prot · GS0987 · 2005-03-09 00:00:00 — Det ter sig ganska underligt. Om man däremot hade haft ett avslagsyrkande som sade varför man inte anser att Akademiska Hus ska få ändrade ägardirektiv hade jag haft lite lättare att förstå resonemanget. Det hänvisas dessutom till att vi på något sätt skulle ha krävt att man skulle minska avkastningskravet på Akademiska Hus. Jag har letat förtvivlat efter var det skulle stå, både i reservationen och i motionen, men det finns ingenstans. Vi vill inte heller tricksa med budgetlagen. Det är inte det som är målet. Däremot är Akademiska Hus en stark aktör på fastighetsmarknaden som utan tvekan skulle kunna få ganska bra lånevillkor och annat för att bygga studentbostäder. Vi har inte krävt att man ska ändra avkastningskraven. Även där blir det alltså lite märkligt. Ännu märkligare blir det när , fru talman, säger att en princip när det gäller ändamålsfastigheter är att man inte ska bruka och äga. Nej, men det har väl inte med det här att göra. Akademiska Hus skulle enligt vårt förslag bygga bostäder, men det var inte Akademiska Hus som skulle bo i dem utan studenter. Det var inte de enskilda universiteten som skulle äga studentbostäderna, utan studentbostäderna skulle ägas av Akademiska Hus och hyras ut och antagligen också kunna ge ännu bättre avkastningsmöjligheter för Akademiska Hus till staten. Jag är alltså djupt besviken på de avslagsyrkanden som finns i majoritetstexten. Jag förstår helt enkelt inte vad man vill uppnå. Tyvärr blev jag inte mycket klokare efter att ha hört inlägg. Jag skulle önska att man orkat ta i den här frågan. Hänvisa inte till att ägardirektiven är skrivna på ett speciellt sätt och att vi därför inte kan ändra dem! Då sitter vi fast för tid och evighet. Då är man inte beredd till förändringar och nya inriktningar av politiken över huvud taget. Med glädje yrkar jag bifall till reservationen i det här betänkandet. Det får väl bli reservation 1, skulle jag tro, om den har något nummer. Det är i alla fall den enda reservation som finns här, under punkt 1. Med det, fru talman, hoppas jag att jag skulle kunna få något klargörande från om varför man avstyrker motionen och reservationen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 20 §.) 17 § Statliga arbetsgivarfrågor Föredrogs finansutskottets betänkande 2004/05:FiU18 Statliga arbetsgivarfrågor. 101 (): Vi ska nu behandla finansutskottets betänkande FiU18, som handlar om statliga arbetsgivarfrågor. Utskottet har behandlat elva motionsyrkanden från den allmänna motionstiden . Motionerna tar upp frågor med anknytning till statens arbetsgivarpolitik. Det handlar bland annat om problematiken kring etisk och kulturell mångfald i statsförvaltningen, jämställdhetsaspekter, arbetsmiljön och sjukfrånvaron i staten. Motionerna handlar också om etiska regler för statstjänstemän, statliga pensionsförmåner samt myndighetschefernas bosättningsort. Utskottsmajoriteten anser att andelen statsanställda med annan etnisk och kulturell bakgrund än den svenska är för låg. När det gäller jämställdhetsaspekter på den statliga arbetsgivarpolitiken anför utskottet att det är angeläget att regeringens arbete med jämställdhet i statsförvaltningen intensifieras och antar en mer operativ inriktning. Utskottet understryker också vikten av att skapa en attraktiv statsförvaltning med god arbetsmiljö. I detta betänkande finns åtta reservationer från , och samt ett särskilt yttrande från Moderata samlingspartiet och . Med detta överlämnar jag betänkandet för debatt. 