prot · GS0998 · 2005-04-05 00:00:00 — Jag noterar att inte ens med en andning ville närma sig mina kunskapsinriktade frågor om vad det mera specifikt är i den nya konstitutionen som hon ogillar eller vad det är hon älskar i den gamla Nicekonstitutionen, som är så bedrövlig ur demokratisk synpunkt. Gräddfilsföreträdarna här undviker denna fråga. Med det nya fördraget blir det faktiskt så att EU-frågorna kommer in i de nationella beslutsorganen, de nationella parlamenten, och hanteras där. Det är så det ska vara. Vi ska inte ha de här gräddfilerna som ni är så förtjusta i. Sedan är det riktigt, som säger här, att det blir utökad majoritetsomröstning i många frågor. Det är en naturlig konsekvens av att man utvidgar EU från sex till 26 medlemsländer. Den modell som företräder är ju att man arbetar för ett EU som när det utvidgas blir förlamat. Om 26 eller 27 länder har vetorätt kommer nämligen det här samarbetet att gå i stå. Ska man ha effektivitet och legitimitet inför medborgarna i samarbetet måste man också ändra beslutsordningen när man går från sex till 25 medlemsländer. Till slut vänder jag mig till . Du startade i går Feministiskt initiativ. Ingår det i den antipatriarkala könsmaktsordningen att säga nej till EU-konstitutionen? Är det på programmet för den nya organisationen? 10 (): Vi är överens om att det behövs en bred diskussion om det europeiska samarbetet. Men hur skapar vi då den? För min del är jag övertygad om att en folkomröstning skulle medverka till en bred diskussion där de som tycker att konstitutionen har ett bra innehåll och vill säga ja till den och de som är kritiska får pröva sina argument emot varandra, och sedan får folket avgöra. Det är så man resonerar i många av de europeiska länder som har utlyst folkomröstningar. Och där är det faktiskt inte de som är kritiska eller motståndare till konstitutionen som har utlyst folkomröstningarna, utan det är sådana som är mycket positiva till konstitutionen men som inser vikten av att ett sådant viktigt ställningstagande är förankrat i folkviljan. Jag tycker att som demokratiskt land med långa demokratiska traditioner också skulle se det som väldigt viktigt att ett sådant här ställningstagande var förankrat i en majoritet av befolkningen, av medborgarna. Det måste väl vara en utmaning för och att övertyga de svenska väljarna om fördelarna med konstitutionen, att gå ut och pröva argumenten och se om de har stöd i folkmajoriteten. I många europeiska länder diskuteras argumenten för folkomröstning väldigt intensivt. ALDE-gruppen, den grupp i som både och mitt eget Centerparti tillhör, är i huvudsak positiv till konstitutionens innehåll och vill ha ett ja, men man går ut och säger att varje land bör fråga sina medborgare. Den europeiska demokratin behöver vitaliseras, säger man. Ska vi få en europeisk diskussion i och en förankring av den europeiska politiken måste denna också vara förankrad bland medborgarna, och därför behöver vi en folkomröstning. Blir det ett nej får man förhandla om och komma tillbaka med ett nytt förslag som går att förankra i en folkmajoritet. 11 Vice statsminister (): När efter folkomröstningen blev medlem från accepterade vi naturligtvis de regler som då fanns i den dåvarande europeiska unionen. Vi har i denna kammare beslutat att acceptera de förändringar som har förhandlats fram, till vilka naturligtvis också har medverkat, nämligen Amsterdamfördrag och . Vi står nu kanske inför en mer omfattande förändring än de två tidigare men det har också varit en mer omfattande debatt och en diskussion som har pågått när vi nu ska ratificera det nya. Och det heter faktiskt just fördrag om eftersom det är ett mellanstatligt samarbete mellan de europeiska länderna. Det helt avgörande nya som hänt under de här tio åren är att vi växer från att ha varit 15 medlemsländer till att vara 25 , 27 och hur många det nu kan bli . Det är klart att det vore konstigt om vi då skulle leva kvar med de gamla reglerna och bestämmelserna som gällde 