prot · GT0920 · 2005-10-25 00:00:00 — Det accepterar inte vi moderater. 64 Statsrådet (): Jag delar inte och synpunkt att dessa pengar endast ska användas till lärare. Det är att blunda för att eleven är en hel individ. Eleven kan också behöva annan hjälp och annat stöd än vad han kan få direkt av behöriga lärare. Det är också viktigt att resurserna kan användas till kuratorer, till psykologer, till skolbibliotekarier och till sjuksköterskor. känner säkert till att många av de elever som kommer till skolan inte gör det som helt blanka individer. De har med sig sin vardag, sin sociala situation, ibland sina bekymmer samt ibland visioner och drömmar. För att en elev ska kunna nå våra högt ställda mål om att alla ska få en bra, grundläggande utbildning och nå upp till de mål vi har satt upp, måste det också till hjälp och stöd av andra än bara pedagogisk personal. Vi kan konstatera att av denna personalförstärkningstid har det anställts 12 000 fler i den svenska skolan, varav tre fjärdedelar, , är lärare pedagogisk personal. Jag känner en viss oro över matematikutvecklingen i den svenska skolan och kunskaperna om matematik när jag hör kalla en ökning från behöriga lärare i den kommunala för en minskning. 8183 är vanligtvis, enligt alla matematiska regler, en ökning, ! Sedan har vi detta med skolpengen. Det vore intressant att höra hur moderater och folkpartister har tänkt sig en gemensam politik. Det låter alltid som om ni är överens. Men vad är ni överens om? Det enda jag har hört är denna skolpeng. Ni ska ha en nationell skolpeng. Om den inte är lika, hur ser den då ut? Om det skulle gå så illa att den borgerliga alliansen får majoritet efter valet, på vilket sätt skulle riksdag då besluta om en skolpeng som är differentierad mellan 1,2 miljoner elever? Jag menar att när vi pratar om en så stor verksamhet blir den med nödvändighet lika. Det innebär de facto en överföring av resurser från elever som framför allt behöver hjälp och stöd till de elever som redan har det lättast. , när kommunerna fördelar resurserna tar man ofta hänsyn till att elever har olika behov och olika förutsättningar. I det moderata , i den moderata skolan finns inte något sådant utrymme, utan det ska vara en nationell skolpeng. Jag menar också att det den svenska skolan minst behöver är en pajkastning mellan de politiska partierna. Jag tror att vi i grunden är ganska överens om de högt ställda ambitioner som vi har i . Jag tror också att vi kan vara överens om att en tidig uppföljning är väldigt viktig. Sedan vet jag att vi inte är överens om hur resurserna ska riktas till skolan. När regeringen föreslog att vi skulle öronmärka pengar till den svenska skolan var faktiskt inte med på det. röstade nej till detta. Det är lätt att säga en massa saker, men när det gäller handling, , är det väl också viktigt att visa vad man går för? 65 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Jag vill påpeka att inte har rätt till ytterligare anförande. 66 (): När vi har kommit fram till att vi behöver en statlig finansiering för skolan är ett av huvudargumenten att kommunaliseringen har medfört en sådan bristande likvärdighet. Man kan se kommuner som ligger ifrån varandra som lägger helt olika summor på till exempel , trots att den ena kommunen, som kanske lägger mindre, har betydligt större problem. Så är det till exempel om man jämför och där jag bor. lägger mycket mindre pengar per grundskoleelev. En skolpeng skulle skapa likvärdiga förutsättningar. Sedan är utgångspunkten för oss att ungefär en fjärdedel av de statliga resurserna skulle öronmärkas för särskilda behov, för nyckeltal som född med annat språk och så vidare, och att de skulle fördelas lokalt. Det är fullt möjligt att göra det. Problemet med kommunaliseringen är ju att vi har fått en mindre likvärdig skola. Vi har väldigt många obehöriga lärare i skolan. Det finns olika statistik. Den senaste uppgiften jag har sett är , och då skriver man särskilt att man inte räknar med alla de lärare som faktiskt