prot · GT0922 · 2005-10-27 00:00:00 — Man måste vara medveten om att DNA-test är känsligt och man måste använda det väldigt försiktigt. Det handlar naturligtvis om den personliga integriteten och också som mycket riktigt säger om barns rätt till sina föräldrar och barns rätt till sitt ursprung, som också mycket tydligt finns med i . Jag har haft en diskussion om detta med . Man måste väga de etiska problemen mot varandra, å ena sidan måste man avväga det ingrepp som ett DNA-test ändå utgör och å andra sidan det utnyttjande och annat som barn kan fara illa av. Den diskussionen ledde till att man från menade att det är befogat med ett DNA-test just i anhörigfallen. Vi måste ändå göra det vi kan för att förhindra att barn far illa. Jag är inte särskilt svävande på det heller. Det har gjorts en utredning som har föreslagit detta. Vi gör en beredning på , och vi arbetar just nu på en lagrådsremiss som kommer att innehålla en möjlighet att erbjuda ett DNA-test. Det ska naturligtvis inte erbjudas om man kan visa släktskapet på något annat sätt. Man kan kanske visa det genom födelseattester och sådana saker. Men i de fall där man är tveksam och släktskapet inte går att få fram genom handlingar eller på annat sätt ska människor kunna erbjudas ett DNA-test. Jag tycker att det är riktigt att göra så. 22 (): Det här är en viktig fråga, och det var bra att statsrådet tog upp . Det är ju den som är utgångspunkten för hela det här resonemanget. Trots allt måste man ändå komma ihåg att barnen, enligt , har rätt till sitt eget ursprung. Man har rätt till en trygg och säker uppväxtmiljö. Man har också rätt till skydd mot psykiskt och fysiskt våld. Alla dessa tre moment ingår i som jag nu hänvisar till, och det är naturligtvis helt avgörande för det resonemang som jag och mitt parti för när vi anser att DNA-tester ska användas vid prövning av asylskäl. Jag blir därför lite förbryllad när jag läser statsrådets svar. Om vi är överens om att det här är en viktig fråga och om att barn i asylärenden inte har något skydd mot att utsättas för den här typen av brottslighet kan jag inte tolka det som något annat än att statsrådet avser att låta de här sakerna fortsätta att vara dåliga ur barnens synvinkel. Annars skulle ju statsrådets svar till mig bli: Vi tillsätter en utredning och tar reda på fakta i det här fallet. Det gäller framför allt frågan om beröringspunkter mellan asylärenden och ärenden om familjeåterförening. I stället skriver statsrådet i sitt svar till mig: Inte heller har det i något annat sammanhang gjorts en sådan utredning. Men hade det då inte varit ganska lämpligt att ge den sittande förändrade direktiv på den här punkten så att även DNA-testerna skulle kunna tas upp? Hade det inte också varit ganska lämpligt med utgångspunkt från det resonemanget att fundera vidare i nästa led, det vill säga: Vad händer när människor inte kan förete dessa bevis? Statsrådet har ju redan sagt att det förekommer. Det kan ju vara en situation när man som anhöriginvandrare mycket tydligt kan visa var man kommer ifrån och vilket släktskapsmässigt förhållande man har till sina barn. Men när det gäller asylärenden kan det vara mycket mer komplicerat. Det synes mig vara en mycket märklig ordning att man i det ena fallet tycker att beviskravet kan sättas högre trots att situationen uppenbarligen är mera allvarlig medan man i det andra fallet, vid asylprövningen, sätter kravet lägre. Jag förstår inte riktigt den logiken. 