prot · GS09102 · 2005-04-11 00:00:00 — Jag tror att man skulle kunna lösa det ganska smidigt ändå. Det kan handla om att man kan söka andra, specialdestinerade, bidrag. är det exempelvis flera av ungdomsförbunden som söker pengar för internationell verksamhet via organisationen , som är en paraplyorganisation för internationella aktiviteter. Jag tror säkert också där att man, via Allmänna arvsfonden och andra stora statliga fonder, kan uppmärksamma speciella projekt så att även de organisationer som står utanför kan få stöd för dem. Så det tror jag inte är det stora problemet. Jag tror inte heller att vi ska gå tillbaka till ett aktivitetsstöd igen. Då blir det också en fuskmentalitet som kan pressa på. Det är väldigt lätt att ett ungdomsförbund, om de måste komma upp i 30 deltagare i en aktivitet, ser till att det skrivs till extra namn för att nå det antalet. Den formen av specialräkning tror jag också att vi ska försöka blicka bort från. Det intressanta är ju att se att många landsting runtom i faktiskt har ändrat systemet. är ett exempel, men det finns även andra. Det fungerar väldigt bra och smidigt. Vi ser att det är en modell som accepteras av ungdomsförbunden men som framför allt är transparent på ett annat sätt än dagens. Där behöver vi inte bekymra oss om att sitta och diskutera i detalj eller misstänkliggöra varandra. Avslutningsvis, förutom att ungdomsministern själv bör redovisa detta vad du visste när du var förbundssekreterare för SSU vill jag fråga: Är du inte mer bekymrad än vad du antyder? Alla av oss vet ju att de politiska ungdomsförbunden är fantastiska på att sprida kunskap och information och på att skapa livslånga aktivister och idealister. Men man får en bitter eftersmak när man får läsa om skandaler i tidningen. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att ungdomsministern inte verkar mer upprörd över detta. kunde man som sagt läsa i tidningen att flera i SSU:s ledning genomgår polisförhör. Vi får höra att riksåklagaren utreder frågan. Det här handlar om korruptionsbrott på hög nivå, bedrägeriåtal och annat. Det drar ju ett löjets skimmer över alla oss som tycker att ungdomar ska hålla på med idealism och inte med fusk. Jag vill att ungdomsministern tydligare tar avstånd från detta. 34 TREDJE VICE TALMANNEN: Innan jag släpper upp nästa talare vill jag erinra om att debatten handlar om det som statsrådet avser att göra i sin roll som statsråd. Den förväntas alltså inte handla om det som statsrådet har gjort före sin tid som statsråd. 35 AXEL DARVIK (fp): Alla högstadieelever får i samhällskunskapsböckerna läsa att ansvar är att granska regeringen. Därför är det ju inte ointressant vad statsrådet har för kunskaper och erfarenheter med sig i bagaget från tidigare och vad hon vetat om, och också vet , i sin roll som statsråd , sedan valet. Det är inte ointressant att få reda på vad hon har vetat om fusket inom SSU. Statsrådet är ju ansvarigt för just de här frågorna. Därför tycker jag definitivt att dessa frågor är berättigade, och jag måste säga att jag är lite bekymrad när jag hör antydningar om samtal och så vidare. I så fall hoppas jag att det finns lite större allvar inför det här problemet. Pratar man om politikerförakt är ju det här definitivt en rejäl vedklabbe in i den brasan, och jag tror inte att någon att oss har ett intresse av att slänga fler pinnar på den elden. Det skulle inte finnas någon majoritet i för ett mandatbaserat system ja, det har ju inte prövats. Om statsrådet är villigt att från sin sida lägga fram ett sådant förslag tror jag inte det skulle vara särskilt svårt att vinna kammarens gillande för ett sådant. Avslutningsvis skulle jag också vilja fråga: Vad är den stora skillnaden mellan socialdemokrater här i riksdag och socialdemokrater i ? Det som är omöjligt här verkar ju vara fullt möjligt där, och det ger justa spelvillkor för alla politiska ungdomsförbund, något som jag tror att vi båda vill ha. 36 Statsrådet (): Till och besvikelse tänker jag ändå säga att