är lärarutbildade men inte utbildade för det ämne de undervisar i eller stadium de undervisar på. Då blir det ännu fler som egentligen inte är utbildade för det jobb de har. Det här personalbidraget startades under devisen fler vuxna i skolan. Det säger en hel del om hur man tänkte. Det var inte innehållet, inte utbildningen hos de människor man anställde som var det viktiga, utan det viktiga var helt enkelt att det blev fler vuxna i skolan. Det är egentligen lika dumt som att säga att det behövs fler vuxna på sjukhuset. Det behövs fler utbildade människor. Vi säger naturligtvis också att det är viktigt att ha kuratorer och så vidare. Vi vill ha mer utbildad personal. Men i verkligheten har inte pengarna använts på det sättet. Nej, jag märker att vi får vänta på konkreta besked. Jag är rädd för att det inte kommer några besked före valet från skolministern eller från regeringen. Vi får satsa på en kursändring som vi i alliansen föreslår och har gett tydliga förslag för. 67 Statsrådet (): Vi har på många sätt en väldigt bra skola med engagerade lärare, elever, föräldrar och skolledare som gör sitt yttersta för att se till att alla elever får en bra utbildning i . Jag tror att det är viktigt både för framtid och för de individer det handlar om. Vi kan konstatera att har vi en skola där av en elevkull inte når behörighet för gymnasiets nationella program. Det är naturligtvis för mycket. Det är därför regeringen vidtar ett flertal åtgärder som handlar om exempelvis en tidigare uppföljning med individuella utvecklingsplaner , nationella prov från tredje årskursen och obligatoriska kvalitetsredovisningar för att också på det viset sätta press på kvalitetsarbetet i alla skolor i landet. Men jag tror också att vi behöver öka resurserna till den svenska skolan. Vi satsar sammanlagt 15 miljarder på att se till att det anställs 15 000 fler lärare och andra specialister i skolan. Jag tror också att det är viktigt att vi vågar se att när vi pratar om som inte når behörighet för gymnasiets nationella program är det inte i varje klassrum i varje skola. I många av våra skolor är det näst intill av eleverna som klarar behörighet till gymnasiet, men i alltför många skolor är det inte ens hälften. Många av de skolorna finns i våra segregerade områden. Därför har regeringen i sitt budgetförslag föreslagit att vi ska satsa på att just stötta de skolorna och se till att de får bättre hjälp och stöd och bättre metodutveckling. Det intressanta i detta är ju det största partiet i den borgerliga alliansen säger nej till den här satsningen. Jag menar att det inte handlar om vad man säger, utan att det är vad man gör som är det viktiga. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2005/06:36 om avgifter i skolan 68 Statsrådet (): har frågat mig vad jag tänker göra för att bibehålla möjligheten för skolan att ta ut rimliga belopp till utflykter och besök. I mitt svar utgår jag ifrån att i sin fråga avsett förhållandena i och motsvarande skolformer. Det förslag om ändring av skollagen som tar upp avser nämligen endast dessa skolformer. I skollagen (1985:1100) slås fast att utbildningen i ska vara avgiftsfri. Detta är en av de grundläggande principerna i den svenska skolpolitiken. Alla elever har rätt till en likvärdig utbildning av hög kvalitet och tillgången till utbildning i får aldrig vara beroende av ett hushålls ekonomiska förutsättningar. I skollagens portalparagraf (1 kap. 2 §) stadgas också att alla barn och ungdomar oberoende av kön, geografisk hemvist samt sociala och ekonomiska förhållanden, ska ha lika tillgång till utbildning i det offentliga skolväsendet. I dagens skollag finns ett undantag från avgiftsförbudet som för innebär att det i verksamheten får förekomma enstaka inslag som kan medföra en obetydlig kostnad för eleverna. Med detta avses enligt förarbetena kostnader för något enstaka museibesök eller för en biljett med kommunala transportmedel. har det kommit flera signaler om att det blir allt vanligare med inslag i