prot · GS09131 · 2005-06-01 00:00:00 — Det är inte bara modern och inte bara fostret, utan det är två skyddsvärda individer. Det handlar inte bara om den egna kroppen. var betydligt mer öppen, förstående och lyssnande när vi hade interpellationsdebatten om gravida och alkohol. Han uttryckte att han inte uteslöt en lagändring. Han ville ta del av och lyssna på erfarenheterna i och komma igen med ett öppet sinnelag. Men betänkandet innehåller ju ett blankt avslag av reservationen. Det finns inget tal om att återkomma och pröva frågan på nytt, och det tycker jag är mycket beklagligt, inte minst mot bakgrund av att det är cirka hundra barn som skadas för livet på ett mycket gravt sätt. De norska erfarenheterna är inte heller så negativa som man kan tro när man hör på . Vi har tagit del av dem, och det är egentligen bara att ringa dit så kan de redovisa att de kvinnor som har vårdats där är tacksamma och rentav saliga över att de har sluppit det fruktansvärda skuldberget av att ha skadat sitt barn. Så varför inte ett mjukare och öppnare sinnelag angående detta, ? 272 () replik: Jag hade tyvärr inte möjlighet att delta i den interpellationsdebatt som hade, men jag tog del av den i protokollet efteråt. Jag märkte tydligt att de politiska motståndarna försökte att slå in kilar mellan regeringen och den socialdemokratiska gruppen i socialutskottet. Vi har samma mening i den här frågan, och vi motsätter oss inte på något sätt det som anförde i interpellationsdebatten. Snarare kan vi föra dialog med våra ministrar även när det inte är interpellationsdebatter eller utskottssammanträden. Därför välkomnar vi att nu tänker ge ett uppdrag åt att se över den norska modellen och eventuellt återkomma med ett förslag i frågan. Återigen: Vi tycker inte att frågan är oviktig, utan snarare att den är otroligt viktig. Därför är vi naturligtvis glada över de signaler som regeringen sände i den här interpellationsdebatten. Sedan tycker jag att gör frågan lite större än vad den är. Av de kvinnor som har upptäckt att de har blivit gravida eller är gravida under sitt missbruk är det ytterst ett fåtal som oftast avstår från behandling. Därmed inte sagt att den gruppen är oviktig och inte ska ha behandling, men då kan man ju göra mer kraftfulla insatser för att få dessa kvinnor under vård. De flesta kvinnor som under sin missbruksperiod upptäcker att de är gravida är också mer öppna för att tacka ja till den frivilligvård som erbjuds. Men låt oss återkomma i frågan, för den är viktig. 273 () replik: Jag vill bara haka på det sista och säga att de kvinnor som har tackat ja till frivillig vård är ju inte på något sätt aktuella för tvångsvård. Då har vården redan en chans att göra en insats. Jag vill ta upp frågan om omhändertagande av otillåten egendom. I betänkandet står det att det i propositionen talas om föremål som kan användas vid narkotikamissbruk och att de enligt nuvarande lagstiftning får omhändertas. Förslaget är att de ska omhändertas. motion handlar om att man också ska kunna omhänderta saker som ställer till det för människor utanför institutionen, till exempel mobiltelefoner. Jag förklarade ganska tydligt vad som händer, vad JO har sagt och vad som är tillåtet och inte tillåtet. Socialdemokraterna säger dock nej till detta. Det innebär alltså att den missbrukare som trakasserar sin före detta sambo med hundra mobiltelefonsamtal kan fortsätta att göra det. Utskottet säger då: Enligt vad utskottet erfarit är det vanligt förekommande att mobiltelefoner omhändertas. I så fall är det i strid med vad man får göra. Bara för att någonting sker behöver det inte betyda att det är lagligt. Vore det inte mycket bättre att i stället göra det olagliga lagligt? I så fall kunde vi bli överens om det här i kammaren. 