prot · GS09141 · 2005-06-16 00:00:00 — Dagens status på domstolarna är långt ifrån acceptabel. Det kommer in alltfler mål, och de mål som kommer blir alltmer komplicerade. med detta ökade arbetstryck har domstolsväsendet genomgått enorma organisationsförändringar med sammanläggningar och nedläggningar och nedskurna ekonomiska resurser. Man har en balans ärenden som man inte har kunnat avgöra som är så stor som 4 600 mål, och den växer . Trots att en domare har fått ett större beting att avverka han eller hon ska avverka mellan 270 och 290 mål kommer det ständigt nya och svårare mål. ställer regeringen ytterligare krav på domstolarna utan att ge några ekonomiska möjligheter att utveckla verksamheten. Som om detta inte vore nog kan man till det lägga åldersstrukturen på domarkåren. Minst hälften av alla tjänstgörande domare går i pension . Som lök på laxen har regeringen i budgeten föreslagit en neddragning i utbildningen av nya domare. Hur ska detta kunna gå ihop? I tilläggsbudgeten där debatten alldeles har avslutats finns ingen ljusning och inga som helst pengar till domstolsväsendet i denna del. Vi lär väl få återkomma till höstbudgeten. Det är stora resurser som måste tillföras dels för den allmänna situationen inom domstolsväsendet, dels för den specifika reform som vi har att diskutera här . Enligt förslaget ska det vara tre lagfarna domare som avgör ett tvistemål, i stället för som bara en. Det här kräver ytterligare domarresurser. Det är jättebra för rättssäkerheten. Men, mina vänner och justitieministern, det kostar! Sedan har vi den tekniska utrustning som måste köpas in och installeras runtom på domstolar och myndigheter. Det krävs också människor som kan hantera utrustningen på ett acceptabelt sätt. Jag har läst igenom budgetunderlag, och jag måste erkänna att jag blev lite mörkrädd. Där talas det om satsningar på ca . Men de satsningar som man talar om på gäller inte något särskilt modern utrustning. Det är analoga maskiner där man sparar materialet på VHS-band. Det är inte den moderna tekniska utrustning som man pratar om i propositionen. Vi talar här om tal i storleksordningen en kvarts miljard kronor för denna utrustning och installation. Det är de summor som det rör sig om. Men till det ska läggas generationsskifteskostnader och kompetensutvecklingsfrågor. Jag tänker inte närmare gå in på det även om det finns mycket att säga i den delen. Det gäller också stödpersonal. Det skulle vara klädsamt om justitieministern gav oss här i kammaren, domstolarna, som ska hantera förslaget, och allmänheten, det svenska folket, besked om hur stora satsningar man tänker göra och hur mycket pengar man tänker anslå till denna reform. Ett besked, tack, statsrådet! Detta gör att jag osökt kommer in på frågan om ikraftträdandet. Regeringen begär att inte fattar något beslut om beslutet ska träda i kraft. Enligt våra grundlagar är det faktiskt vi i som ska stifta lag och fatta beslut om detta, och det är regeringen som utan dröjsmål ska effektuera de beslut som vi fattar. har sagt att det ska finnas synnerliga skäl för att ska bemyndiga regeringen att fatta ett sådant beslut. I detta fall finns inga synnerliga skäl. Jag skulle vilja ha besked av justitieministern vilka synnerliga skäl som finns för att regeringen ska få detta bemyndigande. Det har inte framgått särskilt väl i propositionen. Vi i den borgerliga alliansen har hittat bara ett skäl, och det är det ekonomiska skälet, och det är inte tillräckligt. För att justitieministern inte ska glömma dem vill jag upprepa mina frågor. Den första är: Hur mycket pengar kommer regeringen att anslå för att sätta denna reform i sjön? Den andra är: Vilka synnerliga skäl finns det för att ska gå ifrån sitt normala beslutsförfarande när det gäller den här reformen? 