prot · GS09131 · 2005-06-01 00:00:00 — Där finns också en makt- och uppgiftsfördelning mellan riksdag och regering. maktställning måste vara tydlig, uttryckte saken tidigare. Regeringen måste kunna låta bli att vidta en åtgärd, verkställa en beställning, som framställts i ett tillkännagivande. Det är , liksom tidigare, en av utskottets utgångspunkter också i den här saken. Med det följer, har vi sagt, att regeringen också redovisar skälen till sin bedömning. Då är det också särskilt viktigt att redovisningen inte är för knapphändig. Det har hänt något i den tidigare samförståndssynen på tillkännagivanden. Den har förändrats gradvis . markerar och sin ståndpunkt. I reservationen krävs omedelbara åtgärder. Regeringen ska sedan enligt reservationen tala om hur hanteringen av skrivelser ska effektiviseras och stramas upp. Det är något befängt i detta. Det skiner igenom hur totalt fixerad man är vid att man förväntar sig att regeringen ska effektuera tillkännagivanden ungefär som om de vore en beställning på marknaden. Man talar om vad man vill ha, man talar om hur det ska gå till och sedan talar man om när det ska levereras. Bli åtlydd var en formulering som jag tror använde i sitt anförande. Det är en felsyn. I skrivelse 75 kan man se att det är många tillkännagivanden. Jag har inte räknat dem. Det kanske vore bra om det fanns en siffertabell. Det kan vara riktigt som säger. Det finns sätt att utveckla skrivelsens läsbarhet. Men det finns många ärenden eller tillkännagivanden som också får en behandling som är fullständigt rimlig och adekvat inom acceptabel tid. Men det finns och där har ni rätt exempel på ärenden som sitter fast . Jag tror ni nämnde 32. Inte försvarar vi det inte på annat sätt än att det också där i de flesta fall handlar om komplexa, svåra, sammansatta, kanske också budgetrelaterade beställningar eller tillkännagivanden. Regeringen har också ett ansvar för lagstiftningsarbetets kvalitet, och ett komplicerat lagstiftningsarbete måste kanske få ta tid för att man ska kunna göra det på ett riktigt, vettigt och noggrant sätt. Reservanterna är i sitt tonläge lite mästrande och misstänkliggörande. Jag tycker att man bortser alltför lätt från att regeringen måste ha utrymme också för annat än att vara ett expeditionskontor för en tillkännagivandeflod. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på reservationen. 215 () replik: Jag tror att vi måste hålla isär två saker i debatten. Den ena är frågan om hur vi tycker att regelverket ska se ut. Regelverket kan antingen ta sig uttryck i grundlag eller lag eller i en praxis som exempelvis har slagit fast. Det andra handlar om hur regelverket tillämpas. Där kan vi granska enskildheter. Det gör vi i det granskningsbetänkande som vi har debatterat. Vi debatterade också det övergripande mönstret nu när vi behandlade regeringens skrivelse 75. Det är två olika saker som vi måste hålla isär. Jag tycker inte att det inom ramen för den nuvarande ordning som vi har finns utrymme för att vi vill ha ett radikalt annorlunda regelverk för hur tillkännagivanden ska hanteras. Det måste finnas ett utrymme för att, exempelvis av tekniska skäl eller om det dyker upp ekonomiska problem, kunna återkomma till och säga: Vi kan inte genomföra detta inom . Problemet är ju, menar jag, att vi när vi diskuterar detta inte bara ska fastna vid själva regelverket. Vi måste också diskutera om regeringen följer det här regelverket både i enskildheter och i det övergripande mönstret. Då menar jag att vi nu har haft den här debatten år och att vi faktiskt har varit eniga på flera punkter om att det har funnits skäl att rikta kritik mot att det har varit många tidsutdräkter. Beslut har inte verkställts. Regeringen har informerat dåligt. Är det då inte rimligt av kritik på flera punkter att vi faktiskt ställer krav på regeringen, på att regeringen återkommer med en strategi för hur rutiner ska effektiviseras och stramas upp och att man redovisar detta för ? Det tycker jag ändå är rätt rimligt med utgångspunkt från det som i bred enighet, skulle jag vilja säga, har poängterat . 