prot · GS0962 · 2005-01-21 00:00:00 — Det är någonting som har varit känt, och det är bara någonting att åtgärda om man hade velat. Det är på samma sätt som när justitieministern ville vara kraftfull bestämde att det skulle byggas ett nytt högsäkerhetsfängelse. Det visade sig sedan bli en ny anstalt i en befintlig anstalt. Det var i och för sig bra att justitieministern backade. Justitieministern har tagit initiativ andra gånger, och han kan göra det om han vill. Om han hade sett allvaret hade han gjort det tidigare. Jag håller med om att det är sociala orättvisor, att det är ett utanförskap i , det är en skola som inte kan leverera elementära kunskaper. Vi har sett att sedan justitieministern gick i skolan, och dessutom jag gick i skolan, har kunskaperna på många områden försämrats för de unga människor som ska gå framåt. Vi har haft en gymnasiereform som har visat att det gymnasium som jag och justitieministern gick i höll bättre samman. Då fanns det en möjlighet för människor att gå tvååriga gymnasielinjer. ska alla läsa matematik för kärnfysiker. Vad är det för samhällsbild? Vad är det för extremt jämlikhetsideal i stället för att inse att människor har olika förutsättningar? För att människor ska mötas och individuellt ges de bästa chanserna är det bättre att ha en skola som är till för alla och inte bara för några få, som det har blivit i alla fall i gymnasieskolan. Sedan var det frågan om bidrag. Olika former av bidrag ska skapa ett starkare och tryggare medborgare. Ursäkta, justitieministern, jag tror inte på detta! Jag har aldrig i min tid som notarie på , jag har aldrig i de många rättegångar jag har suttit med på, i alla de personalakter jag har plöjt igenom sett någonting som har sagt att det är mera bidrag människorna behöver. Det är inte klokt. Bidrag minskar ingen kriminalitet. Vi behöver en integrationspolitik, en skolpolitik, en arbetsmarknadspolitik och en kamp mot narkotikan som förändrar tillvaron för människor, som minskar de brottsdrivande miljöerna. Då ska vi ta ett exempel på regeringens fantastiska förmåga med satsningar. Satsningar görs, oj, oj, oj! Drogsamordnare har funnits i våra kommuner ett tag. Det var en satsning. Tyvärr var den, herr talman, inte så långsiktig. försvann i fyra av sex drogsamordnare från länet. Det är människor som har jobbat med att minska knarkets utveckling i mitt län. Så ser det ut i många andra län också. De är borta. Pengarna är slut. Man kan inte driva politik för att få rubriker i tidningarna eller inslag i andra massmedier. Man måste driva politik långsiktigt, framför allt på detta område. De satsningarna är borta. Vi har sett hur utvecklingen av ungdomsbrottsligheten har varit mycket hög också i . Det har skett ett visst dip , men går man tillbaka bara ser man att utvecklingen för ungdomsbrott varit hög. Den finns i hela landet. Jag har en motion som jag tänkte lämna över till justitieministern. Den är skriven av socialdemokrater. Den kanske man kan ta till sig om man inte vill lyssna till de borgerliga. Här står det en hel del om den oroande utvecklingen av ungdomsbrott. Man är väldigt orolig för att håller på att brytas sönder av detta. Det står lite om bristen på polisresurser och sådant. Jag lägger motionen på justitieministerns plats, så kan han titta på den till nästa inlägg. Det är som har skrivit den. Jag tycker att den är mycket bra. Han pekar på tidiga ingripanden. Jag hoppas att justitieministern är beredd att komma tillbaka med lite andra, rejäla tag, i stället för att bara peka på sådant som i huvudsak gäller ansvar och namnförändringar i . Vi gör ingen en tjänst genom att inte ingripa tidigt, tydligt och kraftfullt. Det börjar med en nål och slutar med en silverskål. 