prot · GS09137 · 2005-06-10 00:00:00 — Därmed har en stor samlad kompetens spritts ut och luckrats upp. Närpolisreformen, som hade bra intentioner, har havererat. Det var en reform som byggde på polisens närhet till medborgarna, inte minst unga människor i lokalsamhället, . I har antalet ungdomar misstänkta för brott ökat från 4 820 till 5 349. Det är en förfärande ökning, . Vilka åtgärder avser justitieministern att vidta för att de rättsvårdande myndigheterna ska leva upp till skyndsamhetskriteriet när det gäller brott av unga lagöverträdare? Kan jag få ett svar nu? 31 (m): Föräldrar som gråter i rättssalen är förskräckligt och jobbigt att se. Ofta känner de att de inte har orkat och inte mäktat med. Den fråga som man som politiker måste ställa är: Visste de här föräldrarna vilka, om några, rättigheter de hade att ställa krav på myndigheter för att få stöd, hjälp och underlag så att de hade kunnat agera bättre? Den fråga jag ställer till justitieministern är: Kommer föräldrar att få veta vilka möjligheter de har och vilken hjälp de kan räkna med att få när deras ungdomar eller barn har hamnat snett? En annan fråga som jag tycker är berättigad är att fundera över vilka krav man vågar ställa på föräldrar. Det kan ibland låta besvärligt att ställa krav på föräldrar som redan befinner sig i en svår situation. Samarbete, inflytande och delaktighet förutsätter ju att man har en arbetsfördelning. Jag menar att föräldrar har ett ansvar och ska ta ett ansvar och att det stärker föräldrarna. Jag undrar om justitieministern är beredd att ställa tydligare krav på kommuner att agera åtminstone när polisen anmäler att det finns problem. Det vore intressant att få svar på det. har dessutom i sitt remissvar till utredningen konstaterat att man brister när det gäller att analysera och fundera över åtgärder som man kan vidta när det gäller barn . Vi moderater är inte för sänkt straffmyndighetsålder, vilket justitieministern brukar komma med. Men det är klart att det är ett problem när ungdomar i så låg ålder har problem. Med tanke på de yngre barnen vill jag slutligen säga: Kan man tänka sig att och kunde samarbeta om propositionen? Elevers tillrättaförande i skolan är ett problem. Om vi ska komma åt ungdomarna på glid måste vi vässa skolans ansvar och skyldigheter. Ni borde då samarbeta redan på propositionsstadiet, annars blir det ingen ordning. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2004/05:607 om barn som bevittnar misshandel 32 Justitieminister (): har frågat mig vad jag avser att göra för att förbättra polisens rapportering om barns närvaro på brottsplatsen för familjevåld, vilka åtgärder jag avser att vidta för att kriminalisera den som tvingar barn att bevittna familjevåld och vilka åtgärder jag avser att vidta för att en större del av straffskalan ska användas i samband med brott som drabbar barn och kvinnor. Självfallet är det en mycket traumatisk upplevelse för ett barn att bli vittne till hur en förälder blir utsatt för våld. Det är viktigt att dessa barn synliggörs och att det uppmärksammas att våldet utgör ett övergrepp även mot barnen. Alla aktörer som är inblandade i frågor som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa måste samverka på bästa sätt. har staten genom olika lagändringar skärpt kraven på samverkan. Det finns bestämmelser om att ska underrättas vid misstanke om att barn far illa och polisen har också en skyldighet att samarbeta med . Det yttersta ansvaret för att ge stöd och skydd till barn som far illa ligger på . finns det flera straffbestämmelser som kan vara tillämpliga i de situationer som tar upp. har också i en färsk dom använt det gällande straffrättsliga regelverket. Regeringen har i likhet med Kommittén mot barnmisshandel funnit att det är olämpligt att i ökad utsträckning straffbelägga psykisk misshandel av barn. Skälet är främst att det kan ifrågasättas om straffrättsliga åtgärder är en lämplig metod för att förmå vuxna människor att behandla barn med respekt. Vidare har