216 () replik: Jag tycker att det var ett besked vi fick här, att det inte är något ändrat regelverk i grunden som åtminstone begär i den här frågan. Jag tycker att det var bra att få veta det. Men den andra frågan då? Ja, det är klart att vi tycker att det är rimligt att regeringen meddelar i de fall där man har svårigheter eller inte alls har för avsikt att fullfölja ett tillkännagivande. Men min fråga är: Hur i hela friden ska det någonsin kunna bli någonting annat än den här sortens kritik från och med tanke på de exempel som ni tar upp som avskräckande? Det gäller till exempel den här frågan om tillkännagivandet om en parlamentarisk utredning av socialförsäkringarna. Den har ju diskuterats . När jag läser vad man skriver från regeringens sida i skrivelse 75 tycker jag faktiskt att i just det exempel som man tar upp där gör regeringen precis det som KU har uttalat att den ska göra. På något vis är det ju ett idealt redovisningsupplägg i just det ärendet. Men man gör inte precis så som tillkännagivandet kräver, alltså talar om exakt hur, när, var och på vilket sätt. Regeringen gör i stället det som vi har krävt av dem och sagt till dem. De gör en bedömning utifrån sin utgångspunkt och sina aspekter omkring tidpunkten, när en sådan kommitté bör tillsättas och vad man behöver göra före. Man beskriver motiven till att man gör som man gör på en hel sida. Man beskriver också hur man ska gå vidare. Och är inte det heller bra! 217 () replik: Just frågan om socialförsäkringsutredningen har vi tidigare diskuterat långt om . Det är naturligtvis bra att regeringen skriver mycket om de tillkännagivanden som kommer. Problemet måste ju också vara att det är rätt så anmärkningsvärt att om en bred majoritet har tagit ställning till frågan om huruvida det ska vara en enmansutredning eller en parlamentarisk utredning och tydligt sagt att det ska vara en parlamentarisk utredning så blir det ändå inte så. Det tycker jag är mycket anmärkningsvärt, och det förtjänar kritik. svarar inte riktigt på frågan om det övergripande mönstret. Det övergripande mönstret har varit att antalet ärenden som legat på har varit på den här nivån. Det har varit 150170 ärenden som inte har verkställts och antalet ärenden som ligger långt tillbaka i tiden är väldigt stort. Är det då, med den utgångspunkten, inte rimligt att regeringen inte bara talar om hur den har gjort i enskilda ärenden, det kravet har vi ju ställt och det är naturligtvis också ett rimligt krav när har fattat beslut att man talar om vad som har gjorts, utan också faktiskt avkrävs att ge en samlad bedömning av hur man ser på läget när det gäller antalet tillkännagivanden? Regeringen kan ju säga när den återkommer med en strategi att den tycker att det är en bra nivå på tillkännagivandena givet antalet tillkännagivanden som den får eller vad nu regeringen vill säga. Är det inte rimligt att avkräver detta av regeringen? Vi får ju inte vara så hovsamma här i att vi accepterar vad som helst. Det är ändå så att är svenska folkets främsta företrädare. är den första statsmakten. Så mesiga får vi inte vara att vi bockar och bugar för allt som regeringen säger. Vi måste ändå kunna avkräva regeringen en analys, en bedömning av hur det övergripande läget ser ut. Så långt får vår mesighet eller hovsamhet inte gå att vi inte vågar avkräva regeringen det. Och jag tycker att det är dags att vi gör det . 