94 (): Jag berörde bristen på myndighetsöverskridande samverkan i mitt första inlägg. Det är min fasta övertygelse att samverkan över formella myndighetsgränser är helt nödvändig för att man ska lyckas nå dessa ungdomar i riskzon . Det är också ett faktum att den samverkan som bedrivs bedrivs mycket olika i olika delar av . Min fråga till justitieministern blir kort och gott: Vilka åtgärder avser justitieministern att vidta för att dels förbättra möjligheterna till myndighetsöverskridande samverkan, dels skapa en enhetlig tillämpning i landet? Det är en viktig fråga i det här sammanhanget, herr talman. 95 Justitieminister (): Jag ska läsa motionen sedan. Jag vill inte missa viktig tid för att svara på de viktiga frågor som och tar upp. Jag vill bara svara kort på fråga. Ja, samverkan mellan myndigheterna finns med i den här utredningen. Det finns också en rad olika förslag, som ska läsa en gång till innan han dömer ut det här. Det finns väldigt många bra saker med här. Att säga att vi inte har tagit ställning eller att vi inte har gjort någonting är helt felaktigt. Det visar direktiven. Vi har talat väldigt positivt, och vi har tagit ställning tidigare. Däremot räcker det inte med bara de här sakerna, utan vi vill ha de omfattande förslagen, rena batteriet av åtgärder, som vi nu också har fått. Men vi ska inte föregå någonting, utan det här ska naturligtvis genomföras demokratiskt, på det sätt som det är tänkt. Jag tror att det kommer att visa sig att vi får många viktiga och positiva förslag, som vi sedan kan gå till med och hoppas få ett starkt stöd för. Det förefaller som att vi är relativt överens om de här sakerna, och det är mer en handläggningsteknisk fråga som verkar skilja oss åt. Jag vill återigen ta upp detta: Nej, det handlar inte om att det är positivt att bara ge bidrag. Men det finns det är en verklighet som vi alla känner igen människor som inte orkar klara sig i samma utsträckning som andra. Det finns människor som inte orkar stå emot alkohol och droger, som hamnar i svåra situationer och som inte klarar att behålla sitt jobb. De personerna är i behov av stöd och ersättning, även ekonomiskt, inte att förglömma. De här personerna har ibland barn, och de barnen lider mer än några andra av de problem som deras föräldrar har. Att försämra den ekonomiska verkligheten för dessa personer är precis det sista som de här barnen och ungdomarna behöver. Vi kan komma med hur många lagförslag som helst, men att förstöra deras sociala situation ytterligare om det handlar om ekonomiskt stöd som går till föräldrarna men används för barnen är det allra sämsta vi ska göra. Jag hoppas att man inom den borgerliga maktalliansen tänker om och säger: Nej, det är nog kanske ändå föräldrarna som vi behöver stötta och som är de som känner barnen allra bäst. Sedan måste vi fortsätta med vårt arbete och alla de här sakerna, men det är en del i det. På samma sätt som jag inte ska lägga mig i polisens operativa, organisatoriska arbete jag anser att de kan göra det bättre ska vi inte heller göra det när det gäller . Även om vi båda är riksdagsmän därifrån och det råkar vara partikamrater i stad anser jag att man inte hur som helst bara ska kasta sig in i annan verksamhet. Man ska ha en nära samverkan och ett bra samarbete. Det har jag. Jag vill också peka på att har lyckats väldigt bra när det gäller ungdomsbrott. Man har halverat dem, enligt polisen. Det är ganska fantastiskt. Jag tycker att vi båda som representerar län kan känna oss stolta över det samarbete som har varit. Exakt hur man lägger upp det på olika sätt för att stoppa droger och så vidare tycker jag att de själva inte minst med tanke på det resultat som de har visat är bäst lämpade att avgöra. Det är förstås också positivt att den uppåtgående trenden av ungdomar som använder narkotika har brutits. Även om det internationellt sett är en väldigt låg nivå var det oroväckande att användningen steg år för år. Den trenden har brutits , och det är väldigt positivt. Det visar också att det inte bara är som gör ett bra arbete med de här sakerna. 