prot · GS0959 · 2005-01-18 00:00:00 — Statliga Rikstrafiken hotar å sin sida två av regionens livsådror: Uven, som vi ska samtala om senare, och Bergslagspendeln, VästeråsLudvika, som är en del av Tåg i Bergslagen som vi nu diskuterar och vars framtid som vi kristdemokrater från Bergslagslänen känner stor oro inför. Att dra in anslagen för viktiga järnvägslinjer är inte försvarbart vare sig ur tillväxtperspektiv eller regionalpolitiskt. Tillväxtmässigt måste regionen bindas samman med bra tåg. Regionalt behövs tågen för att Bergslagen ska kunna utvecklas. Ändå hotas Bergslagen av flera tågindragningar. Bland de allvarligaste är nattåget LuleåBergslagenGöteborg. Men också Bergslagspendeln hotas och därmed utvecklingen både i bygd och i rike detta beroende på att regeringens myndighet hotar att dra in anslagen till trafiken. Varje offentlig verksamhet ska självklart sköta sin ekonomi och sina uppgifter. Men det är ändå avslöjande att statsrådet i sitt svar säger att eftersom Rikstrafiken bundits vid långa avtal tvingas de spara där det inte är önskvärt. Menar verkligen det? Regerar inte regeringen längre? Har regeringen gett upp så till den milda grad att kortsiktighet går före långsiktighet, att kameral bokföring går före investeringar för framtiden? Misskötseln av Rikstrafiken kan väl heller inte ha kommit som en överraskning för som har ansvaret för sina myndigheter, till exempel Rikstrafiken? Bergslagspendeln är en pulsåder i bygden. Tåget binder samman , , , , , , , , och . Men det är inte bara för bygden som tåget är viktigt, utan tågen binder samman Bergslagen med . Om inte tågen fungerar lär inte heller den regionala tillväxten fungera, och förutom att Bergslagen då lämnas åt sitt öde skärs också det Bergslagen av som kan vara en strategisk del av och framtid. Det bör oroa dubbelt upp. Statsrådet har ju ansvar för både infrastruktur och regionalpolitik. Den här frågan visar hur oerhört väl dessa frågor hänger ihop. I stället väljer statsrådet i sitt svar att lägga ansvaret på trafikhuvudmännen. Staten lämnar alltså med den tolkningen bygden i sticket. Är det regeringens politik? Min fråga, herr talman, är om statsrådet tänker vara med och ta sitt ansvar för Bergslagen. Eller är det så illa att regeringen ser på när Bergslagen hotas av den regering som till syvende och sist aldrig någonsin kan springa ifrån sitt eget ansvar? 19 (): Tack för svaret, statsrådet . Staten har genom sitt organ Rikstrafiken i samarbete med länstrafikbolagen på flera håll i landet startat upp nya, moderna länstågtrafiksystem som sträcker sig över flera län, i vårt fall , , och . har staten genom den socialdemokratiska regeringen kommit på att man inte längre vill vara med på tåget. Starten skulle ske 2001. Det var väldigt stapplande i början. Avsikten var att trafiken skulle pågå till 2009. Man kan säga att trafiken på grund av startsvårigheterna inte har varit i gång i mer än ett . Trots det inledande strulet har resandet ökat. Det har varit ett väldigt positivt grepp, helt enkelt. Bara har trafiken ökat . Antalet passagerare har ökat kraftigt. Trots denna korta tid och trots den positiva utvecklingen av antalet resenärer, tycker nu Socialdemokraterna och minister att det är dags för staten att dra undan mattan för projektet. Det förslag vi har sett under höstens debatt i är det svar som tillsammans med Vänstern och har lagt ut i debattartiklar, att det inte är, och aldrig har varit, meningen att staten ska gå in och ta ett ekonomiskt ansvar för den regionaltrafik som länen själva bär ansvar för. Nehej, jaha, kan man säga. Det är så dags att komma på det . Faktum är att staten har värderat att det mycket lyckade projektet i Bergslagen varit ett så intressant interregionalt projekt som det heter sträckande sig över flera län, att ett väsentligt statligt stöd skulle tilldelas projektet med . Det framgår väldigt tydligt av det regeringsbeslut som ligger till grund för hela saken och som fattades . Som svaret ser ut är den fråga som måste