15 länder och låtsas som om de tio nya länderna inte fanns. Jag tycker att det är märkligt att och förvägrar de tio nya medlemsstaterna möjlighet att för sin del vara med och påverka. Det är som att ta in nya medlemmar i en förening och säga: Ni får inte vara med och påverka, för det är enbart de gamla besluten som gäller. Ni ska inte bry er om de regler vi har i vår förening. Jag tycker inte att det är att visa någon särskilt stor respekt för de nya medlemsstater som har kommit till EU och som kommer åren framöver. Jag noterar att interpellanterna nu erkänner att vi haft debatt . Man började med att säga att vi inte hade haft någon debatt, att man hade förvägrats debatt. säger man att vi haft debatt . Det är bra att ni erkänner det . Men frågan kvarstår: Vad är det ni vill ändra i det förslag till fördrag och bestämmelser som vi nu diskuterar? Det är ändå en realitet att det förslag som finns ökar möjligheten till öppenhet i EU, någonting som har slagits mycket hårt för och som är en viktig princip för oss. Det ökar också möjligheterna att exempelvis se till att våra grundläggande fri- och rättigheter blir bindande på ett annat sätt. Det gör också att unionen får en större roll när det gäller att exempelvis bekämpa kriminalitet att bekämpa den ekonomiska brottsligheten och bekämpa gränsöverskridande brott som narkotikahandel, terrorism och människohandel, trafficking. Den som är intresserad av jämställdhet borde väl vara intresserad av att den europeiska variant av trafficking som finns skulle kunna bekämpas hårdare via ett bättre samarbete EU-länderna emellan. Detta ger det nya fördraget möjligheter till. Jag är besviken över att den som säger sig vilja arbeta för jämställdhet vill förhindra att man stärker det europeiska samarbetet för att just motarbeta människohandel och trafficking. Det är faktiskt att överge utsatta människor i en mycket svår situation, och det tycker jag inte anstår den som vill framstå som företrädare för jämställdhet. Det är en realitet att vi också på många områden behöver modernisera vårt samarbete inom Europeiska unionen. Detta är inte den sista förändringen av vårt arbetssätt och våra arbetsformer. Det kommer säkert att komma behov av nya framöver. Jag tycker att det är bra att alla kan delta i den diskussionen, både politiska partier, folkrörelser och alla medborgare. Den har vi också haft, både i valrörelser och vid andra tillfällen. Ingen kan säga att vi inte är väl förberedda inför det här riksdagsbeslutet, att vi inte har gett alla människor möjlighet att diskutera de förändringar som ska ta ställning till. Men frågan är kvar till interpellanterna: Vad är det i fördraget som ni absolut inte kan acceptera? Den frågan är fortfarande obesvarad. 12 (): Temat har varit demokrati och att regeringen inte visar lyhördhet. Den här debatten är ytterligare ett exempel på det. Jag redogjorde mycket noga för min kritik mot fördraget i mitt förra inlägg, men frågar fortfarande och säger att han inte har fått de här argumenten och att han vill ha dem igen. Debatt men det krävs två parter för att debattera. Det vi har visat på är att den socialdemokratiska regeringen gång på gång nekat debatt därför att det har varit fel tillfälle, fel sammanhang och så vidare. ska man återigen neka folket en debatt. säger att EU-samarbetet är viktigt för att motverka trafficking, droger och så vidare. Där är det ju så att EU mycket mer är själva problemet än möjligheten. Sedan ska vi självklart samarbeta. Självklart ska vi samarbeta också med de nya EU-länderna. Men vad det handlar om är hur detta ska gå till. Ska det verkligen gå till på det sätt som den spanske utrikesministern beskriver, att medlemsstaternas suveränitet avskaffas. Det är det vi diskuterar, att det är ett mellanstatligt samarbete som bygger på medlemsländernas självbestämmande utan på överstatlighet, på att makt flyttas utom räckhåll för vår demokrati. Låtsas inte om något annat! Kalla saker vid deras rätta namn! Den här debatten menar jag ytterligare har visat att regeringen är fel ute i den här frågan. Ni har inte argumenten. Och anständigheten kräver att ni hanterar den här frågan på ett demokratiskt sätt. Det vore enkelt att göra det genom en folkomröstning, i andra hand genom att se till att skjuta upp riksdagsbehandlingen till dess vi har haft en valrörelse där vi har kunnat diskutera de här frågorna och där ni också deltar i debatten och tackar ja till debattinbjudningar. 