upptäcktsrisken bedömts som liten, varför det är tveksamt om en utökad kriminalisering skulle ha någon avskräckande effekt. tar också upp frågan om användningen av straffskalorna för brott som drabbar barn och kvinnor. På regeringens initiativ har en särskild straffskärpningsgrund införts som innebär att det nu framgår tydligare av lagen än tidigare att det är särskilt försvårande när ett brott varit ägnat att skada tryggheten eller tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person. Bestämmelsen tar bland annat sikte på fall då barn tvingas bevittna att en förälder blir slagen av den andre föräldern. För att ge stöd och hjälp till barn som bevittnar våld krävs främst andra åtgärder än straffskärpningar. Ett förslag har remitterats som innebär att det i brottsskadelagen införs en särskild rätt till ersättning från staten för barn som bevittnar ett brott som är ägnat att skada tryggheten och tilliten hos barnet i dess förhållande till en närstående person. Det föreslås också att ansvar för barn som riskerar att fara illa tydliggörs och att dessa barn ska betraktas som offer för brott. Det pågår alltså ett arbete för att förstärka stödet för barn som bevittnar våld. 33 (): Tack för svaret på interpellationen. Rätten att få uppleva trygghet är ett grundläggande behov hos människor i alla åldrar. Vi är väl alla överens om att barn har rätt att få vara oskuldsfulla och växa upp i den bästa trygghet som vuxenvärlden kan ge. Då föräldrar misshandlar eller misshandlas i hemmen drabbas också deras barn barn som inte kan få en blund i ögonen medan misshandeln pågår. Det är barn som är rädda, ängsliga och inte förstår vad som händer. Även om de kryper in i garderoben, under sin säng, drar täcket över huvudet, blundar och håller för båda öronen når ljudet från slagen fram. Ofta tror de här barnen att de själva är orsak till bråken och att de är alldeles ensamma om sina hemska upplevelser. Gång på gång kan de ha tvingats bevittna hur en av föräldrarna utsatts för hot och misshandel. Det är upplevelser som orsakar djupa sår långt in i barnasjälen. Det är viktigt att de här barnen synliggörs och att det uppmärksammas att den här sortens våld också är ett övergrepp mot barnet, inte bara mot den vuxne. Att vara vittne till våld är också att vara utsatt för våld. Att bevittna våld mellan de personer som borde stå en närmast kan till och med vara svårare än att själv bli misshandlad. Hemmet, den plats som ska ge trygghet, blir det ställe som skapar ångest och rädsla för vad som kan komma att hända nästa gång. Brott mot barn är särskilt försvårande. Min uppfattning, herr talman, är att barnets utsatta situation i familjevåldssituationer måste uppmärksammas betydligt bättre än . Det finns många goda skäl att ägna mer intresse och omsorg åt den som utsatts för brott, dels för att den skada och kränkning som skett inte är acceptabel, dels för att de drabbade barnen ska få erfara att rättsvårdande myndigheter faktiskt tar dem på allvar. Barn tror inte på vad vi säger, utan de tror på vad vi verkligen gör. Därför får arbetet för att förbättra stödet till barn som drabbas av våld aldrig stanna av. Jag vill fråga justitieministern: statsrådet tingsrätts dom där barn som bevittnat faderns våld mot modern kom att bli offer för grov fridskränkning? Faderns misshandel betraktas nämligen som upprepade ofredanden mot barnen. Som mamma, som mormor och som moderat vill jag se till barnens bästa. Därför välkomnar jag domen. Gör justitieministern detsamma? Följdfrågan blir ganska naturlig: Anser justitieministern i så fall att barnen ska vara skadeståndsberättigade? 