102 (): Som ceremonielet bjuder konstaterar jag att givetvis står bakom alla sina reservationer, men för tids vinnande yrkar jag endast bifall till reservation 4. Innehållet i den reservationen är att vi tydligare än utskottets majoritet vill framhålla statens roll som föredöme som arbetsgivare, framför allt när det gäller jämställdhet. Även om det ur jämställdhetsperspektiv finns en rad aspekter på hur staten agerar som arbetsgivare kommer jag i huvudsak att koncentrera mig på skillnaden mellan löner för kvinnor respektive män i statlig tjänst, dels därför att bland andra fackförbundet på ett förtjänstfullt sätt visat på löneskillnaderna mellan kvinnor och män vid ett antal statliga myndigheter, dels därför att lönerna hos en arbetsgivare säger en hel del om hur det är ställt med jämställdheten i övrigt. Jag hoppas i min framställning kunna visa på att varken de ambitioner staten har eller hur utvecklingen ser ut vittnar om ett tillräckligt engagemang eller ens att utvecklingen i särskilt stor utsträckning är på väg åt rätt håll när det gäller mer jämställda löner inom staten. Låt mig inleda med ett citat ur informerar eller för den delen . Formuleringarna är nämligen identiska. Den viktigaste förklaringen till löneskillnaderna är att kvinnor oftare arbetar deltid, på lägre befattningsnivåer och inom yrken med lägre genomsnittslöner. Slutsatsen blir att även om all eventuell i lagens mening osaklig lönesättning försvann, skulle löneskillnaderna mellan kvinnor och män bara förändras marginellt. har den gällande könsmaktsordningen uttryckts tydligare än så. Staten som arbetsgivare flyr bakom att i lagens mening osakliga löneskillnader är marginella. Kvinnor arbetar oftare deltid, säger staten. Hur synliggör vi de förhållanden som gör att kvinnor i större utsträckning väljer att arbeta deltid eller tvingas till detta, och vad kan staten som arbetsgivare göra för att det ska vara samma andel män som kvinnor som väljer eller tar ansvaret att arbeta deltid? Kvinnor arbetar oftare på lägre befattningsnivåer, säger staten. frågar och vill förändra de mekanismer som gör att det av jämställdhetsarbete är män som plockas ut till högre befattningsnivåer medan kvinnor hänvisas till de lägre. Kvinnor arbetar inom yrken med lägre genomsnittslön, säger staten. Vad gör vi åt det faktum att de yrken där det av tradition finns många kvinnor är sämre avlönade än de yrken där det av tradition arbetar många män? Vi måste ta fram en arbetsvärdering, säger , som är bättre än den som vi har . har dock rätt i sin analys. Det är de löneskillnader som är så kallat sakligt grundade som är huvudförklaringen till löneskillnaderna mellan kvinnor och män. Det är decennier av strukturer som är ojämställda som upprätthåller löneskillnaderna mellan kvinnor och män i statens tjänst såväl som på andra håll i yrkeslivet, och det är decenniers accepterande av dessa så kallat sakliga löneskillnader som gör att kvinnor än har lägre månadslön, lägre livslön och därmed också lägre pensioner. Pengar är kanske inte allt för den som är anställd, men det är det tydligaste exemplet på hur den enskilda arbetsgivaren värderar sina anställda både som individer och som grupp. I staten är till huvuddelen sakligt grundade löneskillnader mellan kvinnor och män . Det är inte acceptabelt. Staten borde som arbetsgivare ha kommit längre. I Juseks arbetsmarknadsundersökning visas att den genomsnittliga medianlönen för nyutexaminerade nyanställda akademiker är identisk, det vill säga , oavsett om det är kvinnor eller män. , alltså enligt undersökning, betalades nyutexaminerade statligt anställda akademiker lika vid nyanställning. Det kanske kan ses som ett framsteg, om än ett senkommet sådant, att det är först i som kvinnliga akademiker vid nyanställning i statens tjänst får lika mycket betalt som manliga. Tittar man däremot på vad som har skett i yrkeslivet för statligt anställda akademiker är ordningen dock återställd. I Juseks undersökning ser man att män med anställning i genomsnitt betalas med medan kvinnor betalas med . De manliga akademikernas löneökning efter nyanställningen är alltså i genomsnitt högre än de kvinnligas. Så rättar vi inte till vare sig de så kallat sakliga eller de uppenbart osakliga löneskillnaderna inom staten. Staten måste bli en bättre arbetsgivare när det gäller jämställdhet, dels därför att statens anställda har rätt att förvänta sig en rättvis behandling oavsett kön, dels därför att mer jämställda arbetsplatser, som tar till vara varje individs färdigheter oavsett kön, får en bättre verksamhet. Inte minst måste det ske därför att det är viktigt att staten som arbetsgivare är en föregångare på jämställdhetsområdet både vad det gäller lön och på andra områden om riksdag och regering ska ha ett fortsatt förtroende när det gäller att ställa krav på andra arbetsgivare om ett mer jämställt arbetsliv. 