13 (-): Jag måste säga att jag tycker att det är en pinsamt låg nivå på vice statsministerns inlägg. Vi talar om demokrati. Vi talar inte om huruvida vi ska vara med i EU eller inte. Vi talar inte om huruvida vi ska samarbeta eller inte. Vi talar om vilka former vi ska ha för samarbetet mellan olika länder. Vilka former kan vi finna som gör att vi får en förankring av de beslut som ska fattas hos de människor som besluten berör? Det är den fråga vi diskuterar. Och skälet till att vi gör det är att vi vet att det är väldigt många som är missnöjda med hur det ser ut och hur processen har varit , både i och i andra länder. Vi konstaterar att i andra länder finns det större möjligheter att göra sin röst hörd i den här frågan än det finns i , och det beklagar jag. Det är frågan om demokrati alltså, inte om samarbete eller inte, inte om vi är upprörda över trafficking eller inte, över brottsligheten eller inte. Det är vi alla. Men är det fråga om vem som ska vara med och besluta om vad i denna fråga. Varför kan ni inte acceptera? ställer vice statsministern frågan. Vi accepterar självklart de beslut som fattas om de är förankrade hos de människor som de berör. Det är den frågan som det gäller. Vi accepterar inte att politiken avgörs i slutna rum, att ska fatta ett beslut när vi så väl vet att ledamöter inte är representativa i den här frågan. Varför ska vi med öppna ögon gå in i en situation där vi sätter demokratin åt sidan? Svara på det! 14 Vice statsminister (): Det är en märklig situation där interpellanterna klagar på att vi inte debatterar, som vi är fullt upptagna med att just debattera, inte bara i den här kammaren utan vid mängder av andra tillfällen och i massor av olika forum. Jag tycker att det snarare visar på lite argumentnöd om man måste klaga på utebliven debatt när vi faktiskt har debatt. Sedan ska man naturligtvis ha debatt om saker och ting som är korrekt återgivna. Jag inser att det blir ett missnöje på många håll om man beskriver det nya fördraget som att måste ingå i ett gemensamt försvar. Det är inte korrekt. Det är inte korrekt beskrivet. Det är väldigt tydligt i det här fördraget att som ett alliansfritt land, liksom och andra, har fulla möjligheter att fortsätta driva sin försvars- och säkerhetspolitik på det sätt som vi har gjort . Det är inte korrekt att göra den typen av påståenden. Det är inte korrekt att säga som gjorde här att nu ska man fortsätta fatta beslut i slutna rum. Det är precis det fördraget handlar om, att öppna rummen. Det är det som bland annat har varit framgångsrikt med, att se till att ministerrådets möjligheter ska växa och att ministerrådets beslut i fortsättningen ska tas i just en öppen process. Det är en väldig framgång för och för svensk öppenhet att vi har fått fram det. Men det är klart, om man beskriver det som motsatsen kan jag förstå att det finns ett missnöje. Men det är i så fall grundat på en felaktig återgivning av vad fördraget egentligen handlar om. Jag håller med interpellanterna om att vi gärna kan diskutera överstatlighet. Jag är också rädd för överstatligheten. Jag tycker att man ska vara mycket restriktiv när det gäller överstatlighet. Jag tillhör dem som hävdat, och vi har framgångsrikt drivit den linjen från svensk sida och det kan vi alltid göra eftersom vi har vetorätten som säger att vi inte ska ha någon överstatlighet när det gäller skatter att det är den här , den här kammaren, som ska bestämma om svenska skatter. Men jag vet ju att det i både och finns stor vurm för att man ska låta Europeiska unionen i besluta om vissa miljöskatter. Det kan jag inte tänka mig. Överläggningen var härmed avslutad. 