prot · GS09134 · 2005-06-07 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollen för samt för . 2 § Meddelande om frågestund Tredje vice talmannen meddelade att vid frågestunden skulle följande statsråd närvara: Vice statsminister , statsrådet , socialminister , statsrådet och statsrådet . 3 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelser: Interpellation 2004/05:623 Till Interpellation 2004/05:623 av om sekretesslagstiftning och forskning Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är arbetsbelastning. Utbildnings- och 2004/05:624 Till Interpellation 2004/05:624 av om skolhälsovård och psykiatrisk hjälp för unga Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresor. Utbildnings- och 2004/05:629 Till Interpellation 2004/05:629 av () om äldre i arbetslivet Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inbokade engagemang. 4 § Svar på interpellation 2004/05:602 om konfirmationsundervisning som elevens val 1 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att de skolor som vill det även i fortsättningen ska kunna erbjuda konfirmationsundervisning som elevens val. En grundläggande princip för den svenska skolan är att undervisningen i skolan ska vara icke-konfessionell. Detta regleras i läroplanen för det offentliga skolväsendet, förskoleklassen och fritidshemmet (Lpo 94) och i läroplanen för de frivilliga skolformerna (Lpf 94). Vidare står det att utbildningen ska vara saklig och allsidig. I läroplanerna betonas att alla föräldrar med samma förtroende ska kunna skicka sina barn till skolan, förvissade om att de inte blir ensidigt påverkade till förmån för den ena eller andra åskådningen. Det är just detta som är själva utgångspunkten för att bedöma innebörden i begreppet icke-konfessionell undervisning. I grundskoleförordningen (1994:1194) förtydligas att elevens val syftar till att fördjupa och bredda elevens kunskaper i ett eller flera ämnen. Undervisningen ska till sitt innehåll och sin inriktning vara förenlig med målen i den kursplan eller de kursplaner som regeringen har fastställt för det ämne eller de ämnen som utgör elevens val. har vid flera inspektioner, till exempel i kommun, kommit fram till slutsatsen att konfirmationsundervisningen inte innebär att fördjupa eller bredda elevens kunskaper i religionskunskap utan innebär ett konfessionellt inslag i skolan. I den interpellationsdebatt som jag förde med betonade jag att det finns tillfällen där det är positivt att skolan samverkar med samhället utanför skolan, där religiösa samfund ingår. Detta kan till exempel gälla krissituationer som senast i samband med flodvågskatastrofen i . Denna samverkan får dock aldrig innebära någon ensidig påverkan i strid med skolförfattningarna. I likhet med men till skillnad mot anser jag att konfirmationsundervisning under skoltid är olämpligt. Konfirmationsundervisning innebär ett konfessionellt inslag som strider mot de grundläggande reglerna i skollag och läroplan som vi gemensamt har beslutat om. Därför har jag inte för avsikt att ta initiativ som står i strid mot principen om att undervisningen ska vara icke-konfessionell. 2 (): Tack, statsrådet, för svaret och för den goda viljan att försöka att hitta en gemensam tid för att träffas och fördjupa samtalet om den här frågan. Jag hoppas att statsrådet inte är alltför trött i armarna av allt flaggviftande i går. Det svar som jag har fått lämnar lite övrigt att önska. Så låt oss fördjupa debatten. När det handlar om elevens val är det precis som det står i svaret, ett utrymme för att kunna fördjupa och bredda sina kunskaper inom ett eller flera ämnen. Här är tanken att elever efter eget val och med bistånd av föräldrars stöd och råd ska kunna välja ett ämne som de vill fördjupa sig i. Jag har väldigt svårt att förstå att det inte skulle betraktas som att man fördjupar sina kunskaper inom ämnet religionskunskap med inriktning på kristendomskunskap när det gäller konfirmationsundervisning. Jag tycker att det i allra