ställas och som vi måste få besked om hur stor minskningen av det statliga åtagandet blir. Det har figurerat ett stort antal siffror i pressen. är siffran som sagt . Det har varit olika uppgifter om minskningen, kanske eller ännu mer. Det är väldigt angeläget att det kommer ett besked därför att det är ju snart, 2006, som och övriga Bergslagen riskerar en situation där man har järnväg men inte särskilt mycket trafik på den. Det finns fordon, tåg och vagnar, men de kan inte köras. Och ekonomismällen får kommuner och landsting ta i de här fyra länen som har gjort borgensåtagandena som varit en förutsättning för att vagnmaterial skulle kunna köpas in och en förutsättning för att staten skulle gå in med sitt åtagande. Frågan är alltså: Hur stor blir neddragningen? Min interpellationsfråga kan man nästan lämna och överge hoppet om. Den var: Vad avser statsrådet att göra för att rädda Tåg i Bergslagen och därmed stå för sina utfästelser gentemot regionen? Det verkar som att statsrådet inte avser att göra något slags räddningsoperation. Det syns inte heller någonting av någon sådan i dagens var. Tvärtom är beskedet att Rikstrafiken kommer att fortsätta återställandet av sin ekonomi för att nå balans. När så Rikstrafiken har genomfört sin ekonomisanering, slår statsrådet fast, kommer det även framöver att finnas möjligheter till goda kommunikationer. Först tar staten bort pengarna, sedan är ändå de goda möjligheterna för handen. Finns det en god fe i sammanhanget som kommer att svinga ett trollspö, eller är tanken att regionen ensam ska hakas fast och få stå för de ekonomiska följderna? 20 (): Jag vill också inleda med att tacka statsrådet för viljan till svar och försöket till innehåll i svaret. I allt väsentligt gör statsrådet en berömvärd insats när det gäller skogskatastrofen. Hon är beslutsam och tydlig och framträder med auktoritet. Det är värt allt beröm. Jag kan i och för sig förstå om statsrådets panna inte i första hand veckas med anledning av tågtrafiken i Bergslagen. Men jag skulle ändå vilja efterlysa mer vilja, engagemang, kraft och pondus i det svar som vi har fått . Var finns den beslutsamhet och framtidsinriktning som annars lyser igenom i statsrådets arbete? I svaret kan man i bästa fall tolka det som förhoppningar om att det ska ordna sig när Rikstrafiken får rota lite mer i siffrorna en litania över Rikstrafikens prekära situation. Jag skrev min interpellation utifrån Bergslagens och läns perspektiv. Här handlar det om just det man efterlyser: länsöverskridande trafik mellan , , och . Här finns alla de begrepp som vi i regionpolitiken och regionalpolitiken annars efterlyser som en del av lösningen regionförstoring, vidgad arbetsmarknad och ökat kunskapsinnehåll i tillverkning och tjänster. Den här trafiken skulle vara med och uppfylla dem. Det var ur tankar om att möjliggöra mer av arbetspendling och resor till högskolor och universitet i regionen som den här idén om en bättre trafik föddes. Regeringen ställde sig positiv under förutsättning att regionen tog på sig att bilda ett gemensamt bolag vilket också gjordes. Regeringen utsåg regionen till försöksområde för att utveckla järnvägstrafiken. Regeringen utfäste sig att via Rikstrafiken satsa , och de fyra länen satsade och gick även in i stora borgensförbindelser 16 Reginatåg, . Bidragen till Tåg i Bergslagen minskas , när det i stället skulle behövas långsiktiga och tydliga åtaganden för att återuppbygga förtroendet bland annat för den trafik som SJ på vissa sträckor har misslyckats med men som är på väg att återvända. Anser statsrådet att det är lämpligt eller rimligt att radikalt ändra förutsättningarna på det sätt som skett för Tåg i Bergslagen, just när man hade kommit överens om en långsiktig inriktning på trafiken, som skulle skapa det underlag och det förtroende för att tågen faktiskt kommer, som är nödvändigt för att de mål som är uppsatta om regionalpolitisk utveckling, boende och liv på landsbygden också utanför de stora regioncentrumen ska bli möjliga? 