prot · GS0960 · 2005-01-19 00:00:00 — Det är väl alldeles uppenbart att oavsett vilken vinkel man tar så finns det stora brister och erfarenheter från Estoniakatastrofen som vi inte har tagit till vara. Vad gäller övningar så kan jag inte säga hur många man har haft i , men det är helt klart att regeringen har ganska god erfarenhet efter akutskedet av att hantera en kris. Vi har ju haft hela den omfattande hanteringen av Estoniafrågorna. Man undrar hur en del erfarenhet har tagits till vara. Min fråga gäller statsministerns resa till och syftet med den. Om jag förstod det hela rätt var syftet med resan att på plats se hur saker och ting fungerar, men framför allt också att tacka och det thailändska folket för det engagemang och alla de insatser som de har visat för svenskar som har drabbats där nere. Det var någonting som jag tror att vi alla var glada över att statsministern själv skulle genomföra. Sedan ser man resultatet av detta åtminstone i svenska medier. Jag hörde i informationen här att statsministern fick vara med i thailändsk TV, och det är väl bra. Men annars är intrycket här hemma att vad statsministern gjorde i var att ifrågasätta hur har skött varning, beredskap och sådana saker. Det gjorde mig bekymrad. Är det någonting som regeringen har skött bra så har det varit det ceremoniella och det känslomässiga. Men just här tycker jag att man klampar i klaveret om man inte först ägnar sig åt att ge en erkänsla för värdiga sätt och för den generositet med vilken man har bemött oss. Jag vill gärna veta vilket syftet var med att i det här sammanhanget ställa ett antal frågor till om de brister som kan finnas i landets hantering. 15 Statsminister (): Syftet med resan var av flera slag. Det var delvis det som frågeställaren tar upp ett tillfälle att uttrycka ett hjärtligt tack till det thailändska folket och också till de thailändska myndigheterna för deras arbete under den här ohyggligt påfrestande tiden. Det som gjordes när vågen kom gjordes i huvudsak av den thailändska civilbefolkningen. Det var generöst. Man delade sådant som man kanske inte själv ens hade med andra. Man tog emot skadade och traumatiserade svenskar och även andra naturligtvis på ett sätt som bara kan väcka respekt och värme. Det tacket har jag uttryckt mycket tydligt och klart. Det andra syftet med resan var att få klart för mig hur arbetet bedrivs på plats. Det är viktigt nu att sökandet fortsätter efter dem som vi ännu inte har hittat. Det är viktigt att identifieringsarbetet bedrivs på ett sådant sätt att det går så fort som möjligt och är säkert och professionellt. Allt sådant var också viktigt att förvissa mig om. Jag tycker också att det är viktigt att framföra ett krav till de thailändska myndigheterna på att man går igenom vad som hände . Det kan vara så många som upp till 1 000 svenskar som har dött. Jag vill veta och det är rimligt att begära att få veta vad som hände i form av förvarningar. Att tro att man inte skulle kunna framföra en sådan synpunkt och att det i sig skulle vara någonting som är förolämpande för en nation är att egentligen på förhand ha bestämt sig för att det finns någonting som i så fall ska döljas. Tvärtom var det på det viset att de thailändska myndigheterna uttryckte förståelse för att detta ska göras, och de sade också att de redan hade börjat med en sådan genomgång. Jag menar att allt annat hade varit utomordentligt märkligt. Tänk er in att detta skulle ha varit någon annanstans och i något annat sammanhang. Var någonstans skulle vi avstå från att begära en sådan granskning och en sådan genomgång och dessutom använda något slags diplomatiskt protokoll som ursäkt för att avstå från att göra det? Jag har väldigt svårt för att följa den tankegången. Också här kan man göra två saker . Det är viktigt att komma ihåg det. Man kan både tacka för en insats som har varit god och en generositet som har varit stor och också fråga: Vad var det som hände? Berätta för oss hur det gick till! Det är också en viktig del av det arbete som vi har framför oss när vi nu ska gå vidare. 