen åsikt. Om han gjorde det skulle jag gladeligen gå till dag och sitta ned och prata om hur vi ska göra. Det enda som är helt säkert är att vi måste samla ihop verksamheten för att få kraft i verksamheten. Den enda åsikten har är att den ska fortsätta att vara splittrad. Det är inte så imponerande. Om det sedan går att göra EBM brukbar och effektiv över hela landet ja, okej, jag lyssnar på de argumenten. Alternativet är att återinföra den där den en gång hörde hemma, nämligen i åklagarväsendet om nu inte anser att åklagarväsendet inte kan klara av den frågan. Jag hävdar att det mycket väl kan göra det. Det saknas ett grepp. berättar att han skriver en proposition var tolfte dag. Ja, herr talman, både du och jag vet att det rasar in propositioner från . Frågan är vad dessa dokument innehåller. Var är den samlade politiken på polisområdet, på åklagarsidan, på domstolarna? Det är bara en massa oavbrutet lappande och lagande. Det är inget att göra sig glad över att man sprutar ur sig propositioner. Något färre med högre kvalitet vore att önska. För tids vinnande nu är min tid slut dessutom ska jag avstå från att diskutera frågan om penningtvätt. Jag har en lista på åtgärder för att minska den typen av ekobrott. Där finns också mycket att önska från regeringen, men det återkommer jag till i en annan interpellationsdebatt. 34 Justitieminister (): påbörjade sin verksamhet 1998. Jag tillträdde som justitieminister 2000. Jag tror inte att man hade tyckt att det var lyckat om jag hade sagt att det nu skulle göras en översyn av . Det måste naturligtvis gå . Jag är glad att det har gjort det eftersom vi har kunnat se både positiva och negativa saker. Man kan naturligtvis diskutera var den exakta gränsen går. Ska det vara , eller ? hade inte varit särskilt bra, inte heller tre eller men kanske lite närmare det. Det kan man alltid resonera om. Men jag tror att vi är överens om att det måste gå för att vi ska få ett ordentligt underlag för en översyn. är naturligtvis välkommen att diskutera de olika sakerna. Jag ska inte kritisera alltför mycket. Vi har trots allt en samsyn i många frågor. När det gäller en hel del av de propositioner som kommer var tolfte dag det kan vara ! har vi ändå en ganska stor samsyn. Däremot har vi inte det med . Om man verkligen vill komma till rätta med problemen med grov organiserad brottslighet bör försöka övertyga sina kamrater inom att ansluta sig till det som och Socialdemokraterna står bakom, nämligen att inte ta bort möjligheten för polisen att kartlägga personer. Det är viktigt. vet hur viktigt det här verktyget är för polisen. Den inställning som har äventyrar om den skulle få gehör svensk polis möjligheter att arbeta mot grov organiserad brottslighet. Vi ser en mångfasetterad brottslighet där man ägnar sig ena dagen åt narkotikabrott, åt människohandel och tredje dagen åt ekonomiska brott. Det är därför så viktigt att vi får de verktygen. Jag skulle möjligtvis få en kommentar om hur ser på saken och hur det kommer sig att har intagit denna fullkomligt obegripliga inställning. 35 (): Jag ska avslutningsvis citera polischefen vid i , min hemstad. Han säger till att för att hinna med enklare bokföringsbrott och andra mängdärenden måste redan hårt belastade utredare lägga grövre brott åt sidan. Det kan vara omfattande bolagsplundringar, fusk för mångmiljoner vid bilimport, svartjobbshärvor med mera. Det är förödande om sådana brott blir liggande efter bästföredatum för att enklare brottslighet ska utredas . gör så för att kunna visa snygg statistik med många uppklarade brott. Då platsar inte riktigt grova och omfattande brott. De blir projekt och hamnar i en annan hög. Det där är en åsikt. Det är säkert en åsikt av många. Men det kan också vara ett tecken på att just resurserna är små för , precis som för övriga delar av rättsväsendet. Jag är medveten om att inte har mer pengar än regeringen till just , men vi har lika mycket pengar. Det har vi inte haft tidigare. Vi har mer pengar till rättsväsendet i stort. Med den organisation vi har kommer de faktiskt EBM till del också trots allt. Så är det. Jag kan konstatera att det finns en samstämmighet kring vikten av att kraftfullt bekämpa ekonomisk brottslighet. Det har jag aldrig betvivlat. Orsaken till att jag har ställt interpellationen är att regeringen återigen har visat en bristande beslutsfähighet, en oförmåga att ha just dessa visioner och agera efter dem. Jag tycker inte att vi har fått några svar på vilka eventuella visioner den socialdemokratiska regeringen har i den här debatten heller. Jag hoppas att det finns möjlighet att påverka det slutgiltiga resultatet av utredningen. Vi bidrar gärna, . Jag återkommer i frågan. 