96 (): Jag håller med justitieministern om vikten av enighet om att knark är dåligt, att droger måste bekämpas med all kraft och att vi ska ha nolltolerans. Det råder det total enighet om här i . Jag tycker också att regeringen i huvudsak gör ett bra jobb på det området när man nere i förhandlar med länder som har en mindre klok inställning till detta. Om man nu har nått framgång i narkotikabekämpningen med drogsamordnare och har ett litet, kortsiktigt projekt som man har pratat om, med narkotikasatsningen, och utser en egen general som ska föra detta krig, och sedan är pengarna slut och man får avskeda folk: Tror inte justitieministern att detta uppfattas som mycket kortsiktigt, att många människor blir besvikna ute i kommuner och landsting och även inom Mobiliseringen mot narkotika? Man är otroligt kortsiktig i sin planering. måste säga till dem som ansvarar för de här frågorna i regeringen att man inte bara ska strypa detta, för då tappar man så mycket bra arbete. Kortsiktighet är inget bra sätt att driva politik. Det skulle aldrig falla mig in att föra fram argumentet att kriminaliteten ökade i när Socialdemokraterna för inte så länge sedan sänkte ersättningsnivåerna i sjukförsäkringen. Jag skulle aldrig komma på den pinsamma tanken ens. Jag tycker att det är otroligt konstigt. Jag hävdar att det man behöver göra på det här området är att se till att de människor som behöver ha sjukförsäkring får detta, så att vi kan garantera det. De som inte behöver detta, de människor som utnyttjar detta enligt till exempel undersökningar finns det ganska många tecken på det ska inte ha någon ersättning alls. De ska ha noll procents ersättning. Jag tycker att det vore en bra sak att enas om också för justitieministern. Jag tar till mig de här förslagen. Allt ska inte slängas i sjön. Men vi måste ta en diskussion om straffmyndighetsåldern. Vi måste ta upp detta med helgavskiljning, att kunna lyfta bort ungdomar under en höst eller en vår så att de får lite vettiga saker att göra i stället för att springa runt på stan. Polisen kan inte ta dem helg efter helg det kommer alltid att vara för få poliser. Ta också en diskussion om ökade verkliga möjligheter till drogtest. Det finns trots allt många unga som allt tidigare går ned sig i knarket, även om jag håller med om att den övergripande bilden har varit positiv, att något färre prövar. 97 Justitieminister (): Det är bra att vi är överens om mycket, dock inte om allt. Jag kan försäkra och att regeringens satsning på att bekämpa narkotikan på olika sätt kommer att fortsätta. Det är väldigt viktigt. Vi ska komma ihåg att när det gäller att hindra barn och ungdomar att hamna i droger och kriminalitet är det två saker som är det allra viktigaste. Det är att minska sociala skillnader. Det är riktigt att vi minskade där kostnaderna accelererade väldigt kraftigt, vilket gick ut över annat i svensk ekonomi. Det var smärtsamt. har föreslagit en sänkning ned till , och det skulle drastiskt försämra situationen för många. De som drabbas allra hårdast är barnen. Ja, vi ska ingripa med åtgärder, men vi ska framför allt tänka på att det gäller att ge stöd, även ekonomiskt, till de barn och ungdomar som behöver det mest. Och i dessa tider när man bara talar om åtgärder mot barn och ungdomar: Glöm inte att det allra viktigaste av allt är kärleken till barnen! Överläggningen var härmed avslutad. 16 § Svar på interpellation 2004/05:273 om barnens rätt vid skilsmässor 98 Justitieminister (): har frågat vilka åtgärder jag tänker vidta för att barn ska få uttrycka sin vilja och få ett reellt inflytande i utformandet av vårdnad, boende och umgänge vid sina föräldrars skilsmässa. Interpellationen har ställts bland annat mot bakgrund av en rapport från om domar i mål om vårdnads-, boende- och umgängesfrågor. infördes i uttryckliga bestämmelser om barns rätt att komma till tals i mål och ärenden om vårdnad och umgänge. Vid bedömningen av barnets bästa ska domstolen ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Den som gör en utredning i mål om vårdnad och umgänge ska försöka klarlägga barnets inställning och redovisa den för domstolen. Bestämmelserna om barns rätt att komma till tals är nu tillämpliga även på mål om barns