prot · GS0972 · 2005-02-09 00:00:00 — Med det korta konstaterandet vill jag ägna resten av mitt anförande till det som tidigare debattörer också har ägnat huvuddelen av sin tid till, nämligen åt frågan om vi har en ändamålsenlig myndighetsorganisation, om vi har ett effektivt resursutnyttjande hos våra myndigheter. Här återstår, anser jag nämligen, en hel del för regeringen att göra. Statskontoret har gjort en analys av myndigheternas organisation och ledning. I sin rapport är man kritisk till förekomsten av små myndigheter, bland annat därför att de inte är kostnadseffektiva. Regeringen har gett Statskontoret ytterligare uppdrag att redovisa myndighetsorganisationen på central nivå. har ett uppdrag att titta på principerna för den centrala myndighetsorganisationen. har därför valt att inte reservera sig till förmån för vår motion, utan vi har uttryckt vårt ställningstagande i ett särskilt yttrande. Med tanke på det beslut som regeringen förväntas fatta omkring många myndigheter en flyttkarusell känner vi kristdemokrater ett stort behov av att fortsätta att kritiskt granska myndighetsstrukturen. Även om frågan inte explicit behandlas i det här utskottet, herr talman, så låt mig ändå slå fast att egentligen bara ser fördelar med att förlägga myndigheter utanför . Vi anser dock att det bör göras när myndigheterna bildas. Av de 88 myndigheter som har bildats eller ombildats har endast 23 lagts utanför , det vill säga av myndigheterna har förlagts inom . Det är inte ett exempel på ett effektivt resursutnyttjande att genom en flyttkarusell riskera att slå sönder fungerande organisationer och sprida värdefull kompetens för vinden. kommer att fortsätta att granska regeringens agerande när det gäller den centrala myndighetsstrukturen. Låt mig övergå till några frågor som rör myndighetsutövningen. I en rättsstat är det viktigt att medel står till buds som garanterar den enskilde medborgarens rätt till en säker och snabb handläggning av ett ärende. Det är självklart särskilt angeläget när det gäller myndighetsutövning mot den enskilde. har länge föreslagit en förstärkning av den enskildes ställning gentemot den offentliga förvaltningen genom införande av så kallad dröjsmålstalan. En sådan talan skulle ge den enskilde möjlighet att i domstol få prövat om ett förvaltningsärende onödigtvis har uppehållits hos den myndighet som ska fatta beslut i ärendet. Handläggningstiderna hos svenska myndigheter är ofta oacceptabelt långa. En lag om dröjsmålstalan, eller passivitetstalan, skulle avsevärt stärka den enskildes ställning i förhållande till myndigheten och också ha en viss preventiv betydelse. Detta visar inte minst erfarenheter från kontinenten där rätt till så kallad passivitetstalan förekommer. I detta sammanhang vill jag nämna Fri- och rättighetskommittén. Den presenterade för ett förslag vad gäller just dröjsmålstalan. Vi vill ge ett tillkännagivande till regeringen. Det gör vi i reservation 4 under punkt 6 som jag härmed yrkar bifall till. Regeringen bör få i uppdrag att lägga fram ett lagförslag på det här området. Jag hyser stora förhoppningar om att förslaget kommer att vinna kammarens gillande. Jag hoppas på en snabb handläggning hos regeringen. Det är som sagt som Fri- och rättighetskommittén kom med ett sådant förslag. Det finns ett par andra områden där reserverar sig när det gäller myndigheternas verksamhet. Det gäller myndigheters avgifter. har granskat och myndigheternas hantering av tvingande avgifter. Granskningen visar att det råder flera oklarheter och brister. Det är inte rimligt att belägga småföretagare med höga avgifter för olika typer av kontroller och inspektioner om inte resurserna går till det. Kommuner och länsstyrelser bör kunna utöva viss verksamhet utan att onödigt höga kostnader vältras över på företagarna. Här har vi en reservation tillsammans med . Jag vill, precis som föregående talare var inne på, slå ett slag för en översyn av att utreda regler som sätter gränser för myndigheters informations- och opinionsbildning. Opinionsbildande roll kan flera i ett samhälle ha. Det kan vara folkvalda politiker, fristående föreningar eller organisationer i det civila samhället. Det finns självklart också exempel där statliga myndigheter och deras tjänstemän har en viktig opinionsbildande roll. I förlängningen kan det bli ett problem för demokratin om gränserna suddas ut eller görs otydliga. Vi har reserverat oss tillsammans med , för att vi ska göra en översyn i syfte att sätta gränser för myndigheternas informations- och opinionsbildning. 