274 () replik: När det gäller otillåten egendom säger vi i betänkandet och propositionen att när denna stör ordningen på vårdinstitutionen ska egendomen omhändertas. Jag tolkar det som att detta är en vårdlag, och då har vi att inrikta oss på det som sker så att säga inom vårdens väggar. Jag vill nog hävda att om någon använder en mobiltelefon och stör tredje person utanför institutionen kan det betraktas som ett sätt att störa vården och vårdinnehållet eftersom man då inte koncentrerar sig på det som man är placerad att bli vårdad för. Då ska vårdgivaren ha rätt att omhänderta mobiltelefonen eller vad det nu är för någonting som stör ordningen. Jag tycker snarare att man borde vara nöjd med den skrivningen. Störs vården har vårdgivaren rätt att omhänderta mobiltelefonen. 275 () replik: Jag tycker ju precis likadant som . Om någon stör ordningen genom att trakassera någon utanför vårdhemmet är det rimligt att personalen har rätt att göra någonting åt det. Men tyvärr är det inte lagligt. Jag hänvisar igen till vad JO och psykiatrisamordnaren säger, att det är otillständigt att det inte går att omhänderta sådan egendom på en psykiatrisk mottagning där någon är inskriven med tvång och ändå håller på att trakassera en person utanför. Men det finns inte något stöd i lagen för detta. Därför kan man inte fortsätta att göra det efter ett överklagande. JO försöker dock fästa lagstiftarens uppmärksamhet på detta. Det här är alltså en direkt parallell till omhändertagande av otillåten egendom på institutioner för missbrukare. Man har inte den tillåtelsen därför att det inte stör ordningen på institutionen på det sättet. Det handlar inte om sprutor och kanyler utan det handlar om att man fördärvar livet för någon utanför institutionen. Jag förstår inte varför det ska vara så svårt att försöka att göra livet lättare för någon som lever utanför vårdhemmet, men som ändå får det svårt och besvärligt för att någon innanför inte klarar av att hantera situationen. Som exempel kan jag nämna det lilla barnet som är omhändertaget som socialnämnden har belagt med skydd genom att utfärda besöksförbud, telefonförbud och annat för en förälder. Ändå fortsätter föräldern att trakassera. Ska inte förälderns mobiltelefon då kunna omhändertas? Jag frågar återigen: Tycker inte att det vore bättre att ändra lagstiftningen här? 276 () replik: Om någon har besöksförbud eller telefonförbud och väljer att fortsätta med sina trakasserier begår man ju ett lagbrott. Då finns också den polisiära möjligheten att göra en anmälan för att därmed se till att brottet inte fortsätter att pågå. Då har polisen rätt att omhänderta det så kallade brottsliga verktyget, i det här fallet mobiltelefonen. Jag anser att om en mobiltelefon används för att störa tredje man utanför vården har man också signalerat att man inte är beredd att ta emot den vård som man har ålagts. man tankarna åt någonting annat stör man innehållet i vården och den processen. Då ska det vara tillåtet att omhänderta mobiltelefon och sådant som anses vara störande för verksamheten. För vår del är det ganska klart. 277 () replik: När man lyssnar på blir det bekräftat att vi i många stycken är eniga. Han säger att vårdresurserna minskar när missbruket ökar och att vi inte kan ha det så. Vi kan inte ha ständiga trätor mellan huvudmän som skyfflar över problemen på varandra. Så där är vi överens. Det är bara den lilla skillnaden att ni socialdemokrater har ansvaret och har haft det . Då är frågan vad ni gör för att ändra på den här situationen. pekar ni på att det satsas 820 miljoner. Det är , så det är inte fullt så mycket som det låter. Min fråga blir då: Är Socialdemokraterna beredda att överväga att staten ska ta det fulla ansvaret för missbrukarvården om inte de här insatserna räcker? Vi får återkomma, sade . Jag fattade det så att det var just till den här frågan. Då blir min följdfråga: När? Hur länge ska vi vänta för att se om det blir en förbättring av vårdresurserna som kommer i närheten av behovet. Kommer kommunerna, med de här arrangemangen, att vara villiga att göra den prioriteringen att missbrukare inte ska lämnas i sticket? Hur ska vi vänta innan Socialdemokraterna är beredda att gå längre och säga att staten får ta det fulla ansvaret eftersom