utbildningen som kostar pengar för eleverna. Det handlar dels om återkommande kostnader för till exempel inträde och mat vid studiebesök och liknande aktiviteter, men även om högre kostnader vid exempelvis skolresor. En enstaka färdbiljett eller inträdesavgift kanske inte är en betungande utgift i sig, men om det är en återkommande kostnad kan den sammanlagda kostnaden lätt bli påfrestande för ett hushåll med känslig ekonomi. Detta är inte förenligt med principen om alla elevers rätt till en likvärdig utbildning. Studiebesök, utflykter och skolresor kan vara ett värdefullt inslag i utbildningen och en möjlighet för eleverna att få uppleva något som de annars inte skulle ha tagit del av. Enligt min uppfattning måste det dock vara en självklar utgångspunkt att huvudmannen står för kostnaderna för sådana inslag, även om man också kan tänka sig situationer då eleverna själva bidrar genom att samla in pengar. Detta får dock aldrig ha karaktären av en avgift. 69 (): Tack, skolministern, för svaret! I det skollagsförslag som skolministern har lagt fram slår man fast att alla avgifter i skolan ska vara förbjudna, otillåtna. Jag tror att vi alla som finns representerade i den här är överens om att skolan ska vara kostnadsfri. Vad den här diskussionen handlar om är just de små avgifterna. Det handlar om möjligheten att då och då göra ett museibesök eller att man ska ha möjlighet att göra en utflykt med klassen. Det skolministern har lagt fram som förslag till ny skollag har tagits på allvar i , och det måste ju glädja skolministern. har gjort en rundringning till landets samtliga kommuner, och enligt den enkäten har redan hälften av landets kommuner infört ett sådant här förbud. Jag kommer från i , och där har skolministerns partivänner tolkat det här förslaget ganska strikt. I min hemkommun förväntas inte längre föräldrar kunna bidra med en matsäck till barnen när det är utflykt eller idrottsdag. Två korvsmörgåsar och kanske en termos choklad betraktas som för mycket. Och diskussionen slutar inte här. Hemma i pågår just nu en diskussion om hur man ska betrakta frukt i skolan. Är det okej att föräldrar skickar med en nyttig frukt till sina barn, eller är också det någonting som ska stoppas och hindras? Nästa steg handlar om någonting som vi kanske allihop kommer ihåg från vår skoltid, nämligen den återkommande skolfotograferingen. Ska den få förekomma på skoltid, eller bryter det mot regeln om avgiftsförbud i skolan? Alltså: Det är de här sakerna som diskuteras på föräldramötena i inte hur barnen ska bli bättre i matematik eller hur resultaten i engelska ska förbättras. Nej, man diskuterar om en på förmiddagsrasten är okej eller om det i skolministerns ska förbjudas. Jag drar två slutsatser av detta. Den första gäller ansvaret för våra barn. Jag tycker att föräldraansvaret i behöver stärkas. Jag menar att man kan förvänta sig av alla föräldrar att man ska kunna skicka med matsäck när det är idrottsdag. Jag tycker att man kan förvänta sig en på förmiddagsrasten, och jag tycker att för ett museibesök är rimligt, om besöken inte sker för ofta. Den andra slutsatsen gäller ekonomin. Det finns alldeles för många fattiga barn och fattiga föräldrar i . Fattigdomen håller på att bita sig fast i vårt land. Då väljer skolministern och regeringen att förbjuda symtomen, det som visar att fattigdomen finns i vårt land. ska man förbjuda för ett museibesök. 2004 var 420 000 människor i beroende av socialbidrag. En femtedel av de ensamstående mammorna var beroende av socialbidrag. Detta är ett tecken på denna fattigdom som biter sig fast. Men problemen slutar ju inte när skoldagen är slut. De här barnen är ju fattiga också . De är fattiga när det lackar mot jul, och de är fattiga , skolministern. Och finns det inga förbud i beredskap. Jag undrar därför: Vad är receptet? Vad är skolministerns politik för att undanröja problemet att vi har för många fattiga barn i i stället för att försöka dölja symtomen genom att säga att museibesök då och då inte är tillåtna? 