23 Statsrådet (): Vad jag sade var att det inte finns någon utredning med ett sådant förslag. Det finns därför inget färdigt förslag som kan beredas på som handlar just om asylärenden. Det förslag som lades fram av , som ju har avslutat sitt uppdrag, var att man skulle kunna använda DNA-test i anknytningsärenden. Anledningen till att man begränsade det till anknytningsärenden var att det är i de ärendena som problemen finns. Det är också där den stora risken finns. Det är väldigt många länder som har DNA-test jag undrar om det inte är de allra flesta länder som erbjuder det, och det har gjorts utvärderingar, till exempel när och införde det. Det har visat sig att väldigt många uteblir från testet. Man kommer med en ansökan och sedan erbjuds man ett DNA-test. Då är det som uteblir från provtagningen. Helt klart är det i dessa ärenden som problemen finns. Det är den utredning som vi har och som vi håller på att bereda. Jag tror också att vi bör titta på om det finns problem vi behöver ju inte införa något om det inte finns några problem också när det gäller asylärenden. Det får vi i så fall titta mer noga på. Men, som sagt, det är helt klart att det är just i anknytningssituationer som problemen uppstår. Sedan är det barnets bästa som man måste ha för ögonen när man diskuterar dessa frågor. Det handlar inte om att kontrollera de vuxna, utan det handlar i första hand om att barn måste ha rätt till sina föräldrar och till sitt ursprung. Bara det faktum att man kanske lever i ett land, går i skolan och växer upp där under falsk identitet i en familj som inte är ens riktiga familj är naturligtvis oerhört påfrestande för barn. Vi har också sett att för barn som kommer hit tidigt i livet, när de är små, kanske det går ganska bra men om barnen blir besvärliga i tonåren blir det väldigt stora slitningar i den typen av familjer. Det står helt klart att vi måste göra någonting åt det här. Men, som sagt, det stora problemet är just anknytningsinvandringen. 24 (): En sak som jag har lärt mig som riksdagsledamot är att när ett statsråd säger att man ska titta lite mer noga på frågan, då ska man alltid ställa följdfrågan: På vilket sätt då? Jag tycker att det vore lämpligt om statsrådet kunde leverera ett klart besked här i kammaren huruvida man från regeringen kommer att ta initiativ till en utredning på det här området, även avseende asylärenden. Om det är så och jag har ingen anledning att betvivla det att uteblir från provtagningen är det en tydlig indikation. Det skulle också vara väldigt bra om vi kunde få klarlagt om det skulle förekomma även när det gäller asylärenden. Då skulle man redan vid gränsen kunna avslöja om människor tar med sig barn till utan att de är deras. Vi är överens. Det viktiga är att stärka det totala skyddet för barnen både när det gäller deras rätt till sitt ursprung och till sina föräldrar och när det gäller rätten till en säker och trygg uppväxtmiljö. Just därför är det så viktigt att statens skydd på den här punkten är heltäckande. Därför tycker jag att det vore lämpligt om vi kunde få ett besked i frågan om en specifik utredning på det här området. 25 Statsrådet (): Anledningen till att jag inte kan säga något om asylärenden är att det mig veterligen inte är något land som använder den här typen av DNA-test just i asylärenden, så om det vet vi väldigt lite. Som svar på frågan hur vi ska gå vidare ska vi i första hand ha ett samtal med dels migrationsmyndigheterna, dels de sociala myndigheterna för att se vad som är ursprunget i de svåra fall som vi nu ser, om det är asylärenden eller anhörigärenden. Vad vi har hört är att det är anhöriginvandringen som är det stora problemet. Men jag blundar som sagt inte alls för att det skulle kunna vara problem också i asylärenden, och då måste vi diskutera hur de ska lösas. Men ser jag inte att vi behöver ta initiativ till en utredning. Vi måste först få indikationer på att det faktiskt finns sådana problem. Och det finns mig veterligt inga andra länder som använder DNA-test just i asylärenden. Jag tror att vi är överens om vikten av att detta måste genomföras i anhörigdelen, och det måste naturligtvis hanteras med stor försiktighet. Det handlar väldigt mycket om bemötandet från ambassadens sida och att människor får information om vad detta innebär. Det finns ju fall där det visat sig att pappan inte är den riktiga pappan och att han inte vetat om det. Det är faktiskt oerhört känsliga frågor, så det här måste verkligen tillämpas med mycket stor försiktighet. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2005/06:2 om uppehållstillstånd för vittnen av människohandel 26 Statsrådet (): har frågat statsministern vilka åtgärder han avser att vidta för att säkerställa att offer för människohandel som medverkar som vittnen i rättsprocessen kan erhålla permanenta uppehållstillstånd. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Vi har en lagstiftning som gör det möjligt att på ansökan av en förundersökningsledare bevilja utländska målsägande och vittnen, till exempel offer för människohandel, tidsbegränsade uppehållstillstånd för att dessa personer ska kunna medverka vid förundersökning och huvudförhandling i brottmål. Jag vill framhålla att vår lagstiftning inte på något sätt begränsar möjligheten för personer som beviljats sådana tillstånd att själva ansöka om uppehållstillstånd i på andra grunder än de som förundersökningsledaren har åberopat. har sedan bestämmelsen om tidsbegränsat uppehållstillstånd för målsägande och vittnen trädde i kraft tagit emot ett 20-tal ansökningar från förundersökningsledare om uppehållstillstånd för utländska målsägande. I de fall ärendena inte har avskrivits på grund av att personerna har lämnat landet har tillstånd beviljats i samtliga fall. Endast ett fåtal av dessa personer har utnyttjat möjligheten att själva ansöka om uppehållstillstånd på andra grunder. Vid prövning av en sådan ansökan görs en sammantagen bedömning av alla relevanta omständigheter i det enskilda fallet i förekommande fall förhållandet att personen har fallit offer för människohandel eller annan grov brottslighet. Jag vill i detta sammanhang nämna att rådet antog ett direktiv om uppehållstillstånd till tredjelandsmedborgare som har fallit offer för människohandel eller som har fått hjälp till olaglig invandring och vilka samarbetar med de behöriga myndigheterna. undertecknade vidare konvention om åtgärder mot människohandel. Dessa två rättsakter innehåller bestämmelser om tidsbegränsade uppehållstillstånd för offer för människohandel som samarbetar med myndigheterna vid utredning av brott. Varken direktivet eller konventionen föreskriver att permanenta uppehållstillstånd ska ges till dem som utsatts för brott. Däremot anges att i de fall de berörda personerna ansöker om uppehållstillstånd av annat slag bör medlemsstaterna inom ramen för prövning av en sådan ansökan ta hänsyn till att de berörda personerna har beviljats uppehållstillstånd i enlighet med direktivet respektive konventionen. Direktivet ska vara genomfört i svensk rätt . De regler som finns i utlänningslagen är, enligt regeringens bedömning, tillräckliga för att omfatta de situationer som kan uppstå vid en prövning av frågan om permanent uppehållstillstånd. De ligger också i linje med vad medlemsstaterna inom EU och har förhandlat fram när det gäller möjligheten för offer för människohandel att ansöka om och beviljas permanenta uppehållstillstånd. Jag ser därför inte anledning att vidta ytterligare åtgärder i sammanhanget. 27 (): Jag ställde den här frågan ursprungligen till statsminister därför att jag menar att det är en fråga av väldigt viktig och principiell natur hur vi ställer oss i frågan om permanenta uppehållstillstånd. Detta är också en fråga där regeringen inte levererar en riktigt konsistent politik. Trafficking är ett fruktansvärt brott. De människor som utsätts för trafficking har i många fall väldigt små möjligheter att göra sina röster hörda. De har också väldigt små möjligheter att få rätt mot sina förövare. Men om man ställer upp som vittne finns möjligheten att slå sönder de kriminella nätverk som finns på det här området. Problemet med dem som utsätts för trafficking är att de ofta inte vågar ställa upp och vittna eller träda fram. Det beror naturligtvis på att i många fall riskerar de, i det fall de inte beviljas uppehållstillstånd, att återsändas till exakt samma länder, samma regioner och i många fall till samma städer och byar varifrån de en gång