21 (): Jag har först en kommentar när det gäller Rikstrafiken på kort sikt. Det har förekommit kritik, att regeringen inte tar intryck av de utredningar som görs. Här är det tvärtom. Statskontoret har utvärderat Rikstrafiken och visat att det har förekommit upphandlingar som är slösaktiga i förhållande till skattebetalarnas medel. Där måste jag ta regeringen i försvar och säga att det väl är alldeles utmärkt att man försöker bringa ordning i det och inte använder pengar på ett oförsiktigt och ansvarslöst sätt. Den debattartikel som syftades på tidigare citerade ni delar av. Andra delar av den handlar om ett gemensamt uttryck för att ta ansvar för att den här trafiken på något sätt ska värnas. Där har vi en gemensam ambition. Om vi de facto kan komma överens får vi se . Men ambitionsinriktningen hävdar jag är densamma. När det gäller det mer långsiktiga skulle jag vilja problematisera det här med lokal och regional tågtrafik, för det är inte alldeles enkelt att skilja åt, inte heller i förhållande till interregional tågtrafik. Det måste ses i ljuset av transportpolitikens allmänna inriktning. Rubrikerna har varit tydliga när det gäller infrastrukturinvesteringar. Det handlar om infrastrukturinvesteringar för ett hållbart transportsystem. Här görs , tror jag, den största satsningen i världen 381 miljarder med ett syfte att uppnå de transportpolitiska delmålen inom ramen för en långsiktigt hållbar utveckling. brottas själva trafiken med problem. SJ styrs bara med ett krav på att man ska ha en utdelning av före skatt. Rikstrafiken har en budget som är mycket knaper i förhållande till infrastrukturinvesteringarna. Som vi resonerar inom måste man nog ifrågasätta de två olika verktygen för att nå målet långsiktig hållbarhet när det gäller relationen mellan infrastrukturinvesteringar och ansvar för trafiken. Självklart ska staten inte åta sig någonting som regionerna sköter bättre. Men SJ är statens järnvägsoperatör och Rikstrafikens instruktioner är sådant som vi hanterar här. Jag hävdar att det måste bli en annorlunda fördelning mellan infrastrukturinvesteringar och ett ekonomiskt ansvar för själva trafiken, om vi ska nå de mål vi har satt upp. Förutom att utvidga arbetsmarknadsregioner handlar det om miljön, jämställdhet, trafiksäkerhet och så vidare. I den transportpolitiska propositionen finns också ett ansvar för att återkomma med de förslag som behövs för att trafiken ska möta de mål som har satt upp när det gäller miljön. har via redovisat att det finns ett stort glapp. Framför allt när det gäller klimatfrågorna är vägtrafikökningen det största enskilda hindret för att nå miljömålen. Då måste man också återkomma med de förslag som behövs för att man ska klara detta. Ett ökat tågtrafikutbud är rimligen en av de saker vi måste se över, så att det blir mer görligt utifrån invånarnas perspektiv att vissa bilresor byts ut mot tågresor. Det finns en indelning mellan lönsam och olönsam trafik som vi från ifrågasätter. När det gäller godstransporter kan vi se att har fått krav på sig att också sköta sig ansvarsfullt och inte bedriva verksamhet som kan ifrågasättas utifrån ett mer företagsekonomiskt perspektiv. Man kan se resultatet genast när de drar in olika vagnslaster såtillvida att vägarna slits mera genom att godstransporterna på väg ökar. Jag skulle vilja fråga statsrådet om regeringen också är beredd att överväga fördelningen mellan infrastrukturinvesteringar och ansvar för trafiken som medel för att nå det långsiktiga målet om ett hållbart transportsystem. 