70 (): Det regeringen i praktiken föreslår är ett skolreseförbud och ett utflyktsförbud som gör även enstaka mindre deltagaravgifter, som är det vi pratar om , olagliga. kritiserar skolministern även här. Man menar att det är okej med enstaka inslag som kan ge obetydlig kostnad, men att efterlevnaden av detta, som har varit problemet i , är en ren tillsynsfråga. Så varför ska då lagen förändras? Ja, Baylan motiverar det med att en enstaka färdbiljett eller ett inträde kanske inte är betungande men att en regelbundet återkommande kostnad kan vara det. Ja, men lagen säger ju redan att det är fråga om enstaka inslag. Enstaka kan faktiskt tolkas som till och med återkommande, ser man när man ser på landets kommuner. Förslaget är också, precis som Baylans övriga förslag, fullt av inkonsekvenser. Matsäck kan vara okej, men inte deltagaravgift ens för tunnelbana eller buss till skidbacke, och man får inte betala för en matsäck. Däremot är det helt okej om aktiviteter sker . Jag instämmer med när han ifrågasätter hela tanken. Varför blir barn gladare av att se kamraterna åka slalom och aldrig själva få möjlighet att pröva? Hur kommer fler att få möjlighet att pröva till exempel att åka skidor om möjligheten i skolan tas bort därför att det där skulle kosta en femtiolapp? Har de bättre råd utanför skolan att åka slalom eller göra utflykter eller resor, de barn som kommer från familjer med svag ekonomi? Alternativet, om man förbjuder avgifter helt, är att skolan måste ta pengar från undervisningen i stället. Som framgick av den tidigare debatten här har en skola där resultaten starkt påverkas av socioekonomisk bakgrund. Måste man alltså ta pengar från undervisningen för att täcka det man tidigare fick in i mindre avgifter, ja, då drabbar det just de barn som kommer från socioekonomiskt svaga hushåll, alltså de barn som har störst kunskapsbrister i skolan. Jag instämmer också i analys av att det regeringen ägnar sig åt är att dölja problem. Problemet är fattiga familjer och jobbrist, och det är regeringen ansvarig för. En kvarts miljon barn lever i fattiga familjer. Inte ett enda barn i , , kommer att få det ekonomiskt bättre ställt för att du förbjuder även mindre deltagaravgifter i skolan. Ett annat alternativ man kan tänka sig är att skolan går mot mer av en bullbaksekonomi, där barn och föräldrar i ökande grad tvingas delta i försäljning av bingolotter, jultidningar och hembakta bullar. Hur många föräldrar upplever det tyngande? Vem köper lotterna? Ja, det är klart att det ofta är föräldrarna. Hur många ensamstående mammor kan avsätta mer tid för den typen av aktiviteter? Man ska också minnas att , trots vad skolministern just sade, har haft kritik också emot detta. Man säger att den kostnadsfria utbildningen ska utesluta krav på tjänster som föräldrarna står för. Det är till och med fel att kräva närvaro vid avslutningar, utflykter och skolresor. Regeringen stänger alltså alla dörrar inte bara en. Det ligger också en djup inkonsekvens i att regeringen tycker att det är okej med avgifter i förskolan då handlar det om men inte en krona i . Ännu mer gäller detta kanske synen på kristna friskoleelever. De kan komma att få betala deltagaravgifter på , därför att skolministern lägger fram ett förslag där en godkänns för att få verka men inte får offentliga bidrag. Var finns konsekvensen i det? Detsamma gäller det skolministern sade om att han vill ge alla elever rätt till en avgiftsfri utbildning. Slutligen, bara för att testa skolministerns resonemang, vill jag ställa en fråga. Jag har förstått att skolministern tycker att det är fel att föräldrar köper miniräknare till sina barn. Men idrottsskor då, som kan kosta och som man behöver använda i ämnet idrott och hälsa? Vill skolministern förbjuda föräldrar att köpa löparskor för en tusenlapp, till exempel? Jag delar helt resonemang om att det här inte har någon ände och att det inte är rimligt. Vi ska ha en avgiftsfri grundskola, men det vi här talar om är mindre deltagaravgifter på som möjliggör en högre kvalitet på verksamheten för eleverna i skolan. 