62 (): En modernare rättegång det är inte alltid som titeln på en proposition och ett betänkande blir så bra som faktiskt är fallet här. Här är det fråga om en modernisering som vi i mycket stora delar står bakom. Det är inte bara den tekniska utvecklingen som måste göra sig gällande även i domstolsväsendet, utan det är även andra saker som tidens gång för med sig. Vi i liberalerna är förtjusta över att man permanentar videokonferenserna och att man nu kommer att ta upp förhör med parter och vittnen på video i stället för den enkla bandspelaren som har skett. Vi ser det också som tillfredsställande att man reglerar det här med en sidosal vid större rättegångar. Den situationen hade vi till exempel vid den tragiska diskoteksbranden i för sedan. Andra saker som vi, och inte minst jag själv som tidigare utövande advokat, tycker är väldigt positiva är förändringarna när det gäller tvistemålen. för man in regler om sammanställning av parternas ståndpunkter inför huvudförhandlingarna, det som vi populärt kallar trycket. Det här kommer att vara värdefullt för domare och parter. Än mer värdefullt kommer det att vara att man ska upprätta tidsplaner för att avgöra målen. Det kommer att bli lite lättare för domstolarna att kunna styra avgöranden av målen. Det kommer inte minst att gynna parterna. Vi som har arbetat i domstolar vet att vi har suttit ganska långa stunder och hört uppläsningar av skriftliga dokument som vi alla har tagit del av i förväg. Vi kommer naturligtvis med tacksamhet att se att vi nu kan mjuka upp den här regeln om muntlighet så att vi slipper de här långa uppläsningarna. Så långt känns de här reformeringarna väldigt positiva. Sedan kommer vi till frågan om prövningstillstånd till hovrätten. Den har föranlett många funderingar hos oss. Det är ingen självklarhet att införa prövningstillstånd till hovrätten när det gäller tvistemål. Det har tillstyrkts av tunga remissinstanser som , Justitiekanslern och Riksåklagaren, men det avstyrks av och de juridiska fakulteterna vid universiteten i och . De åberopar framför allt rättssäkerheten. Vi har inte reserverat oss på den här punkten om prövningstillstånd. Och varför har vi inte gjort det? Vi tror att den möjlighet som det här förslaget för fram faktiskt är framkomlig. Vi tror att det på detta vis går att komma till rätta med de okynnesöverklaganden som vi har i domstolarna, och de är ju ett problem som tar rätt mycket resurser i anspråk. Vi delar uppfattningen att rättskipningen ska ha sin tyngdpunkt i första instans och att hovrättens funktion ska vara av kontrollerande art. Vi tror att skrivningarna om prövningstillstånd i 49 kap. 14 § i den nya lydelsen ska vara tillfredsställande för att klara rättssäkerheten. Det gäller naturligtvis speciellt ändringsfallen, men även granskningsfallen. Vi vill betona, och jag hoppas att justitieministern gör det än en gång , det som står på s. 185 i propositionen, nämligen att hovrätten ska meddela prövningstillstånd beträffande alla avgöranden som bedöms som tveksamma. Jag har en förhoppning om att våra hovrättsdomare ska klara att göra den prövningen och inte beakta balanser och ekonomiska incitament när man ska fatta beslut om prövningstillstånd. I anslutning till frågan om prövningstillstånd kommer man osökt in på det som min kollega uppehöll sig en hel del vid, nämligen de ekonomiska resurserna till domstolsväsendet. Vi hoppas på ytterligare klarlägganden från justitieministern här . Det är nödvändigt att det verkligen blir mer resurser och att de satsas på tingsrättsledet, annars faller ju den här reformen. Jag tycker att Lagrådets yttrande över det här förslaget är så viktigt i sammanhanget att jag faktiskt ska läsa upp lite grann av det man sade. Det står på s. 437 i propositionen: Lagrådet vill emellertid starkt understryka att det är helt avgörande för att domstolsväsendet skall kunna motsvara kraven på rättssäkra avgöranden inom rimlig tid att tillräckliga resurser ställs till domstolarnas förfogande. När man läser detta och ser vad som hände hoppas man kunna konstatera att det aldrig upprepas igen. När beviljar extra och regeringen behåller de 24 miljonerna och drar in