34 (): Det är en viktig fråga som tar upp. Den har diskuterats . Justitieministern säger i sitt svar att det bedrivs ett arbete för att förstärka stödet för barn som bevittnar våld. Det gör det, men det måste bli mycket effektivare. Justitieministern har inte gjort tillräckligt. Det måste göras mer för att barnets rättssäkerhet ska vara på en acceptabel nivå. Justitieministern hänvisar till betänkande. Men det kom ju 2001, och en hel del vatten har runnit under broarna. Vi har fått en hel del forskning om hur barn reagerar på och upplever att utsättas för sådana här traumatiska händelser som visar hur allvarligt det är att barn bevittnar misshandel. Detta förstärker vikten av att lagstiftarna och rättsväsendet tar det här på djupaste allvar. Justitieministern nämner förslaget från departementspromemorian Barn i brottets skugga, som jag förstår att justitieministern är väldigt stolt över. Jag tycker att det är skrämmande att föräldrarna inte har någon betydelse i sammanhanget. Förslaget är att gärningsmannen som har utsatt barnen för denna kränkning, denna psykiska misshandel, ska gå helt skadefri då detta inte är illegalt, och i stället ska pappa staten gå in och ersätta barnen för den kränkning de har blivit utsatta för alltså sätta gärningsmannen åt sidan och inte låta honom eller henne ta sitt ansvar utan låta staten gå emellan. Jag tycker att det är ett mycket allvarligt förslag. Det förvånar mig att justitieministern, som ändå är jurist och advokat, gubevars, kan tycka att ett sådant här förslag är bra från rättssäkerhetssynpunkt. Det skulle vara intressant att höra justitieministerns kommentar till denna del. Det är faktiskt möjligt att använda den lagstiftning vi har mycket bättre. I fallet i såg vi en kreativ utredare, en duktig åklagare och en kompetent domstol som faktiskt dömde. Vad som slår mig är dock: Borde inte vi som lagstiftare och justitieministern som den som ska lägga fram förslagen titta på vad det finns för möjligheter att göra en bättre lagstiftning? Hur kan vi förbättra den lagstiftning vi har så att de här grova brotten faktiskt går inom den och det blir kriminaliserat att låta barn bevittna misshandel? Är justitieministern beredd att gå in och titta på lagstiftningen? Vilka andra lagrum skulle man kunna använda och förtydliga? Från har man nämligen sagt att det kanske behövs förtydligad lagstiftning. Min andra fråga gällde förslaget i departementspromemorian. 35 Justitieminister (): Något av det allra viktigaste i en rättsstat är som bekant domstolars självständighet. Det innebär inte att man inte har åsikter om dem. Det har jag. Jag kan säga att jag har åsikter om varje mål som döms, antingen positiva eller negativa. Men är det någonting som är viktigt är det att regering och riksdag inte lägger sig i hur domstolar dömer. Därför kan inte jag, , stå och tala om vad jag tycker om hur en domstol dömer. Då har vi gjort ett av de grövsta brotten mot vår konstitution, nämligen att vi från regering och riksdag börjar lägga oss i hur domstolar dömer och ge godkännande eller icke godkännande. Jag är något förvånad, även om det säkert är i välmening, över att en parlamentariker så öppet står och talar om hur ett stort parti i anser att en domstol eventuellt skulle kunna döma i högre instans. Domstolars självständighet måste vi ha respekt för. Sedan har vi naturligtvis åsikter. Låt oss dock rent objektivt konstatera att en domstol faktiskt har dömt efter det som vi har diskuterat och funnit vara möjligt. Det är rent objektivt. Man har dömt på det sätt som har dömt. Men låt oss ändå ha en respekt för rättsstaten på det sättet att regering och riksdag inte ska stå och tala om huruvida domar är bra eller inte och indirekt tala om huruvida de bör överklagas eller inte. Den utredning som kom 2001 ledde fram till flera olika förslag, bland annat en straffskärpningsgrund, ett ökat ansvar hos myndigheter och en ökad anmälningsbenägenhet. Vi var inte nöjda med det. Vi tyckte inte att de delar fanns som vi nu går fram med, nämligen två saker: Barn ska betraktas som brottsoffer också i laglig mening, inte bara i allmänt tal, och de ska också ha en rätt till ersättning. Varför låter vi då inte krav ställas direkt mot gärningsmannen? Är det av hänsyn till gärningsmannen? Nej, det är det inte. Detta får gärningsmannen naturligtvis betala i alla olika situationer. Det kan också finnas möjlighet