3 § Svar på interpellation 2004/05:435 om rättsväsendet i 15 Justitieminister (): har frågat vilka konkreta åtgärder jag avser att vidta för att hela rättsväsendet i ska fungera. Rättsväsendets myndigheter är som också är inne på inbördes beroende av varandras verksamheter. För att resultaten ska bli så goda som möjligt är det viktigt att var och en av myndigheterna ser sin roll i rättskedjan och på olika sätt underlättar övriga myndigheters insatser. har organisationerna för de olika myndigheterna inom rättsväsendet utvecklats mer eller mindre oberoende av varandra. Myndigheternas respektive organisation beslutas också av olika organ och på olika nivåer. Den geografiska samordningen mellan rättsväsendets myndigheter är därför inte alltid optimal. För att skapa ett effektivt rättsväsende är det viktigt att det sker en samordning mellan rättsväsendets myndigheter. Beredningen för rättsväsendets utveckling, Bru, har övervägt om det finns anledning att ta några initiativ när det gäller att få till stånd en ökad samordning mellan rättsväsendets myndigheter i lokaliseringsfrågor och har i ett delbetänkande (SOU 2003:114) föreslagit att samrådsskyldigheten ska vidgas för polismyndigheterna och . Det kan dock finnas anledning att ta ett större grepp när det gäller frågor om samordningen mellan rättsväsendets myndigheter. Detta gäller inte minst i där de stora geografiska avstånden gör behovet av samordning särskilt angeläget. Dessutom aktualiseras samordningsfrågan i av de aviserade nyetableringarna av häkte och kriminalvårdsanstalter. arbetar vi därför nu med ett uppdrag som ska ta ett helhetsgrepp över samordningen av rättsväsendets myndigheter i . Avsikten är att ett beslut om uppdrag till berörda myndigheter ska fattas . vice talmannen konstaterade att interpellanten inte var närvarande i kammaren och förklarade överläggningen avslutad. 4 § Svar på interpellation 2004/05:440 om fjällräddningen efter garnisonsnedläggningen 16 Justitieminister (): har frågat vilka åtgärder hon kommer att vidta för att hindra att fjällräddningen i Jämtlands- och försämras när garnison F 4 läggs ned. Ansvaret inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågan. Polisen har enligt lagen om skydd mot olyckor ansvaret för att leta efter och rädda människor i fjällen. För att klara av uppgiften måste polisen samverka med andra myndigheter, organisationer och enskilda. Polisen har en helikopter stationerad i och en i . Båda helikoptrarna kan göra räddningsinsatser i hela fjällkedjan. I regionen finns också helikopterskvadron som ingår i Försvarsmaktens helikopterflottilj. Skvadronen är verksam från i norr till i söder. I har ett avtal med Norrlandsflyg som tillhandahåller en helikopter vid behov. Samhällets totala resurs för ändamålet är med andra ord relativt stor. I sammanhanget vill jag peka på att ett avtal, Nordrädd, har träffats med om samarbete över gränsen vid räddningsinsatser. De förändringar som är beslutade, nedläggningen av F 4 samt att tre räddningshelikoptrar flyttas från till Flygflottilj F 21, kommer att träda i kraft . Detta ger de berörda parterna tid att tillsammans planera för hur räddningsverksamheten ska bedrivas rationellt och effektivt i regionen. 17 (): Jag vill tacka justitieministern för svaret på min interpellation. Tyvärr verkar det dock som om ministern inte riktigt inser att möjligheterna att utföra räddningsuppdrag riskerar att allvarligt försämras genom de förändringar som avvecklingen av garnison kommer att innebära. Faktum är att när Försvarsmaktens helikoptrar försvinner från olika orter ökar kraven på polisflyget. Jag tycker därför att jag inte har fått något svar på min relevanta fråga i interpellationen: Vilka åtgärder kommer statsrådet att vidta för att hindra att fjällräddningen i Jämtlands- och försämras? Fram finns en så kallad Superpuma vid F 4 på . Denna har varit en viktig trygghet