103 (): Detta betänkande är, som ni har hört, ett betänkande som har elva stycken motionsyrkanden och åtta reservationer. Det är ett betänkande som tar upp alla frågor som har med arbetsgivaransvaret att göra och staten som arbetsgivare. Det är ju en mycket viktig uppgift att vara arbetsgivare. Inte minst jag är medveten om det eftersom jag har varit fackligt förtroendevald under en massa år och förhandlat tillsammans med arbetsgivaren. Arbetsgivaren har till uppgift att göra sitt yttersta för att alla ska ha samma möjligheter och rättigheter på arbetsplatsen och att ingen diskrimineras i detta. Alla ska må bra och också känna sig välkomna på sitt arbete. Grundläggande värderingar ska uppfyllas av staten och av alla myndighetschefer som är arbetsgivare. När vi i det här betänkandet tittar på den etiska och kulturella mångfalden i statsförvaltningen ser vi att staten inte har nått det mål som vi har satt upp, att staten ska ha samma antal anställda som andelen personer med utländsk bakgrund utgör av befolkning. Det skulle vara . Vi har inte kommit upp till det utan endast kommit upp till 10 ½ %. Här finns det fortfarande mycket kvar att göra. Det är väl också en av de stora utmaningarna. Det är dessutom en fråga som vi har lyft fram i det här betänkandet och som staten som arbetsgivare måste jobba vidare med. Vi har i utskottet noterat att åtgärder nämns i myndigheternas årsredovisningar , och dessutom upprättar myndigheterna handlingsplaner för just detta ändamål. Jag vill vidare notera att utskottet har uppmärksammat regeringen på att regeringen har undertecknat en avsiktsförklaring tillsammans med , , , och om just insatser för bättre integration på arbetsmarknaden. Detta är en utmaning att genomföra, och vi kommer från utskottets sida att följa denna utveckling mycket noggrant. Över till jämställdhetsarbetet. Precis som sade är jämställdheten mellan kvinnor och män kanske mer aktuell än någonsin efter att vi i går firade och att vi också debatterade detta stora och viktiga ämne. Jämställdhet handlar om rättvisa och fördelning av ekonomisk och politisk makt. Det handlar om demokrati, om att värdera kvinnor och män lika i alla avseenden. Kvinnor och män ska ha samma möjligheter, rättigheter och skyldigheter inom alla områden i livet. Har vi nått dit vi vill? Nej, det är väl inte så att vi riktigt har full jämställdhet i samhället. Vi har en bit kvar att vandra i detta. Det beror på den maktstruktur som är så inarbetad i samhället . Det tar tid för en sådan förändring. Det tar tid för denna maktstruktur att skifta fokus till att också se till att det blir jämställt. Men vi kan se att det har förbättrats, att arbetet som har gjorts också ger resultat. Det finns fler kvinnliga chefer än vad det fanns . Att ha jämställda styrelser inom staten hade vi uppnått , men det har förbättrats ytterligare några procent sedan sist. Vad som däremot finns kvar att göra är att alla anställda ska ha lika lön för lika arbete. Precis som sade har vi fått uppgifter i medierna genom fackförbundet , Statstjänstemännen. Jag har ett pressmeddelande från som ifrågasätter en del av siffrorna som ST har tagit fram. Med statistik kan man visa det man vill. Jag ifrågasätter inte någon av siffrorna. Vi ska naturligtvis följa upp och se till att det blir rätt. Med statistik kan man också få fram vilka siffror man vill beroende på hur man räknar. Vi i finansutskottet är inte helt nöjda med att de uppgifter vi har visar att det finns löneskillnader. Vi kräver ytterligare