till skadestånd i de här fallen; det vill jag upplysa om rent objektivt. Men i det här fallet, om ett barn har bevittnat våld, är det för barnets bästa mycket bättre att inte behöva processa mot sin egen pappa eller mamma. Det kan ju vara så att en pojke eller flicka på faktiskt inte vill eller vågar processa mot sin mamma eller pappa och därigenom förlorar sin ersättning. Det trycket och det kravet vill inte jag utsätta ett barn för i den mycket svåra situationen då en förälder har förgripit sig på det eller begått ett allvarligt brott mot det. Det barnet kan ju ha alla möjliga känslor, blandade känslor, för sin mamma eller pappa även om ett brott har begåtts. Vi ska förskona barnen från den situationen. Sedan kan vi diskutera huruvida det finns möjligheter för staten att driva in detta från gärningsmannen. Det kanske inte är en alldeles lätt juridisk fråga. Men det allra viktigaste är att vi tänker igenom hur vi bäst kan se till att barnets situation blir så skonsam som möjligt. Då kan jag till garantera att det blir betydligt bättre för en pojke eller flicka att kunna få ersättning direkt än att behöva bedriva en rättegång mot sin egen pappa eller mamma. Det är alltså definitivt inte hänsyn till en misstänkt gärningsman utan bara hänsyn till barnet som gör att vi har presenterat den här lösningen. ska vi se vad det här leder fram till. Utredningen kom , den har remitterats och vi hoppas kunna lägga fram förslag om det här. Jag har starka förhoppningar om att vi ska lyckas ge barnet en starkare ställning så att det betraktas som brottsoffer och också får rätt till en ersättning. Men det ska ske på de villkor som passar barnet allra bäst. 36 (): Jag får i alla fall tacka för att justitieministern i svaret på min interpellation nämnde att i en färsk dom har använt det gällande straffrättsliga regelverket. En artikel i handlar om åtgärder för att skydda barn mot alla former av fysiskt eller psykiskt våld, skada eller övergrepp, vanvård eller försumlig behandling eller utnyttjande innefattande övergrepp. I har vi mycket arbete framför oss för att leva upp till hela om barnens rättigheter. Barnens bästa ska alltid sättas i främsta rummet, men verkligheten har i många fall ett annat ansikte än det konventionen står för. De förslag som statsrådet lämnar i sitt svar räcker inte till för att vi ska kunna se till drabbade barns bästa och ge dem allt stöd de förtjänar. Det krävs mer än så. Upplevelsen att som barn vara vittne till misshandel i familjen tar strupgrepp också på barnet. Och en sak är fullständigt klar: Det utsatta barnet har inte bett om att få vara en part i dessa våldshändelser. Hur mycket ångest, förtvivlan och ensamhet finns inte hos barn som bevittnat misshandel? De har upplevt att en av deras närmaste har blivit slagen, kanske till och med till oigenkännlighet. De har lärt sig att ljuga för sig själva och för sin omgivning för att överleva. Övergreppen har dessutom ofta begåtts av någon annan som är viktig för barnet, något som gör situationen än mer förvirrad och kaotisk. Hela världsbilden kastas omkull. Rädslan för att mamman för det är ju oftast henne det handlar om ska misshandlas igen, och igen, kastar en mörk skugga över livet. Många våldsdrabbade barn tvingas förutom detta att fortsätta leva tillsammans med den gärningsman som så brutalt slagit sönder deras tillvaro. Kan det vara rätt? Brottet påverkar också kretsen runt familjen. Vi är väl överens om att brott mot barn är särskilt försvårande. är det allmänt känt att hela straffskalan inte alltid används. Det rimmar mycket dåligt med det allmänna rättsmedvetandet och vad vi anser om barnens rätt till skydd och trygghet. Straffskalorna ska användas på det sätt de är avsedda. Anser inte ministern att det är en möjlighet och att det bör göras oftare än vad det görs ? 