boende och vid socialnämndens prövning av föräldrars avtal. Vid reformen markerades även att barnets vilja inte endast är en omständighet att beakta vid bedömningen av barnets bästa utan också något som ibland bör beaktas fristående. Det har i olika sammanhang gjorts gällande att domstolar och socialnämnder tillämpar lagen så att barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna anses viktigare än risken för att barnet far illa. visar dock att i en majoritet av vårdnadstvisterna dömer domstolarna till ensam vårdnad. Rapporten tyder, som nämner, på att barns inställning sällan framgår tydligt av domar och att den i knappt hälften av de undersökta fallen inte framgår alls. Resultatet kan bero på en mängd omständigheter. En möjlig förklaring som nämns i rapporten kan vara att domstolarna, av hänsyn till barnet, väljer att inte uttryckligen redovisa barnets inställning i offentliga domar. Men det kan naturligtvis också vara så att lagen i vissa fall inte fullt ut tillämpas på det sätt som är avsett. Regeringen har tillsatt en parlamentarisk kommitté, vårdnadskommitté, som har i uppdrag att undersöka hur domstolar och socialnämnder tillämpar bestämmelserna om barns rätt att komma till tals. På grundval av den undersökningen ska kommittén överväga om reglerna bör ändras för att syftet med reformen ska uppnås, nämligen att skapa garantier för att barn får komma till tals och att barnets vilja blir beaktad i tillbörlig utsträckning. Den ska också överväga om det finns anledning att ytterligare stärka barns rätt att komma till tals. Kommittén ska redovisa sitt uppdrag . Som jag tidigare förklarat i avser jag därefter att skyndsamt bereda frågan vidare. 99 (): Tack för svaret, statsrådet ! I alla sammanhang talar vi om att barnens intresse ska komma först och att vi i vuxenvärlden med alla våra inbillade eller verkliga behov ska komma i andra hand. Det är viktigt att hålla barnperspektivet i en mängd sammanhang och naturligtvis i synnerhet på ett område som är det mest betydelsefulla, nämligen hur barnen har det ihop med sina föräldrar och hur barnen har det när vårdnad och umgänge ska göras upp vid en skilsmässa. Jag saknar i svaret en värdering av statsrådet om det egentligen föreligger några riktiga allvarliga problem utifrån uppföljning av förändringar av . Ser statsrådet några problem i den uppföljningen? Eftersom det är tveksamt där tycker jag också att det för mycket lyser av frånvaro av patos, svar och förslag på lämpliga åtgärder för att om möjligt förbättra läget. Om det inte föreligger några problem behöver man naturligtvis inte föreslå något. På min fråga om statsrådet tänker vidta några åtgärder för att barnet verkligen ska få sin vilja uttryckt och få ett reellt inflytande i utformandet av vårdnad, boende och umgänge vid sina föräldrars skilsmässa svarar statsrådet, kan man säga, i två delar. Han svarar att enligt dömer domstolarna i en majoritet av vårdnadstvisterna till ensam vårdnad, och apropå att barns inställning sällan framgår konstaterar att det kan ha sina skäl som till exempel hänsyn till barnet. Det är inte bra om det framgår offentligt vad barns inställning har varit i vårdnadstvisten. Men pekar ju också på sådana saker som att det inte heller finns uppgift om huruvida vårdnadsutredningen ens har haft kontakt med barnet. Det saknas många uppgifter som jag kan läsa ut det ur om hur det verkligen står till med barnets inställning. Det är lite dolt i dimma här om inställning, så det verkar ju inte vara så allvarligt. Jag hoppas att det i diskussionen här kommer att framgå ett rejält patos för att någonting måste göras och göras bättre vad gäller vårdnadsutredningarna och tvisterna så att barnets intresse blir tydliggjort. Det är inte säkert att barnets vilja kommer till klart uttryck ens i frågorna om ensam vårdnad. Har verkligen barnet önskat att det ska se ut på det viset eller inte? visar också att domstolen har beslutat om gemensam vårdnad mot en förälders vilja i nästan hälften av vårdnadstvisterna. Det är ju det som är det väsentliga, tycker jag. I de flesta fall går en skilsmässa någorlunda civiliserat till, men när det har varit delad mening om hur man ska ha det med vårdnaden har det alltså beslutats om gemensam vårdnad mot en förälders vilja i nästan hälften av vårdnadstvisterna. Är det inte en allvarlig signal om att allt kanske inte står rätt till? Jag efterlyser vad statsrådet anser om problembilden. Finns det någonting att ta på allvar och någonting att åtgärda över huvud taget? 