prot · GS0967 · 2005-02-01 00:00:00 — Det skedde trots all förödmjukelse och förnedring, hoten, orättfärdigheten och brutaliteten. Trots allt detta har palestinierna gått till valurnorna, och ett demokratiskt val har genomförts. Som bekant heter palestiniernas nya ledare . talar alla om vad kan göra för att sluta fred med . Alla har så stora förväntningar. Visst har president börjat arbeta för att alla parter ska sluta med våldsaktionerna. Palestinsk ordningspolis börjar ta kontroll över och andra områden för att säkra lag och ordning. Visst kommer och att träffas för att samtala om fred. Men räcker det? Allt detta gör att många palestinier känner tilltro och att de försiktigt börjar hoppas på en bättre framtid. Jag kan inte annat säga än att jag gläder mig över att fredsprocessen börjar ta ny fart. Det får mig att tänka på en av de palestinier som jag träffade under valet, herr talman. Mannen svarade på frågan om varför han skulle rösta. Han berättade för mig om sin pappa som satt fängslad i israeliskt fängelse för sina politiska åsikter från det att den här mannen var gammal till dess att han fyllde . Han berättade om sin ungdomstid, då han själv satt i fängelse för samma sak som sin fader. Han sade till mig: Min starka önskan är att min son, som är , ska få slippa sitta i israeliskt fängelse. Därför ska jag rösta. Jag vill leva i ett fritt och demokratiskt . Det är precis detta jag tänker på, herr talman. Det är den här mannens öde som delas av många, tusentals, palestinier. pekade på den separationsmuren och sade: Ser du den där förbannade muren? Den står inte bara på palestinsk mark. Den begränsar min rörelse och min frihet och avskärmar mig från mina nära och kära. Ser du huset mellan de två höga husen? frågade han och pekade. I det huset bor min gamla mor. tog det mig att gå och hälsa på henne. måste jag färdas med bil för att hälsa på min gamla sjuka mor. Detta är skälet till att jag ska rösta för att få bort muren. Han fortsatte: Förresten begränsar den här förbannade muren inte bara vår rörelsefrihet. Den är inget annat än en symbol för förtryck, såsom var . Den påminner oss om ockupationen, men separationsmuren kan aldrig separera mig från min mors famn, hur hög den än blir. Och glöm inte att föll! 44 (): Alla som är intresserade av ser med förväntan fram emot vad kommer att göra med det tydliga stöd i ryggen som han fick efter presidentvalet . Att med en gång låta 2 000 palestinska soldater patrullera gränsen mellan norra och för att få slut på de palestinska missilerna, som har beskjutit israeliska byar och speciellt Sderot, visar på att det går att göra något om bara viljan finns. Steg 1 i den berömda färdplanen säger just detta. Det står så här: I fas 1 ska palestinierna och villkorslöst få till stånd ett upphörande av våldet enligt de steg som skissas upp i färdplanen. Dessa aktioner ska understödjas av . Detta har och börjat med. Man får bara hoppas att budskapet också når de presumtiva självmordsbombarna. Under fas 1 ska också det palestinska ledarskapet återupprepa rätt att existera i fred och säkerhet och uppmana till omedelbar och villkorslös eld upphör för att beväpnade aktioner och alla våldsaktioner mot israeler överallt ska upphöra, står det också. Alla palestinska officiella institutioner slutar med uppvigling mot . Så står det alltså i den färdplan som EU, , och har ställt sig bakom. Det är oerhört viktigt att med sitt goda förhållande till de palestinska myndigheterna genom bland annat vårt mångåriga bistånd verkligen försöker få detta till stånd. Därför undrar jag vad regeringen kan göra för att få alla palestinska officiella institutioner att sluta med uppvigling mot . Det finns ett skäl till att det finns en säkerhetsbarriär, och det skälet vet vi alla om det är rätt att försvara sin egen befolkning. Jag undrar: Vad gör utrikesministern och vad gör för att försöka få uppviglingen mot att upphöra allt enligt färdplanen? 