prot · GS0963 · 2005-01-25 00:00:00 — Målet för integrationspolitiken är allas lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter. Min hållning som integrationsminister är att i möjligaste mån skapa en integrationspolitik inom vårt generella välfärdssystem. Men det finns också stunder i livet då man behöver extra stöd. Vi behöver det när vi är små, vi behöver det när vi är äldre, och vi behöver det också när vi kommer nya till ett land. Det kan innebära när vi själva flyttar ut eller när någon flyttar till vårt land. Därför ser jag framöver extra satsningar i de områden där behoven är som störst. Man talar mycket om hur vi ska stödja den som kommer hit, men jag skulle under den här debatten också vilja tala lite om efterfrågedelen. Det är otillständigt att människor med god utbildning stängs ute från chansen att använda den. Därför har vi gett förstärkta och utökade resurser. Därför ger vi extra stöd till antidiskrimineringsbyråer. Därför har vi också omfattande studier kring mekanismerna bakom strukturell diskriminering. Därför har vi nu också sagt till att göra praktikprövningar för att på ett vetenskapligt sätt kartlägga omfattningen av diskriminering. Jag ska be att få återkomma till andra åtgärder som visar hur kuggarna har tagit i för den politik som vi bedriver. Jag ser inte, , någon skiljelinje mellan det uttalande som statsministern gjort och mitt svar i den här interpellationsdebatten. 108 (): Låt mig först till säga att vi är eniga om problembeskrivningen. Vi är eniga om att vi har ett stort problem med segregation i . Vi har ett stort problem med utanförskap. Vi har ett stort problem med maktlöshet. Vi är också eniga om att det är större i vissa delar av än i andra. Jag kommer själv inte så långt från hemtrakter, och min bror arbetar som lärare på en skola i . Vi vet att problemen finns. Vi är eniga i problembeskrivningen. När man ser att det finns problem och börjar diskutera lösningar är det viktigt att man inte bara ser problemen utan också funderar på hur problemen uppstod. Jag och möttes i i en debatt som gällde om man skulle avskaffa bidraget till eget boende. sade att man skulle göra det, och jag sade att man inte skulle göra det. Jag vill vara säker på att när vi diskuterar det gör vi det utifrån hur vi ska lösa problemet och inte utifrån en missuppfattning om var problemet har uppstått. Vi kan diskutera nya storstadssatsningar. Jag välkomnar, precis som , att man öppnar upp för det och att man öppnar upp för att man gör det på ett sätt så att man drar erfarenhet av det vi lärde oss av den förra storstadssatsningen. Vi bör definitivt diskutera hur vi kommer åt diskrimineringen med en hårdare lagstiftning, hur vi öppnar upp arbetsmarknaden, hur vi gör krisstudier, hur vi kommer åt den strukturella diskriminering eller rasism som samhället har i sina strukturer både lagmässigt, myndighetsmässigt och i den sfär som ligger utanför den offentliga sektorn. Men vi måste också, när vi tar den här diskussionen, försöka krypa in under täcket på det som statsministerns uttalande tyvärr gav uttryck för. Vi har varit rädda när vi har diskuterat, framför allt flyktingpolitik, att det inom socialdemokratin finns en uppfattning om att det som skapar problemen är att vi har så många människor här. Hade vi inte haft några flyktingar här hade vi inte behövt diskutera integrationsproblem. Jag ser det inte så som statsrådet , att utmaningen blir större om fler flyktingar kommer hit. Strukturerna blir tydligare om fler människor är här. Problemet blir givetvis mer utbrett och drabbar fler människor om fler människor är här. Om vi hade en enda flykting i och den blev diskriminerad och utestängd från arbetsmarknaden vore det givetvis ett lika stort problem för den personen som om den människan är en av många tusen. Integrationsproblematiken och segregationspolitiken finns där oavsett hur många människor vi diskuterar. Det är ganska viktigt att veta. Det är det som missas när man hör vad statsministern sade på presskonferensen. Han