100 Justitieminister (): arbetade jag på advokatbyrå. arbetade jag med vårdnads- och umgängestvister. Om det är någonting som är ett komplicerat och mångfasetterat problem är det just vårdnads- och umgängestvister. Det finns dock en väldigt viktig utgångspunkt. Det är att det alltid är barnets bästa som ska gälla. Det är som en röd tråd. Det är viktigt att komma ihåg, inte bara som ett talesätt. Det innebär också att man i varje enskild situation måste kunna bedöma vad som är barnets bästa. I den tidigare lagen gick det inte att döma till gemensam vårdnad som bekant, även om det var barnets bästa. Då dömde man alltså inte i praktiken eller i teorin efter barnets bästa. Man dömde efter ett formaliserat system som innebar att domstolen var förhindrad att döma till det som var barnets bästa även om man kom fram till det. Även om domstolarna, vilket de också gjorde, under de förberedelser som var och de inställelser som var före huvudförhandlingen verkligen uppmanade föräldrarna att se att det är bäst för barnet att det blir gemensam vårdnad, att det var domstolens uppfattning, så gick det inte. Det gick inte att döma till barnets bästa. Det här har ändrats, och det är positivt. Däremot uppkom det problem även med den nya lagens tillämpning. Trots att det framgick klart och tydligt av förarbeten att till exempel våld mot ena föräldern innebar att det i regel skulle dömas till ensam vårdnad och det dessutom slagits fast av har det förekommit i enskilda fall att det dömts till gemensam vårdnad. Men inte ens här kan man ha en absolut regel. Då gäller inte längre barnets bästa. Om det ska gälla måste det kunna avgöras i varje enskilt fall. Det går inte att ha absoluta regler ens i sådana här sammanhang. När det gäller att barn ska komma till tals har det gjorts förbättringar. Man ska komma ihåg i den avvägningen att det kanske inte är barnets bästa att det står uttryckligen i domen, med tanke på det klimat och den atmosfär som gäller i vårdnadstvister, att man ska välja mellan pappa och mamma. I de allra flesta fall är föräldrarna så kloka och förståndiga att de inte använder barnen som vapen men tyvärr . Jag har sett alldeles för många exempel där man har använt barnen som vapen. I sådana situationer handlar det om att skydda barnet. Det gäller att barnets vilja kommer till tals. Det är naturligtvis extremt viktigt med tanke på att det är just barnets bästa som ska gälla. Hur grymt det än kan vara mot en mamma eller en pappa så finns det inte ens en rätt att träffa barnet en enda minut om det inte är till gagn för barnet. Då får mamman eller pappan helt enkelt avstå. Det är viktigt att vi har de här grundprinciperna även framåt. Men vi har också kunnat uppmärksamma problem som ligger till grund för den vårdnadsutredning som snart kommer med sitt förslag. Där finns de här frågorna med. Vi förväntar oss att det ska komma förslag till förbättringar. Vi får då anledning att återkomma till den här frågan och se vilka åtgärder som ska vidtas, med den viktiga grundtesen att det inte handlar om vad som är rättvist för föräldrarna utan alltid om vad som är bäst för barnet. 