45 Utrikesminister (): Jag vill rikta ett stort tack till för den mycket konkreta beskrivning av den situation som palestinier lever i och har levt i . Det gäller också den optimism som många på det palestinska området nu känner inför möjligheten att drömmen om en fri och självständig palestinsk stat som lever i fred med grannen kanske, kanske kan bli en verklighet. Det är givetvis fortfarande en lång väg att gå. Det val som ägde rum var bara ett första steg i en process som ännu har många svårigheter framför sig. Men det råder ingen tvekan om att man kan känna viss optimism inför möjligheterna att det gjuts nytt liv i fredsprocessen. Men det innebär att man måste ställa krav på båda sidor. Båda sidor anser ju att det är den andra sidan som först måste vidta en åtgärd för att man själv ska kunna vidta de åtgärder som bland annat enligt färdplanen för fred krävs av båda sidor. Sanningen är naturligtvis den att det inte går att komma framåt om man väljer att säga att det är den andra sidan som först måste göra någonting och att man därefter är beredd att göra något själv. krävs det att båda sidor vidtar åtgärder som visar att båda sidor är medvetna om att de har ett ansvar i processen. Det handlar inte bara om att få palestinierna att inse att någon uppvigling mot israeler inte är på sin plats just . Det är viktigt att man också på ett uttalat sätt från palestinsk sida visar att man respekterar rätt att existera och leva i ett fritt samhälle. måste också agera på ett sådant sätt att man ger bevis för palestinierna att det är möjligt att åstadkomma fred. Man måste ge hopp till palestinierna, bland annat genom att man skapar förutsättningar för att leva och existera i ett liv. Det som har skett med barriärbygget, och som har hindrat palestinier att röra sig fritt, har onekligen inneburit att levnadsförhållandena har försämrats på den palestinska sidan. En mycket viktig åtgärd är därför att skapa förutsättningar för bättre levnadsförhållanden för palestinier. Då blir det också möjligt för de palestinska ledarna att övertyga sina egna medborgare om att inte bara sluta upp med uppvigling utan också om att våldet i form av självmordsbombare inte är det som ska ge palestinierna deras egen stat. 46 (): Jag har även träffat andra palestinier palestinier som har förlorat allt hopp om ett fritt demokratiskt . Det är palestinier som är apatiska och likgiltiga. De talade om för oss att vår närvaro ingick i en fars och att valet och den demokrati som vi västerlänningar är på plats för att stödja inte är något annat än ett spel för gallerierna. De räknade upp alla fredsavtal, alla överenskommelser, alla statsbesök och alla fredsförsök och kom fram till att det inte finns något som vi eller de själva kan göra för att det ska bli fred i området. Lämna oss åt vårt öde! sade en av de män som vi träffade på marknaden. Det är då, herr talman, som man som freds- och frihetskämpe känner sig som en fågel utan vingar. Då har orden ingen betydelse, hur väl valda de än är. När jag lämnade hade jag en dröm. Det är samma dröm som jag har burit på sedan mina uppväxtår i . Min dröm är att israeler och palestinier två folk som trängs med varandra på ett litet stycke jord, invävda i varandra och två folk som behöver jorden, vattnet och vägarna ska sluta fred. Min dröm får liv av varje fredsförsök. Fredsförsöken har varit otaliga. Man skyller på varandra. Man hör både här och där att den ena måste ge upp först, annars blir det ingenting! Många försök har avbrutits av krigshandlingar. Det är som den unga palestinskan sade: In Sha blir det fred. Vi måste förlita oss på . När inget annat fungerar måste vi förlita oss på . Jag kan hålla med henne. Vi kan bara hoppas. Vi har sett ansträngningar göras av olika regeringar och internationella organisationer. Avtal efter avtal har skrivits på. Varje ny amerikansk president har sett lösningen av konflikten som sin mission impossible. Varje gång börjar man om från början, men det blir aldrig ett resultat värt namnet. kan, som sagt var, inte ensam lösa konflikten. behöver omvärldens stöd, och inte minst stöd, för att tillsammans med motparten uppnå en varaktig och rättvis fred. Tack än en gång, utrikesministern, för svaret som innehåller många goda exempel på de ansträngningar som den och EU gör för att stötta . Jag kommer verkligen att följa det arbetet med stort intresse och kommer säkerligen att ta upp frågan . 