säger att mycket av de problem vi har i integrationsfrågan är att vi har haft ett mottagande av asylsökande som har varit väldigt stort. Han avslöjar att man har försökt rätta till det och få ordning på det, men att man har mötts av motstånd från . Man har alltså försökt rätta till detta genom förändringar i flyktingpolitiken. Det är den kopplingen som statsministern gör i sitt uttalande som inte gör. Det är där jag menar att det finns en skillnad. säger inte att vi måste komma åt integrationspolitiken genom att ändra i flyktingpolitiken. säger tvärtom att volymen i sig inte är huvudorsaken. Jag välkomnar det. Jag tycker att det är en bra omsvängning i regeringspolitiken. Frågan är om statsministern är med på uttalande. Jag hoppas att jag slipper höra sådana här uttalanden . De avviker från den gemensamma värdegrund som jag menar att vi har, alla partier som sitter i den här . Jag hoppas givetvis också att vi till slipper få fler förslag om flyktingpolitiska förändringar som sedan förkastas. finns ju inte bara misstanken, utan nu finns konstaterandet att det har lämnats förslag som syftar till att minska flyktingmottagandet i därför att man har sett problem med flyktingmottagandet och trott att integrationsproblematiken och segregationsproblematiken ligger i antalet flyktingar, inte i diskrimineringens struktur. 109 (): Om vi är överens om problembeskrivningen måste ju se att när av alla arbetsplatser försvann , när förvärvsfrekvensen sjönk från till , är det klart att de flyktingar som kom från Bosnien till vår stad i , där var och höll den här presskonferensen, fick det väsentligt mycket svårare. Det var inte bara 1993, utan också 1994, 1995, och 1996. 1997 lyckades vi faktiskt vända utvecklingen. Därefter har vi sett en stigande förvärvsfrekvens i vår stad. Det finns naturligtvis kopplingar mellan de här politikområdena. Detta betyder inte att det är flyktingarnas fel att problemen blir större, men visst finns sambanden. Det måste du också kunna se. Vi fick igenom EBO tack vare . Vi kan ha olika syn på om det är bra eller dåligt flyktingmottagande. Jag anser att det är väldigt dåligt flyktingmottagande att människor tvingas in i trånga utrymmen, att de bor dåligt, att barnen sover dåligt och misslyckas i skolan och så vidare. Där har vi olika syn. Den debatten kan vi ta . Till vill jag avslutningsvis säga: De facto försvinner från de här områdena när storstadssatsningen löper ut. De pengarna behövs. Resurstillskottet till de här utsatta områdena kommer att behövas framöver också. Jag tror kanske på mindre experimentverkstad. Vi har lärt oss mycket. Vi behöver göra det vi har lärt oss. Vi behöver språkvårdsskolor, bredda rekryteringen på högskolan och individualisera introduktionen. Det gäller allt det som vi är bra på. Ministern ska känna ett starkt stöd från oss från storstäderna i alla fall. Vi tror på en storstadssatsning 2.0. Lycka till i det arbetet. 110 Statsrådet (): Till vill jag säga att det är två saker som behövs när vi ska inkludera människor som kommer hit i den svenska gemenskapen. Det är dels att få bort diskriminerande strukturer dels att ge extra resurser. måste väl ändå hålla med om att om man ska ge extra resurser till en eller till två, är det en större utmaning att ge dem till två. Det är större utmaningar för systemet att hjälpa fler. Det tycker jag inte är så konstigt. Det tror jag var en tanke som statsministern hade. När det gäller storstadssatsningen är detta en viktig fråga för regeringen. Det har också statsministern sagt i sin senaste regeringsförklaring. Jag tror att det behövs resurser. Vi går in i en budgetförhandling och ser om vi kan omfördela eller sätta in nya resurser. Det är väldigt mycket som måste göras. Jag har själv ett fokus i regeringen just när det gäller etableringen när man kommer hit som ny och börjar. Det är en traditionell socialdemokratisk politik att ge goda starter. Då får inte asylprövningen ta . Då får inte vägen till arbete förlängas därför att sfi inte kan gå . Då måste vi få en stor professionalitet i arbetsförmedlingen när det gäller att hjälpa dem som inte har erfarenhet av svensk arbetsmarknad. Det finns väldigt mycket att göra på det här området. En del av det avser jag att komma tillbaka till i riksdagsdebatten . Jag håller med om att det här är en väldigt viktig fråga. bor en och en halv miljoner människor i bostadsområden som har lägre sysselsättningsgrad än . Det antalet ska vi minska. Vi måste då också avsätta stora resurser och arbeta med diskriminerande strukturer. 