insatser för att uppnå lika möjligheter till befordran och utveckling till samma lön. Jag vill också lyfta fram att utskottet ser positivt på att staten ordnar ett kvalitets- och kompetensråd även . Det är ett chefsprogram speciellt för kvinnor på mellanchefsnivå. Det är ett viktigt arbete för att stärka kvinnor på mellanchefsnivå att förbereda sig för att söka högre tjänster. Det är utskottets mening i detta att jämställdhet mellan könen ska råda i hela det svenska samhället och så även i statsförvaltningen med samma lön för samma arbete. Vi ska också titta på det stora ansvaret som arbetsgivaren har att se till att alla på jobbet också mår bra. Vi har haft och har fortfarande höga sjuktal i . Därför har vi också ett mål att halvera sjukfrånvaron till 2008. Staten ska vara ett föredöme även i dessa frågor. Mycket av dessa viktiga frågor handlar om bra ledarskap. Våra chefer inom staten ska erbjudas och genomgå kompetensutveckling, chefsutveckling, för att hantera alla dessa svåra frågor och uppgifter på bästa sätt. Det är ett arbete som fortgår inom staten. Som en annan del i strategin för ökad hälsa i arbetslivet inrättades 2003 arbetsgruppen Hälsa i staten. Det är ett forum för ökad hälsa och lägre sjukfrånvaro i statens tjänst. Regeringen aviserar också i sin inledning till budgetpropositionen en kraftsamling för ökad hälsa inom den statliga sektorn. ska statsförvaltningens arbete att skapa en attraktiv och effektiv förvaltning stärkas i syfte att verka för målet att halvera sjukfrånvaron till 2008. Med det, fru talman, har jag tagit upp de viktigare delarna i detta betänkande. Det finns saker som har skett i positiv riktning. Det finns saker som behöver ytterligare åtgärdas. Det är vi medvetna om. Med det, fru talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner samt reservationer. 104 () replik: Jag vet om att har gjort invändningar mot vad ST har sagt. Det var det jag försökte lyfta fram i mitt anförande, det vill säga att man talar om de sakligt motiverade löneskillnaderna, som beror på gamla ingrodda strukturer som man inte har lyckats göra något åt. Det är fråga om att i större utsträckning rekrytera män som chefer, och de arbeten som kvinnor traditionellt sett befinner sig i värderas lägre än mäns arbeten. Det anses som sakliga löneskillnader. Jag lyfte också upp exemplet som har tagit fram, nämligen att har män sprungit ifrån kvinnorna när det gäller lönesättning, trots att de gick in på i genomsnitt samma lön. Det är också en oroande utveckling. Jag kan ta ett exempel till från . Sacoanställda kvinnor och män följer varandra lönemässigt i statens tjänst fram till . Sedan går det isär. Vi vet vad det beror på. Det beror på att i den åldern föder kvinnor barn. Vi vet att som föräldraledigheten fungerar diskriminerar den kvinnor lönemässigt. För statens del fortsätter lönediskrimineringen livet ut. Kvinnor akademiker, statligt anställda kommer aldrig i fatt sina manliga kolleger efter det att de har varit barnlediga. Vi vill markera med vår motion och reservation att det är viktigt att staten tar ett större ansvar att vara föredömlig som arbetsgivare, driver på mer. De myndigheter som har ansvar för en bättre statlig politik på detta område tar inte fullt ut sitt ansvar. Det hade varit bra om vi hade kunnat vara eniga om detta. 105 () replik: Jag tror inte att oenigheten är så speciellt stor i detta, . Vi tar detta på stort allvar. I betänkandet framgår att vi sätter stort fokus på just de frågorna. Vi vill, och vi ska se till, att det kommer att vara en lönenivå som är likadan för män och kvinnor inom statlig tjänst och också så i hela arbetslivet. Vi ska också se till att arbetsgivare och fackliga organisationer förhandlar fram samma nivå på lön för samma arbete. Det ska vara lika. Det vill vi sätta fokus på. Vi har tittat på den statistik som ST och har tagit fram. säger att det är stort fokus från regeringens sida på dessa frågor. Vi har regeringen bakom oss i arbetet. Låt oss från finansutskottets sida fortsätta att arbeta på detta och se till att det kommer att ske förändringar. Det finns en maktstruktur som är svår att förändra. Jag tror att vi kommer att lyckas . 