kommunerna inte tar det? 278 () replik: Jag tycker att 820 miljoner är mycket pengar även om det gäller en period . Det är minsann inga kaffepengar vi pratar om. Det är pengar som ska användas till många bra insatser. Jag tror att det också kommer att ske inom ramen för Ett kontrakt för livet. Jag tycker att vi är lite farligt ute när vi börjar prata om att staten ska ta hand om vissa grupper. Jag tolkar det så att så fort en grupp medborgare blir en ekonomisk belastning för samhället, eller för kommunen i det här fallet, är det helt plötsligt staten som ska ta ansvar för den gruppen. Vilken grupp är och beredda att lämna över till staten nästa gång när man tycker att den blir en belastning för samhället? Jag tycker att kommunerna och har det yttersta ansvaret för de kommuninvånare som bor i kommunen. Jag tycker också att de ska ta ansvar för dem och bära de kostnader som kan uppstå beroende på vilka problem kommuninvånaren har. Men det skadar inte att man gör det i samverkan med staten på något sätt. I det här fallet kommer vi att subventionera kommunerna med dessa 820 miljoner för att de ska ta det här ansvaret och prioritera den här gruppen av människor. Det handlar faktiskt i mångt och mycket om liv och död. Jag skulle kunna bolla tillbaka till , och kanske till hela alliansen och fråga vilken grupp som står på tur att överlämnas till staten eftersom man inte är beredd att ta det ekonomiska ansvaret. 279 () replik: Vi anser inte att staten ska ta det fulla ansvaret på grund av att detta är en belastning, utan det ska man göra därför att kommunerna inte har tagit ansvaret och inte prioriterat den här vården. Vi har en princip som brukar drivas väldigt kraftfull av kommunalpolitiker även i det socialdemokratiska partiet, nämligen att om staten ålägger kommunerna någonting ska staten också stå för pengarna. Det är ingen ny princip. Då kan man välja två möjligheter. Antingen ger man kommunen det som brukar kallas för en stor påse pengar och så får kommunen ta sitt ansvar inom den ramen eller också, om man märker att kommunen inte gör det, får man ta ur de pengarna ur den så kallade påsen och säga att nu står staten för detta och så får de utnyttja den resursen. Då ökar chansen att just det blir gjort som annars tyvärr inte blir gjort. Det är inte för att jag tycker att detta är en belastning, utan det är för att kommunerna inte är beredda att ge den här gruppen den prioritet som den borde få. Om man vill vara lite självironisk kan man säga att de flesta av oss talar då och då vackert om decentralisering. I själva verket är det väl så att vi är för decentralisering, men på de områden som vi själva är engagerade tycker vi ändå att staten ska ta ett ansvar om inte det som vi anser är nödvändigt blir gjort. säger att vi får återkomma om det inte fungerar med dessa 820 miljoner. Det är förvisso mycket pengar, men när ska ni återkomma om det inte räcker? Hur länge ska vi vänta innan vi får ta nästa steg eftersom det inte fungerar? 280 () replik: Det låter på som om det ska decentraliseras så länge det inte kostar pengar, men när det börjar kosta pengar ska det centraliseras. Jag är inte riktigt beredd att dela den åsikten. Det låter också på som om kommunerna inte får någon som helst skatteutjämning och inga pengar från staten till den kommunala verksamhet där den här gruppen också ingår. Det är bara att läsa i budgetpropositionen för att se hur mycket pengar utöver dessa 820 miljoner som delas ut till landets kommuner. undrar när man kommer tillbaka. Det är när vi ser att det här inte fungerar. Det pågår också utredningar, bland annat en där ska se över vårdöverenskommelser. Det finns en utredning som ska vara klar och en som ska vara klar . De här pengarna ligger nu . Om en kommun inte tar sitt ansvar att vårda människor med de här problemen ska man skapa incitament för att de ska ta det här ansvaret. Det ska inte bli så att om man inte tar det ansvaret blir man av med det, utan då ska incitamenten öka så att man tar sitt ansvar för den här gruppen människor. Det tror vi att man också kommer att göra med de satsningar som vi avsätter i den frågan. 