47 (): Den israeliska försvarsminister och , rådgivare i säkerhetsfrågor åt den palestinska ledaren , diskuterade på ett hotell i när, var och hur den palestinska polisens halvmilitära enheter ska ta över en rad städer på efter en israelisk truppreträtt från städerna i fråga. Där den palestinska polisen bevarar lugnet kommer också att bevara lugnet och avstå från alla offensiva aktioner mot efterspanade terrorister. Detta är den vägledande principen mellan parterna just . Det ger hopp. Vi får innerligt hoppas att lyckas där misslyckats, det vill säga att vilja fred med . Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av talmannen att ajournera förhandlingarna till . 8 § Svar på interpellation 2004/05:263 om kommunernas ansvar för att stödja våldsutsatta kvinnor och barn 48 Statsrådet (): har frågat mig om jag kommer att vidta åtgärder för att stärka skyddet för misshandlade kvinnor och barn. Våld mot kvinnor är ett allvarligt samhällsproblem och ett hot mot kvinnors hälsa, välbefinnande och till och med deras liv. Regeringens arbete kring den här problematiken har prioriterats och kommer att ges ytterligare ökad prioritet. Regeringen ser det som ytterst angeläget att våldsutsatta kvinnor får det stöd och den hjälp som de behöver. Genom att prioritera arbetet för våldsutsatta kvinnor vill vi påverka kommunerna att också göra det. Det ska inte komma an på i vilken kommun man bor för att få stöd och hjälp om man blir slagen eller hotad. Rapporter från och länsstyrelserna visar på att det sker en positiv utveckling av kommunernas stöd till kvinnor som utsatts för våld. Stödinsatserna varierar dock fortfarande mellan olika kommuner i landet. För att stödja den positiva utvecklingen har regeringen därför vidtagit följande åtgärder : ska tillsammans med länsstyrelserna inventera i vilken utsträckning landets kommuner har handlingsplaner för arbetet med våldsutsatta kvinnor. Uppdraget ska redovisas . ska dessutom ta fram en kunskapssammanställning om verkningsfulla metoder och arbetssätt i arbete med våldsutsatta kvinnor. Uppdraget ska redovisas . De två uppdragen syftar till att stärka kommunernas möjligheter att ta det ansvar som åvilar dem för våldsutsatta kvinnor och barn. Regeringen vill på det här sättet stödja en enhetlig utveckling i landet inom detta område. En handlingsplan utgör enligt regeringens bedömning en bra grund för kommunernas arbete på området, medan en kunskapssammanställning om verkningsfulla metoder och arbetssätt kan fungera som ett effektivt verktyg för att omsätta handlingsplanen i praktiskt arbete. En särskild utredare har haft i uppdrag att finna formerna för en ombildning av Rikskvinnocentrum för kvinnor som våldtagits och misshandlats till ett nationellt institut. Utredningen föreslår att institutets uppgifter ska vara att sprida kunskap om och utveckla metoder när det gäller omhändertagande och behandling av kvinnor som våldtagits och misshandlats. Enligt utredningens förslag kommer institutet att utgöra ett och därmed ett betydelsefullt resursorgan för kommunerna i deras arbete med våldsutsatta kvinnor. Utredaren redovisade sitt uppdrag och remissbehandlas betänkandet. En särskild utredare har också haft i uppdrag att följa upp och utvärdera de myndighetsuppdrag som gavs i samband med Kvinnofridspropositionen. Utredaren har gjort en samlad analys av eventuella hinder och strukturer som motverkar ett könsmedvetet arbete på de områden som dessa uppdrag gällde. Utredaren redovisade sitt uppdrag . Utredarens analys och förslag kommer att ligga till grund för regeringens överväganden om insatser för att stärka arbetet med våldsutsatta kvinnor. 