anslagskrediten så att det faktiskt blir minus för domstolsväsendet blir vi väldigt bekymrade. Jag hoppas verkligen att det var en engångsföreteelse. Jag hoppas att den socialdemokratiska regeringen nu inte bara kan följa de planer med mera medel till domstolsväsendet som finns utan att man helt enkelt kan fylla på med ytterligare ett antal miljoner. Vi vill betona detta med resurser särskilt, och därför har vi reserverat oss. Jag vill härmed yrka bifall till vår reservation nr 6. liberalerna har två reservationer till som vi står bakom. Den ena har berört, och den gäller reformens ikraftträdande. Vi delar uppfattning. Vi har väldigt svårt att se att det finns skäl att bemyndiga regeringen att fastställa tidpunkten när reformen ska träda i kraft. Vi är helt enkelt rädda för att det är ekonomiska faktorer som kommer att avgöra när reformen kan träda i kraft. Låt mig slutligen säga några ord beträffande vår reservation nr 9 om fotograferingsförbudet i domstolarna. Vi är alla överens om att vi ska bibehålla ett fotograferingsförbud i domstolarna. Det går säkert att komma till rätta med de enstaka bilder som har tagits genom öppna dörrar. Men en sak måste vi göra lagstiftningsvägen, och där är jag mycket besviken på utskottsmajoriteten. Det gäller när domstolen håller syn utanför domstolens egna lokaler och framför allt när man gör det i bostäder. Det är ett mycket starkt ingrepp att redan besluta om att hålla syn, men det är självklart att man måste göra. Men att göra det på ett sådant sätt att det kommer in fotografer och massmedier i enskilda personers hem är inte acceptabelt. Vi har säkert alla framför oss bilderna från , och de illustrerar mycket väl hur långt man går när det gäller den personliga integriteten. Det kan vi aldrig acceptera från vår sida. På den punkten hoppas jag att vi får besked från justitieministern om att man kommer att fortsätta titta på den frågan för att återkomma med ett lagförslag . 63 (): Ärade ledamöter, framför allt de närvarande men även de frånvarande och inte minst åhörare! Jag har glädjen, som är för mig rätt unik, att ha landets justitieminister här . Det visar bland annat att han i varje fall hittar hit. Vi har saknat honom i många debatter, men vi kan släppa det nu och hälsa honom välkommen till den här debatten. Det visar också en annan sak, att är överens med mig om att det här är viktiga frågor. Vi kristdemokrater prioriterar rättsfrågorna. Vi värnar om den enskildes rättssäkerhet och den enskildes rätt till en rättvis rättegång, därför att det är så enkelt som att tilltron till hela rättsväsendet bygger på att vi förlitar oss på en effektiv brottsbekämpning och en fri och oberoende rättskipning. Själva rättssamhället är ingenting som man har en gång för alla, utan det kräver att medborgarna har förtroende för rättssamhället och för att domstolarna fungerar effektivt, att de fungerar kompetent och gärna också att de är lokalt förankrade. Vi kristdemokrater är av den uppfattningen att mycket av det som finns i betänkandet och i propositionen om en modernare rättegång har inriktning och fokus på att man ska spara pengar. Och man gör det, vill jag påstå, på rättssäkerhetens bekostnad. Begränsningen av möjligheterna till en rättvis rättegång och begränsningen av möjligheterna att överklaga påstår jag kommer att leda till att allmänheten tappar förtroendet för rättsväsendet. Det är också, vill jag påstå, i strid med den rättstradition vi har i . Det här förslaget är bra i vissa delar, men dåligt i andra delar. Det är en icke fullständigt genomarbetad produkt av vänsterkartellen. Jag kommer att ta upp några punkter för att visa vad jag anser att man har misslyckats med när det gäller att upprätthålla rättssäkerheten. När det gäller avvisning av bevisning föreslår regeringen att domstolen ska äga rätt jag läser innantill att avvisa bevisning om beviset trots rimliga ansträngningar inte kan tas upp och avgörandet inte bör fördröjas ytterligare. Regeln föreslås kunna