22 (): Den här debatten anknyter faktiskt till den tidigare debatten om hur förändringar i statens planering och brist på pengar förrycker planeringsprocessen på ett dramatiskt sätt. Vi fick en redovisning i trafikutskottet av nye generaldirektören där han visade tydligt hur dramatiskt man nu tvingas dra ned på anslagen från Rikstrafikens sida. Myndigheten har fått stora ekonomiska problem inte bara på grund av förändringar i den yttre världen utan också därför att man har ålagts nya uppgifter som man inte har fått pengar medskickade till. Det har inneburit att flyglinjer på många håll i landet är hotade LuleåPajala, ArlandaStoruman och /HagforsArlanda. Det har varslats om stora nedskärningar av det statliga anslaget till en rad tåglinjer runtom i landet, inte bara Tåg i Bergslagen som interpellanterna här tar upp utan också på många andra håll. Det kan vara av värde att bredda debatten till detta. Ett exempel är Blekinge kustbana där trafiken nu hotas av stora neddragningar och den utlovade elektrifieringen rentav ifrågasätts. Då har man i stället tvingat ut regionen och kommunerna att göra åtaganden och ställa upp ekonomiskt. Det är inte en rimlig situation, att man driver redan hårt pressade kommuner och regioner att ta på sig nya uppgifter på det sättet. Brist på ekonomiska resurser tvingar Rikstrafiken att dra in stöd runtom i landet. Därmed riskeras trafiken, och investeringar värda många miljoner kan gå om intet. Det mest befängda är att Rikstrafiken inte har någon möjlighet att göra väl avvägda besparingar, precis som flera här har påpekat, som är beräknade ur ett samhällsekonomiskt perspektiv. Det är alltså akuta besparingar där det går att spara, inte där det är klokt att spara. Det beror naturligtvis på att det är bundet i långa avtal. Då får man spara där det slumpar sig så att avtalen går att omförhandla alternativt dra in. Det är väldigt olyckligt. Kollektivtrafiken, där Rikstrafiken har betytt väldigt mycket, är en grundbult i en väl utvecklad trafikförsörjning om vi ska kunna närma oss flera av de transportpolitiska målen som vi är ense om i den här kammaren. Enligt min mening är närmast alla delmål miljön, tillgängligheten, transportkvaliteten, trafiksäkerheten, regional utveckling och jämställdhetsmålet starkt kopplade till en bra kollektivtrafik. Därför är det svårbegripligt att regeringen, men också och som ju är stödpartier i det här sammanhanget, på en rad olika sätt försämrar förutsättningarna, inte bara genom neddragning av Rikstrafikens åtaganden utan också genom höjda bränsleskatter och fordonsskatter, vilket i sin tur ger ökade kostnader för upphandling av kollektivtrafik. Svenska Lokaltrafikföreningens vd var mycket bekymrad över möjligheterna att upprätthålla den fullgoda kollektivtrafik som behövs i ett väl utvecklat samhälle. Jag skulle därför gärna se att statsrådet lite närmare kommenterade vilket ansvar hon känner för att hjälpa till att lösa Rikstrafikens prekära ekonomiska läge, eftersom det faktiskt är regeringen som bidragit till detta genom att lägga på nya uppgifter på Rikstrafiken utan att skicka med pengarna. Då är det klart att det blir problem. Red gärna ut det och ta ansvar fullt ut från regeringens sida. 23 Statsrådet (): Skälet till att vi är här och ni är upprörda över mig är att jag tar ansvar. Vi har tagit Statskontorets rapport på stort allvar. De pekar på en rad brister. Det gäller formen för upphandling av avtal, redovisningen kring hur avtalen ser ut, att avtalen spretar väldigt mycket, att det är svårt att hitta en linje mellan dem och många andra frågor. Vi har tagit alla de synpunkterna på stort allvar, och därför är det viktigt att vårt arbete inom , men också arbetet i myndigheterna, ibland granskas så att vi får en chans att korrigera där det funnits fel och brister. gör Rikstrafiken och dess styrelse ett stort, grannlaga och viktigt arbete. En av de saker som Statskontoret pekar på är just det som flera av er varit inne på, och där det ibland är svårt att hitta gränserna, nämligen att Rikstrafiken inte ska upphandla regional trafik, alltså den dagliga arbetspendlingen. Hur drar man då strecket för vad som är daglig arbetspendling och vad som inte är det? Det är naturligtvis en grannlaga uppgift, men det är alldeles uppenbart att man lyckats göra detta på ett bättre sätt med en del avtal än med andra. Utvärderingarna har också pekat på att vi på en del områden i avtalen bryter mot det som fattat beslut