49 (): Jag får tacka statsrådet som beskriver vad som är på gång framöver. Det som jag kan se efter att ha diskuterat och pratat med många av de här kvinnorna med barn ofta har ju kvinnorna barn också som blir utsatta för våld i hemmet är att de kanske inte riktigt känner att de vill vänta om de bor i en kommun där det ser ut så här, som också beskrivs här. Det ser väldigt olika ut i kommunerna. Hur kan vardagen se ut för en mamma som kanske får ge sig iväg mitt med sina barn? De kanske knappt hinner ta med sig mer än att barnen har den pyjamas som de sover i på sig, och så kanske de får slänga med sig ytterkläder. Jo, då är skillnaderna väldigt stora i kommunerna. Det kan vara så att det inte finns något skyddat boende över huvud taget. Så kan det se ut i en del kommuner. Eller så kanske det finns ett telefonnummer genom vilket den hjälpsökande kvinnan kan få tala med någon som ändå hjälper henne och kanske slussar vidare till något ställe. Eller så kanske det finns ett skyddat boende, men i en lägenhet där det inte finns någon personal, utan man blir kvar ensam. Det kan också vara så i kommuner att det faktiskt finns personal dygnet runt, och denna verksamhet kan bedrivas både ideellt eller av kommunen. En kombination finns också, till exempel att det är anställda i kombination med att ideellt arbetande kvinnor ställer upp och sover på kvinnojourerna. Det finns också en del kommuner som har kriscentrum med dygnetruntpersonal där det finns socionomer och det också finns möjlighet till stödsamtal och hjälp, både till mammor och barn. Men inte ens i de kommuner där dessa kommunalt drivna kriscentrum finns får alla kvinnor och barn hjälp. Jag har hört att det faktiskt till och med är så att en del är hänvisade till att bo på vandrarhem, och då kan man undra hur tryggt det känns, när man är i den situationen som dessa personer är i. när vi stiftar lagar här i kammaren hoppas och tror vi att lagstiftningen kan tillämpas, men när det gäller de här frågorna är jag tveksam, och jag undrar om statsrådet har tänkt skärpa socialtjänstlagen. I socialtjänstlagen står det nu i 5 kap. 11 §: bör verka för att den som utsatts för brott och dennes anhöriga får stöd och hjälp. bör härvid särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp i hemmet kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. Jag vet själv att när jag har jobbat med myndighetsutövning i kommuner politiskt så jobbade i alla fall jag utifrån den intentionen att stod det bör så skulle det betraktas som skall, men när det gäller våldsutsatta kvinnor och barn verkar det inte vara så att kommuner och socialtjänster tar bör som skall. Därför tror jag inte bara tror, jag är helt övertygad om det att socialtjänstlagen behöver skärpas. Jag tror att ibland får kritik för sådant som politikerna i kommunen egentligen borde få kritik för eftersom det inte är en prioriterad fråga, vilket ju också kommit fram i många rapporter. Bland annat var rubriken i en Amnestyrapport ej prioriterat frågan. Jag tycker mig märka att det stämmer. 50 (): Jag vill tacka för en viktig interpellation och statsrådet för svaret. Interpellationen är viktig eftersom, precis som interpellanten säger, inte bara antalet anmälda brott ökat utan att det, om jag förstår rätt, också skett en faktisk ökning. Det utövas alltså mer våld mot kvinnor och barn nu än vad fallet var för tio . Interpellanten är lite optimistisk och tror att vi går mot ljusare tider. Man ska ju alltid försöka vara optimist, men fortfarande blir man både deprimerad och upprörd över en rad saker. Det är inte så säkert att utvecklingen är positiv. Det senaste exemplet är oerhört upprörande och visar på förunderlig flathet och kränkning av allt vad kvinnofrid heter. Vi har alla läst om fallet med den 13-åriga flickan, som enligt FN:s och allas vår definition är ett barn men ändå i vissa kretsar betraktas som ett lovligt byte för några mäns sexuella maktutövning, eftersom flickan var berusad. Mot den bakgrunden tycker