tillämpas i alla typer av mål. Jag hoppas att alla tar till sig vad jag läser . Som skäl för inrättandet av en sådan regel har man anfört svårigheterna att lägga fram bevisning , vilket kan medföra att mål i allmän domstol inte kan avgöras med den skyndsamhet som är önskvärd. Om inte har glömt bort allting som hände i rättegångarna när han medverkade vet han att det redan finns möjligheter för domstolen att avvisa bevisning om parterna kommer dragande med bevis som är fullständigt utan värde för saken, om det är uppenbart att bevisen saknar allt intresse och om bevisningen kan lösas på ett bättre och mindre kostsamt sätt. När det gäller tvistemålen finns det som kallas för stupstocksförelägganden. Man kan inte komma springande med bevisning alltför sent. Rätten har alltså redan nu möjlighet att avvisa en bevisning. Här finns ett nytt incitament som jag påstår är ett stort hot mot rättssäkerheten. Det är inte bara jag, fru talman, utan det är också riksåklagaren och bland annat, tunga remissinstanser, som avstyrker den av regeringen föreslagna lagändringen när det gäller brottmålsprocessen. Riksåklagaren och anför starka rättssäkerhetsskäl, därför att parten bör ha rätt att lägga fram bevisning när den har någon betydelse för bedömningen av målet. Vi kristdemokrater tycker att det är fullständigt självklart att det är på det sättet. Vi tycker också att man redan nu kan lösa de problem som finns med de verktyg man har. Jag påstår också, , att den föreslagna regeln är väsensfrämmande för ett rättssamhälle. Man kan bara tänka sig de parter som kan drabbas av en rättsförlust, om de förlorar ett mål och inte har fått möjlighet att framföra den bevisning som de ville framföra i målet. Jag menar att det här är fullständigt oacceptabelt. Dessutom skadar det inte att titta lite på artikel 6 i , där det sägs att man har rätt att framlägga bevisning, att man har rätt att höra vittnen och rätt att åberopa egen bevisning. Då undrar jag hur regeringen nu har kommit fram till det här, fru talman, mindre lyckade önskemålet. Jag har tittat i betänkandet för att se hur de har tänkt, i den mån de nu har tänkt. Det har de säkert gjort men inte särskilt framgångsrikt. På s. 11, där den här frågan behandlas, sägs det att den här grunden att avvisa bevisning bör dock inte komma i fråga annat än i undantagsfall. Då, , undrar jag: Vilka undantagsfall pratar vi om? Hur många är de? Är det ett, är det tio, är det hundra eller är det tusen? Vilka är de som inte får känna rättssäkerhet i samhället? Vilka är de som vill ska avstå från att ingå i rättssamhället och känna rättssäkerhet? Det skulle jag gärna vilja ha svar på. Hur många är de och vilka kan vi tänka oss att det är i rättssamhälle, där man struntar i ett visst antal som får hamna vid sidan om rättssäkerheten? Regeln om avvisning av bevisning står i strid med den rättssökandes legitima intressen att få lägga fram relevant bevisning. Det är inte särskilt lyckat, fru talman. Men det finns ytterligare saker. När det gäller telefonnärvaro föreslår regeringen att de villkor som ska gälla för att delta i ett sammanträde genom videokonferens även ska kunna gälla dem som deltar per telefon. Det innebär att man kan tänka sig att parterna, åklagare och offentlig försvarare, ska sitta och delta i en förhandling per telefon. Det är fullständigt häpnadsväckande! Varför kom ni fram till detta, ? Också här står det i betänkandet att det är för att spara pengar. Man ska beakta de kostnader det innebär att dra in folk till en förhandling, men, står det också här, det ska bara ske undantagsvis. är vi tillbaka till undantagen. En del av befolkningen hamnar utanför rättssamhället. En del av befolkningen struntar regeringen i. Jag vill veta i hur många fall man undantagsvis kan säga: kör vi rättegången per telefon. Hur vet man vilka det är som sitter med vid rättegången när den körs per telefon? Vilka är det? Hur många är det? Är det de fattiga eller de rika, eller vilka är det? Det