36 Justitieminister (): Jag ställde en konkret fråga till som han låtsades att jag inte hade ställt. Å andra sidan var det inte den frågan som var föremål för debatten, men den är nog så central i kampen mot ekonomisk brottslighet. Men och jag kommer säkert att få många tillfällen att diskutera detta. Frågan kvarstår, och svar önskas . Vi är i det här fallet ganska nära varandra på det sättet att vår utgångspunkt är att fyller en viktig funktion. Vår utgångspunkt är att den ska finnas kvar. Sedan ska vi ha klart för oss att det inte bara handlar om resurser. Det är väl bra att vi vill satsa på detta. Jag ska inte plåga med att berätta om den stora satsning vi har gjort på rättsväsendet. Det ska du få slippa i den här debatten, men det är ett faktum som du väl känner till. Däremot är ekonomiska brott inte längre isolerade från annan brottslighet. Det är inte fråga om manschettbrottslingar utan det är fråga om grovt kriminella personer som ägnar sig åt flera olika slags brott och som på olika sätt försöker tvätta pengar med hjälp av ekonomiska brott. Vi har en viktig funktion att fylla. Det handlar om lagstiftning. Det handlar också om det arbete som faktiskt pågår inom . Jag tror att skulle tjäna på att ha den inställning som generaldirektören och andra har, nämligen att vi kan göra mycket själva i stället för att tänka att det måste till mer resurser och så vidare. Det går att göra mycket. Det har visats. Det finns saker som återstår att göra för att det ska bli en ännu mer effektiv myndighet. Myndigheten har funnits , och man kan inte begära att allt ska fungera perfekt från början. Jag tycker ändå att myndigheten har kommit en bra bit på vägen, och jag ser optimistiskt . Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2005/06:9 om personer som vistas i efter ej verkställda avvisningsbeslut 37 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att förbättra situationen, bland annat vad gäller möjligheten till egen försörjning, för människor som lever i med avvisningsbeslut men där verkställighetshinder föreligger. har också frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att den som hittar ett arbete ska få möjlighet att stanna som arbetskraftsinvandrare. Det finns en stor grupp människor i som har fått ett slutligt beslut om avvisning men som ändå inte lämnar landet. Detta är en situation som naturligtvis inte är bra, varken för den enskilde eller för samhället. Utgångspunkten måste vara att man ska rätta sig efter de myndighetsbeslut som fattats och vunnit laga kraft. Det måste emellertid vara möjligt att ta hänsyn till omständigheter som tillkommit efter det att ett ärende prövats. Är det så att det uppstått verkställighetshinder av sådant slag att utlänningen inte kan återvända till sitt hemland utan risk för förföljelse, tortyr eller annan omänsklig behandling, finns det därför redan enligt dagens regelverk möjlighet att bevilja uppehållstillstånd. I vissa fall kan det vara så att det på grund av den aktuella situationen i hemlandet inte är möjligt att med tvång verkställa ett avvisningsbeslut. Hindren kan vara av tillfällig karaktär, men hindren kan också ha funnits . Ju som går, desto svårare kan situationen bli för den som väntar. Speciellt gäller detta barn. är det förstås så att de personer som är inskrivna hos , så länge de befinner sig i landet, är tillförsäkrade mat och husrum eller medel för det på samma sätt som asylsökande. En person som sökt skydd i får arbeta här utan att ha beviljats arbetstillstånd i de fall bedömer att dess beslut i ärendet inte kommer att kunna fattas från ansökan om asyl. Undantaget gäller fram till dess att ett lagakraftvunnet beslut föreligger i ärendet. När väl ett sådant beslut finns ska personen lämna landet och vederbörande kan därmed inte fortsätta arbeta. Jag tycker detta är en viktig huvudprincip, som dock inte kan gälla undantagslöst. En person som vistats i efter slutligt beslut och inte kan återvända av orsaker som han eller hon inte råder över, till exempel den allmänna säkerhetssituationen i landet, bör också under vissa angivna förutsättningar undantas från skyldigheten att ha arbetstillstånd. Detta betyder att individen ges möjlighet att försörja sig genom eget arbete. Har