bortrövades innan de kom till . Det innebär att om de inte får uppehållstillstånd löper de alltså exakt den här risken. De två lagrum som statsrådet nu hänvisar till, det vill säga dels konvention, dels rådets direktiv, är minimilegalt. Det är inte så att inte kan göra tillägg till sin policy. Vi står faktiskt fria att lägga till, men vi får inte lov att dra ifrån. Ur moderat synvinkel i det här fallet är vi faktiskt sex partier som är uttalat för att med mer eller mindre automatik ge permanenta uppehållstillstånd till offer för trafficking står regeringen väldigt ensam. Skälen till att de sex partierna har denna uppfattning i frågan är naturligtvis de som jag precis angav. Det är inte så att den politik som för ger människor tillräckligt starkt skydd. Vi menar att automationsprincipen naturligtvis ska utgå från en tilläggsprincip. Man måste faktiskt ställa upp och vittna. Man måste vara beredd att göra sin insats för att slå sönder de kriminella nätverken. Men vi har också en skyldighet från svensk sida att leverera ett tillräckligt starkt juridiskt skydd till de här människorna, så att de vågar ta det för många väldigt stora avgörande steget att träda fram och faktiskt göra sin insats för rättsväsendet. 28 Statsrådet (): Först och främst: Trafficking är ett fruktansvärt brott. Vi införde i brottsrubriceringen människohandel. På något sätt kan man tänka att det är förfärande att vi över huvud taget behövde göra det, för det är egentligen en modern form av slaveri att människor säljs på en marknad. Jag tror egentligen inte att vi är så väldigt oeniga. Jag menar också att det ska vara ett mycket starkt juridiskt skydd för de här kvinnorna. Det är inte så att jag är emot att de får permanenta uppehållstillstånd, men jag tycker att vi har en lagstiftning och de här konventionerna som ger detta juridiska skydd och som också ger möjlighet till permanenta uppehållstillstånd. Hur ser verkligheten ut? Jo, verkligheten kan vara att polisen hittar en kvinna i en lägenhet någonstans i . Det kan vara en kvinna som inte ens vet vilket land hon befinner sig i. Det är en situation som naturligtvis är helt förvirrande för den här kvinnan som är både fysiskt och psykiskt nedbruten. Vad som då händer är att ansvaret för ansökan om uppehållstillstånd tas över från kvinnan. Förundersökningsledaren ansöker om ett tillfälligt tillstånd så att kvinnan får ett andrum, får tänka igenom sin situation, får medicinsk vård och kanske socialt stöd och sedan kan fatta beslut om vad det är hon vill i livet, om hon vill återvända hem det är väldigt många som vill göra det, och många åker hem igen eller om hon vill stanna i det här landet där hon blivit så oerhört kränkt. Kvinnan själv måste först få andrum och möjlighet att tänka igenom sin situation. Sedan lagen trädde i kraft är det ett 20-tal fall, närmare bestämt 16 fall, där förundersökningsledaren har ansökt om tillfälligt uppehållstillstånd för kvinnor. Över hälften av dem är EU-medborgare. Man måste ha hela bilden klar för sig. Det är helt klart att människor som sedan riskerar övergrepp när de kommer hem, människor som riskerar vilket väldigt många gör att hamna i de här kriminella nätverken igen, människor som riskerar sitt liv på olika sätt eller riskerar repressalier för att de ställer upp och vittnar ska självfallet få permanent uppehållstillstånd. Men jag tror att den konstruktion som vi har , med att förundersökningsledaren först ansöker om tillfälligt tillstånd och sedan får kvinnan själv avgöra om hon över huvud taget vill stanna i det här landet, täcker det som är ute efter, nämligen det starka juridiska stödet eller skyddet för de här kvinnorna som måste finnas. 