dagens SSU måste ta ansvar för dagens SSU. Att skriva in en medlem kräver ett personnummer, vilket varken hundar, katter eller kaktusar har såvitt jag vet. Men om inte eller Axel Darvik tror att jag känner mig bekymrad är det naturligtvis väldigt fel. Om ni inte tror att det är med stor sorg som jag tittar på en , jag skulle kunna titta på vilket politiskt ungdomsförbund som helst, och ser politiska strider splittra en organisation så mycket tror ni också väldigt fel. Men det finns fördelar, och det finns väldigt tydliga nackdelar när det gäller det mandatbaserade systemet. Jag är väl medveten om att det finns mandatstöd i vissa landsting och regioner och att det finns medlemsbaserade i andra. Det finns ytterligare andra som bibehåller det system som vi nu är rätt överens om inte är särskilt lyckosamt, nämligen de som är aktivitetsstyrda. Man rapporterar in kurser och mycket annat. Jag var själv engagerad i den frågan under min tidigare tid som ungdomsdistriktsaktiv och fick också då höra att det är klart att det finns fördelar och att det finns nackdelar. Och frågan måste prövas av . Och såvitt jag vet finns det ingen politisk majoritet. Men som jag tidigare nämnde i mitt svar har jag tittat på möjligheterna att öppna dörren för ett mandatbaserat system i samband med den översyn som nu gör. Jag menar nämligen att om det skulle ske en förändring i denna fråga kräver det ett ganska ordentligt och genomarbetat underlag till regeringen och till . håller redan på att göra en översyn av statsbidragssystemet som man ska återkomma med . Man ser över begreppen medlem, aktivitet och lokalavdelning. Och i samband med det, i enlighet med interpellation, ska man kunna granska samtliga politiska ungdomsförbund och också föra samtal med samtliga politiska lyssna in vad synpunkterna är på nuvarande statsbidragssystem och också återkomma med förslag på eventuella förändringar som skulle kunna innebära det som politiska ungdomsförbund skulle tycka var en bättre situation. Jag har inga problem att ge ett sådant uppdrag. Men jag tycker att vi, om vi ska föra en seriös debatt, ska vara medvetna om att det faktiskt finns tydliga för- och nackdelar och att det är ett tydligt avbrott mot den ungdomspolitik som har bedrivits där man säger att politiska ungdomsförbund ska klara av att redovisa verksamhet, aktiviteter, kurser och så vidare på samma villkor som alla andra gör. 37 (): Jag tycker att det är bra att vi efter denna debatt faktiskt kan gå vidare på något sätt. Det är intressant att ungdomsministern vill diskutera frågan vidare. Och jag kan säga att det inte är någon ny sak eftersom vi har gjort det i ungdomsförbunden . Det har varit möten med de politiska ungdomsförbunden tillsammans med andra organisationer, och frågan har varit uppe på agendan. Så det är inte första gången som den diskuteras. Jag tycker att vi överlag i denna diskussion också ska betänka vilka kriterier som gör att ungdomsorganisationer får pengar från staten. Vi har tidigare haft uppe fall av exempelvis Revolutionär kommunistisk ungdom som är våldshyllande. Sådana organisationer ska absolut inte i ett system kunna få pengar av staten då de inte främjar demokrati och frihet. Jag tycker att det vore väldigt positivt om ungdomsministern, som är villig att fördjupa sig i frågan, kan göra en studieresa till och träffa de ministrar som har varit aktiva i detta system och kanske också närmare studera och andra där det faktiskt finns landsting och regioner i som har testat systemet och där det också har varit framgångsrikt, så att vi seriöst kan gå vidare. Den fråga som vi inte har tagit upp så mycket gäller diskussionen om en fristående kommission för att granska det fusk som har varit med bidrag hos de politiska ungdomsförbunden. Den frågan får vi väl debattera längre fram. Men jag hoppas att det inte från någons håll bara blir något slags läpparnas bekännelser och att vi begraver frågan igen. Fusket lär ju fortsätta om man inte går till botten med det. Och jag tror, från sida, att detta kan bli ett positivt avstamp om vi väljer att gå över på den mandatbaserade linjen. Men gör gärna en studieresa till för att se hur systemet där har genomförts. Vi ska också komma ihåg att det där var flera ungdomsledare som hamnade i fängelse på grund av det utbredda fusk som fanns. Just nu kan vi se samma situation i , att ungdomar som har hållit på med fusk riskerar att gå samma väg, och det vore ju sorgligt. 