personen varit undantagen från kravet på ett arbetstillstånd så bör ett fortsatt undantag kunna medges även vid ett beslut om avvisning eller utvisning. Arbete pågår inom för att ta fram ett förslag till författning som reglerar möjligheten att arbeta, trots ett slutligt beslut om avvisning eller utvisning. När det gäller fråga om arbetskraftsinvandring beslutade regeringen att tillsätta en parlamentarisk kommitté med uppdrag att se över det regelverk som styr arbetskraftsinvandring. Syftet med utredningen är att ta fram ett regelverk som medger vidgad arbetskraftsinvandring från länder utanför EU/EES. Kommittén ska inom ramen för det övergripande uppdraget bland annat studera sambandet mellan regelverket för arbetskraftsinvandring och regelverket för asyl och skyddsbehövande i övrigt, med utgångspunkten att asylrätten inte ska urholkas. Kommittén ska lämna sitt slutbetänkande . 38 (): Jag ber till att börja med att få tacka för svaret. Jag konstaterar att det uppenbarligen finns en önskan och vilja hos ministern och regeringen att lösa den svåra situationen för människor som befinner sig i och har fått ett avvisningsbeslut men där det föreligger verkställighetshinder. Dessa människor kan tvingas leva på ett sätt som inte gäller för oss andra. Den här frågan var uppe när vi för drygt en månad sedan diskuterade den nya instansordningen när det gäller asylprocessen. Jag ska be att få citera migrationsministern här: Ytterligare ett problem som väldigt många har tagit upp handlar om de människor som får ett avslagsbeslut men inte kan återvända av olika skäl. Det handlar om människor som har fått sin sak prövad och där man har bedömt att de inte har asylskäl, kan eller vågar många av dem inte återvända till sina hemländer. Det kan handla om att hemländerna inte tar emot dessa människor. Det kan handla om att det blir nya oroligheter i hemlandet, eller det kan vara andra skäl som gör att människor blir kvar i . Ministern fortsätter i sitt anförande: Vi ska inte ha ett samhälle där det finns människor som lever i men utanför samhället. Jag ska också be att få citera en annan person. Det är en människa som lever just på det här sättet, som har fått ett definitivt besked om avvisning men som inte kan avvisas, därför att situationen i hemlandet, i det här fallet, är sådan att svenska myndigheter, och statsministern själv för övrigt, också har gjort bedömningen att man inte kan avvisa någon till . Han skriver: Okej, till för en tydlig förklaring, och så bjuder han dig på en kopp kaffe, mellanmjölk och kanske mellanmål om du vill. Han skulle förklara för dig betydelsen av ordet mellanmänniska som lever mellanliv. Titta, han har uppfunnit två ord som tillhör gruppen mellan. Lite längre fram skriver han: kom ett brev från den respekterade svenska myndigheten med ett beslut om avvisning. Detta innebär att han inte får arbeta längre. Tystnaden fortsatte som en klocka som slutat fungerat och tiden blev noll. Alla tittar på varandra utan en rörelse som om de smittats av en sjukdom som paralyserar alla rörelseorgan. Så upplever uppenbarligen en människa som befinner sig i och som inte kan avvisas sin situation. Det är inte alla interpellationer som man ställer som är efterfrågade och där folk undrar vad som kommer att komma ut av interpellationen, men den här är det. Efter det att jag har ställt den har många frågat mig: Vet du vad det kommer för besked? När kommer ett besked? Vad kommer att hända med oss som bor här i , inte får arbeta och inte kan avvisas? Vänner till de här människorna frågar detta. Personer som faktiskt är beredda att anställa dem och upplever att de har behov av de här människornas arbetskraft så länge de finns kvar i frågar detta. Jag noterade med tillfredsställelse att ministern, och uppenbarligen regeringen, ser positivt på att man ska kunna förbättra situationen för människor som lever i med avvisningsbeslut men där det finns verkställighetshinder. Men frågan är ju då, och den är oerhört viktig: När kommer vi att kunna se en förändring så att man får större möjlighet att leva ett normalt liv den tid man befinner sig i ? 