16 (m): Jag delar uppfattningen att man kan göra två saker . Men i den här typen av sammanhang har var sak sin plats. Den bild som vi fick här hemma var dessvärre att det blev mer utrymme för ifrågasättande än för det ömsinta tack till det thailändska folket som vi hade hoppats att vi skickade statsministern för att framföra. Det beklagar jag, och jag hoppas att regeringen i alla fall på olika sätt kommer att se till att ge den erkänslan. Det är självklart att vi har frågor om varför inte varningssystem och annat fanns på plats och om vad man gjorde inledningsvis. Men det intryck jag har fått är ändå att också den thailändska ledningen och statsledningen var väldigt aktiv i ett första skede. Man får väl utgå ifrån att , som har mist så många människor och fått sådana konsekvenser för sitt samhälle, självt tar itu med de brister som kan finnas i den politiska ledningen. Det kanske hade kunnat vänta när den svenska delegationen kom den här gången. 17 Statsminister (): talar om bilden vi fick här hemma. Jag har redogjort för vad hela resans upplägg var och hur avvägningen såg ut. Det går att göra båda sakerna. Om sedan det ena men inte det andra skildras kan jag inte ha ett inflytandet över. Det är självklart. Sedan gäller det reflexioner om den thailändska statsledningen. Premiärminister var personligen på plats tidigt och ledde mer eller mindre räddningsarbetet på plats. Jag har uttryckt mitt tack till honom också han är en god vän. Men det innebär inte att man inte också i ledning är intresserad av att veta vem som visste vad och när. Vi har samma intresse av att få kunskap om detta. Den saken fann vi varandra i; det var ingenting som skilde oss åt i uppfattning på den punkten. Det är jag glad för. 18 (): Det har varit naturligt för oss att ha ett svenskt fokus på katastrofen. Vårt huvudansvar har varit att ta hand om och transportera hem överlevande och att stödja anhöriga och drabbade på hemmaplan. Stödarbetet kommer att fortsätta och prägla mycket av det svenska samhällets liv framöver. Ändå är vårt land mycket bättre skickat än många andra drabbade länder att ta hand om alla människor som har upplevt och fortsätter att genomleva det helvete som naturkatastrofen medförde. Tillsammans ska vi naturligtvis göra allt för att vi alla ska kunna gå vidare. Den sämsta formen av handlingskraft är den som visar sig i att man påstår att svaren redan finns på vad som borde ha gjorts bättre. Att i panik och desperation fatta beslut är sällan långsiktigt hållbart. De fattigaste av de fattiga har inget skyddsnät. Påfrestningarna på de överlevande i och är svåra att förstå. De trauman som de samhällena genomgår är ogripbara. lider människor av svält och behandlingsbara sjukdomar i många andra delar av världen, inte minst i . Mina frågor till statsministern är: Hur ska och världssamfundet långsiktigt dels kunna stödja de drabbade länderna, dels undvika att detta stöd sker på bekostnad av stödet till de fattiga i andra delar av världen? Hur kan vi bidra till att minska risken för, eller i alla fall minska effekterna av, framtida naturkatastrofer? 19 Statsminister (): Det är en gigantisk fråga som reser. Först undrar han hur vi kan bidra utan att det stör andra ambitioner. Genom det samarbete vi har i mellan Socialdemokraterna, är vårt biståndsanslag ett av de allra största i världen satt i relation till vår folkmängd. Det gör att när en sådan här sak inträffar har vi en frihet att agera snabbt utan att det behöver gå ut över andra åtaganden. Dessutom är det så att när vi gör ett åtagande betalar vi också ut pengarna. Många länder som vi nu jämförs med har ju ofta haft den ordningen att man sätter en ambitionsnivå, och sedan betalas inte pengarna ut i relation till ambitionen. EU har därför beslutat sig för att följa upp de faktiska utbetalningarna för att det ska stävjas. Jag ser inte en konflikt framöver mellan insatserna i den här regionen och andra åtaganden just därför att vi har stora