om. Det är klart att vi på olika sätt måste renodla det hela och försöka tydliggöra det uppdrag som sagt att Rikstrafiken ska ha. Det kommer att underlätta Rikstrafikens arbete. Men det handlar om svåra frågor och avvägningar. Sedan kommer vi aldrig bort från att avtalen också i fortsättningen ser olika ut. Det har bland annat att göra med en gemensam lagstiftning inom EU. Man ställer olika krav på upphandling när det gäller tåg och när man till exempel upphandlar flyg. Detta är rent juridiskt kopplat till lagstiftningen, och den måste vi naturligtvis följa. har rätt när han säger att vi för pekade på att Rikstrafiken skulle upphandla flygtrafik utan att skicka med extra pengar för detta. Skälen till att Rikstrafiken just nu dras med stora ekonomiska problem är dock flera. Det beslut som fattades finns naturligtvis med i potten. Ett annat skäl är att inte bara flyget trycker på med stort behov av upphandlingar utan att också fler och fler tågoperatörer tillsammans med sina trafikhuvudmän trycker på och vill ha trafik upphandlad. Vi ser ett större behov av att upphandla trafik än . Ett tredje skäl är att en del av de avtal som Rikstrafiken träffade blev mycket dyrare än vad tanken var från början. Det gäller framför allt upphandlingar kring flyget, där vi träffade en del riktigt dåliga avtal med den danska operatören , vilket skapade mycket oro ute i kommuner och län. är det åtgärdat. Alla avtal som går ut ska naturligtvis ses över utifrån vilka skäl det finns för att justera avtalen jämfört med den föregående avtalsperioden. Jag delar den positiva beskrivning som började med att ge, även om han sedan blev mer dyster än vad jag kanske är, när han beskrev den positiva utveckling som vi ser inte minst i , där ju infrastrukturinvesteringarna verkligen knyter ihop kommuner och orter och där vi också ser en ökad pendling. Det är klart att alla vi som debatterar denna fråga önskar att tågtrafiken och kollektivtrafiken ska bli mer och mer kommersiellt lönsam. Och ju fler som reser desto mindre behov har operatörerna av att få bidrag eller statsstöd. Om resandet ökar så mycket att Rikstrafiken kan dra sig tillbaka från någon sträcka tycker jag att det är mycket positivt, för då har vi lyckats med det som vi arbetar med inom transportpolitiken och kollektivtrafiken. Jag menar alltså att det alltid när ett avtal går ut är rimligt att ställa sig frågan hur behovet nu ser ut jämfört med när vi skrev avtalet, oavsett om det var för tre eller . har Rikstrafiken i uppdrag att titta på alla avtal. debatterar vi i och för sig tågtrafiken, men jag vill understryka att besparingar också kommer att ske när det gäller flygtrafiken. Vi kommer att upphandla trafik för nästan under detta år, och trots det står Rikstrafiken inför svåra prioriteringar. 24 (): Statsrådet menar att regeringen tar ansvar genom att rensa upp, genom att skapa ordning och reda, genom att se till att staten inte stöder daglig pendling. Den direkta följdfrågan måste givetvis bli: Tycker statsrådet att järnvägssträckan LuleåGöteborg är ett exempel på daglig pendling, eftersom det enligt Rikstrafiken inte ska vara staten som stöder den järnvägslinjen? Hur går argumentationen från sida egentligen ihop med den verklighet som vi från interpellanternas sida beskriver, och den verklighet som vi alla lever i? Hur har det kunnat bli så här? Ja, det beror knappast på att regeringen tagit för mycket ansvar tvärtom. Rikstrafiken, denna statliga myndighet, har misskötts år in och år ut. Den har inte fått mer pengar, vilket medgett här , trots de nya åtaganden som den politiska ledningen tilldelat den. Tvärtom har den fått hanka sig fram. Den har slutit dåliga avtal. Ansvaret för detta ligger förstås på regeringen. Det är samma regering som utfärdar regleringsbreven för Rikstrafiken som lägger fram en proposition om transportpolitiska mål, något som inte längre säger sig kunna följa därför att kortsiktighet och kameralt tänkande är viktigare än långsiktighet och regionala