111 (): Jag är för en ny storstadssatsning. Det var positivt att det beskedet kom fram i den här interpellationsdebatten. Jag är också för en integrationspolitik som till mycket liten del handlar om att ge ekonomiskt stöd till människor och till den stora delen handlar om att bryta diskrimineringen, att ge människor möjlighet att lösa den diskriminering de utsatts för till exempel genom lokala diskrimineringsbyråer, att bryta bostadssegregationen genom en annan bostadspolitik där det finns billigare lägenheter i fler områden än vad det gör i de flesta större städer samt att se till att arbetsmarknaden är öppen för fler, bland annat genom case studies och, återigen, en hårdare diskrimineringslagstiftning. Den integrationspolitiken handlar inte om kostnaderna utan om att bryta strukturer. I tidningen kan vi läsa om fallet . fick permanent uppehållstillstånd i på grund av att han var förföljd i för . , när läget blivit lite bättre i , har han varit där nere en del, men han har också varit i . Men sist han kom hem till , efter att ha blivit sjuk och velat komma närmare sina barn och barnbarn vilka bor i , fick han veta att hans permanenta uppehållstillstånd inte längre gäller. Det är indraget, efter , därför att han varit för mycket i . När man hör om denna typ av missförhållanden är det ganska självklart att misstanken slår en att vi har en flyktingpolitik som handlar om att hålla människor borta, att man inte vill att flyktingar ska komma till . När man hör vad sade på presskonferensen i får man detta bekräftat: Mycket av de problem vi har i integrationsfrågan är ju att vi haft ett mottagande av asylsökande som varit väldigt stort. Man har alltså försökt minska asylmottagandet och trott att integrationsproblematiken skulle lösas på det sättet. Där drar vi olika slutsatser, jag och statsministern. Det verkar också som om och statsministern där drar olika slutsatser. Det är nämligen en halv pudel du gör här. Du säger att det inte handlar om volymen utan om andra saker när man ska bryta segregationsproblemen. Det är välkommet, men då hoppas jag att vi också får en annan flyktingpolitik. 112 Statsrådet (): Först fick jag en känsla av att bestämt sig för vad han ska säga oberoende av vad man säger själv. Jag hoppas dock att folk som lyssnar på den här debatten kan dra sina egna slutsatser. Sedan stärktes denna fundering av en annan teori när plötsligt sade att jag har sagt ja till en ny storstadssatsning. Jag har inte själv hört att jag har sagt det. Storstadssatsningen var en verksamhetsstart med många olika försök, och den har vi nu lagt bakom oss. ska vi se hur vi kan göra rikspolitik av detta. Det finns alltså två skäl, som jag ser det, till att för den här debatten. Han har bestämt sig för vad jag ska säga innan jag har sagt någonting, och får jag också ett exempel på att han tolkar detta på olika sätt. Då tycker jag också att tolkningen av vad har sagt kommer i ett annat ljus. Överläggningen var härmed avslutad. 