29 (): Statsrådet säger att vi inte är oeniga i synen på behovet av skydd, men ändå är vi ju det. Regeringens politik har ett annat anslag. Vi har en situation där vi inte erbjuder ett tillräckligt starkt skydd för dem som utsätts för trafficking. Jag har själv varit och besökt trafficking-gruppen i och tagit del av deras synpunkter och lyssnat på den här problematiken. En slutsats som jag drog av de många skildringar som jag fick höra av kvinnor som far illa är just behovet av att inte konfronteras med en juridisk process det första som sker. Just därför att förvirringen är så stor borde den första linjen från svensk sida gentemot de här kvinnorna vara: Nej, det är inte så att vi kommer att sätta in dig i en process där du kanske möjligen kan erhålla ett permanent uppehållstillstånd efter ett tillfälligt uppehållstillstånd. Det borde vara en möjlighet att få ett permanent uppehållstillstånd redan från början. Detta ska naturligtvis sedan i sin tur utgå ifrån principen att man faktiskt kan belägga att trafficking har förekommit och att man också kan belägga att personen i fråga är intresserad av att ställa upp och vittna. Vår första linje gentemot de här kvinnorna som, precis som statsrådet redogjorde för, far fruktansvärt illa borde rimligen vara permanent uppehållstillstånd från början. Det tycker vi moderater är rimligt, och det tycker uppenbarligen också de andra partierna här i kammaren, dock inte regeringspartiet . 30 Statsrådet (): Men återigen tror jag inte att vi är så oeniga. Den första linjen ska vara permanent uppehållstillstånd, men jag kan inte tänka mig att menar att förundersökningsledaren ska ansöka om permanent uppehållstillstånd för en person. Det är någonting som man måste få göra själv. Det förundersökningsledaren gör är att snabbt se till att kvinnan får stanna i . Dagen efter kan kvinnan ansöka om permanent uppehållstillstånd, och det är då man måste ta hänsyn till allt detta. Finns det risk för att hon hamnar i de här kriminella nätverken, vilket det ju gör i väldigt många fall, ska permanent uppehållstillstånd naturligtvis beviljas. Huvudregeln i är sådan att om man har någon form av tillstånd får man inte söka andra typer av tillstånd förrän det första tillståndet har gått ut. Här har vi gjort ett undantag just av det skäl som tar upp. Här kan man ha ett tillfälligt tillstånd, och man kan söka om ett permanent tillstånd när man vill. Det kan till och med vara så att kvinnan tillsammans med förundersökningsledaren direkt söker ett permanent tillstånd. Det tycker jag är helt okej. Det viktiga är ju hur man bedömer det. Där är det väldigt viktigt att slå fast, vilket också står i de här konventionerna, att om det är kvinnor som har varit så här utsatta är huvudlinjen, den första linjen som säger, att man ska ge dem skydd och att de ska få stanna. Men verkligheten ser ju ut så att det är många kvinnor som inte vill stanna. Man kan ju föreställa sig detta själv. Det finns faktiskt människorov i de här ärendena. Det är alltså kvinnor som har blivit kidnappade på gatan när de har varit på väg till jobbet och förts till ett land där de har utnyttjats grovt sexuellt. Då är inte det första man tänker på att man vill stanna i det landet. Det första man kanske tänker på är att man vill hem. Så är det ofta för de här kvinnorna. Och över hälften av dem är EU-medborgare, som jag sade tidigare. Det ser olika ut, men jag tror ändå att vi kanske inte är så oeniga när det kommer till kritan. 31 (): Jag ska fatta mig kort. Jag tror ändå att vi har ett problem på den här punkten. Visserligen är det upp till den enskilda kvinnan att slutgiltigt fatta beslutet huruvida hon vill stanna kvar i det land vartill hon har rövats eller inte. Självfallet är det så. Men just av det skälet som jag anförde tidigare, att vi inte vill ha en situation där människor på grund av stress och press ser oöverstigliga juridiska hinder jag använder just uttrycket oöverstigliga och faktiskt upplever det som väldigt märkligt att man måste titta i papper, vara väldigt omständlig och så vidare. Vi menar att det är viktigt att sänka den här tröskeln. Vi menar också att det viktigaste skälet för att sänka tröskeln är det långsiktiga, nämligen att få de här kvinnorna att vilja ställa upp som vittnen, att känna sig så pass säkra