högsta grad är att likställa med att fördjupa sina kunskaper i ämnen som inom ämnet bild, luftgevärsskytte inom ämnet idrott, tittskåpstillverkning inom ämnet träslöjd, tekniklego inom ämnet teknik eller cheerleading inom ämnet musik. Det var sådant som fanns som elevens val som jag hittade när jag letade på nätet i går. Det handlar om att välja ett ämne och att göra ett snitt ur det ämnet för att fördjupa sig ytterligare. Då menar jag att konfirmationsundervisning är detsamma som att fördjupa sin kunskap i ämnet kristendomskunskap som är en del av religionskunskapen. Det handlar om att lära känna texter, diskutera livsåskådningsproblem och få del av det kulturarv som har format vårt land. De rent konfessionella inslagen platsar naturligtvis inte i skolan, men dem kan man ganska lätt skilja ut och förlägga någon annanstans. Det kan man göra upp på den enskilda skolan, och det behöver inte vara föremål för kritik från sida. På många ställen fyller detta både en naturlig och en praktisk funktion. Den är naturlig därför att kyrkan i allra högsta grad är med i skolans liv, precis som statsrådet har önskat. Det är ett praktiskt arrangemang till exempel när elever har långa resvägar till både skola och konfirmationsundervisning. Då sparar man in det extra resandet. Det blir praktiskt möjligt för elever som vill ta del av konfirmationsundervisning men som kanske är hårt uppbundna av fotbollsträning eller någon annan fritidsaktivitet. Att få göra det här som ett val inom skolans ram som ska vara lika giltigt som tekniklego, luftgevärsskytte, cheerleading och tittskåpstillverkning tycker jag är angeläget. Om man sorterar bort de rent konfessionella inslagen, vad är skillnaden, statsrådet, mot de övriga exemplen som jag nämnde när det gäller att låta elever få välja vad de vill fördjupa sig i? Vore det obligatoriskt skulle jag tycka precis som statsrådet, men är det fråga om elevens eget val att fördjupa sig. Det finns en överdriven rädsla för det som har med religion att göra. Jag tycker att vi borde ta oss an den debatten och råda bot på det. 3 Statsrådet (): Trots allt flaggviftande i går och jag antar att också var ute och flaggviftade är jag pigg och kry . Tack för omtanken. När det gäller om detta utgör ett konfessionellt inslag eller inte tycker jag att själv svarar på den frågan i sin interpellation. Jag citerar ur interpellation: Så länge som konfirmationsundervisningen sker inom ramen för elevens val är det upp till föräldrar och elev att besluta om deltagande i sådan undervisning som till viss del kan uppfattas som konfessionell. Jag tycker att i sin interpellation redan har svarat på den fråga som hon ställer, därför att om detta, precis som skriver, uppfattas som konfessionellt är det ju i strid med gällande skolförfattningar. Då finns det inte heller något utrymme för en sådan här diskussion. I så fall är det att se till, om det är det som är mening, att skolan ska kunna vara konfessionell. Jag menar att det vore djupt olämpligt, därför att det finns en stor poäng med att vi har en icke-konfessionell skola. Alla föräldrar oavsett bakgrund, oavsett religion eller kanske till och med de som inte har någon religion ska kunna skicka sina barn till skolan utan att behöva vara rädda för att de blir påverkade för någon enskild religion. tar upp temat konfirmationsundervisning, vilket ju först och främst är en angelägenhet för den protestantiska kyrkan. Om du, , anser att det här är lämpligt i den svenska skolan, kan du då tänka dig liknande undervisning i andra religioner i skolan som islam, judendom, andra inriktningar inom kristendomen som katolicismen och den ortodoxa kyrkan? Var går gränsen för dig och ? Vill kd ändra lagstiftningen på det här området och se till att det blir möjligt att ha konfessionella skolor, eller anser ni att detta bara ska gälla konfirmationsundervisningen och den protestantiska kyrkan? 