investeringar. Det är samma regering som först låter det gå år och sedan plötsligt panikmässigt kommer på att det här inte var bra, nu ska de spara ojsan! Jag hoppas verkligen, herr talman, att inte lika mycket sker hipp som happ på de andra politiska områden som regeringen har ansvar för. Detta oroar verkligen. Jag vill inte tro att det ska vara så illa. Åter till svar i denna debatt. Det är ju positivt att och jag kan vara överens om att det är bra med en stark utveckling i Bergslagen och . Men det räcker inte. Det måste också följas av handling. Och är vi tillbaka i det faktum att trafikplaneringen för Tåg i Bergslagen hotas på grund av regeringens underlåtenhet och på grund av regeringens handlande . Det är det som frågan handlar om, och det är därför som jag frågat: Tänker regeringen göra någonting för att rädda Tåg i Bergslagen, eller tänker man fortsättningsvis bara sitta och titta på och låta det gå lite grann hur som helst? Det finns ytterligare en aspekt i detta. vill jag råkade höra det i en tidigare interpellationsdebatt också vara allmänpolitiker, såsom vi alla är. Om faran blir verklighet hotas också kommuners och landstings ekonomier i den bygden på grund av de borgensåtaganden som de gick in i under förespegling av statliga löften . Inte kan vara beredd att ta diskussionen om vilka nedskärningar i välfärden i Bergslagen som väntar ifall regeringens politik på det här området blir verklighet? Tänk gärna om också på den punkten. Frågan kvarstår om regeringen över huvud taget tänker ta sitt ansvar mer än vad den gjort, eller snarare inte gjort. Det är kontraproduktivt, motsägelsefullt, att å ena sidan tala om en positiv utveckling, å andra sidan från regeringens sida slå undan benen, eller snarare hjulen, på tågen i Bergslagen, om det nu skulle gå så illa. Om där inte finns några tåg behövs i stället mer regionalpolitik. Då får ta fram en annan börs, men det är samma statliga ansvar allt som allt. Tänk gärna om, , och se till att ta ditt ansvar inte bara i ord utan också i handling. 25 (): gav i svaret i sitt första anförande ingen hänvisning till och ingen förhoppning om vårpropositionen. Det har tidigare i höstens debatt skymtat att det på något sätt skulle bli mer pengar där. Det är nu ganska understruket att det inte blir någon räddning av Tåg i Bergslagen som vi efterfrågar i våra interpellationer, utan det blir fortsatt neddragning. Svaret är därmed ganska tydligt. Statsrådet tar ansvar för regeringspolitiken. Hon säger klart ut: Regionen får ta smällen. Ni får helt enkelt mindre pengar. Men vi har fortfarande inte något svar på hur stor neddragningen blir. När får vi besked om det? Sedan upphör tydligheten i svaret. Det står att det även framöver kommer att finnas goda kommunikationsmöjligheter i både och län liksom i landet i övrigt. Landet i övrigt förstår jag som åtminstone . Hur ska det ske utan dessa pengar? I svaret antyds det att det ska ske genom dialog, förhandling, arbete och analys. Jag kan inte få det till någonting annat än att det handlar om att regionen ska ta ett större ekonomiskt ansvar. Vilka följderna blir av det ser vi redan. Rikstrafiken har redan dragit in stödet till den så kallade genvägen KarlstadBorlänge. Dalatrafik säger sig inte ha någon som helst möjlighet att gå in med de pengar som fattas för att fylla hålen. Dalatrafik har aviserat stora kostnadsökningar redan som det är med ny upphandling av kollektivtrafiken i länet . har Dalatrafik precis som trafikhuvudmännen i övriga län stor press på sig från sina huvudmän att kostnaderna inte får öka. Kommunerna har händelsevis även andra uppgifter, som var inne på här, som vård, omsorg med mera. Hur går egentligen regeringsarbetet till hos Socialdemokraterna? Man kan få intrycket att regeringen följer minsta motståndets lag genom att fara runt i bygderna och se till att man tar på sig ett antal åtaganden, vilket nu har gjorts under . Det är lättare att säga ja än att få dålig PR av att regeringen säger nej till lokala initiativ.