71 (): Jag noterar att använde orden fattiga barn, och det kom mig att tänka på min egen skoltid , då det naturligtvis också fanns fattiga barn. Men det var ändå så att under min småskole- och folkskoletid var det trots allt självklart att alla elever deltog i den årliga halvdagsutflykten och att alla föräldrar ställde upp med avgiften för den. Jag tror att även dagens föräldrar är måna om sina barn och själva är kompetenta att disponera sin ekonomi, och att det finns utrymme för en mindre egenavgift till utflykter och skolresor. Låt mig då ta fram en egen erfarenhet. När ett av våra barn började på högstadiet så samlades elever, föräldrar, klassföreståndare och rektor för att samtala om möjligheten att göra en resa före nians slut. Alla var överens om att den resan skulle vara inom , att det skulle vara överkomliga kostnader och att alla skulle kunna följa med. Eleverna skulle då spara, jag tror det var någon hundralapp per termin, och de pengarna sattes in på en gemensam klasskassa. Den som till äventyrs skulle ångra sig och inte följa med på resan skulle få pengarna tillbaka. Dessutom skulle pengar anskaffas genom bullförsäljning, lotterier och andra arrangemang. Skolans rektor tyckte att det här var en viktig resa. Den skulle vara inom , och det skulle vara viktiga inslag av historia och geografi, så skolan gav också bidrag. Att få göra en resa tillsammans och jobba tillsammans inför den resan hjälpte till att svetsa samman denna högstadieklass, och det ökade också kontakten mellan föräldrarna. Hela klassen deltog i resan, och de fick ett minne för livet. När jag nu lyssnar till skolministern tycker jag mig höra att denna kombination av en mindre egenavgift, insamlingsarrangemang och bidrag från skolan inte kan vara tillåtet i fortsättningen. Det rimmar dåligt med en åsikt som vi ofta hör från socialdemokratiska skolpolitiker. De säger nämligen att de vill ha fler vuxna i skolan, mer engagemang från föräldrarna och mer gemenskap mellan vuxna och barn. 72 Statsrådet (): Vi har i den nuvarande lagstiftningen haft en princip om avgiftsfrihet, med ett litet undantag där man kan ta ut en obetydlig avgift vid något enstaka tillfälle. Hade detta följts såsom det sägs i lagstiftningen tror jag inte att vi hade haft något större bekymmer med det inte om det varit fråga om en enstaka avgift . Tyvärr har det dock inte varit riktigt så. Jag har haft kontakt med många föräldrar som vittnar om något helt annat. Jag deltog i ett radioprogram. Där berättade en ensamstående trebarnsmamma om sin verklighet just när det gäller grundskola och avgifter. Hon hade tre barn i grundskoleåldern och redogjorde för de ständiga kraven om insatser hemifrån. En gång, två gånger eller under ett skolår gick bra. Det klarade hon. Det hade hon ekonomi för. Men för den ensamstående mamman med tre barn i grundskoleåldern innebar de ständiga kraven på , , att det blev allt svårare att klara ekonomin. Det blev också allt svårare att förklara för barnen varför de inte kunde vara med. Inte heller ville hon gärna säga det i skolan eftersom hon skämdes för att inte kunna ta ansvar för sina barn, för att hennes barn inte kunde vara med som alla andra. I stället vittnade hon om att hon då och då sjukskrev barnen, när pengarna inte räckte till. Detta kanske är ovanligt i och . Det kanske inte är en verklighet som moderater helt känner igen, men för många människor i vårt land är det en verklighet. Det är en verklighet där man gärna vill ta ansvar för sina barn, gärna vill att barnen känner sig som alla andra, men man kanske inte har de ekonomiska möjligheterna till det. Då frågar man sig: Var grundtanken bakom en gemensam och sammanhållen skola verkligen att vi skulle stigmatisera barn på grund av deras sociala bakgrund? Jag menar att det inte var det. För mig som socialdemokratisk skolminister är det inte bara fråga om tomma ord när vi säger att vi ska ha en avgiftsfri skola som är till