38 Statsrådet (): Jag ska avsluta med att säga att det finns för- och nackdelar. Jag tror att vi skulle kunna radda upp dem tillsammans och vara rätt överens om dessa för- och nackdelar. Men jag tycker att det måste vara som myndighet som granskar de politiska ungdomsförbunden och för samtal med de politiska återkomma till regeringen och i förlängningen till med förslag på eventuella förändringar. Även om debatten inte har slutat i något annat än det, tycker jag att det är ett viktigt steg framåt. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2004/05:486 om samverkan mellan skolan och religiösa samfund 39 Statsrådet (): har frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att garantera att samarbete mellan skolor och religiösa samfund ska vara möjligt även i fortsättningen. Som minister får jag, vilket är väl känt, inte kommentera enskilda ärenden. Därför går jag inte närmare in på det fall i kommun som tas upp i interpellationen. Jag kan blott konstatera att detta anmälningsärende hos inte är helt avslutat. I övrigt rör mina kommentarer de principer som måste vara vägledande vid samverkan mellan skolan och religiösa samfund. I problemsituationer kan ett samarbete mellan skolan och andra utomstående instanser och organisationer bidra till goda lösningar. Det finns flera exempel på sådant samarbete mellan skola och polis, socialtjänst, kyrka, lokala föreningar etcetera, som har hjälpt till att bryta negativa trender och förebygga våld och brottslighet. Läroplanerna slår fast att undervisningen i skolan ska vara icke-konfessionell. Enligt är dock frågan om vad som menas med icke-konfessionell undervisning inte helt oproblematisk. Enligt läroplanerna ska undervisningen vara saklig och allsidig. Det betonas att alla föräldrar med samma förtroende ska kunna skicka sina barn till skolan, förvissade om att de inte blir ensidigt påverkade till förmån för den ena eller andra åskådningen. Det är just detta som är själva utgångspunkten för att bedöma innebörden i begreppet icke-konfessionell undervisning. I en mångkulturell skola är det av särskild vikt att elever från olika traditioner och kulturer bemöts med respekt för vars och ens egenart. Olika trosuppfattningar ska behandlas sakligt och med respekt. Skolan måste vara öppen för skilda uppfattningar, hävda de grundläggande värden som anges i skollagen och läroplanerna samt klart ta avstånd från det som strider mot dessa värden. Undervisningen får med andra ord inte i något som helst avseende vara indoktrinerande eller tendentiös. Om detta får ingen oklarhet råda. Föräldrar måste kunna lita på att skolans undervisning är saklig och allsidig, liksom på att deras barn bemöts med förståelse, respekt och tolerans. Skolan måste självfallet utforma verksamheten så att varje elev kan delta och göra självständiga ställningstaganden. Verksamheten i skolan får inte utformas så att eleverna utsätts för påverkan, ägnad att få dem att anamma en viss religiös trosuppfattning. anser det naturligt att ta till vara de religiösa samfundens kunskaper i skolan. Som exempel nämns att en präst eller imam fungerar som resursperson för lärare och elever, kompletterar kuratorer och skolpsykologer eller ingår i en skolas krishanteringsgrupp. Hon framhåller därvid att företrädarna för samfunden inte ska bedriva missionerande verksamhet i skolan. hävdar att när en präst eller imam ingår i en krishanteringsgrupp eller deltar i rastverksamhet kan detta knappast anses utgöra otillbörlig påverkan. Fullt så enkel är emellertid inte frågan om vad som kan anses vara otillbörlig