skulle jag också vilja ha svar på. Prövningstillstånd är en rättssäkerhetsfråga. Det handlar om möjligheten för en rättssökande att överklaga tingsrättens dom. Jag föreslår och står fortfarande bakom att regeringen ska gå tillbaka till den position där även personer som dömts till böter ska få möjlighet att överklaga. När det gäller tvistemål föreslås det att man i i stort sett alla eller flertalet av tvistemål och domstolsärenden ska tvingas ha prövningstillstånd. Detta är en mycket rättsosäker situation. Jag kan bara säga, utan att gå närmare in på det, fru talman, att jag har haft massvis med klienter och poliser, som ju känner till, som dömts till ett bötesstraff i tingsrätten men som inte får prövningstillstånd och inte sin sak prövad i hovrätten. De känner stor frustration och tappar tilltron till rättssamhället. Sedan gällde det frågan om förnyad bevisupptagning i hovrätten. I anslutning till regeringens förslag om att muntlig bevisning som huvudregel ska läggas fram genom den videoupptagning som gjorts av förhöret i tingsrätten föreslås i betänkandet att den muntliga bevisningen får tas upp på nytt endast om ytterligare frågor behöver ställas får tas upp i hovrätten endast om ytterligare frågor behöver ställas. Vem avgör detta? Vem avgör om det ska ställas ytterligare frågor? Justitiekanslern är på sida eller tvärtom om så behagar när han anser att förslaget är oklart eftersom man inte närmare vet när det kan vara nödvändigt att hålla ett nytt förhör. Också här svajar rättssamhället. Det gungar ordentligt. Jag vill att även tittar på artikel 6 i beträffande rätten till en rättvis rättegång. Slutligen skulle jag vilja sammanfatta på följande sätt: Spara gärna kostnader i alla sammanhang, även här, men inte på rättssäkerhetens bekostnad. Rättssäkerheten har inget pris. Samhället måste kunna erbjuda medborgarna ett rättssäkert samhälle och en rättvis rättegång. värnar om den enskildes rättssäkerhet och rätten till en rättvis rättegång. Jag står naturligtvis bakom samtliga reservationer men yrkar för tids vinnande bifall endast till vår reservation nr 1 under punkt 1. 64 (): Vi debatterar justitieutskottets betänkande 2004/05: JuU29. Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. När jag satt och lyssnade på övervägde jag att stryka mig från talarlistan eftersom han från början instämde i stort sett i allt. På slutet kom det dock lite avvikande uppfattningar, och jag var därför tvungen att stå kvar på talarlistan. Det gläder mig att Ertsborn, som har stor erfarenhet från den här verksamheten, har så god insikt och så gott omdöme. I betänkandet behandlas ett antal förändringar av det processuella regelverket. Förändringarna ska ligga till grund för modernare och effektivare rättegångar i allmänna domstolar utan att för den skull ifrågasätta kraven på rättssäkerhet och ändamålsenlighet. I korta drag går reformen ut på att skapa förutsättningar för bättre användande av modern teknik och ett bättre förfarande i domstolarna samt att få en mer ändamålsenlig hovrättsprocess. Försöksverksamheten med videokonferenser kommer att permanentas och utvecklas. Vidare föreslås att berättelser från vittnen samt andra lämnade bevis dokumenteras med videoteknik. En ökad flexibilitet och därmed i större omfattning anpassning av handläggningen av ett mål till vad som behövs i det enskilda fallet kräver uppmjukningar av kravet på muntlighet och enhetliga regler för sammanträden. Ett antal förslag syftar till att betona parternas ansvar för att målet drivs framåt. I hovrättsprocessen kommer systemet med prövningstillstånd att utvidgas till att omfatta flertalet typer av tvistemål och domstolsärenden som överklagas från tingsrätt till hovrätt. Vidare föreslås att hovrätten i större utsträckning än ska grunda sin prövning på samma material som legat till grund för tingsrättens avgörande. Därmed tydliggörs att tyngdpunkten i rättskipningen ska ligga i första instans och att hovrättens främsta roll är