39 Statsrådet (): Jag ska börja med att säga att skiljer ut sig väldigt mycket när det gäller asylsökandes möjligheter att arbeta. Asylsökande har, som jag sade, möjlighet att få så kallat undantag från arbetstillstånd, det vill säga att man kan arbeta om myndigheterna bedömer att ärendet ska ta än . I de allra flesta EU-länder har man inte den ordningen, utan där är det förbjudet för asylsökande att arbeta. Vi resonerar så här: Det är viktigt för människor vad de gör. Det handlar om struktur i tillvaron, möjlighet att försörja sig själv om man kan det och den tillfredsställelse som det ger. Det handlar om att förbereda sig för en eventuell integration eller om att upprätthålla sin yrkeskunskap om man ska återvända till sitt hemland. Det tycker vi är viktigt. De länder som inte har det ser det så här: Det här är människor som inte har ett uppehållstillstånd, som väntar på besked om de över huvud taget ska stanna. Får de arbeta kommer det att innebära att det blir mycket svårare för dem att återvända. På något sätt kan man ju säga att båda de här sakerna är rätt, men det handlar om vilken avvägning man gör. Där har vi sagt att det ska vara möjligt för människor att arbeta . Sedan har vi satt den gränsen att när man sedan får ett lagakraftvunnet beslut och ska återvända till sitt hemland upphör den rätten. Det beror naturligtvis på att utlänningslagen inte är någon tvångslag, utan vi utgår ifrån att människor frivilligt rättar sig efter de beslut som myndigheterna fattar. Jag tycker att det är så det ska vara. Men sedan ser vi hur verkligheten ser ut, nämligen det som nu tar upp om att det finns många människor som har fått sitt avvisningsbeslut men som ändå blir kvar i landet därför att man till exempel inte kan avvisa med tvång och människor lämnar inte landet eller därför att det har hänt någonting annat. Då blir det i längden en orimlighet, tycker jag, att människor som då kanske har fått ett arbete måste avsluta det och ändå sedan så att säga gå här och inte ha någonting att göra. Därför förbereder vi en förändring i utlänningsförordningen som ska ge den möjligheten att man ska kunna arbeta fram till den dag då verkställighet kan ske. Det är ungefär så som vi arbetar . Jag kan inte nämna något särskilt datum, men jag kan säga att beredningen är i full gång. Det här är en förordningsförändring. Om jag säger att den kommer så tror jag inte att jag lovar vare sig för mycket eller för lite. 40 (): Ja, jag är väl medveten om att vi skiljer ut oss från andra länder i när det gäller att låta personer som har sökt och väntar på besked om asyl arbeta. Jag tror också att vi där har den absoluta majoriteten av de svenska medborgarna med oss. Man kan säga att arbetslinjen är fast förankrad hos svenska folket. Man tycker att människor som vill och kan försörja sig i väntan på ett besked definitivt ska få göra det. Sedan finns det en del som tycker som jag ministern och jag har ju ibland varit oense i andra interpellationsdebatter om vad som sker om man som asylsökande får ett arbete, tills vidare eller . Men det är en annan debatt än den här. Den här debatten är oerhört viktig. Vi vet om att vi har haft människor i som har fått sitt beslut om avvisning men som inte kan avvisas, precis som ministern framhåller i sitt svar, därför att det inte finns något land som är berett att ta emot dem eller, i vissa fall, att det vore uppenbart inhumant eller farligt för de här personerna att utvisas till det land som de egentligen ska utvisas till. Ett exempel är . Jag tror att vi är överens där också. Det är inte rimligt att människor utvisas till detta land. Jag hälsar ministerns besked med tillfredsställelse, och likaså beskedet att detta kommer att ske i relativ närtid. Det kan också vara viktigt att komma ihåg de debatter som har varit kring den svenska asylprocessen och dem som hamnat mellan stolarna i den gamla och den nya ordningen. Det har vid ett antal tillfällen förespeglats eller getts löften om möjligheter att till exempel kunna stanna kvar och arbeta. Det här är ju människor som inte mår bra. De behöver klarhet och tydlighet. Att det här är en förordningsförändring och att den ska ske relativt snart tycker jag är ett välkommet besked. Vad betyder relativt snart? Är det vi kan förvänta oss detta, eller är det längre fram i tiden? Det vore också ett besked som det vore tacksamt att få. 41 Statsrådet (): Jag är helt överens med det är klart att människor inte mår bra av att inte få arbeta. Alla människor vill kunna vara självförsörjande det tror jag är grunden för välbefinnande. Där är vi helt överens. Sedan måste man vara medveten om att det också kan vara svårt för en person som kanske har fått ett avvisningsbeslut och fortsätter att arbeta , och så blir det möjligt att avvisa. Ju som går, desto svårare blir det, så att