218 () replik: Jag tycker att vi får en beskrivning också i regeringens skrivelse av hur man försöker utveckla det här materialet. Man har ett medvetet arbete omkring flera saker i det här materialet som man vill utveckla. Utskottet tar också upp den frågan, om hur läsbarheten ska öka och hur översikten i läsningen ska bli bättre. Man har önskemål om det. I den frågan är det ju inga problem att ha en dialog med regeringen om hur det ska bli en bättre redovisning. Problemet är att det ni kritiserar är att ni inte alltid får det bemötande som ni har föresatt er i ett tillkännagivande. Det var vi också inne på . Jag tror att det var som satte fingret på det på ett bra sätt. När ni inte får precis den behandling som ni har önskat er formulerar ni er i er motion i termer av att regeringen är nonchalant. Över huvud taget är det ett väldigt misstänkliggörande. Det kan finnas många olika saker som är skäl till att det tar tid ibland med vissa ärenden. Det diskuterades , vet jag. Men nonchalans tror jag över huvud taget inte att det går att hitta något belägg för. Det kan finnas andra skäl. Det kan handla om ekonomin, som regeringen har beskrivit i till exempel ärendet om reklamskatten. Det ärendet har man inte nonchalerat, utan man har gjort en bedömning. Man har talat om vilken budgetbedömning man har gjort och varför man dröjer i den frågan. Det kan, tror jag fördes fram i debatten , var så att man har hög arbetsbelastning och att resurserna i på så sätt inte räcker till för att effektuera inom rimlig tid. Men debatten är intressant. Trycket från på regeringen att arbeta med tidsfaktorn i det här är också väldigt starkt. Jag tror att det kan komma att hända bra saker. 219 () replik: Nej, det är riktigt att man inte kan förvänta sig att en allenastyrande konung ska åtlyda ens önskemål. Å andra sidan kan man förvänta sig att en föreningsstyrelse i åtlyder årsmötets beslut. Däremellan ligger det här: Vad är förhållande till regeringen? Det gäller här att hitta en fast praxis för att se till att det inte finns något godtycke eller någon godtyckesmarginal för regeringen att agera på när det gäller skrivelser. Det måste vara en snabb behandling. Det måste finnas en redovisning av vad som har hänt. ska få meddelande om vad som har hänt med de skrivelser man har skickat. Annars riskerar man att, beroende på den föreningskultur vi har i , få ännu mer preciserade beställningar från som mer och mer närmar sig den typ av skrivelser som man skickar till sin föreningsstyrelse för att få saker och ting utförda. Jag tror att det ligger i både regeringens och intresse att klara ut de här formerna, så att man får klarare praxis, så att man vet vad som händer och inte behöver sväva i osäkerhet om vad som kommer att hända med en skrivelse som skickas till regeringen. 220 () replik: Jag kan inte på något sätt ställa upp på den jämförelse som gör med ett årsmötesbeslut och den relationen till en styrelse. Rent konstitutionellt finns det över huvud taget ingen jämförelsegrund när det gäller hållning gentemot regeringen. När det gäller sättet som det här ska hanteras på handlar det naturligtvis om ett förtroendefullt samarbetsklimat som kan utvecklas. Det handlar också om rutiner, praxis och regelverk som ska vara klara och tydliga och rimliga i relationen. Men jag tycker nog att den jämförelse som nu upprepar, med ett årsmötesbeslut och en styrelses skyldighet att effektuera ett beslut, är alldeles tokig och felaktig. 221 () replik: Jag är övertygad om att också tycker att det är helt orimligt att förhållandet mellan och regeringen är som mellan en riksdag och en allenastyrande konung. Mellan detta och föreningspraxis gäller det att utveckla en fast praxis så att inte behöver sväva i okunnighet om vad som händer med dess skrivelser. Det gäller att det inte finns utrymme för ett godtycke hos regeringen att behandla skrivelser på det ena eller det andra sättet utan att vet vad som händer med de önskemål man uttrycker. Invånarna i vårt land föreställer sig ofta att är högsta beslutande organ och kan göra beställningar hos regeringen. Men här gäller det att hitta den fasta praxis som ger klarhet i vad det är som verkligen gäller. 222 () replik: Vi hörde och redogöra för att det inte var ett nytt regelverk de var ute efter. Däremot ville de att rutinerna skulle fungera bättre. Hur är det med ? kan jag inte ställa den frågan för har inte någon ytterligare replik. Men som jag har uppfattat gjorda inlägg är det någonting helt annat han vill ha. Ja, jag tycker också att jämförelsen med den allenarådande konungen är helt fel, för att inte säga tokig också. 