påverkan. Det är viktigt att slå fast att själva deltagandet i en viss aktivitet i sig inte är den avgörande faktorn, utan frågan gäller hur personen i fråga förvaltar förtroendet att få delta och medverka i skolans verksamhet, det vill säga främst hur deltagandet utformas. Läroplanernas allmänna mål och värdegrund gäller utan inskränkning för all undervisning inom det offentliga skolväsendet. Läroplanerna ska styra skolans verksamhet i dess helhet. Det innebär att värdegrunden ska genomsyra all verksamhet i skolan. Därför är det viktigt att företrädare för religiösa samfund som samarbetar med skolan har oomtvistlig förmåga och vilja att skilja på skolans verksamhet och samfundets verksamhet. Skolan är en gemensam plats där alla barn ska få en likvärdig utbildning och känna trygghet. Därför måste skolan utforma verksamheten så att varje elev kan delta utan risk för indirekt eller direkt diskriminering på grund av nationellt eller etniskt ursprung eller religiös tillhörighet. När det gäller frågan om det är lämpligt att en företrädare för ett visst religiöst samfund ska tillåtas komplettera en kurator eller skolpsykolog, får denna avgöras från fall till fall. Bedömningen kan inte bara ske mot bakgrund av vederbörandes personliga egenskaper, utan måste även beakta personens professionella kompetens samt elevens/elevernas kulturella och religiösa bakgrund. Skolan ska bidra till att alla elever med olika traditioner och med olikartad kulturell bakgrund kan förstå och respektera varandra och varandras värderingar. Mot denna bakgrund ser jag inte något behov av ytterligare klarlägganden. 40 (): Men det gör nog jag. Svaret var långt, och jag vill tacka för svaret. Men jag vet inte om jag blev så mycket klokare. Det här är en viktig principiell fråga. Det handlar inte bara om , även om jag tog det som exempel, utan detta berör många människor i och utanför skolans värld. Vill vi att vår svenska skola ska vara kliniskt ren från all kontakt med religiösa samfund utom möjligen i problem- och krissituationer, eller är det tvärtom naturligt med ett närmare samarbete som bygger på respekt från båda parters sida? Att en präst som är tydlig med sin egen tro och livsåskådning deltar i krisgrupper eller mobbningsförebyggande verksamhet eller som samtalspartner för lärare och elever innebär, som jag ser det, inte att undervisningen i skolan kan betraktas som konfessionell. I så fall måste slutsatsen bli att var och en som har en uttalad livsåskådning borde utestängas från skolan. Många skolor har ett organiserat samarbete med eller något annat trossamfund. Det är ett samarbete som läggs upp utifrån skolans önskemål och som därför ser lite olika ut. Det är rektor som fattar beslutet. Det här är ingenting som sker på lösa boliner. Vid finns det till och med en 10-poängskurs i skolkyrkoarbete. De som arbetar i skolorna känner stor uppskattning från skolledning, lärare och elever enligt en undersökning som har genomförts av kristna råd. Men det har också förekommit att en lärare eller förälder anmäler den här kontakten mellan kyrkan och skolan till just med hänvisning till att skolans undervisning ska vara icke-konfessionell. har varit ganska svävande i sina svar. Därför är det viktigt med ett tydligt besked här från skolministern om vad som gäller. De många människor som är inblandade ska inte behöva bli ifrågasatta på osaklig grund. Problemet i våra skolor är inte att det finns för många vuxna där, utan problemet är att det oftast inte finns någon vuxen alls som har tid att ta sig an elevernas behov av kontakt eller någon som lyssnar på dem. Inte minst därför har många skolor sett det som en resurs att samverka med kyrkan. De har till och med fått Wärnerssonpengar för att göra det. Men om det ska vara möjligt överallt är det viktigt att det är klart utsagt att det är tillåtet. Att det ska ställas krav på hur arbetet läggs upp och att all kontakt ska ske med respekt för elevernas integritet, oavsett religionstillhörighet, är en självklarhet. Men det