106 () replik: Jag betvivlar inte det ärliga engagemanget och åsikterna hos majoriteten i finansutskottet i denna fråga. Däremot hoppas jag att regeringen och statliga myndigheter i fortsättningen kommer att bli bättre på att leverera på området än vad man, tyvärr, har varit. 107 () replik: Som jag beskrev tidigare satsar vi på kompetensutveckling, på utbildning av kvinnliga mellanchefer, för att de ska kunna känna sig mogna att ta klivet upp. Det är en aktiv satsning från statens sida, men det tar lite tid. Vi är medvetna om att det tar tid. Vi skulle gärna vilja ha ett resultat omgående, men det tar lite tid. Det är som att bestämma sig för att vinna . Men innan jag står där med segern måste jag göra några starter och träna för att nå dithän. Allt sådant arbete tar sin tid. Men jag är ganska säker på att vi har samma mål och samma driv till att nå dit vi vill. Vi ska dit. 108 (): Jag har begärt ordet med anledning av det särskilda yttrande som finns under rubriken på den statliga arbetsgivarpolitiken. Det är ett yttrande som tillsammans med står bakom. I går var det, precis som föregående talare sade, när det är fokus på jämställdhetsfrågor. är löneskillnaderna mellan kvinnor och män betydande. Kvinnor tjänar i genomsnitt av vad män gör, så visst behövs debatten och visst behövs attitydförändringar. Men det är i vardagsarbetet som förändringarna måste ske på ett konkret och aktivt sätt. Staten ska vara ett föredöme när det gäller att utveckla de enskilda medarbetarnas förmåga och möjligheter. Det handlar om att underlätta för både kvinnor och män att utvecklas på sin arbetsplats, att ta till vara den förmåga och kompetens som finns hos var och en oavsett kön. På det sättet kan vi bryta gamla attityder, och det underlättar för kvinnor att få ledande positioner i arbetslivet. Det känns angeläget att påpeka att om vi ska få till stånd attitydförändringar i synen på kvinnors roll på arbetsmarknaden krävs det att kvinnor synliggörs, att man blir sedd på sin arbetsplats och uppskattad för sin kompetens och kunskap. Det anser vi i är ett bättre sätt än att kvotera in i olika verksamheter eller styrelser. Det är nedslående att läsa om de stora skillnaderna i lön för statligt anställda. Man har undersökt 78 myndigheter, och på 63 av dem har kvinnor lägre lön än män. Löneskillnaderna kan variera, men det rör sig i vissa fall om ända . Visst kan man, som sade, bevisa mycket med statistik, men här talar nog ändå siffrorna sitt tydliga språk. Inte heller inom är lönerna jämställda. är ett exempel som man visar på i den här rapporten där männen tjänar betydigt mer än sina kvinnliga kolleger för likvärdiga arbetsuppgifter. Staten ska vara ett föredöme som arbetsgivare. Därför är det allvarligt att det finns påtagliga löneskillnader mellan män och kvinnor hos de statliga myndigheterna. Särskilt allvarligt blir det när lika lön för lika och likvärdigt arbete är ett av fem fokusområden i regeringens handlingsplan för jämställdhet. Vad ger det för signal till andra aktörer på arbetsmarknaden om inte staten själv som arbetsgivare tar sin egen jämställdhetsplan på allvar? Blir signalen att inte heller de behöver ta ambitionen om lika lön för lika och likvärdigt arbete på särskilt stort allvar? Mot den här bakgrunden är det angeläget att utskottets förslag om att regeringens arbete med jämställdhet i statsförvaltningen intensifieras och antar en mer operativ inriktning. 