jag inte att det, som statsrådet anför, duger att säga att frågan prioriterats . Det är sant att det statliga stödet till kvinnojourerna ökat , men det stämmer inte riktigt att arbetet prioriterats. I stället vill jag påstå att regeringen genom sitt och sina ministrar faktiskt försummat arbetet mot kvinnovåldet. har gjort flera tillkännagivanden som fullständigt negligerats. Jag vill särskilt peka på det betänkande från socialutskottet som beslutade om . I betänkandet konstaterar utskottet: beslöt , efter initiativ av utskottet, att ge regeringen till känna att tilläggsdirektiv skulle ges till den särskilde utredare som tillkallats för att följa upp och ur ett könsmaktsperspektiv utvärdera de myndighetsgemensamma uppdrag och de uppdrag till enskilda myndigheter som gavs i samband med propositionen Kvinnofrid . Det gällde en samlad analys av eventuella hinder och strukturer som motverkar ett könsmedvetet arbete på de områden som dessa uppdrag gällde. Utredaren borde även, enligt utskottet, ges i uppdrag att överväga hur önskemålet att varje kommun bör ha en handlingsplan för arbetet med våldsutsatta kvinnor skall uppnås. Utskottet konstaterar nu med stor förvåning att något sådant uppdrag inte lämnats. Det här är ju ingen cykelställsfråga, utan samtliga partier var i debatten upprörda och påpekade det fullständigt orimliga i att det som uttrycker som en samlad politisk vilja inte får ordentligt avtryck i regeringsarbetet. har regeringen, enligt det svar som statsrådet lämnat, förstått att de har detta uppdrag och kommer att ta det på fullt allvar, vilket ju är huvudfrågan i den här debatten. I så fall kanske det finns fog för den optimism som interpellanten uttrycker, nämligen att vi går mot ljusare tider. Jag tycker inte att det med full tydlighet framgår av svaret att ministern och regeringen förstått att de har vissa riksdagsbeslut att rätta sig efter. 51 Statsrådet (): Också jag vill tacka för interpellationen. På så sätt får vi en diskussion om detta. Där finns ganska mycket att säga. Jag tycker inte riktigt om tonen i inlägg där det nästan antyds att vi inte bryr oss om problemet och inte vill göra någonting. Jag jobbade i när vi 1997/98 tog fram kvinnofridspropositionen, som ju var ett stort steg för att lyfta fram dessa frågor. Jag var ledamot i , som lade fram ett förslag om att just strama upp sexualbrotten för att komma åt den typ av våldtäkter som varit aktuella . vet att det ligger ett förslag om en ny sexualbrottslagstiftning på bord. Man kan inte med enkelhet hävda att vi inte gjort något. Tvärtom skulle jag vilja säga att kvinnofridspropositionen och arbetet med inneburit stora steg framåt. När det gäller skyddet för våldsutsatta kvinnor kan vi från socialdemokratisk synpunkt vara väldigt tydliga, nämligen genom att säga att det inte ska bero på var man bor för att få stöd och hjälp om man blir utsatt för våld. För att få det stödet ska inte heller bero på om man har ett funktionshinder eller är missbrukare. Det offentliga har ett ansvar för alla människor och alla situationer i de lägena. Det gäller också kvinnor som är funktionshindrade eller har ett missbruk. Enligt min uppfattning ska skyddet vara en självklar del av välfärdsstaten. Det är så man måste se det. Vi har tidigare inte sett det på det sättet. I stället har vi överlåtit det arbetet åt frivilligorganisationerna som gjort ett alldeles fantastiskt arbete, det måste sägas. Men även de kräver och vill nu att det offentliga tar ett mycket större ansvar än tidigare, eftersom de i längden inte kommer att klara detta på egen hand. var med och organiserade en namninsamling . Då överlämnades 35 000 namnunderskrifter till mig med kravet att se till att detta skydd finns i alla kommuner. Det tog jag till mig, och vi var överens om att det måste göras en översyn av frågan och även läggas ut nya uppdrag. Som nämns i interpellationssvaret har vi gett i uppdrag att inventera vilka kommuner som har handlingsplaner; detta berördes också av i hans