223 (): är nog ledamöter, inklusive jag själv, ganska trötta. Jag ska därför fatta mig mycket kort. Det här betänkandet, KU24, står nämligen till stora delar för sig självt. Här tar vi upp en del av de tillkännagivanden som gjorts till regeringen och gör en del analyser av dem. En sådan som jag vill göra tydlig är till exempel det som står på s. 19 i utskottets ställningstagande: Sammantaget ger utskottens yttranden vid handen att det inte är ovanligt att behandlingen av skrivelser fördröjs på ett otillfredsställande sätt. Kritiken från förra årets behandling av motsvarande regeringsskrivelse för dröjsmål med att vidta åtgärder kvarstår därmed. Låt mig också påpeka två andra saker i ställningstagandet. Det ena gäller ett tillkännagivande som kommer från vårt eget utskott. Det är /02, då vi krävde en översyn av konsekvenserna av ramlagstiftning. Regeringen säger att man tittar på hur en sådan fråga lämpligen kan behandlas, och utskottet konstaterar att nu har den tid förflutit som räcker för att göra de överväganden som behövs. Vi förväntar oss alltså att den här översynen sätts i gång. Slutligen, herr talman, vill jag möjligen svara något på det jag hörde i replikväxling tidigare. Hon avkrävde och besked om de vill ha ändrade regler. Vad jag förstod var det ingen av dem som egentligen ville ha några ändrade regler när det gäller det här avsnittet. Det vill dock egentligen vi i majoriteten. Vi vill det inte , i och för sig, och vi är kanske inte helt klara på att vi egentligen ska ha det. Men vi säger att det är bra om tittar på det här, för det finns en svårighet i att tillkännagivanden inte har någon rättsreglering. Och vi har tittat på det i granskningsdebatten tidigare, att vi bara har den här praxisen från utskottet att falla tillbaka på. Det kan vara vettigt att tittar på hur man möjligen kan reglera tillkännagivandeinstrumentet framöver. 224 () replik: Jag tänkte inte söka polemik med om någonting i sak som han har sagt utan bara konstatera att vi förstås också tycker att det är utmärkt att frågan om tillkännagivanden diskuteras och tas upp i . Jag tror att det är en så pass viktig fråga som bör tas upp där och som då kommer att behandlas under den större frågan som handlar om regeringens förhållande till . Jag tycker att det är utmärkt att så sker. Det som är viktigt för oss i den här debatten är att verkligen lyfta upp frågan om regeringen följer det regelverk som finns. Det gäller både enskilda fall och det övergripande mönstret. Och vi menar att det finns en hel del kritik att rikta mot regeringen också mot bakgrund av det regelverk som finns. Men vi har ingenting emot att frågan lyfts upp i och att det där eventuellt skulle kunna bli en förändring av regelverket. 225 () replik: Den punkt som lyfter upp är väl den som också övriga utskottets ställningstagande bygger på. Man säger att kritiken från förra årets behandling av motsvarande regeringsskrivelse för dröjsmål med att vidta åtgärder kvarstår. Det finns väl därmed en kritik från hela utskottet. Det är till och med det ord man använder. För övrigt tror jag att regeringen kommer att återrapportera någon form av strategi kring det här. Jag tror att det kommer att göras i en skrivelse som kallas 75 som kommer . Sedan kan man tycka att den strategin inte är speciellt bra eller inte tillräcklig, men jag tror att den kommer. Jag tror att den kommer att fortsätta att komma . Vi kommer att fortsätta att ha den här typen av debatter . Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 14 § Stärkt skydd för ensamkommande barn Föredrogs lagutskottets betänkande 2004/05:LU26 Stärkt skydd för ensamkommande barn (prop. 2004/05:136). 