4 (): Jag tycker att det är lite symtomatiskt att statsrådet över huvud taget inte nämner skolans värdegrund i sitt svar, och jag vet inte hur levande värdegrunden och värdegrundsdebatten är för statsrådet. Jag tror att den skulle behöva levandegöras betydligt mer än . Där står det nämligen att skolan har en viktig uppgift när det gäller att förmedla och hos eleverna förankra de grundläggande värden som vårt samhällsliv vilar på. Vidare skrivs det: I överensstämmelse med den etik som förvaltas av tradition och västerländsk humanism sker detta genom individens fostran till rättskänsla, generositet, tolerans och ansvarstagande. Ja, det är precis det som är en del av konfirmationsundervisningen. Det är den värdegrunden som skolan ska vila på. Allt som ryms inom den tycker jag naturligtvis att det ska vara möjligt att fördjupa sina kunskaper i inom skolans område, och där innefattas även andra religioner, självfallet. Men möjligheten till religionsfördjupning, möjligheten att fördjupa sin livsåskådning, ges i väldigt liten utsträckning inom svensk skola, och det finns en överdriven rädsla för det. Jag tror att det skulle vara till gagn för många elever. Vi ser att på de skolor som har granskat och kritiserat finns det en tradition, och det finns en uppskattning över att den här möjligheten ges inom skolans ram. Skilj ut det som kan betraktas som konfessionellt och ge den här möjligheten! Är statsrådet beredd att göra det? Är statsrådet beredd att hitta framkomliga vägar för att ge elever möjlighet att fördjupa sina kunskaper inom ämnet kristendomskunskap eller andra delar inom religionskunskap? Det tycker jag skulle vara välgörande att få svar på. Sedan tycker jag att man kan förvånas över statsrådets svar där han skriver att konfirmationsundervisningen i kommun inte innebär att fördjupa eller bredda elevernas kunskaper i religionskunskap. Det var ett djärvt påstående. Vill statsrådet då döma ut allt det som konfirmationsundervisningen har innehållit, att det inte är någon fördjupning och inte någon breddning? Jag skulle vilja hävda att det är minst lika mycket breddning och fördjupning som tittskåpstillverkning inom ämnet träslöjd. Värdegrundsdebatten saknar jag. Jag saknar också det som statsrådet ger uttryck för här: Släpp in kyrkan i skolan en stor rubrik. Men den gränssättningen för vad som ska rymmas gäller tydligen bara i krissituation. Jag tror att om man släpper in mer av möjlighet till fördjupning kanske man till och med kan förebygga att människor hamnar i krissituationer. Vi vet att många elever har försämrad psykisk hälsa. Vi vet att många är intresserade av livsåskådningsfrågor. Vi måste skapa rum för dessa frågor också i skolan, och det här är en del i det. 5 Statsrådet (): Jag tycker att vi ändå ska försöka vara lite hederliga mot varandra och när vi citerar varandra göra det riktigt. I interpellationssvaret står det klart och tydligt att det är som vid ett flertal inspektioner, till exempel i kommun, kommit fram till slutsatsen att konfirmationsundervisning inte innebär att fördjupa eller bredda elevens kunskaper i religionskunskap utan innebär ett konfessionellt inslag i skolan. Så står det i interpellationssvaret, och jag tycker att vi ska vara hederliga mot varandra och citera riktigt. Värdegrundsdiskussionen och skolans värdegrund är en av våra huvuduppgifter. Skolan har ju två huvuduppgifter: kunskapsuppdraget och värdegrundsuppdraget, det vill säga det demokratiuppdrag som skolan har. Det tror jag nog är en levande del av den svenska skolan och skall så vara. Men den här diskussionen handlar ju om något helt annat. , och kd får jag förmoda, vill ha ett större inslag av konfessionell undervisning. Jag menar att det inte är förenligt med de skolförfattningar som vi har. Jag menar att det inte heller borde vara förenligt. Jag tycker att det finns en stor poäng med att vi i vårt mångkulturella samhälle har en objektiv och allsidig undervisning i den svenska skolan. försöker säga att det här inte är så farligt, att det bara är fråga om en fördjupning. Men faktum är ändå