104 (): Det är många frågor på bordet. Jag hinner inte kommentera alla. Jag börjar med att fästa kammarens uppmärksamhet på att jag står bakom tre reservationer, nämligen nr 7, nr 9 och nr 10. För tids vinnande nöjer jag mig med att yrka bifall till reservation nr 7. Jag återkommer till den strax. hade ett ganska underhållande inlägg om den svenska förvaltningsmodellen och vissa aspekter på den. Tyvärr lägger han sig på en debattnivå som det är svårt att ta sig ned till utan att skrapa både knän och armbågar. Jag kan därför inte vara lika underhållande tillbaka. Det är lite synd. Den polemiska stilen kan vara både effektiv och underhållande i andra sammanhang men gör det lite för lätt för mina vänner på den socialdemokratiska sidan att avfärda argumentationen. Han har nog inte fel i riktigt alla delar. Det fanns korn som det finns anledning att diskutera. Det har uppkommit en diskussion kring den svenska förvaltningsmodellen och huruvida modellen med självständiga myndigheter egentligen är så bra. Man börjar ropa på starka ministrar och att man kanske ska inordna myndigheterna i en ministeriell struktur och så vidare. Jag tror att man ska vara mycket försiktig med en sådan utveckling. Jag uppfattade att var överens med mig på den punkten. Vid en internationell jämförelse tror jag att den svenska förvaltningsmodellen trots allt fungerar tämligen väl. Den kanske fungerar väl i förhållande till andra länder. Den fråga som måste ställas är naturligtvis: Fungerar den tillräckligt väl i förhållande till de uppgifter som myndigheterna har? Det är nog inte alltid så. Det är nog till och med säkert att det inte alltid är så. Det finns naturligtvis sådant som måste åtgärdas. Jag tror dock inte att lösningen ligger i att gå ifrån den svenska förvaltningsmodellen med självständiga myndigheter och en regering som är kollektivt ansvarig. Jag tror att det är en bra modell. Däremot tror jag att vi kommer att tvingas att börja fundera över om regeringen har de resurser och den organisation som krävs för den styrning som man också enligt dagens modell är skyldig att utföra. Jag tror att man kan peka på ett antal exempel där det har brustit därvidlag. Det finns, som sagt, anledning att återkomma till vad de bristerna eventuellt kan bero på och hur de ska åtgärdas. Jag tycker att frågan om antalet myndigheter är något av ett stickspår. Ståndpunkten att varje ny myndighet är ett framsteg för civilisationen tycker jag är lika fånig som den motsatta uppfattningen att antalet myndigheter är ett mått på medborgarnas förslavande under byråkratin. Det är ju inte antalet myndigheter det handlar om. Det handlar om att ha en vettig myndighetsstruktur. Och det är inte så lätt, i synnerhet inte i en ganska omfattande förvaltningsapparat som den svenska. Därför vore det alldeles utmärkt om regeringen skaffade sig den här överblicken över myndighetsstrukturen visst! Men den gör ju det, kan vi konstatera. Det blir alltså lite svårt att få till en reservation på det. Därför finns det ingen anledning att i det här läget fatta några extra beslut just . Denna översyn pågår och kommer att ge någon typ av resultat och någon typ av bedömning, och den bedömningen ska naturligtvis vi i den svenska vara med och göra. Det är möjligt att vi kommer att få anledning att både göra tillkännagivanden och fatta beslut här i kammaren om inte regeringen lever upp till det vi har rätt att förvänta oss av den, men i det här läget tror jag att det är alldeles riktigt att avvakta denna kartläggning och det arbete som sker. Inom parentes kan jag säga att det hänvisas till Statskontoret, som har kommit fram till att det är dåligt med många små myndigheter. Jag har all respekt för Statskontoret; det är en mycket kompetent myndighet. Men det kanske vore förvånande om en så stor myndighet som Statskontoret kom fram till att det är dåligt med stora myndigheter och bättre med små. Om man talar med en del små myndigheter tror jag att de kommer att kunna peka på en del fördelar som finns med små myndigheter. Det finns nog flera sidor av det där, men det var som sagt mer ett parentetiskt inskott. Jag ska också säga någonting om reservation 7, som handlar om myndigheters tillvaratagande av forskningsresultat. I en motion föreslås att det i regleringsbrev införs att myndigheter är skyldiga att söka och använda befintlig kunskap och forskningsresultat samt att man bör utveckla strategier för att bättre utnyttja kunskap och forskning inom statliga myndigheter. Ingen har någonting emot detta, inte heller utskottets majoritet. Utskottsmajoriteten säger: Att anställda inom offentlig förvaltning besitter hög och relevant kompetens för sina arbetsuppgifter har enligt utskottets mening stor betydelse för om myndigheterna skall kunna fullgöra de uppgifter som åläggs dem. Det arbete som pågår med kvalitetsutveckling och kompetensförsörjning inom den statliga förvaltningen är därför mycket viktigt. Vi är alltså helt ense. Sedan säger dock utskottsmajoriteten: Något skäl för att härvidlag skulle tillkännage för regeringen vikten av att forskningsresultat tas till vara finner dock inte utskottet. Tvärtom, säger jag. Just därför att detta är viktigt finns det nu anledning att göra detta tillkännagivande i enlighet med reservation nr 7. 