anslagsökningar till biståndet. Dessutom är regionen inte bara drabbad av en naturkatastrof. Här finns också militära konflikter. Det finns starka spänningar i i , och motsvarande finns i . Det finns också ett fredsarbete och ett medlingsarbete som ska bedrivas med oerhört hög närvaro och observans på vad som sker i katastrofens spår. Där har vi ett gemensamt politiskt ansvar i världssamfundet. Sedan undrar vad vi kan göra framöver. Varningssystem tillhör det enklaste att ta fram i sammanhanget. Det är säkert inte heller inget större ekonomiskt åtagande. Där tävlar man nu snarare med varandra om vem som ska vara med och hjälpa till. Den stora saken som vi kommer att ställas inför framöver, och som inte riktigt är en parallell till tsunamikatastrofen, är att vi troligen har klimatförändringar som kommer att medföra att alltfler människor som redan lever under vidriga omständigheter kommer att drabbas väldigt hårt av ett väder som blir alltmer våldsamt. Det måste vi tyvärr ställa in oss på. Att vända den utvecklingen tar än vad kanske både jag och har kvar i politiken. 20 (): Jag delar statsministerns uppfattning att vi i ska kunna hantera stödet till de drabbade länder utan att det kommer i konflikt med det stöd som är nödvändigt för fattiga människor i andra delar av världen. Det kanske inte är lika enkelt internationellt. Den enorma uppmärksamhet som den här naturkatastrofen har fått över hela världen har gjort att man riskerar att glömma bort andra konflikter, andra kriser och andra människor i nöd. Vi har fått enorma uttryck för människors solidaritet och generositet i den här situationen. Jag tror att det är någonting som vi alla har berörts av. Vi har också alla deltagit i och känt för de rörelser som har varit i kraft för att samla in pengar för att på något sätt stödja, lindra nöd och hjälpa. får detta aldrig ersätta samhällets och vårt gemensamma ansvar. Den frivilliga insatsen är viktig och ofta avgörande för att vi ska kunna hantera konflikter, men vårt gemensamma ansvar är att med gemensamma medel se till att vi kan ingripa när katastrofer inträffar. 21 Statsminister (): Jag håller helt med på den punkten. Det ena sätts inte mot det andra. Som jag sade förut har vi ett av världens största biståndsåtaganden, och det står vi för gemensamt. Det innebär att varje svensk skattebetalare står för i storleksordningen per person i direkt ekonomisk insats i biståndet. Det är den storleksordningen det rör sig om. samlas det in pengar därutöver. Det är alldeles utmärkt. Vi behöver bådeoch. Precis som tror jag också att det finns en risk att det blir ett fokus enbart på detta område. Vi har ju situationen i , och Storasjöregionen. Jag kan räkna upp många ställen som skulle behöva ha samma totala uppmärksamhet och tryck från världsopinionen för att hantera sin situation. Jag har inget svar på hur vi ska göra där. Det är politisk opinionsbildning som gäller. Vi får arbeta tillsammans med de vänner vi har runtomkring i världen och via de organisationer där vi har säte och stämma. Vi ska känna oss stärkta av att ett av de länder som uppmärksammats mest när det gäller solidaritetsinsatser för just den här katastrofen har varit . Det har bland annat FN:s generalsekreterare uttryckt tydligt i den meningen att han säger att ett land som har drabbats hårdare än kanske något annat utvecklat land har dessutom kraften att inte bara satsa stora gemensamma resurser utan också göra omfattande insamlingar bland människor. Han har uttryckt sympati och tack för detta, och det har värmt. 