281 (): Lagen om vård av missbrukare är i grunden en lag som ska ge missbrukare en laglig rätt till vård och behandling för att komma ur sitt missbruk. Alla frivilliga, öppna former av missbrukarvård och behandling är helt klart att föredra framför tvångsvård. Den egna kommunen och dess socialtjänst har det grundläggande ansvaret för att missbrukarvård finns tillgänglig och att andra grundläggande förutsättningar såsom bostad, arbete, stöd och behandling kan komma missbrukaren till del. Jag anser att det är viktigt att stå fast vid att det är i ett nära socialt sammanhang som missbrukarvården och rehabiliteringen ska bedrivas. Kommunen bör ha kvar det grundläggande ansvaret men måste på ett mer systematiskt och strukturerat sätt samarbeta med andra instanser och myndigheter. Det finns kartläggningar som visar att kommunerna minskat sina insatser till institutionsvård och annan behandling trots att antalet tunga missbrukare ökat. Det finns stora brister när det gäller resurser till öppenvård, avgiftning, slutenvård och rehabilitering. Detta resulterar i att missbrukare inte får den vård och rehabilitering som de har rätt till. Alltfler kvinnor och män och deras anhöriga och hela samhället hamnar i en situation som är ohållbar om inte denna utveckling bryts. Tyvärr kan den enskildes insikt att avgiftning och sluten vård är nödvändig kollidera med och sjukvårdens ansvar för att människor får den vård och behandling de har rätt till. Detta betänkande, SoU15, om stärkt rättsäkerhet och vårdinnehåll har som syfte att öka vårdkvaliteten och klargöra vilken instans som ska ansvara för vad. Jag anser i likhet med utskottet att den socialnämnd som finns i varje kommun även fortsättningsvis ska ha ansvaret för att en missbrukare får den hjälp som hon eller han behöver. Därför är det riktigt att det är socialnämnden som är den myndighet som kan ansöka om beredande av vård hos länsrätten. har ansvar för att det finns en jourtjänstgöring som gör att beslut om omhändertagande kan ske , men polismyndigheten ska även fortsättningsvis vara behjälplig vid omhändertagandesituationer. Jag tycker att den ordningen är den mest naturliga eftersom det är som har kunskap om vård och behov av akut vård. Det är sjukvården som har utbildad personal som kan bedöma vårdbehovet på ett sätt som polisen inte har möjlighet att göra eftersom det inte ingår i deras utbildning. Kommunen och polismyndigheten ska ha rutiner och samarbeta så att omhändertagandet sker rättssäkert och med snabbhet så att missbrukaren får den vård och behandling som är nödvändig. Kommunen har även rätt och skyldighet att upphäva sitt eget beslut om omhändertagande när det inte längre finns skäl för detta. Eftersom det är flera olika myndigheter som är inkopplade i samband med ett omhändertagande enligt LVM är det avgörande att myndigheterna samarbetar med varandra, även med frivilligorganisationer, i syfte att öka kvaliteten på vård och behandling så att missbrukaren kommer ifrån sitt beroende. För detta krävs att vårdkedjan hålls samman och att det sociala nätverket stärks. När det gäller den komplicerade frågan om gravida och tvångsvård är det en mycket svår uppgift att sätta kriterier för hur mycket eller hur lite en kvinna kan dricka när hon är gravid, eller om det är ingenting alls, eller hur mycket narkotika hon kan använda utan att barnet tar skada. Det är viktigt att kvinnan, oavsett om hon är gravid eller inte ofta rör det sig om unga personer får vård, hjälp och stöd eller blir tvungen att få tvångsvård även om hon är gravid. Jag bedömer att risken finns att hon avstår från att söka sig till mödravårdscentralen. Risken finns då att hon inte alls får den vård och det stöd hon behöver under sitt missbruk. Om man har ett kraftigt missbruk missköter man ju hela sin hälsa vilket är till men för hela graviditeten. Ett kontrakt för livet är en riktad satsning med