i sin roll att de faktiskt vågar svara ett klart och entydigt ja på förhörsledarens fråga om huruvida de vill vittna eller inte. Här menar jag att regeringens politik borde kunna ändras ganska enkelt. Kan man bara utsträcka möjligheten och vi har ju , som statsrådet helt riktigt påpekar, den tillfälliga varianten ett varv till täcker vi in den här möjligheten. Då kan vi kanske få ännu fler människor att vilja ställa upp och göra en insats för att slå sönder de här ligorna, och göra det uppifrån och ned att börja med de människor som faktiskt har utsatts för brottsligheten och sedan gå nedåt i leden. Det tycker vi moderater borde vara önskvärt, och det hoppas jag att regeringen tycker också. 32 Statsrådet (): Det viktiga är att vi är överens om att detta är ett förfärligt brott. Vi är överens om att vi måste bekämpa trafficking med alla möjliga medel. I kampen mot trafficking måste man stå på tre ben. Det ena är att vi måste förebygga att det här brottet över huvud taget uppstår. Det handlar ju i grunden om orättvisor i världen. Det handlar i grunden om att vi måste stärka kvinnor i världen. Men vi måste också ha lagar och förordningar och bekämpa den här brottsligheten. Det här är ju en organiserad brottslighet som dessutom ofta har kopplingar till annan typ av brottslighet, narkotikabrottslighet, vapensmuggling och sådana saker. Allt detta hänger ihop. Dessutom måste vi ge de offer som är utsatta ett stöd. Där tror jag att vi är väldigt överens. Sedan kan man naturligtvis diskutera hur det här stödet ska utformas, men vi är också överens om att de kvinnor som behöver skyddet permanent uppehållstillstånd naturligtvis ska få det. Men frågan är hur det ska utformas. Jag menar att den utformning som vi har ger det skydd som kvinnorna behöver, men det är naturligtvis någonting man kan diskutera. Finns det andra möjligheter att utvidga skyddet eller utforma det på annat sätt? Vi har utformat det här skyddet utifrån de konventioner och de uppgörelser som vi har i EU. Jag tycker att det är viktigt att det är grunden. Det tillfälliga uppehållstillståndet ger kvinnan en möjlighet att avgöra om hon vill stanna i eller inte, och jag tror att det också är viktigt. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2005/06:42 om Försvarsberedningens fortsatta arbete 33 Försvarsminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att garantera för Försvarsberedningen att den ingångna överenskommelsen med och inte påverkar Försvarsberedningens självständighet. vill också få ett klargörande om Försvarsberedningens mandat och inriktning. , i beslutet om Försvarsberedningens arbetsformer, markerades betydelsen av Försvarsberedningens självständiga bedömningar. Redan då, och det gäller även , betonades att Försvarsberedningen är det viktigaste forumet för konsultationer mellan regeringen och riksdagspartierna om den långsiktiga inriktningen av försvars- och säkerhetspolitiken. Försvarsberedningen ska därför även fortsättningsvis göra självständiga bedömningar mot bakgrund av de analyser som ledamöterna i gör. Den överenskommelse som regeringen ingått med och påverkar därmed inte förutsättningarna för eller betydelsen av Försvarsberedningens arbete. Jag har också försäkrat mig om att Försvarsberedningens ordförande har förtydligat detta särskilt för ledamöterna i . I anvisningarna för Försvarsberedningens kommande rapport uppdrog jag åt Försvarsberedningen att föreslå en samlad strategi för det fortsatta arbetet med att stärka samhällets förmåga inför framtida hot och risker. Uppdraget till Försvarsberedningen är att få till stånd en så bred uppslutning som möjligt kring arbetet med såväl långsiktiga försvars- och säkerhetspolitiska frågor som utvecklingen av vår krishanteringsförmåga. Försvarsberedningens förslag till strategi ska skapa en helhet i synen på hot och risker och vilka de tillgängliga resurserna är samt säkerställa att resurserna verkligen kan komma till användning för att värna samhällets säkerhet.