22 (): Tack, herr statsminister, för informationen och redovisningen av det som har hänt. Jag befann mig själv i , men tack och lov hade jag valt ett annat ställe än det drabbade Phuketområdet. Min syn är utifrån det som har kommit fram i . Jag kan också vittna om den oerhörda generositeten bland det thailändska folket och viljan att hjälpa till men också om den förtvivlan som fanns hos människor över hur många som drabbades allteftersom man fick mer och mer rapportering om de skador som uppstått. Det gäller också människorna i , , och . Där har oerhört många människor fått sätta livet till och mångas framtid är förstörd ur många aspekter. Jag tror att det är väldigt viktigt att föra fram synpunkter här. Jag blev väldigt förvånad när jag hörde presskonferensen från med de nordiska statsministrarna och premiärminister. Där framgick det att statsministern krävde en utredning. efter katastrofen framfördes detta krav på en utredning i . Premiärministern i var väldigt snabbt på plats. Han var också väldigt snabb med att få i gång den här utredningen. Då tycker jag att det låter väldigt märkligt att ska komma och kräva en utredning. Vi borde tacka det thailändska folket och premiärminister för att man så snabbt har satt i gång de egna utredningarna om varför inget varningssystem fanns. Det förvånar mig väldigt mycket. Som svensk i måste jag säga att dessa sms var ett väldigt bra sätt att utnyttja den nya tekniken. Det fick nog många av oss att känna att vi måste ta reda på saker. Man pratade med andra svenskar. Jag tror att det var ett väldigt effektivt sätt som hjälpte många i det bearbetningsarbete som skedde. Jag tackar också statsministern för svaret om det långsiktiga arbetet med biståndet, återuppbyggnaden och utvecklingsarbetet i alla de länder som är drabbade. Där tror jag att det höjda svenska biståndet kommer väl till pass. 23 Statsminister (): Jag tror att jag har berört samtliga de frågeställningar som tar upp. Låt mig än en gång understryka att det är viktigt att det som vi säger här hemma och det som vi för fram i internationella sammanhang också förs fram på plats i , annars skapar man naturligtvis ett ganska konstigt intryck. För mig och för den är det viktigt att få klarlagt vad som hände innan vågen slog emot den thailändska kusten. Jag tror att det kommer att visa sig vara ett arbete som också har stor glädje av att genomföra. Det var också den uppfattning jag fick när jag talade med den thailändske premiärministern om saken, och det gjorde jag första gången på telefon. 24 (): Jag tackar för svaret, herr statsminister. Jag hade kanske önskat att samtalen du hade med premiärminister hade stannat vid samtalet . Jag vet inte hur mycket de thailändska medierna tog upp den frågan, men det har i alla fall återrapporterats så här i . Det tycker jag är väldigt synd. Jag tycker att man i enbart skulle tacka för den generösa hjälp som de har gett och hjälpa det thailändska folket i deras eget sorgearbete inför denna katastrof. Vi bör också rikta uppmärksamheten mot andra länder som , och . Jag tycker att vi ska ägna dem mer uppmärksamhet nu i det stora återuppbyggnadsarbetet. Där har vi det svenska biståndet som vi har höjt i samarbetet mellan våra tre partier. har vi ett väldigt viktigt arbete att se till att de pengarna används på rätt sätt till att stärka det civila samhället, återuppbyggnaden och jämställdhetsfrågorna i de länder som är berörda. 25 Statsminister (): Vi vet inte hur många svenskar vi kommer att sakna. Jag sade tidigt under den här katastrofen att jag fruktade att det kan bli hundratals i värsta fall över tusen. Tyvärr står sig den bedömningen fortfarande efter den senaste kontakten vi haft med det är den omfattningen. Vi har aldrig upplevt något liknande. Att i ett sådant läge inte vilja veta vad som hände innan tycker jag är näst intill ansvarslöst. 26 (): Politikområdet krisberedskap och krishantering har präglats av revirstrider och oenighet mellan myndigheter och departement. Den ena utredningen har följt på den andra. ställde tidigare en fråga om utredning. Statsministern svarade på frågan genom att hänvisa till en helt annan utredningsbehandling i , av , så svaret på fråga var felaktigt. Jag tycker att det här är ganska symtomatiskt. Krisberedskapsfrågorna har inte varit prioriterade i Statsrådsberedningen. Därför kunde statsministern inte ge ett korrekt svar. Jag tycker också att frågan om vem som stod vid faxen och när olika meddelanden kom är lite