för fjällräddningen i och fjällvärld. kommer det inte att finnas några Superpumor av den typen mellan och vilket i sig förefaller betänkligt eftersom det riskerar att drabba säkerheten. Denna förändring eller i klartext försämring som följden av försvarsbeslutet är låtsas tyvärr inte om i sitt svar. Ministern talar om att polisen har en helikopter i och en i vilka kan göra räddningsinsatser längs fjällkedjan. Visst är polishelikoptrarna utmärkta för mindre insatser, som att leta efter enstaka försvunna, men de räcker inte för större insatser. De saknar vinsch och kan inte transportera större laster eller många personer. Inom den alpina räddningsgruppen i är kritiken därför stark mot att Superpuman försvinner. De mindre ambulans- och polishelikoptrar som finns räcker inte till för de större insatser som kan krävas. De är alldeles för små för detta. Nog är det absurt att försämra fjällräddningen i när fjällturismen växer på ett positivt sätt. Det finns emellertid en möjlig lösning på den uppkomna situationen. planerar nämligen , enligt tillförlitliga uppgifter, att sälja fyra helikoptrar av typen 412. Det är också en följd av försvarsbeslutet . Helikoptrarna är , är i utmärkt skick och motsvarar i hög grad de behov som polisen har. I våra grannländer och används för övrigt just den typen av helikoptrar för räddningsändamål. Därför agerar Polisstyrelsen i för att en av helikoptrarna ska stationeras på , inte minst för att kunna användas för räddningsuppdrag i fjällen. Jag vet att också polisflyget på riksplanet agerar för att polismyndigheten ska kunna ta över åtminstone ett par av helikoptrarna gärna i samverkan med kriminalvården. Vad jag förstår kommer ministern att åka till . Jag hoppas då att du tar till dig mer information om dessa problem. Jag tror att det kommer att framföras sådan information. Jag vill alltså uppmana och regeringen att informera sig om problemen. De fyra 412-helikoptrarna får inte säljas innan man verkligen har klarat ut om det inte är bättre att överföra dem till polisen. Min uppmaning är att inte göra något förhastat på den punkten. Det vore oklokt att göra sig av med de fyra helikoptrarna. Det blir mycket dyrare att tvingas köpa in nya helikoptrar i den storleksordningen eller att köpa tjänster när behov uppkommer. En bra räddningstjänst i fjällen behöver mer än dagens små polishelikoptrar. Ministern sade i sitt svar att parterna har tid att planera för hur räddningsverksamheten ska bedrivas rationellt och effektivt. Då vore det illa om vi nu låter de fyra helikoptrarna gå oss ur händerna. Är beredd att åtminstone i det här skedet medverka till att utreda om helikoptrarna med fördel kan överföras till polismakten och fjällräddningen? Att sälja dem utan att ha undersökt detta vore mycket oklokt. 18 Justitieminister (): Det finns en viktig principiell diskussion och ett ställningstagande, nämligen om hur mycket politikerna ska lägga sig i myndigheternas arbete. Det blir ofta missuppfattningar när det gäller ministerstyre och så vidare. Till skillnad mot vad många tror kan naturligtvis en enskild minister lägga sig i ganska mycket av myndigheternas arbete, med hjälp av regleringsbrev eller på andra sätt. Däremot ska man med viss ödmjukhet ifrågasätta det lämpliga i att man lägger sig i alltför mycket som andra kan bättre och är bättre lämpade för. När det gäller till exempel tekniska möjligheter hos myndigheterna har jag, av naturliga skäl, en ganska restriktiv inställning. Jag anser att de kan sådant så mycket bättre än jag. Så är det också i fråga om huruvida man ska använda den ena eller den andra helikoptern. Jag anser inte att jag här i ska tala om vilka helikoptrar man ska använda sig av. Det kan andra göra bättre. Jag kan bara notera att man är nöjd med de nya polishelikoptrarna. Det är alltså inte min bedömning utan det är andras bedömningar, det vill säga polisen. Resultaten av de övningar som genomförts är att den alpina räddningsgruppen också tycker att den nya