är, som jag ser det, upp till skolans rektor att bedöma om samarbetet fungerar så. Det gäller för övrigt alla utomstående som i olika sammanhang medverkar i skolan. Att det kan begås misstag och till och med göras övertramp när utomstående samverkar med skolan har vi sett exempel på. Men jag tror inte att skolministern skulle vara beredd att ifrågasätta eller till och med förbjuda allt samarbete med till exempel eller någon lokal teatergrupp, inte ens på grund av det som barnen i en Nackaskola utsattes för och som rörde upp väldigt mycket ilska. Att då ifrågasätta en verksamhet som alla inblandade ser positivt på skulle, som jag ser det, vara mycket märkligt. Min tydliga fråga är: Anser skolministern att skolans undervisning ska betraktas som konfessionell om en präst från eller från något annat trossamfund i någon form deltar i skolans verksamhet? 41 Statsrådet (): Som jag sade i mitt svar är naturligtvis inte samarbetet i sig det som är avgörande för om det är konfessionellt eller inte, utan det gäller innehållet. Mig veterligt är det fullt möjligt jag har också själv sett konkreta exempel, inte minst i samband med den stora kris som vårt land genomgick i början av det här året med ett konkret samarbete mellan religiösa samfund och skolan, så jag ser att det både är öppet och i många fall kan vara väldigt positivt. Det jag klart vill säga är att det här samarbetet och det ansvar som åligger skolan naturligtvis ska vara tydliga: Det får inte vara en otillbörlig påverkan eller för den delen vara så att det för in undervisningen på konfessionell grund. Om detta tror jag att vi i grunden är ganska eniga. Skolverksamheten kan vinna väldigt mycket på att skolan kan samarbeta med andra parter. , föreningar eller för den delen teatergrupper kan i många fall höja kvaliteten på utbildningen. Om detta kan vi också vara överens. När det gäller vuxna i skolan har, precis som säger, en del av regeringens politik just handlat om att göra det möjligt för skolan att anställa fler lärare och andra specialister i skolan just därför att vi tror att det höjer kvaliteten på utbildningen. För detta ändamål har avsatt medel. Detta har också gett väldigt goda resultat. Den senaste undersökningen visar att 12 000 fler vuxna, lärare och andra specialister, på tre läsår har anställts i skolan. Det är en väldigt kraftfull satsning. Jag tror inte att vi i grunden är oense om detta. Jag tror att det är naturligt att det ska vara upp till varje skola att se om man ska ha ett samarbete. Och jag tror att det är väldigt viktigt att föräldrarna kan känna sig trygga med sina barns integritet, med att barnen inte på ett otillbörligt sätt påverkas, för nog kan det precis som säger också finnas exempel på övertramp. Då är det viktigt att framhålla att det är skolans ansvar att se till att barnen har en trygg miljö och att barnen får en allsidig och objektiv undervisning. 42 (): Jag känner mig ändå inte helt säker på vad skolministern menar. Jag har uppfattat att i krissituationer är det helt okej att skolan samverkar med kyrkan, tar dit en präst och så vidare. Innehållet i samarbetet är avgörande. Ja, det är självklart. Så har det alltid varit. Skolan och skolprästen gör upp om vad som ska gälla, hur han eller hon ska medverka i de olika rastverksamheterna eller som resurs för lärarna eller vad det nu kan vara. Skolministern går ändå lite grann som katten kring het gröt. Min fråga är om jag ska uppfatta det som sägs så att det är upp till varje rektor att bedöma om han kan ta in en skolpräst på skolan och att han lugnt kan göra det i förvissning om att det är i överensstämmelse med läroplanen. Det är ju här som osäkerheten finns. Om man måste riskera att en anmälan till gjord av en enskild person som hänvisar till läroplanens skrivning om att undervisningen ska vara icke-konfessionell leder till att samarbetet måste avbrytas, vet man ju aldrig vad som gäller. Hur många kommer över huvud taget att vilja arbeta som skolpräst i en sådan situation? vet vi att det