ointressant. Regeringen startade ju med en principiell hållning att regeringen inte har ansvar för svenskar som råkar ut för naturkatastrofer utomlands så även om man hade vetat mer hade man suttit kvar i den principiella hållningen. Det tog några dygn innan man övergav den. är den ersatt av en annan, nämligen att hela Europeiska unionen ska vara med och ta ansvar för sina medborgare utanför unionen. Vidare vill jag dra uppmärksamhet till vad statsministern sade i sin inledning här, att det bildades en statssekreterargrupp och att man hade kontakt med Sas den 27. Jo, men hade man haft en generell krisberedskap hade den här statssekreterargruppen funnits från början; det skulle inte ha fattats beslut om det. Kontrasten till exempel med på som i sin handväska hade en checklista som hon tog fram och där hon kunde läsa vad hennes egen roll och andras roll var och vad var och en hade för arbetsuppgifter är slående. I Statsrådsberedningen måste man så att säga ta ett antal ad hoc-beslut för att få det hela att gå i gång. Det ska ju gå med automatik. Detta visar just att det inte har genomförts några fullskaleövningar. Statsrådsberedningen har varit ointresserad och passiv. Inte minst har varit en företrädare för denna hållning. Detta är ingen hemlighet, utan det finns vitt spritt bland alla de personer som har varit involverade på detta område. 27 Statsminister (): Jag blir både livad och lite ledsen när jag hör . Det är alltså , motparten i de ekonomiska frågorna, som var den som bar ansvaret för detta. Det är faktiskt så att vi har övat, och vi övar. En första insats som görs i ett sådant här läge är att man formerar sig över departementsgränsen för att möjliggöra det nätverksarbete som drar på bland myndigheterna. Det är helt normalt och helt enligt de rutiner som vi ska arbeta efter. Det har säkert begåtts misstag; det tror jag konstigt vore det annars. ser jag fram emot granskningen därför att det finns säkert också där anledning att anta att mycket av det vi gjort har varit sådant som är exakt enligt den rutin som vi ska jobba efter. Just nu känns det meningslöst att stå och säga: Nej, du har fel. Jag har rätt. Därför var det ganska klokt att vi blev överens om att tillsätta en kommission som granskar vad vi gör så att vi kan ägna oss åt de arbetsuppgifter som vi fortfarande har framför oss. Jag känner ingen lust att gräla politiskt. Jag känner ingen lust att ha ett fränt och högt tonläge och vara sarkastisk som någon var i kommenterarna om andra. Vi ska ta emot fler döda i vårt land än vi någonsin har gjort. Det är ett tiotal som har kommit hem, och det är ohyggligt många som väntar. Vid varje sådant tillfälle är det en personlig tragedi som drabbar en familj, en släkt, en vänkrets, ett helt samhälle. Vi kommer att få leva med detta under en . Då finns det också, tycker jag, anledning för oss att analysera våra insatser på ett sådant sätt att vi inte förfaller i enklaste partipolitik. 28 (): Det är inte enklaste partipolitik. Vi kan inte ha en tyst demokrati till när kommissionen lägger fram sin rapport. Vi måste diskutera ansvar och ansvarsutkrävande långt , i och i riksdag. Vi i oppositionen kommer inte att tystas av den kommission som finns. Jag hoppas att det inte kommer att vara statsministerns och övriga statsråds attityd i fortsättningen. ointresse för de här frågorna var naturligtvis när han var statssekreterare och statsråd i Statsrådsberedningen, inte i sin nuvarande kapacitet. Återigen: Svaret till väntar vi fortfarande på. Det svar som gavs var om utredning. Låt mig ge ett exempel. Hade man i Statsrådsberedningen från början vetat, haft kunskap och övat hade man vetat att det fanns en krisberedskap för ambulansflyg i försvar, att man snabbt kunde fylla två med bårar för transporter, ursprungligen från övre ned till Syd- och , som hade kunnat sättas in från . Men den kunskapen fanns inte därför att man inte hade övat. 29 Statsminister (): Beslutet om dessa plan var taget. Fullföljandet beträffande utrustningen var