att kontrollera de tingsrättsavgöranden som överklagas och att rätta eventuella felaktigheter. Hovrätten ska alltså i första hand vara en garant för materiellt riktiga avgöranden. I betänkandet finns nio reservationer. från står bakom de flesta av dem. Eftersom han riktade huvuddelen av sina frågor till justitieministern ska jag låta honom besvara dessa. Några saker tänkte jag dock beröra, fru talman. Ekonomin har flera redan berört. Det finns farhågor om att ändringarna inte ska kunna genomföras. Det framgår mycket tydligt att den utrustning som måste införskaffas för att kunna genomföra reformen ska lånefinansieras och kommer alltså inte att påverka domstolsväsendets budget särskilt mycket. Domstolsväsendet kommer dessutom att tillföras mer medel , vilket framgått av de debatter vi haft tidigare. Justitieministern får gå närmare in på detta. När det gäller ikraftträdandet var ursprungsförslaget att reformen skulle träda i kraft . Men man har gjort bedömningen, med tanke på den osäkerhet som uppstår i sådana här upphandlingsärenden, att vi inte kan veta den exakta tidpunkten för när utrustningen finns på plats. Önskvärt är ju att den ska finnas i samtliga domstolar när reformen träder i kraft. Därför föreslår vi att regeringen får bemyndigande att fastställa datum för när reformen ska träda i kraft. Jag har läst betänkande, och det finns inget direkt förbud mot att göra så från . Vi har möjlighet att i undantagsfall göra det. Även om jag inte kan den exakta definitionen av synnerliga skäl anser jag att det här är ett sådant fall där vi med gott samvete bör kunna låta regeringen fastställa tidpunkten. tog upp frågan om fotograferingsförbud i bostäder, och jag delar i stort sett hans uppfattning. Det känns mycket olustigt när fotografer smyger sig in i bostäder. Jag tycker för egen del att vi kan titta vidare på frågan. Jag är dock inte tillräckligt insatt för att kunna avgöra om det strider mot andra regler och tycker därför att vi tills vidare kan ha kvar nuvarande bestämmelse. Jag hoppas att även tidningarna själva kan sanera så att fotograferna inte smyger sig in i de intimaste delar av bostäderna. inledde med att säga att han insåg att ministern i varje fall hittade hit till . Låt mig bara säga att jag inte tyckte det var speciellt snällt sagt. slog justitieministern rekord i kammaren, och han är nog här betydligt oftare än . Den typen av påståenden hör hemma någon annanstans än i kammare. Med det, fru talman, yrkar jag än en gång bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer. 65 () replik: Jag håller med har ett utomordentligt gott omdöme. Vi jobbar mycket bra ihop, och de kritiska synpunkter som framförde instämmer jag till fullo i. Men jag tror inte, fru talman, att riktigt förstår vikten av den här frågan, hur viktig rättssäkerheten egentligen är, eftersom han i sitt anförande uppehöll sig vid andra frågor. Jag skulle vilja fråga hur man med videokonferens ska kunna tillgodose vittnens rättssäkerhet och rättstrygghet. Om vittnet sitter i och rättegången hålls i undrar jag hur rättssamhället ska kunna garantera att inte någon utövar påtryckningar på vittnet när det befinner sig i en helt annan stad. Eftersom regeringens proposition inte innehåller någonting om hur man ska kunna använda videokonferenser finns det öppningar för detta. Utskottets majoritet av socialdemokrater, miljöpartister och vänsterpartister har ju inte brytt sig om att ens ta upp den här frågan. Hur ser egentligen på rättssäkerhetsfrågorna och vikten av att rättssäkerheten upprätthålls? 66 () replik: Jag ser mycket allvarligt på det. Det är en självklarhet för oss att man ska upprätthålla rättssäkerheten. Det har vi betonat i betänkandet, och det finns också angivet på ett antal sidor i propositionen. När det gäller videokonferens har detta under den försöksperiod som har pågått visat sig fungera väldigt väl. tog exemplet och . Jag kan ta ett annat exempel, nämligen och , där det är fråga om långa avstånd.