37 (): Jag var inte heller nöjd, justitieministern, med betänkande. Jag har en lång reservation till det betänkandet. Mycket bra kom fram, men mer borde till. Det är missriktad välmening att staten ska ge ersättning till barn. När barnet också här har utsatts för att ha sett den ena föräldern slå den andra och tilliten till vuxna har skadats, är det viktigt för barnet att få ge sin version av hur det har känts och vad man har uppfattat. Med det förslag som justitieministern pratar så väl om riskerar barnen att inte få komma till tals. De är inblandade. De är en del av det brott som har begåtts, men de ska hållas utanför. Vi ska förskona barnen, säger justitieministern. Det är klart att vi vill alla barn det allra bästa. Men det är alltid viktigt att de får komma till tals, blir bemötta av duktiga utredare som de kan öppna sig för och berätta om rädslan och ge sin version av vad som har hänt. De vet att staten säger att det är fel, och staten lyssnar. Det ska framgå att det är fel när mamma eller pappa har slagit. Staten ska se till att mamma eller pappa har bättrat sig när de kommer tillbaka. Det är viktigare att faktiskt blanda in barnen i det de redan är inblandade i och inte hålla dem utanför. Det är tråkigt att debatten inte har kommit längre än den har gjort. Det är viktigt att frågorna diskuteras. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2004/05:640 om unga som offer för brott 38 Justitieminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta för att förbättra unga brottsoffers situation. nämner särskilt risken för sekundär traumatisering och brottsoffrets situation när gärningsmannen friges eller befinner sig på permission. Regeringens politik för att ge brottsoffer stöd och för att förebygga brott mot barn och ungdomar bedrivs inom såväl kriminalpolitiken som barnpolitiken och socialtjänstpolitiken. Arbetet med att ge stöd till barn och ungdomar som drabbas av brott bedrivs kontinuerligt och omfattar många delar. En viktig del är bra och modern lagstiftning, men för brottsoffret är myndigheternas kunskap och bemötande än viktigare. Regeringen har lyft fram barnofferperspektivet i styrningen av rättsväsendets myndigheter. Rättsväsendets myndigheter har tillsammans med arbetat fram handlingsplaner för sitt arbete med brottsoffer. Anställda vid myndigheterna genomgår särskilda utbildningar för att bättre kunna möta brottsoffer. finns även vittnesstöd vid samtliga tingsrätter och hovrätter i landet. Ett ytterligare steg i regeringens arbete är de förslag som lades fram i departementspromemorian Barnen i brottets skugga. Här betonas vikten av både brottsofferstödjande och förebyggande insatser för barn och unga som drabbats av brott. Som påpekar finns ett behov av särskilda stödinsatser för unga som drabbas av brott eftersom det inte alltid är lämpligt att använda samma metoder för ungdomar som vuxna. Stödcentrum för unga brottsoffer finns numera på åtta platser i och är ett exempel på en verksamhet som är särskilt anpassad till barn och ungdomar. har på regeringens uppdrag tagit fram en rapport som beskriver verksamheter, erfarenheter och forskning av stöd till unga brottsoffer. I arbetet med unga brottsoffer är det också viktigt att se till det ideella arbete som bedrivs. Det är därför glädjande att har fått medel av Allmänna arvsfonden för att starta upp särskild verksamhet för unga brottsoffer. tar särskilt upp frågan om brottsoffrets situation när unga gärningsmän friges eller har permission. I den promemoria jag nämnde föreslås en ändring i lagen om sluten ungdomsvård som innebär att målsäganden ska underrättas när den dömde friges eller vistas utanför ungdomshemmet. Målsäganden ska även bli informerad om bestämmelserna för utfärdande av besöksförbud. Mycket görs alltså. vill jag understryka att rättsväsendets förmåga att hantera brott mot barn och unga kan och bör bli bättre. Rättsväsendet har också fått ökade anslag. Det vilar även ett ansvar på polismyndigheterna, åklagarmyndigheterna, domstolsväsendet och att handläggningen och kunskapen om unga som brottsoffer blir effektivare och bättre. Det är ett arbete som aldrig kan anses avslutat. 