ett ekonomiskt tillskott som ska bidra till att personer med missbruksproblem ska få sina behov tillgodosedda på ett bättre sätt. Det ska även stimulera kommuner, med flera aktörer att öka kvaliteten i vården, planera utskrivning genom fortsatt rehabilitering, ge hjälp till bostad, sysselsättning och psykosocialt stöd. I detta arbete som ska göras i samarbete med den enskilde kan frivilligorganisationer naturligtvis göra ovärderliga insatser. Men den enskilde vårdtagaren ska också ha rätt att avstå från att ha kontakt med frivilligorganisationer. Det är viktigt att det är kommunen som har ansvaret för att de som har missbruksproblem får rätt hjälp och stöd för att komma till rätta med sina problem. Detta betänkande innehåller flera delar, exempelvis omhändertagande av otillåten egendom, skyldighet att hindra en omhändertagen att lämna sjukhuset, införande av en tidsgräns då ansökan ska finnas hos länsrätten, skyldighet till uppföljning och utvärdering med mera. Det är naturligtvis omöjligt att i detta korta anförande beröra alla delar. Självklart ska all verksamhet inom ske med hög kvalitet, god rättssäkerhet och under etiskt godtagbara former. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. 282 () replik: Angående gravida och alkohol fick jag intrycket av att han menade att vi gör problematiken lite större än frågan är. Min fråga till är: Delar Vänstern synen på problematiken att vi gör för stor sak av gravida och alkohol? Vi är fortfarande efteråt berättigat upprörda över att 160 barn skadades mycket svårt av ett läkemedel, Neurosedyn. Men vi är inte i närheten av samma upprördhet när det gäller att hundra barn skadas mycket gravt för livet genom moderns alkoholmissbruk. Ytterligare något tusental får mindre grava men bestående skador för livet. Är det inte tvärtom så att vi alldeles har undervärderat, inte tagit på allvar och inte varit tillräckligt upprörda över det här skadepanoramat? Vi har som samhällskollektiv passivt tittat på. Vilken är Vänsterns syn på den problematiken? Den andra frågan jag vill ställa är om Vänstern, som jag uppfattade Socialdemokraterna, är beredd att skruva på det raka avslaget i betänkandet till ett mer positivt ställningstagande och jämka ihop mer med vad gav besked om , att ha ett mer öppet sinnelag, vara beredd att titta på de norska erfarenheterna och inte utesluta att man kanske också prövar lagstiftningsinstrumentet. Är Vänstern beredd att som Socialdemokraterna avisera ett mer ödmjukt sinnelag inför möjligheten att ta till sig de norska erfarenheterna? 283 () replik: Tack för att jag får möjlighet att utveckla det lite mer om gravida och missbruk. Jag tycker att på ett mycket bra sätt visar på hur man ödmjukt ska ta sig an den här frågan. Det är inte antingeneller. Det är inte svart eller vitt. Det faktum att en person är gravid gör att det är väldigt svårt att sätta kriterier för hur stort missbruket ska vara, hur hennes hälsostatus är och andra omgivande faktorer. Det är ju inte bara en hälsofaktor som utgör grund för att bli omhändertagen. Det finns många olika faktorer som spelar in. Jag anser att risken finns att kvinnan inte uppsöker vård, inte uppsöker den mödrahälsovård som finns tillgänglig för alla gravida, för att hon är rädd för att bli tvångsomhändertagen. Det är ju ändå väldigt viktigt att man har tillgång till mödrahälsovården, både för sin egen hälsa och för barnets eller fostrets hälsa. Det finns också personer som inte vet att de är gravida förrän de kanske är i 12:e eller . Det kan vara mycket vanligare hos en missbrukare att en utebliven menstruation är en följd av att man har ätit dåligt, att man är i ett väldigt dåligt skick. Man upptäcker då senare att man är gravid. Då är det mycket svårt att vid tvångsomhändertagandet förhindra skador. Jag tycker att man bör titta väldigt noga på det här. Det finns också risker. Kvinnans hälsa och behov av vård måste ändå vara det som är det yttersta kriteriet. 