109 (): Regeringens företrädare har varit i talarstolen och talat om att hon är ute och motionerar. Jag trodde att regeringen hade större ambitioner än så. Alliansen har tänkt vinna det här loppet, så vi kommer nog att köra om på uppfartssträckan. Det finns mycket kvar att göra, säger regeringens företrädare , , och det är väl tydligt att så är fallet. Låt mig återkomma till det om . Jag har fyra konkreta fall där jag vill att ger sitt gillande eller inte. har i detta betänkande lagt ett särskilt yttrande tillsammans med som vi precis har fått beskrivet för oss, om jämställdhetsfrågorna, och där det konkret handlar om att regeringen måste gå från ord till handling. och jag har tidigare talats vid i de här frågorna, och vi har då också talat om att vi ska gå från ord till handling. har talat om för mig att hon vill gå från ord till handling. Men när är det då dags att göra detta? Jag börjar fundera om regeringen kommer att bli nöjd i de här frågorna. Eller kan de stå här igen och säga att vi håller på att arbeta med frågan och ber att få återkomma? Staten ska vara ett föredöme. Ja, det är väl en självklarhet att det ska vara så. Vi tycker att även ska vara ett föredöme, självklart, för de policyfrågor och de beslut som tas och som man genomför. När det gäller statens arbetsgivarfrågor finns det en del smolk i bägaren. Det har också valt att medge här . Låt mig nu ta fyra exempel om detta så får vi se vad hon har att säga om det. Det första exemplet har det talats om här , och det är den undersökning som fackförbundet redovisade . På 63 av 78 myndigheter finns det inte lika lön för lika arbete. Att det är på det sättet måste vara oacceptabelt . Några har valt att räkna upp att det handlar om att det i ganska hög grad handlar om en del av departement, och så borde inte vara fallet. Det andra konkreta fallet är att vi gjorde en djupenkät på där det visade sig att mobbning är ett stort problem. Är det ett föredöme att ha det på det sättet? Är det en bra statlig arbetsgivarpolitik? Det tredje konkreta exemplet är att kvinnor ratas från toppjobben i de statliga myndigheterna och de statliga verken. Det visade sig att det i regeringens policy står att män och kvinnor ska ha lika mycket makt och inflytande. Regeringen har haft det målet , och ändå visade det sig i den undersökning som kom att verkligheten är en helt annan. De flesta männen har fortfarande regeringens chefspositioner, och av dem som utsågs och var det fortfarande klart flest män som utsågs till chefspositioner. Likaså är tio högst betalda myndighetschefer alla män. Är detta att vara ett föredöme? Borde det inte vara lika lön för lika arbete även vad gäller chefspositioner inom staten? Det fjärde konkreta exemplet är från en interpellationsdebatt med just den ansvarige ministern för de här frågorna. konstaterade att regeringen gör bedömningen att myndigheternas arbeten inom den statliga arbetsgivarpolitiken fungerar i huvudsak väl. Jag måste säga att det konstaterandet inte känns riktigt så bra, oavsett om vi tittar till förra veckans nyheter eller till det som varit . Man anser sig vara ett föredöme som arbetsgivare, och vi ligger ganska bra till . Håller regeringens företrädare här , , med om detta? Jag skulle vara väldigt intresserad av att höra vad hon har att säga. 110 () replik: Jag vill börja med att tala om för att jag är representant och att jag tillhör majoriteten i . Däremot tillhör jag inte regeringen, som felaktigt noterade. Jag har redovisat finansutskottets betänkande, och jag hoppas att har läst igenom det. Där kan vi påvisa de förbättringar som har skett. Det finns naturligtvis saker att ta fram, som du har redovisat i ditt anförande, där man kan slå ned på specifika frågor. Men i det stora hela kan vi inte direkt slå ned på något och se att det har skett så stora försämringar . Sakta men säkert går det här arbetet framåt, vilket är väldigt tillfredsställande. Vi slår från utskottsmajoritetens sida fast att det arbetet måste intensifieras och att vi måste fortsätta i precis den del som har startats upp, till exempel med kompetensutveckling, för att se till att det finns fler kvinnor som har möjlighet att ta de höga positionerna. Vi vill förändra det, och det ska vi göra. Jag vill återkomma till en fråga som och jag har debatterat här tidigare.