101 (): Som jag förstår det är det ingen som har sagt att det har varit en försämring överlag med möjligheten för domstol att döma till gemensam vårdnad även om man inte ställer upp på det. Därmed har det också byggts in komplikationer och risker i systemet som man måste beakta. Det tycker jag ändå att bekräftar. Man bekräftar det som många omvittnat. Som lekman på området jag är ju inte jurist har jag också mött detta. Kvinnor har berättat att det i inte så få fall finns familjer där barn och moder, för det är i regel modern och inte fadern det handlar om, tvingas leva efter ett domstolsbeslut om delad vårdnad. Barnen tvingas till umgänge med fadern trots att våld förekommit. Som jag kan läsa ut av händer det faktiskt. Om inte det utövade våldet beaktas hamnar hela bevisbördan på den utsatta föräldern att bevisa våldsutövning och därmed det olämpliga i gemensam vårdnad. Det är en orimlig och fruktansvärd situation som ett antal människor befinner sig i. Egentligen ska det väl inte vara krav på vanlig brottsutredning i det här sammanhanget? I ett vanligt brott ska det ju vara ställt utom allt tvivel för att skyldighet ska utdömas och därmed påföljd. Här finns det möjlighet för domstolen, som jag uppfattade det, att se till en lägre grad av bevisbörda, nämligen sannolikhet för och misstanke om. Därmed ska man också dra öronen åt sig och låta larmklockorna gå och inte dela ut umgänge. Så uppfattar jag det. Jag är tacksam om ministern kan bekräfta att det är så det förhåller sig. kritiserar domstolarna utredningar. Kvaliteten på dokumentationen är inte bra, enligt , eller genomförandet av utredning har inte varit tillfyllest. I endast en femtedel av domarna verkar det, som sagt, framkomma tydligt vad som är barnets inställning. Vad anser ministern om detta fynd i ? Om det nu inte är så stora bekymmer, varför då en vårdnadskommitté som försöker att ytterligare säkra att barnets rätt kommer till största möjliga tydlighet? Det finns larm från andra håll också. har talat om att det finns 100 000190 000 barn som bevittnar våld i familjen. Man skrev en rapport som heter Anmälningarna som försvann. Endast 20 av 72 barn till misshandlade kvinnor kom till kännedom genom polisens utredning av kvinnomisshandeln. När inte uppgifter matas upp i systemet tills man ska till en rättslig bedömning är det naturligtvis hög risk för att vad barnet behöver och har rätt till inte blir tydliggjort i den rättsliga processen i domstol. Det finns en rad andra larm såsom från kvinnojourer, med flera. Vad är egentligen ministerns bedömning? Är läget i landet illa vad gäller möjligheten att tillgodose barnets rätt? 102 Justitieminister (): Nej, i de allra flesta fall klarar föräldrarna, trots en djup konflikt, att hantera situationen med barn. Det får vi inte glömma. I det enskilda fallet, där barnet far illa, är det nog så illa. Det barnet kan ju inte på något sätt tryggas av statistiken. Det finns en del fall som är väldigt oroväckande. Det har varit våld mellan föräldrarna och man har ändå dömts till gemensam vårdnad. Man kan tycka att man i de domarna inte har följt vare sig förarbetenas intentioner eller högsta domstolens prejudicerande domar. Man kan fråga sig: Ska det vara ett absolut förbud mot gemensam vårdnad och umgänge om det till exempel har varit våld mellan föräldrarna? Inför man ett absolut förbud ska man komma ihåg att man också har förtagit principen om barnets bästa. Man kan tänka sig en situation där en mamma utdelar en örfil på pappan efter ett hetsigt gräl som innebär att pappan ska lämna mamman. Ska då mamman, som kanske har tagit huvudansvaret för tre barn medan pappan kanske har haft mycket lite kontakt vara förhindrad att ha vårdnaden om de tre barnen, bara för att hon utdelat en örfil? Har man ett absolut förbud ska pappan automatiskt få ensam vårdnad och man kan ifrågasätta umgänge för mamman och de tre barnen. Det kanske inte är den situation man främst tänker på, men vid ett absolut förbud skulle det bli konsekvensen. Jag vill understryka att det finns situationer som är mycket oroväckande, där det förekommer kvinnomisshandel och där man kan ställa sig frågan om principen om barnets bästa verkligen tillämpas. Låt oss komma ihåg att det gäller att bedöma varje enskilt fall för sig. Även om det i de allra flesta fall ser bra ut är det ju ingen tröst för de barn eller familjer där det inte fungerar.