19 § Svar på interpellation 2004/05:270 om situationen i ytterstadsområden 113 Statsrådet (): har frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att få till stånd en förändring i ytterstadsområden. Bakgrunden är, enligt , en oroande social situation med utanförskap och växande kriminalitet, hög arbetslöshet och stort bidragsberoende samt en skola där alltför många elever inte klarar godkänt i svenska, engelska eller matematik. En av grundvalarna för gemenskap och delaktighet i samhället är möjligheten till egen försörjning. Detta var också utgångspunkten för det storstadspolitiska arbete som inleddes . Storstadsarbetet har pågått och pågår fortfarande. Jag vill betona att storstadsarbetet varken är avslutat eller är någon punktinsats. De erfarenheter som vunnits ska omvandlas till kunskap och spridas vidare till såväl myndigheter och kommuner som andra aktörer. Utan att förringa de utmaningar vi står inför vill jag visa på en annan bild av verkligheten än den bild som redovisade . presenterade nämligen statistik över sysselsättningen och framåt. har tittat närmare på utvecklingen i områden med låg eller mycket låg förvärvsfrekvens. Där framgår att antalet områden med mycket låg sysselsättningsgrad har minskat med hälften eller mer . hade 390 områden en sysselsättningsgrad på . hade den siffran sjunkit till 186 områden. Utvecklingen är densamma även om man sätter gränsen vid eller . Det har alltså skett ett trendbrott när det gäller sysselsättningen och därmed också bidragsberoendet. har dessutom Myndigheten för skolutveckling haft i uppdrag att arbeta med att förbättra förskole- och skolsituationen i utsatta områden, och det fortsätter att vara ett prioriterat uppdrag . Det är naturligtvis en glädjande utveckling som är viktig att framhålla i diskussioner kring hur det fortsatta arbetet för ett samhälle med allas delaktighet ska förverkligas. Jag vill ha ett samhälle som bygger på allas rättigheter, skyldigheter och möjligheter. Men målen är inte uppfyllda. Som noterar har en del av segregationens negativa konsekvenser inte minskat. Vi ser nu över alla olika insatser inom storstadspolitikens ramar för att inlemma storstadspolitikens positiva effekter i ordinarie strukturer. Därmed görs dessa tillgängliga för fler aktörer i liknande situationer. Samarbetet mellan kommunerna och de statliga myndigheterna måste förbättras, inte bara i . Fler ska få aktivt stöd för att komma in på arbetsmarknaden. Vi ska uppmuntra fler att ta del av hur samhället ska förbättras. Arbetet med barn och unga från förskoleåldern och uppåt har tagit stora steg och fortsätter att förbättras. I den ungdomspolitiska proposition som behandlat aviserar regeringen en rad åtgärder för att förbättra situationen för de unga. 114 (): Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret på interpellationen. Statsrådet konstaterar i sitt svar att han på olika sätt vill värna om vår huvudstad och om storstaden. Denna vilja delar vi med varandra. Jag ser dock att vi ofta ger två signaler när det gäller just storstadspolitiken. Vi talar ofta och gärna om storstaden som tillväxtmotor. Vi talar gärna om hur mycket befolkningen ökar och hur mycket vi kan få ut av den. Det senaste exemplet är att man utan att blinka kan plocka bort 2 800 arbetstillfällen från en enda region och tro att det ändå kan fungera. Det är ett exempel på hur vi hanterar detta, hur vi tror att det inte ska lämna några bestående spår. Vi pratar om tillväxtkapacitet vi behöver mer bostäder, högre trafikkapacitet, mer skolor och så vidare. Inte minst behöver vi förstärka vår forskning. Men man kan också titta ur ett annat perspektiv som vi sällan talar om. Om man åker med tunnelbanan, till och räcker faktiskt, finner man en annan situation som påminner om den för våra kamrater långt borta, glesbygdens kamrater, där den offentliga och kommersiella servicen minskar och där folk blir fattigare och fattigare. Arbetslösheten minskar, och det är naturligtvis glädjande, men problemet är att vi också kan se fler och fler exempel på hur dessa områden successivt minskar sin attraktivitet bland stockholmarna eller malmöiterna eller göteborgarna; det spelar egentligen ingen roll. Vilken stad vi än kommer till är det så i storstadsregionerna. Statsrådet konstaterar i svaret på min interpellation att det pågående storstadsarbetet varken är avslutat eller är någon punktinsats och att de erfarenheter som vunnits ska omvandlas till kunskap och spridas vidare till kommuner, myndigheter och andra aktörer. Jag