att konfirmationen har en viktig betydelse i den protestantiska kyrkan. Den är ju en bekräftelse av dopet. Att säga någonting annat är inte riktigt. Jag menar, och det konstaterar också interpellanten själv i sin interpellation, att detta kan uppfattas som konfessionellt. Därmed står det ju i strid med de skolförfattningar som vi har varit helt överens om. Skolan ska objektivt förmedla de värden som vårt demokratiska samhälle vilar på, de värden som kommer till uttryck i vår läroplan. En konfirmationsundervisning är inte en förmedling i meningen en objektiv kunskap eller objektiv religionsundervisning, utan den är ett inslag i en kyrkas religiösa utövande. Jag menar att det varken är lämpligt eller rimligt att säga att detta är som vilket annat ämne som helst, för det är det inte. 6 (): Jag kanske inte citerade allt det som har skrivit. Men min fråga var till statsrådet: det en rimlig bedömning från sida att detta inte innebär en breddning eller fördjupning? Jag tolkar då statsrådets svar som att nej, detta är ingen breddning och fördjupning. Cheerleading, tittskåpstillverkning och allt det andra kan räknas som fördjupning, men inte att fördjupa sig i ämnet kristendomskunskap inom ämnet religionskunskap. Det är kontentan av det som statsrådet säger. Ja, vi har ett mångkulturellt samhälle. Det är jag väldigt glad för. Och just det ställer väldigt stora krav på att vi låter människor hitta sin identitet och sitt kulturarv för att känna sig trygga. Konfirmationsundervisningen är en del av det som är helt förenlig med skolans värdegrund, men som kan innehålla inslag som enligt statsrådet inte hör hemma i skolan. Men låt oss plocka bort det. Låt oss vara lite konstruktiva i debatten. Om det finns sådana inslag är det bara att plocka bort dem och säga att resterande del är en viktig del, att svenska elever och elever med annan härkomst kan få ta del av detta precis som de ska kunna fördjupa sig i andra religioner. Jag tror att det är att tillmötesgå väldigt många elevers önskemål, och jag tycker att det finns en fara i att släta över och bortse från det behovet. De värden som vårt samhälle vilar på är precis de som till stor del ryms inom den typen av undervisning. Det är det som vår lagstiftning vilar på, är lagd på. Grunden för vårt samhällsliv är lagd på det här. Att man förmenar elever den möjligheten tycker jag är väldigt trist och tråkigt att få höra. 7 Statsrådet (): Religionskunskap, där också kristendom ingår, är en viktig del av undervisningen i svenska skolan. Där ska det förmedlas kunskaper som just handlar om religionen. Vi har en värld, ett samhälle, där många religioner har blandats, och det är bra. Men jag menar att det vore orimligt att säga, som uppenbarligen är beredda att göra, att vi ska ha en viss religion som undervisning i skolan. Jag menar att det står i stark kontrast till de skrivningar som vi har om objektiv och allsidig undervisning i skolan. Missförstå mig inte; konfirmationsundervisning kan vara en viktig del av en människas liv. Det är något som hör privatlivet till, och den som vill ta del av detta har möjlighet att göra det inom ramen för kyrkan. Jag menar på att skolan i detta fall fortsatt ska vara objektiv och allsidig i sin undervisning. Därför är det väldigt viktigt att vara tydlig i den här frågan och konstatera, precis som också interpellanten gör i sin interpellation, att detta kan uppfattas som konfessionell undervisning som därmed inte är förenlig med läroplanen. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2004/05:673 om 8 Utrikesminister (): har frågat mig hur jag avser att politiskt och diplomatiskt verka framöver för att mänskliga rättigheter och rimlig medborgerlig behandling säkerställs för . Låt mig få inleda med att fall bevakats av den alltsedan han fängslades 1986. Regeringen har också fortsatt att följa Vanunus situation sedan det att han efter avtjänande av hela sitt straff frigavs med restriktioner . situation reser flera berättigade frågor. Många människor ställer sig liksom frågande till att Vanunu efter avtjänat straff ålagts långtgående restriktioner i bland annat rörelsefriheten. har anfört nationella säkerhetsintressen som skäl för restriktionerna, som förlängdes . Utifrån ett svenskt rättsligt perspektiv framstår den israeliska behandlingen av Vanunu som främmande och svårbegriplig. Som jag och mina företrädare har svarat i tidigare sammanhang står det alldeles klart att är skyldigt att behandla Vanunu i enlighet med folkrättens och de grundläggande internationella konventionernas regler om de mänskliga rättigheterna. Detta innebär att han efter avtjänat straff ska behandlas som vilken annan israelisk medborgare som helst. Att han var dömd för ett brott som anses allvarligt i rättfärdigar inget undantag i detta avseende. Regeringen kommer att fortsätta följa Vanunus situation, och jag utesluter inte att frågan kan komma att tas upp igen i våra löpande kontakter med israeliska regeringsföreträdare. 9 (): Jag tackar för detta svar. De aktiva verben i utrikesministerns svar var bevakats, följa och fortsätta följa. Jag kan bara sammanfatta å mina, mitt partis och en jättestor växande internationell opinions vägnar att det här inte duger. Det här är verkligen alldeles för bleka insatser från den nation som säger sig hedra de mänskliga rättigheterna och världssäkerheten. Det är nämligen två aspekter på mycket anmärkningsvärda behandling från sida. Den ena frågan är naturligtvis det rent mänskliga, de aspekter som har med de mänskliga rättigheterna att göra. Det ska jag återkomma till. Men det handlar också om världsfreden och säkerheten i världen. hade jag det tvivelaktiga privilegiet att följa NPT-förhandlingarna i . I bland annat det starka tal som utrikesministern höll när man startade konferensen och i EU:s positionspapper inför nämns över huvud taget inte kärnvapenprogram. Det finns väldigt mycket om upprustning och det med all rätt. Det finns också önskemål, krav, på en kärnvapenfri zon i . Men att har ett pågående kärnvapenprogram utanför den världsvida NPT-regimen är mycket allvarligt. Det gör mot sin medborgare är ett led i att tysta och mörka den kärnvapenupprustning som sker. är en av de fem största vapennationerna i världen. De har en vapensektor, enligt egna uppgifter, på . De har enligt vissa experter det sjätte största kärnvapenlagret i världen. Det här är mycket alarmerande, för det sker i det tysta. Vad jag menar är att naturligtvis måste kräva att öppnar för , alltså det internationella atomenergiorganets, inspektioner av anläggningen Dimona, där Vanunu en gång arbetade. måste naturligtvis uppmana att öppna sig för anslutning till . Jag är glad om utrikesministern tar upp den här aspekten av Vanunufrågan. 10 Utrikesminister (): Inom ramen för översynen av NPT-regimen, och över huvud taget i vårt arbete när det gäller nedrustning och icke-spridning av kärnvapen, tar också upp frågan om de stater som ännu inte har deklarerat att de har kärnvapen, att de bör gå med i NPT-regimen och utsätta sig för den inspektion som kan genomföra. Det är faktiskt ett mycket tydligt krav från svensk sida i alla de sammanhang där vi agerar för nedrustning och icke-spridning. I Vanunufallet är det så att när det gäller strikt nationella angelägenheter, tillämpning av straffrätt, är utrymmet för omvärlden att agera alltid begränsat. för mänskliga rättigheter tar inte upp enskilda fall till behandling även om de behandlar MR-frågor utifrån teman eller situationen i olika länder. har inte heller anslutit sig till det fakultativa protokollet till FN:s konvention om medborgerliga eller politiska rättigheter, vilket hade givit en möjlighet till ett individuellt klagomålsförfarande från Vanunus sida. Det här är en fråga som vi följer och som vi tar upp i de diskussioner som vi har med . Vanunus fall har tagits upp av mina företrädare, och jag har möjlighet att göra detsamma. tog upp Vanunus fall när denne fortfarande satt kvar i fängelset. Vi har också anledning att återkomma till frågan efter att han har frigivits eftersom vi har svårigheter att förstå agerande i det här fallet. Så det finns all anledning att följa ärendet och ta upp det med så att vi kan se att han inte blir annorlunda behandlad än andra israeliska medborgare. 