fördröjt på grund av tekniska svårigheter med, som jag fått det berättat, med bårlösningarna, så det var ingen överraskning. Sedan har vi det andra, att skulle ha varit ointresserad. hade i sin fråga också en koppling över till . Det var därför som jag svarade om remissynpunkterna på , som vi sedan gick till med som proposition. hade en stor invändning i det sammanhanget, och det var den konstitutionella, nämligen att man inte kan lägga ansvaret för krishanteringen utanför regeringen när läget blir särskilt skarpt. I ett sådant läge är det naturligtvis regeringen som har ansvaret. Det var den konstitutionella invändningen som fanns, och den finns också redovisad i remisssynpunkterna. I övrigt har vi tagit väldigt mycket av goda utredningsförslag. Det var en bra utredning. Det förslag som kom från de borgerliga partierna är ingenting annat än det som vi redan har eller håller på och arbetar med. Det finns inget särskilt organ som ligger vid sidan av regeringen. När vi har gått igenom detta kommer vi nog att se att den modell vi har valt och det sätt vi arbetar på är det vi vill också för fortsättningen. Om vi sedan är duktiga, kompetenta, nog är en annan sak. Det kunde göras bättre, men jag tror inte att det är organisationen som det handlar om. 30 (): Jag förstår att har med sig många kaotiska känslor hem till från sitt besök i det har vi ju kunnat se medialt och vill tacka för att statsministern själv har informerat oss här. Jag har också insett att de förslag till förändringar som statsministern redan har initierat är lite grann av en insikt i vad som har brustit. Även det hälsar jag med tillfredsställelse. En annan sak som diskuteras i medierna och som är mycket aktuell är huruvida polisen ska lämna ut de listor över saknade svenskar som man har. Min bedömning är att polisledningen lutar sig mot den lagstiftning vi har i , inte mot vad som kanske är allra lämpligast. Statsministern vet att vi i med en mycket snabb handläggning tog ett nytt beslut förrförra lördagen när det gäller att öppna för identifiering av avlidna. Min fråga är följande: Anser att det skulle behövas en lagändring för att polisen skulle kunna göra det som de anser mest lämpligt i den här situationen det som våra grannländer har gjort, nämligen lämna ut listorna över saknade? 31 Statsminister (): Låt polisen i så fall ta ett sådant initiativ. När den gör det ska vi förhålla oss till det. Vi har utgått från två aspekter. Den ena är sekretessynpunkten. Alla som finns på dessa listor har inte ett intresse av att det offentliggörs vilka de är. Några har velat bli offentliga och tagit det steget. Det är deras eget val, och jag respekterar dem för det. Men väldigt många vill inte ta det steget. Om man då publicerar en sådan lista kan det vara till men för dessa personer. Då säger lagstiftningen att vi inte gör det. Jag tror också att polisens beslut är prövat av en kammarrätt, så även i den delen är det befäst. Inledningsvis hade vi, som också vet, en diskussion om att vi är rädda om dessa människors egendom. Det är väl också en sak som polisen får hantera och förhålla sig till. Men vi har inga planer från regeringens sida på att ändra någon lagstiftning. Vi har heller ingen framställning från polisen om att göra det. 32 (): Det är riktigt som statsministern säger att här finns två olika tolkningar av lagen. Det polisledningen med fullt fog, anser jag lutar sig mot är kammarrättens prövning av ett sådant här ärende. Det är framför allt det som gör min fråga så angelägen. I sådana fall är det faktiskt statsministern och regeringen som ska initiera en lag om man anser att polisen ska ha möjlighet att handla allteftersom den tycker är lämpligt. Men om jag har förstått saken rätt finns det anhöriga och närstående som tycker precis motsatsen. Det finns många som har ansett att det här skulle vara rimligt, inte minst när de har sett hur man har gjort i grannländerna, och därför vill jag ändå fråga: Kommer inte regeringen att över huvud taget överväga denna fråga?