måste då ta tillfället i akt att fråga vilka de erfarenheterna är och hur arbetet framgent ska utformas. Jag blir också glad över att man betonar att detta inte är någon punktinsats. Det har ju talats om att detta ska vara ett långsiktigt engagemang från statens sida för att vi ska reda ut alla de här problemen och att de strukturella problemen måste lösas. Men jag måste ändå efterlysa det stora taget för att samordna samhällets resurser för olika insatser för våra ytterområden. Avslutningsvis vill jag fråga statsrådet vad nästa steg blir i arbetet med storstadspolitiken, vad som komma skall efter storstadssatsningen och utvärderingen när projektet löper ut . Kanske ska jag fråga samma sak som gjorde, blir det någon storstadssatsning 2.0? 115 AXEL DARVIK (fp): Det finns ett talesätt som säger att det finns lögn, förbannad lögn och statistik. Det är ungefär i den andan som använder just jämförelsen mellan statistik och jämförelse. Man utnyttjar att 1997 befann sig på botten av en lågkonjunktur jämfört med , när befann sig på höjden av en högkonjunktur. Det är lite grann av ett statistiskt bondfångeri eller ett enkelt, dåligt trick med siffror. I den rapport och den jämförelse som vi har gjort i , som heter Utanförskapets karta, har vi just jämfört två stycken höjdpunkter, höjdpunkten i konjunkturen 1990 och höjdpunkten i konjunkturen 2002. Vad har då hänt i tidsspannet däremellan? Jo, från att vi har haft tre områden som vi betecknar som utanförskapsområden har vi fått en ökning till 136 områden , alltså från toppen av en högkonjunktur till en annan. Vad ska man då göra? Det finns en hel del som borde ha gjorts som inte har gjorts under Socialdemokraternas tid vid makten. Den integrationspolitik eller storstadspolitik som har bedrivits har snarare varit kontraproduktiv. Vad som behövs är en satsning på arbete; arbete i stället för bidrag för att man ska kunna få en egenmakt att själv kunna ta ansvar för sin livssituation. Man ska kunna starta en egenmaktsrörelse där man just som individ själv kan ta kommandot. Skolan har också en väldigt viktig roll i detta, att man kan höja skolans bildningsideal och ge möjligheten till skolor i de här områdena att verkligen kunna angripa den svåra situation som finns. Det finns en lång rad förslag i motioner och även i rapporter som lyfter fram just sådana här förändringar. Svenska språket kommer naturligtvis också in som en viktig del för att kunna bryta utanförskapet. Det är just med helt andra typer av medel som detta bör göras. Jag hoppas ju att det finns tid för bot och bättring inom regeringen. Annars får vi väl vänta till efter valet , då jag tror att domen över den politiken kan bli ganska hård. 116 (): Jag tänkte ta upp en annan dimension i den här debatten, och det handlar om boendet som jag tycker är en väsentlig del i det vi diskuterar. Vi vet alla att många av miljonprogramsområdena kring nästan uteslutande består av hyresrätter. Jag utgår från att , alla andra som debatterar och jag är överens om att det inte är bra med områden som bara har en upplåtelseform. Man behöver alla upplåtelseformer i områdena för att de ska kunna fungera och för att man ska kunna få en integration och bekämpa utanförskapet. Jag ska nu citera från : Det var jag en invandrarkvinna som satte i gång arbetet med ombildningen i . , i mitt nya liv, kände jag att jag kunde tillföra samhället något, välstånd, gemenskap och glädje. Detta sade i . Det är väl inte helt obekant att ombildning av sina hyresrätter till bostadsrätter är stoppad. En väldig process håller fortfarande på, men de är stoppade. Min fråga till är om han är beredd att göra någonting så att inte de ute i förorterna jag beskrev hur kände det, och många människor är från andra länder blir stoppade när de vill förverkliga sina livsdrömmar att omvandla sina hyresrätter till bostadsrätter för att de känner att de bidrar med någonting. De får mer makt över sitt eget liv. blir de faktiskt stoppade. Det är min fråga till . Är han beredd att göra någonting om han nu lyssnar på mig för att ändra på detta så att det blir lättare för folk i förorterna att kunna omvandla sina hyresrätter till bostadsrätter? Det är väldigt många som har kunnat ombilda sina hyresrätter till bostadsrätter i innerstaden. Där det har blivit stoppat är just i förorterna, det vi diskuterar . Jag ser det, som jag började med, som en del i integrationen och att man ska kunna känna gemenskap på ett annat sätt och känna att man har varit med och gjort något. Det är min fråga i den här debatten. 