11 (): Jag tackar för det. Det här var en nyans starkare än vad det skrivna svaret på interpellationen var. Där står det att man inte utesluter att man kan ta upp detta. Det är just kopplingen till denna vapenupprustning och den underförstådda kärnvapenupprustning som sker i som gör fall intressant. Och det är den kopplingen som jag skulle vilja att tydliggjorde. När han lämnade fängelset sade han själv: Jag är en symbol för viljan till frihet. Ni kan inte knäcka den mänskliga anden. Jag är stolt och lycklig över vad jag gjorde. Detta var alltså något som han gjorde , och han sade detta efter att han hade suttit i fängelse och har till av någon sorts halvfängelse där han inte har möjlighet att röra sig fritt, inte kan tala fritt, inte får lämna landet och inte får tala med journalister. Och upprinnelsen var att han helt enkelt kidnappades sedan han hade gått till och berättat vad som skedde i kärnvapenanläggningen i . Allt detta är grova brott mot mänskliga rättigheter och mot framför allt artikel 12 i den stora konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter som har skrivit under och alltså är förpliktigat att följa och som världssamfundet därför bör påtala med démarcher och med politiska och diplomatiska noter. Man måste säga att detta inte är hållbart och att man inte får behandla individer på detta sätt och kringgärda rörelsefrihet, yttrandefrihet och rätten att bosätta sig och lämna landet som sker med Vanunu just . Jag tror att en ändring absolut kommer att tvingas fram därför att det finns en väldigt stor, bred och växande opinion i världen. Han har blivit hedersdoktor i , och det finns en specifik advokatkampanj. Det allmänna opinionsspridandet sker väldigt effektivt genom nätverkande på Internet. uppvaktade en 40-mannadelegation , och den skrev ett brev som jag har här och som jag tänkte att utrikesministern kan få lägga i sin Vanunu-file. Även i har en ledamot som heter faktiskt krävt att få debatt. Men vill inte ta detta ansvar. Man sticker huvudet i sanden och låtsas att det inte är något fel på behandlingen av Vanunu, och man svarar inte upp mot de allmänna opinionsyttringarna. Det behövs officiella påtryckningar. Dessutom, fru utrikesminister, tycker jag att det är skamligt att vi inte kunde erbjuda honom en . Han hade ingen möjlighet att komma till svenska ambassaden och söka asyl från . Han hade naturligtvis ingen möjlighet att ta sig till för att söka asyl. Med påhittade byråkratiska skäl sade : Nej, kom inte hit. Jag skulle önska att den kunde säga att man inviterar till , om inte annat så för förberedelser eftersom han är nominerad till . 12 Utrikesminister (): Det som tar upp är två separata frågor som i och för sig har ett samband. Men dessa två frågor måste naturligtvis behandlas separat. Och jag skulle vilja säga att vi agerar kraftfullt i båda frågorna när tillfälle så ges. Frågan om innehav av kärnvapen är oerhört viktig i det säkerhetspolitiska arbetet, och den tas upp i dessa sammanhang. Och ställningstagande i den frågan är väldigt tydligt. Den andra frågan, behandlingen av en enskild medborgare i , måste behandlas utifrån sina förutsättningar. Men det som jag vill understryka i detta sammanhang, och som är inne på, är att när det gäller båda frågorna tror jag faktiskt att en internationell opinionsbildning är av största betydelse, när det gäller kärnkraften och dess spridning men också när det gäller hur olika stater behandlar sina medborgare. När det gäller frågan om visum och rätt att komma in i är det svensk lag som gäller. 13 (): Jag tycker mig ändå spåra en viss ökad vilja att agera med något större kraft för frigivning från det halvfängelse som han nu är försatt i.