för alla. Det måste också bli fråga om konkret handling. Om vi ser att vi har en lagstiftning som inte riktigt fungerar måste vi handla. Vi måste se till att den svenska är öppen för alla och därmed också avgiftsfri och gemensamt finansierad. Jag hör , och säga att vi ska ha en avgiftsfri skola, och undra om vi inte kan låta det vara möjligt för skolorna att ta ut avgifter. Ska skolan vara avgiftsfri eller ska den inte vara det? Jag menar att den grundläggande tanken med den gemensamma skolan är att ge alla elever en bra och grundläggande utbildning och se till att de kan delta som fullvärdiga individer. Om man öppnar upp möjligheten för skolor att ta ut avgifter riskerar man att hamna i den situation som väldigt många barn och föräldrar hamnat i. Som sagt, jag tycker också att det här är knepigt det är viktigt att framhålla. Det är knepigt. Det är klart att det är viktigt att kunna ha social verksamhet i skolan. Det är klart att det är viktigt att kunna göra museibesök. Det är klart att man ska kunna göra utflykter och annat, såsom klassresor. Det är en värdefull del av skolan. Men skolan måste kunna klara av detta inom den gemensamma finansieringen. Vi är ett av de länder i världen, vilket också borgarna ofta framhåller, som satsar mest resurser på skolan. Då borde det rimligtvis också finnas utrymme för den typen av aktiviteter om de ingår i utbildningen. 73 (): Skolministern anklagar oss på den borgerliga kanten för att med ena handen, eller hur man nu ska uttrycka det, vara för en avgiftsfri skola och säga att det är okej med vissa avgifter. Skolministern behöver inte gå så långt som till den borgerliga alliansen för att hitta exempel på det. I dagens svar på min interpellation säger skolministern: En enstaka färdbiljett eller inträdesavgift kanske inte är en betungande utgift i sig men om det är en återkommande kostnad kan den sammanlagda kostnaden lätt bli påfrestande för ett hushåll med känslig ekonomi. Resonemanget slutar i att det skolministern står för är att totalförbjuda avgifter. Vi behöver dock inte gå längre tillbaka i historien än till då , som representerar det fjärde benet i den borgerliga alliansen, ställde en liknande fråga till skolministern. Då svarade han: Att som förälder kunna bidra till sitt barns skolgång till en utflykt, till ett museum eller en bussresa finns inget som hindrar vare sig eller , vare sig med den gamla eller med den nya skollagen. Jag undrar lite grann hur skolministern ska ha det. Är det med den nya skollagen okej att ta ut en avgift för ett museibesök eller är det inte det? Är det torsdagens besked eller tisdagens besked som gäller, ? Låt mig också ta upp det som nämndes om att lagen inte fungerat, att kommunerna inte följt den och att vi därför måste ändra den. Jag är en något främmande fågel när det gäller skoldebatter. Jag har min dagliga verksamhet i justitieutskottet. Om man applicerade skolministerns resonemang på min dagliga verksamhet skulle det innebära att vi avskaffade eller ändrade en lag som inte fungerar, att vi inte längre brydde oss om en lag som folk inte följer utan i stället ändrade den. Vi skulle alltså fullständigt ändra förutsättningarna när folk struntade i att följa lagen. Det är ett märkligt resonemang. Det måste väl vara skolministerns ansvar att se till att kommuner och skolor följer den lagstiftning som vi gemensamt fattat beslut om. Vad har vi ett Skolverk till om de konstaterar att kommunerna inte följer lagstiftningen och sedan glatt sätter sig ned och tittar på när de fortsätter att inte följa den? Är inte det en oerhört passiv hållning, skolministern? Jag tror att det här beslutet framför allt kommer att drabba dem som har det sämst. De kommer att berövas intryck som de är i större behov av att få än andra. Det är de som inte har råd att själva åka på utflykt till ett zoo eller gå på ett museum, eller som kommer från miljöer där detta inte tillhör vardagen, som kommer att drabbas av att ingen för en billig peng hjälper dem att anordna dessa besök.