39 (): Jag får tacka för svaret på interpellationen. Hot och våld är tyvärr en del av många ungas vardag, men de drabbade brottsoffren har aldrig frivilligt gått med på att utsättas för våld, hot eller kränkningar. Att drabbas av brott när man är ung kan få konsekvenser för hela livet om man inte får hjälp med att bearbeta händelsen. Många känner en växande oro, inte minst unga och deras föräldrar. Olyckligtvis anmäler unga brottsoffer sällan vad de varit med om. Kan det vara för att samhällets stöd till unga brottsoffer är för dåligt? En ny rapport från visar, tyvärr, att frågan är berättigad och att det är precis så som verkligheten ser ut. För att få en uppfattning om omfattningen av unga brottsoffer gjordes en undersökning i . Den färska rapporten visar att 742 unga polisanmälde brott . Mer än hälften av brotten var så allvarliga som misshandel, rån eller sexuella övergrepp. Brå bedömde mörkertalet till att mellan 1 000 och 1 700 unga inte går till polisen och anmäler. Anledningen till det kunde enligt undersökningsledaren vara förnekelse av brottet eller misstro mot polisen att man inte tror att anmälan leder någonvart. Andra är rädda för repressalier. Det här är allvarligt, herr talman. Det krävs särskild kunskap för att ta hand om unga brottsoffer. På några få platser i landet, närmare bestämt åtta, som justitieministern sade, finns stödcentrum just för unga brottsoffer där de kan få den hjälp och det stöd de behöver. Ska det vara så? Ska det vara skillnad på var någonstans i landet man bor om man ska få en chans till hjälp efter att ha varit utsatt för brott? Min uppfattning är att alla brottsoffer har rätt till upprättelse. Alla som blir utsatta för brott borde ges stöd och hjälp. gäller interpellationen just unga brottsoffer. De drabbade ungdomarna måste få bra information om vilken hjälp som finns att få. Om alla får det kan klasskamrater och andra vänner våga stödja och vittna. Det är en trist brist . Ungdomarna ser oss vuxna passera förbi utan att ingripa. Många unga vågar inte vittna till förmån för sina kamrater. Men kan det vara så att inte ens vi vuxna vågar se vad som händer för att till och med vi är rädda för att vittna? Risken finns att brottsoffer som inte får hjälp reagerar så starkt att de själva kan bli framtidens gärningsmän. Detta framtidscenario måste vi förstås avvärja. Ett sätt är att se till att det faktiskt finns brottsofferjourer som också tar sig an unga brottsoffer överallt i landet. Brottsofferjourerna har en unik kunskap och erfarenhet, men det hindrar inte att staten alltid har det yttersta ansvaret. Kommer ministern att avsätta medel också till vanliga brottsofferjourer som kan hjälpa unga brottsoffer, eller är det bara kvinnojourer som är värda att få medel i enlighet med regeringens inställning till könsmaktsordningen? 40 (): Det är en oerhört viktig fråga reser. Återigen visas den sittande regeringens tillkortakommanden att hjälpa dem som är i bäst behov av hjälp. Det är omtumlande att utsättas för brott. Samhället måste bli bättre på att stävja brott. Jag ska ta tillfället i akt att under den här debatten lyfta fram ett nytt problem som leder till många offer. Jag träffade för någon vecka sedan , och . Det är tre tjejer som precis går ut skolans nionde klass. De hade fått höra en föreläsning om pedofilerna på Internet på sin skola. De insåg att de hade varit utsatta för brott, men de hade inte uppfattat att det var ett brott. De hade blivit brottsoffer. En av tjejerna som jag fick höra talas om var intresserad av hästar. Hon hade på nätet kommunicerat med olika människor som också var intresserade av hästar. En av dem var en äldre man, som sade sig vara intresserad av hästar och ville förmå henne att träffa honom en pedofil. Som tur var hade hon rådiga föräldrar som kunde ta tag i det. Det här är ett allvarligt problem. Det krävs både att ungdomar själva blir bättre, att föräldrar blir bättre på att hjälpa barnen samt att rättsväsendets möjligheter att stävja den här typen av brottslighet mot unga människor blir bättre.