finns de som har dragit sig tillbaka bara på grund av den här diskussionen. De känner sig ifrågasatta trots att inte skolan och de som finns där har ifrågasatt dem, utan ofta är det en utomstående som kommer med anmälan. Hänger samarbetet då på att av eleverna, föräldrarna och lärarna i varje enskilt fall är positiva, och gäller det i så fall alla utomstående som medverkar i skolan eller som finns i skolan? När jag ställer den frågan utgår jag från att verksamheten bedrivs inom de ramar som skolan och kyrkan har kommit överens om. Kan man alltså känna en trygghet i att det är i enlighet med läroplanen, om man nu inte begår alldeles speciella övertramp? Anmälningar som gjorts har alltså handlat om att samarbetet över huvud taget finns. 43 Statsrådet (): I läroplanerna betonas samverkan mellan skolan och omvärlden, inte minst närsamhället. När det gäller formerna för samverkan till exempel mellan kyrka och skola handlar det om att hitta arbetsformer och förhållningssätt som svarar upp mot de krav som vi har i skollag och läroplaner. Jag ser inte att det finns något generellt hinder för ett samarbete med samfund, idrottsföreningar eller vad det vara månde i närsamhället. Tvärtom kan jag tycka att det i många fall kan vara väldigt positivt. Dock vill jag betona ansvaret i detta. Både skolan och, i det här fallet, samverkande religiösa samfund har ett ansvar för den verksamhet som religiösa samfund står för i skolan. För skolans del innebär ansvaret att man måste klargöra varför man samverkar, vilket uppdrag den samverkande parten har och framför allt också hur detta uppdrag ska genomföras. Det ligger självfallet i sakens natur att skolan också måste förvissa sig om att uppdraget genomförs i enlighet med dess förutsättningar. Jag har inte uppfattat att detta är något utbrett problem. Jag har tvärtom sett ett stort samarbete på ett flertal olika skolor mellan skolan och närsamhället. Det inbegriper ibland också religiösa samfund. Det är viktigt för mig att framhålla att detta naturligtvis måste ske utan otillbörlig påverkan och att föräldrarna måste kunna känna sig trygga med detta samarbete. Det är ju ändå så att vi har skolplikt i , vilket betyder att föräldrar måste skicka sina barn till skolan. Detta innebär att skolan har ett stort ansvar för att barn och föräldrar kan känna sig trygga, och det gäller även när det handlar om samarbete med utomstående parter. Även där har skolan ett tydligt ansvar för den här tryggheten. Jag tror inte att vi är oense i sak. Jag tror också att både jag och ser det som självklart att både föräldrar och skolledning i vissa lägen måste kunna säga nej. Det finns ju olika typer av religiösa samfund, och vissa av dem vill vi absolut inte ha in i den svenska skolan. 44 (): Statsrådet har inte upplevt det som ett problem, men jag blir då och då kontaktad, och senast handlar det om några aktuella anmälningsfall till . Där ifrågasätter anmälaren själva samarbetet, det vill säga om det är tillåtet enligt läroplanen att ha det. tycker jag att jag fick ett svar. Det finns inget hinder så uppfattade jag statsrådet för samarbete med trossamfund. Det tycker jag är ett tydligt besked. Sedan kan det kanske uppstå tolkningstvister, men jag tycker ändå att vi måste ta vara på detta. Jag hoppas att tar vara på att statsrådet nu har gjort det här tydliga uttalandet. Jag hoppas också att alla de, för det är väldigt många, som väntar med spänning på det här svaret gör det. Det är inte en liten grupp. Det är jättemånga. Det handlar om lärare, elever och rektorer vid skolor där man bland annat med hjälp av en skolpräst har lyckats skapa bättre klimat i skolan genom att värdegrundsarbetet har blivit tydligare. Man uppnår alltså de mål som är fastställda för skolan, till exempel att minska mobbningen, att skapa ett mjukare klimat i skolan och så vidare. Det gör man som man känner sig ifrågasatt och misstänkliggjord och undrar om man egentligen får ha det så här. Det är med den utgångspunkten som jag ställde den här frågan.