284 () replik: Jag fick inget besked om hur Vänstern värderar problematiken kring gravida och alkohol och de skador som åsamkas , hundra barn plus ett tusental till med varierande grad av mycket allvarliga alkoholskador. Jag vore tacksam om vi i den andra repliken får ett besked om Vänsterns syn på detta. Det är ingen som har sagt att det här en svartvit fråga. Vi har i reservationen och i muntliga anföranden här betonat att frivillighet är den framkomliga vägen i nästan alla lägen. Om man når den gravida kvinnan har man stora möjligheter att nå framgång och därmed skydda både kvinnan och barnet. Om ni avvisar tvång, varför har ni inte då rullat ut ett stort frivilligprogram i , grundat på de kunskaper vi har om skadorna och grundat på de kunskaper vi har om framgångsrik behandling som prövas på några vårdcentraler i ? Varför avvisa tvång som yttersta möjlighet? Man menar i att själva hotet om tvång snarare har verkat positivt. Fler har därmed frivilligt sökt sig till mödravården för att få hjälp innan tvångsinstrumentet är aktuellt. De kan i inte heller se att hotet om tvång har gjort att kvinnorna har avstått från mödravården. De kan inte heller se att tvångsinslaget har gjort att fler valt abort för att slippa tvånget. De menar från snarare att det borde vara fler som tvångsvårdas som ett skydd både för kvinnan och för barnet. De kan redovisa att de kvinnor som tvångsvårdats är oerhört glada över att det blev en så lycklig utgång så att de får ett friskt barn. Den saligheten överträffar det mesta. 285 () replik: Det finns ett krav att jag ska värdera på en skala hur allvarligt det här är. Det är oerhört allvarligt. Vi har ju en alkoholpolitik där vi strävar efter nolltolerans hos gravida när det gäller att dricka alkohol. Man ska rikta informationsinsatser så att kvinnor som är gravida ska avstå från att dricka alkohol helt och hållet. Det gäller också rökning och andra saker. Visst är det oerhört allvarligt, men det är också oerhört allvarligt att det är så unga människor som missbrukar droger av olika slag, antingen de är gravida eller inte. Det faktum att en kvinna är gravid utgör ju inget hinder för att bli tvångsomhändertagen. Hennes behov av vård finns ju. Man ska inte underskatta mödravårdscentralernas och förmåga att bedöma om en person behöver vård enligt LVM. Det ena står inte mot det andra. Jag tycker att det är allvarligt att personer som är gravida använder droger över huvud taget. Men att lagstifta om att det ska sättas upp kriterier för gravida om hur många centiliter man får dricka är oerhört svårt. Om de här personerna inte vill bli omhändertagna kommer de inte att tala sanning. 286 (): Jag har besökt ett av de ställen där nattvandrarna får en möjlighet att sköta den hygien som är så svår att sköta när man inte har något eget boende. Jag vet att jag kunde ha varit en av dem om jag inte hade haft tur på resan genom livet. Politik är inte enkelt. Som jag ser det hänger allt samman mer eller mindre tydligt. Människor kan vara i behov av vård på grund av medfödda eller förvärvade problem. De medfödda kan vara ärftliga men de kan också ha sitt ursprung i samhället. Det kan till exempel vara brist på nödvändiga politiska beslut, eller på grund av dåliga eller alltför snabba politiska beslut. Förvärvade problem kan ha sitt ursprung i trafikolyckor eller en sjukdom, sådana saker som ingen rimligtvis kan rå för. Även de förvärvade problemen kan ha sitt ursprung i samhället. Rent vatten och avloppssystem som fungerar, en hög omhändertagandenivå vid förlossningen är exempel på sådana insatser som samhället kan bidra med för att minska risken för att individen ska förvärva behov av vård. Även helt andra politiska beslut, till exempel resursfördelningar till skolan, så att man kan ha en bra verksamhet där, eller införandet av nya strålningsmiljöer, till exempel beslutet om 3 G, kan påverka sjukdomsbilden och behovet av vård för många. Ganska små, för många kanske obetydliga, handikapp kan i kombination med olika stressmoment leda till ett drogmissbruk och ett vårdbehov senare i livet.