226 (): Vi ska nu debattera lagutskottets betänkande nr 26, Stärkt skydd för ensamkommande barn. I det beskriver vi en proposition som innehåller förslag som syftar till att stärka skyddet för barn som av flyktingskäl eller andra skäl kommer ensamma till och söker uppehållstillstånd här. Förslagen tar sikte på det rättsliga föräldraskapet för dessa barn, och ikraftträdandet är föreslaget till . Det som gäller nu är att när ett ensamkommande barn kommer till förses barnet med en god man. Den gode mannen har i uppgift att ersätta barnets föräldrar i deras egenskap av förmyndare för barnet. På denna grund kan den gode mannen företräda barnet i dess ekonomiska angelägenheter och i vissa avtalsrättsliga sammanhang. Vad som föreslås som steg ett är att barnet efter sin ankomst till ska få en god man som i föräldrarnas ställe kan agera som både förmyndare och vårdnadshavare för barnet. Den gode mannen får då befogenhet också att besluta om barnets personliga angelägenheter, till exempel var barnet ska bo och gå i skola. Om barnet senare beviljas uppehållstillstånd ska en särskilt förordnad vårdnadshavare utses enligt regler. Detta ska kunna ske på den grunden att barnets föräldrar är varaktigt förhindrade att utöva vårdnaden, vilket är en nyhet. I motsvarande läge har vårdnadshavaren bara kunnat utses om barnets föräldrar är döda. I många fall är dock det ensamkommande barnets föräldrar i livet i utlandet. Detta har även betydelse för nationella förhållanden. Den nya regeln om särskild vårdnadshavare vid varaktigt hinder får betydelse för nationella situationer. På den grunden kan man till exempel snabbt utse vårdnadshavare för ett barn vars föräldrar är försvunna och befaras omkomna. var det nödvändigt att avvakta en dödförklaring. Utskottet föreslår att antar lagförslagen och avslår samtliga motionsyrkanden. I betänkandet finns det sex reservationer. 227 (): Regeringen föreslår alltså nu en ny lag om god man för ensamkommande barn och barn vars föräldrar har försvunnit men ännu inte dödförklarats. Förslaget syftar till att stärka skyddet för barn som befinner sig på svensk mark utan föräldrar eller annan vårdnadshavare, antingen de söker asyl eller har förlorat sina föräldrar på annat sätt som till exempel i flodvågskatastrofen i . Propositionen är till stor del ett svar på den allvarliga kritik som riktats mot hur svenska myndigheter tagit emot ensamkommande barn. Såväl kommissarie för mänskliga rättigheter som har kritiserat , främst för att barn tillåtits lämna boenden på och sedan försvunnit. Enligt FN:s konvention om barns rättigheter har ensamkommande flyktingbarn rätt till samma skydd som alla andra barn i . Det är positivt att vi nu har fått ett förslag som stärker skyddet för dessa barn. Det är möjligen negativt att det har tagit så . Vi moderater tillstyrker förslaget, men vi har några synpunkter som hade gjort lagtexten än bättre om vi hade fått genomslag för dem. Vi redovisar våra synpunkter i fyra reservationer. Den första reservationen handlar om godmanskapets omfattning. Det finns ett flertal instrument som benämns god man. Det har blivit ett samlingsbegrepp för vitt skilda verksamheter som med tiden har fått en tämligen vag innebörd för allmänheten. Då finns det en risk att olika förordnade personer gör olika bedömningar om innehållet i sitt uppdrag. Vi menar att uppdraget skulle bli tydligare och mer rättssäkert om regeringen återkommer med en mer preciserad reglering om uppdragets omfattning. Den andra reservationen handlar om att den gode mannen ska förordnas timmar efter barnets ankomst till . Det har förekommit att det kan ta upp till tre en god man har utsetts av överförmyndarnämnden, och det är alldeles oacceptabelt. Det juridiska biträdet, som utser, ska ju bara hantera biståndsfrågor den gode mannen allt annat. Det är alltså orimligt att det inte ska förordnas en god man genast, och därför menar vi att man bör ha på sig, men sedan ska den gode mannen vara förordnad. Den tredje reservationen behandlar registerkontroll innan någon förordnats till god man. Ensamkommande barn lever under mycket speciella och svåra förhållanden, och de är också mer utsatta än andra barn. Inte minst alla dessa försvinnanden som har kritiserats för vittnar ju om att de har en mycket skyddslös