polishelikoptern, i jämförelse med försvarets så kallade Superpuma, är en bättre plattform för dem att jobba utifrån. Den nya polishelikoptern är bättre än den så kallade Superpuman, både vad gäller stabilitet och storlek. Jag ser ingen anledning för mig att starta en utredning, ifrågasätta eller på olika sätt visa att jag inte litar på deras bedömning. Det här är något som jag anser att de i första hand ska avgöra och att de är bäst lämpade att bedöma vad som är riktigt. Om det däremot skulle visa sig att det på ett eller annat sätt skulle framkomma att något är på ett sätt som vi inte kan vara nöjda med eller att oppositionen eller andra lämnar uppgifter som visar att vi måste gripa in, kommer jag inte att tveka att göra det. Men jag anser inte att det finns skäl till det, särskilt inte med dessa förändringar och den möjligheten som ändå finns att skapa ännu bättre förutsättningar för uppgifterna. Att i det här läget trassla till det skulle skapa en oreda som jag gärna vill undvika. 19 (): Jag tycker att det var positivt att sade att om det behövs kan vi gripa in. Det är lite olika uppgifter vad gäller hur man ser på detta inom fjällräddningen och inom polismakten. Polisstyrelsen i har skrivit till och vill ha en av dessa helikoptrar stationerad på . Skälet till det är att de som jobbar inom fjällräddningen anser att det blir en försämrad situation när Superpuman försvinner. Uppenbarligen finns det lite olika uppfattningar på den punkten. Därför är det så viktigt att ministern informerar sig och att även tar upp frågorna. Jag förstår frågan om ministerstyre och att man inte ska blanda sig i alltför mycket i myndigheternas olika beslut, men situationen har uppkommit på grund av försvarsbeslutet . Det var ett regeringsförslag som fick majoritet. Därför måste man också ta ett visst ansvar för de konsekvenser som nedläggningen av Östersundsgarnisonen innebär. Min uppmaning till är att lyssna noga på de argument som jag är övertygad om kommer att framföras till dig när du besöker och . Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2004/05:458 om krigsförbrytare i 20 Justitieminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att svenska myndigheter ska ställa misstänkta krigsförbrytare inför rätta. Frågan är ställd mot bakgrund av att det framkommit uppgifter i medierna om att det bland asylsökande i kan finnas människor som misstänks för krigsförbrytelser. En förutsättning för att krigsförbrytare ska kunna lagföras i är att polis och åklagare får kännedom om att dessa människor befinner sig i landet. Här spelar personal en avgörande roll eftersom det är i handläggningen av asylärenden som det är mest troligt att uppgifter om begångna krigsförbrytelser kommer fram. interna regler för hur sådana här fall ska hanteras är tydliga. Om handläggare misstänker att den asylsökande gjort sig skyldig till brott i hemlandet, eller det land varifrån han eller hon begett sig till , ska detta rapporteras vidare internt enligt fastställda rutiner. Om misstankarna bedöms vara välgrundade ska ärendet anmälas till åklagare. Enligt handlar det om ett mycket begränsat antal ärenden som kommit till polis och åklagares kännedom. Detta bekräftas av som uppskattar att ett tjugotal anmälningar varit aktuella . Det handlar alltså inte om några stora balanser av outredda folkrättsbrott, som den svenska brottsbeteckningen lyder, hos polis och åklagare. Däremot kan det naturligtvis finnas ett antal personer i som kan ha gjort sig skyldiga till folkrättsbrott utan att det kommit till polisens kännedom. Vi bör dock ha i åtanke att de siffror som nämnts i debatten bara är grova uppskattningar. Någon säker statistik finns över huvud taget inte. Det viktiga är nu att berörda myndigheter uppmärksammat denna fråga och att man på olika sätt arbetar för att öka lagföringen av krigsförbrytare i . Inom arbetar man till exempel med att utveckla arbetsmetoderna och att höja kunskapsnivån när det gäller hur dessa frågor ska beaktas vid asylprövningen.