säga. Men det är den avvägning som vi har gjort, och jag tror ändå att den är riktig. När det gäller vill jag bara säga att anledningen till att inte avvisar med tvång är att FN:s flyktingkommissarie har vädjat till bland annat EU-länderna att inte avvisa med tvång. Det beror inte på att det inte går att återvända till det vill jag också understryka utan det beror på att det är hundratusentals människor som faktiskt återvänder och att , som det ser ut , har svårt att klara av allt det återvändande som sker från länder i närområdet. Därför vill man att vi väntar med den här typen av tvångsavvisningar, och därför utför vi inte sådana förrän kommer med något annat besked. När det sedan gäller förordningsförändringen är jag också väldigt angelägen om att det här ska gå rätt fort. Jag menar att alla åtgärder som vidtas på det här området måste genomföras relativt snabbt eftersom det är så många människor som berörs och det är så många människor som berörs oerhört direkt. De långa tiderna, när det uppstår ett slags vakuum då man vet att det kommer någonting men man vet inte när, är inte bra. Jag kan försäkra om att vi jobbar så fort vi kan. Återigen: kommer en förordningsförändring. 42 (): Än en gång: Tack för detta besked! Sedan kanske man kan ta upp ytterligare en sak i det här sammanhanget, och det gäller de människor som har vistats i med ett besked om utvisning, men där vi har haft verkställighetshinder. eller senare kommer man i en situation där någon bott så länge i landet att det är fråga om att förhållandena har ändrats på ett sådant sätt att man kanske ska överväga om personen ska beviljas uppehållstillstånd i alla fall. Jag vore tacksam om ministern kunde utveckla detta lite också innan vi avslutar denna debatt, som jag ber att få tacka så mycket för. 43 Statsrådet (): Som vanligt på det här området är det ingenting som är särskilt enkelt. Här har vi ju också, tycker jag, principen om att man ska rätta sig efter beslut som är fattade. Väldigt många människor gör också det och åker tillbaka. Och så finns det människor som inte gör det, som går under jorden och håller sig kvar. Då kan man säga: har de varit här så länge, så nu borde de få stanna. Precis så ser verkligheten ut. Jag tycker också att man måste se över de möjligheterna, och det är också det vi håller på med just . Men måste man också se dilemmat med det. Det finns naturligtvis ett dilemma, därför att det blir ju ändå en särbehandling av människor. Det finns de som rättar sig efter beslutet och åker tillbaka, och det finns de som inte gör det. Men jag menar också att när det gäller barn framför allt, och barnfamiljer, och när det handlar om barn som kanske har gått i svensk skola , som kanske inte känner något annat land än riktigt, som har svenska vänner och så vidare där får man göra den här avvägningen, och det är också precis det arbetet som vi nu håller på med genom att de barnen och barnfamiljerna får en ny prövning av om det finns verkställighetshinder eller om det har uppstått ett verkställighetshinder. Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av talmannen att ajournera förhandlingarna till . 8 § Svar på interpellation 2005/06:11 om diplomatiska försäkringar 44 Statsrådet (): har ställt ett antal frågor till utrikesministern. Frågorna är kopplade till avvisningen av en egyptisk medborgare 2001. Interpellationen har både en migrationspolitisk och en utrikespolitisk dimension och har överlämnats till mig för besvarande. Jag vill börja med att påminna om internationella förpliktelser att främja respekten för mänskliga rättigheter. Försvaret av de mänskliga rättigheterna präglar agerande i internationella sammanhang och genomsyrar kontakterna med andra länder. verkar för ett totalt avskaffande av dödsstraff, tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Regeringen värnar också om möjligheterna för skyddsbehövande människor att söka en i . Vi är också bundna av FN:s säkerhetsråds resolution av . Enligt denna ska de anslutna staterna bland annat vägra säker tillflyktsort till personer som finansierar, planerar, stöder eller utför terroristhandlingar eller till dem som tillhandahåller sådana personer tillflyktsorter. Detta ska ske med respekt för de mänskliga rättigheterna. Förbudet mot att avvisa eller utvisa någon som riskerar att utsättas för dödsstraff eller tortyr är absolut. Diplomatiska garantier kan i undantagsfall användas för att undanröja den personliga risken för den enskilde.