position. Den gode mannen, när det gäller de asylsökande barnen eller barn som av andra skäl behöver en god man, arbetar ju också ensam med barnen. Den kontroll och den uppsikt som finns till exempel när lärare arbetar i svåra förhållanden med barn finns inte. I de fallen har man ju kolleger och andra som också har uppsikt över hur barnet mår och hur förhållandet är mellan läraren och det ensamma barnet. Den kontrollen finns inte när det gäller god man och asylsökande barn. Därför menar vi att man måste ställa särskilda krav på lämpligheten hos den gode mannen, och därför vill vi moderater ha obligatorisk kontroll i belastningsregistret innan förordnande om god man för att skydda dessa skyddslösa barn. Till slut gäller det tystnadsplikten. Regeringen gör bedömningen att ingen uttrycklig regel om tystnadsplikt behövs. Det är betänkligt att den gode mannen inte har tystnadsplikt, menar vi, särskilt med hänsyn till att alla andra inblandade i processen ofta är belagda med tystnadsplikt. Även om en förälder till ett asylsökande barn inte har tystnadsplikt bör en god man ha det. Ett skäl till det är att den gode mannen kanske måste inta ställning som vårdnadshavare för barnet men de facto också vara en myndighetsperson. Tystnadsplikten skulle starkt bidra till att skapa en förtroendefull relation mellan den gode mannen och barnet. Utan det förtroendet finns risken att uppgifter som har betydelse i asylprocessen inte kommer fram. Regeringen har också i propositionen visat att den uppmärksammat det här problemet genom att anföra motiveringen att det ett barn berättar i förtroende för sin gode man inte ska komma fram. Vi anser att det finns anledning att ytterligare markera detta genom en lagreglering. Jag står naturligtvis bakom våra fyra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bara bifall till reservation nr 1, herr talman. 228 (): Ledamöter av lagutskottet och åhörare! Vi i välkomnar betänkandet Stärkt skydd för ensamkommande barn. De förslag till förändringar som finns i betänkandet syftar till att förbättra och öka tryggheten för barn som kommer ensamma till av flyktingskäl eller andra skäl. Det känns helt riktigt att skydda de ensamma barnen särskilt och se till att de så som möjligt upplever att de står ensamma och utlämnade i en främmande värld. En vuxen i barnets närhet, den gode mannen, blir tryggheten när föräldrarna inte finns där för barnet. har ändå valt att reservera sig vid endast två punkter i detta betänkande. Vi är alltså till största delen väldigt nöjda med det. Den första reservationen gäller att vi liksom , önskar en tydlig tidsfrist, , i stället för det mer flytande begreppet skyndsamt för förordnande av god man. Det är mycket viktigt att snabbt se till att en vuxen människa i form av en god man får ansvaret för det barn som ensam och därmed utsatt kommer till ett främmande land, . Det har hänt, som vi också hörde berätta om, vid ett flertal tillfällen att barn försvunnit när de kommit till . Några barn har till och med kunnat spåras till barnprostitution i andra europeiska länder. Andra barn har inte återfunnits alls, och vad de råkat ut för vet vi inte. Om en tidsfrist skulle införas är jag övertygad om att kommunernas beredskap att snabbt förordna gode män skulle förbättras. Därmed skulle säkerheten och tryggheten för de utsatta ensamkommande barnen avsevärt förbättras. Vi vill dock inte enbart ha en kort handläggningstid i dessa fall. Säkerheten för barnet är av så väsentlig betydelse att tillsammans med , reserverat sig även till förmån för att överförmyndaren ska kunna begära utdrag ur belastningsregistret hos . Denna reservation finns under punkt 4. kan man begära utdrag ur belastningsregistret för ett antal tjänstetillsättningar, bland annat för lärare i förskolan. Vi menar att ansvaret för ett ensamkommande barn är ännu mer långtgående för den gode mannen, som ska fatta beslut i vårdnadshavarens ställe, än för den som tillsammans med övrig personal på en förskola tar hand om en grupp barn.