inlägg. Vi har också gett i uppdrag att vara bättre på metodutveckling i kommunerna. Men vi måste göra mer. vill ha en översyn av lagstiftningen hon pekar på socialtjänstlagen och jag är inte alls främmande för en sådan översyn. Tvärtom har jag tagit initiativ till att ta fram utredningsdirektiv till en utredning. Dessa håller nu på att tas fram i , och jag kommer att kunna presentera dem . Detta är ett mycket viktigt reformområde för oss. Det är dags att säga att det är en självklar rättighet att man, om man blir slagen och utsatt för våld och hot, får skydd, hjälp och stöd oavsett var i landet man bor. Jag tycker att det från regeringens och socialdemokratins sida också är en väldigt bra fråga att gå till val på. 52 (): Jag tackar för det svaret och kommer att noga följa arbetet så att det verkligen blir en förändring i socialtjänstlagstiftningen. Egentligen tycker jag att lagstiftningen är ganska bra. Det är tillämpningen som inte är bra. Jag hade hoppats att kommunerna skulle ta sitt ansvar även med ett bör i socialtjänstlagen, och det är med stor besvikelse jag konstaterar att så inte sker. Jag är också besviken på många kolleger som arbetar politiskt ute i kommunerna. Många kanske kan skylla på att kommunen har ett dåligt ekonomiskt läge, men när man går in och tittar närmare på detta ser man att det inte rör sig om sådana belopp att de kan skylla på ekonomin. Om man tittar på hur stort stödet är till kvinnojourer, som ofta tillhandahåller både stödet och skyddet för kvinnorna, kan det röra sig om och då är det inte räknat i skattekronor utan det handlar om per invånare i en del kommuner, men det är mycket ovanligt. I de kommuner där det inte finns någon kvinnojour är summan förstås . Ofta rör det sig om ett par kronor per invånare. Det handlar alltså inte om några stora pengar om man ser till kommunernas hela ekonomiska situation. En kommun står och faller därför inte med detta. Jag tror faktiskt till och med att det för många kommuner kan vara en vinst, eftersom det faktiskt också är fråga om ett folkhälsoproblem. Många stannar säkert hemma från jobbet för att de förlorat självkänslan, självförtroendet, och lever under sådana förhållanden att de kanske inte har möjlighet att gå till sitt arbete även om de skulle vilja det. Mäns våld mot kvinnor är ett samhällsproblem. Det är inte en privatsak. Det är den rådande könsmaktsordningen som är själva grundproblemet. Man talar ofta om mäns våld mot kvinnor. Och när man talar om våld kan det vara av många olika slag. Det kan vara fysiskt. Det kan vara psykiskt med mycket hot. Det kan vara sexuellt. Och det kan även vara ekonomisk misshandel. Kvinnan kan vara ekonomiskt misshandlad och leva under mycket minimala ekonomiska förhållanden. Hon kanske inte får behålla sin egen inkomst. Man har hört talas om kvinnor som inte har fått vara i en affär och handla och som alltså inte har någon egen ekonomi. De kanske också har skulder som mannen har försatt dem i. Exempelvis hemförsäkringar står på dem som bor i hemmet. Och om den ena parten förstör hela hemmet så får den andra parten inte ut någonting. Det finns alltså mycket som är ren ekonomisk misshandel. gjordes 62 anmälningar . Dag ut och dag in anmälde 62 kvinnor att de har blivit misshandlade. Och många av dem har blivit misshandlade i sitt eget hem, i ett hem där de i stället ska kunna känna trygghet med sina barn. Om det handlar om 62 kvinnor , så har många av dem också barn hemma som ser och hör detta och som faktiskt ofta får utstå våld själva. Det är så situationen ser ut. Därför är det angeläget att varje kommun kan ge hjälp, alltså oavsett var denna kvinna bor ska hon och hennes barn kunna få stöd och hjälp. Jag ser detta som en mycket angelägen fråga och att det snart kommer till stånd en förändring. 53 (): Statsrådet har naturligtvis rätt i att det kommer ett lagförslag jag har också hört talas om det som ska göra det mer eller mindre vattentätt, så att det som hände den 13-åriga flickan inte ska hända igen.