117 Statsrådet (): Det var en högröstad kritik av statistik, Axel Darvik. Jag tyckte ändå att det var på sin plats att ge ett något bredare perspektiv än det som presenterade i sin rapport. Jag tror också att det är viktigt att människor vet att under den första delen av 90-talet känner väl till den perioden eftersom man själv satt i regeringsställning var det en exceptionell lågkonjunktur och också exceptionellt i det att vi hade ett krig i som gjorde att vi öppnade dörrarna för flyktingar, vilket jag tyckte var väldigt bra. Under den tiden fick vi också ett exceptionellt tapp i sysselsättningsgraden. Jag tycker också att medborgarna bör få veta att går det åt rätt håll. Jag tror att vi måste bredda den informationen och den synen. Men vi kan stanna vid att vi har väldigt mycket kvar att göra. Jag vill också peka på arbetsmarknadspolitiska åtgärder som vi vidtar i regeringsställning. Vi satsar hundra miljoner på specialutbildade arbetsförmedlare. Vi har bristutbildning med aktivitetsstöd för sådana som ska förbättra den högskoleexamen som de har från ett annat land. Vi kommer att ge för prova-på-platser och för arbetsplatsförlagd bedömning. Det kräver sina resurser. Men det är också så kuggarna tar i. Och vi måste göra mer. Vi måste göra mer för dem som kommer nya till . Vi måste göra mer när det gäller att få bukt med diskrimineringen. När det gäller boende var jag i och såg bland annat på de förnyelser i bostadsutbudet som man har gjort inne i och som jag tycker är bra. Jag har inte anledning att här ta en debatt om det ska vara bostadsrätter eller hyresrätter. Jag tycker att det är viktigt att i ett bostadsområde också kunna göra bostadskarriär. Det är så i väldigt många av våra områden att när man gör karriär inom arbete eller bostad så flyttar man därifrån. Det finns också i resonemang om bostadsområden en statisk syn när man säger att det inte har hänt någonting. Väldigt många av dem som har bott i de här bostadsområdena har gjort karriär i arbete och i bostad och flyttat därifrån. Därmed inte sagt att jag försvarar bostadsområden som människor lämnar. Alla bostadsområden ska vara bra bostadsområden, precis som vi säger att alla skolor ska vara bra skolor. Då handlar det också om att ge extra resurser till de områden, de skolor som har störst behov. 118 (): Det blir en viss vändning av debatten. Det är riktigt att det finns lögn, förbannad dikt och statistik. Jag kan ta ett annat exempel. Innan jag kom till var jag ombudsman i hotell- och restaurangfacket. Inom vår arbetslöshetskassa har vi haft en arbetslöshet på . Då gick arbetslösheten upp till . Det tog väldigt . vet jag inte hur mycket den har minskat. Men jag tror att detta finns på alla de områden där det har varit problem. Jag tror inte alls att detta är något exceptionellt. Framför allt befann vi oss i en väldigt djup lågkonjunktur . Att göra sådana jämförelser och dra några fasta slutsatser av detta tror jag är väldigt vanskligt. Jag tror att man ska säga följande om integrationspolitiken. Det säger jag inte på grund av att jag har läst några fantastiska politiskt korrekta skrifter eller liknande. Men jag tror att det finns flera saker som är viktiga för en bra integrationspolitik och för att man ska lyckas med en integrationspolitik. En del är just språket, precis som Axel Darvik sade. Språket är oerhört viktigt för att man ska komma in i det svenska samhället. En annan del är naturligtvis utbildning. Det kan vara utbildning på olika sätt.