105 () replik: förklarade att han slår vakt om den svenska förvaltningsmodellen, rågången mellan politik och förvaltning. Problemet, , är ju att denna förvaltningsmodell nu håller på att förfuskas. Det sker ett omfattande missbruk av utnämningsmakten på ett antal olika områden. Rapporterna kommer slag i slag. Det kan ju inte vara så, , att det enbart är socialdemokrater som exempelvis är lämpliga att leda statliga utredningar, att leda statliga verk eller att sitta som ordförande i . Jag skulle vilja ställa frågan så här, : Om det nu är så och jag får ju lita på den uppgift du kommer med att du och slår vakt om den svenska förvaltningsmodellen, varför håller ni då den socialdemokratiska regeringen om ryggen? 106 () replik: Det är nog en missuppfattning från sida att vi håller den socialdemokratiska regeringen om ryggen. Vi tar naturligtvis ställning i sakfrågor och ingenting annat. Det finns ett polemiskt drag i argumentation jag var inne på det tidigare som gör att den ganska lätt kan avvisas. Man kan misstänkliggöra er för att ni egentligen är sura för att ni inte har tillräckligt många poster och sådana saker. Det är lite synd att debatten förs på det sättet. Jag tycker att det är överord det förfuskas, det är allmänt elände och det finns snart ingenting kvar av den svenska modellen. Det där stämmer naturligtvis inte. Det vi har sett när vi granskat utnämningsmakten är naturligtvis en bild man kan ha synpunkter på. Är det en rimlig proportion? Är det lite för mycket sossar här och lite för lite folkpartister där? Javisst, det kan man ha synpunkter på. Det är inte konstigt om man har synpunkter på det utifrån olika politiska utgångspunkter. Men är det fråga om ett förfuskande av den svenska förvaltningsmodellen eller någonting i den stilen? Nej, jag tycker faktiskt inte att det går att visa det. Visst kan man vara missnöjd med folk som regeringen utser och vilja se andra människor utsedda. Det kan vi från sida också. Men det är en annan sak att säga att man här missbrukar sin makt eller förfuskar den svenska modellen. Jag menar att detta är överord. Den typen av argumentation gör det som sagt också ibland lite svårt att föra en konstruktiv debatt om de här frågorna. 107 () replik: säger att det ska föras en konstruktiv debatt och föras fram en saklig kritik. har ju alla möjligheter att föra fram den typen av kritiska synpunkter mot regeringens utnämningspolitik, och jag har inte som denna fråga varit uppe hört yttra några som helst kritiska synpunkter mot den utnämningspolitik som har förts. Vill ta tillfället i akt att göra det tycker jag att han ska göra det. Välj i så fall gärna mindre polemiska ordalag, men ta chansen att nu yttra den här kritiken! Vid ett av de värsta övertrampen i den socialdemokratiska utnämningspolitiken yttrade att det nu behövde ske en ändring när det gällde reglerna för hur utnämningar går till. Tyvärr har Vänstern efter det yttrandet backat från det, så man kan ju undra vem som egentligen tecknar firma inom . Min fråga till kvarstår: Varför ägnar ni er ständigt åt att skydda den socialdemokratiska regeringen? Varför tar ni inte fram den här kritiken, som säger att det finns skäl att föra fram? 108 () replik: Lyssna då noga: Jag är mycket kritisk till den socialdemokratiska regeringens utnämningspolitik. Det finns mängder av mycket kompetenta vänsterpartister som skulle kunna göra ett mycket bra jobb som verkschefer, som utredningsordförande och på många andra poster. Regeringen tar inte till vara den kompetens som finns i . Jag är mycket kritisk på den punkten. Men regeringen begår inte ett konstitutionellt brott när den utser, i mitt tycke, fel personer . Eftersom jag nu råkar tillhöra har det i regel varit de konstitutionella aspekterna på utnämningspolitiken som har diskuterats här. Jag tror kanske att det ibland är en fördel om vi håller oss till de konstitutionella aspekterna när vi debatterar åtminstone betänkanden. 109 (): Statlig förvaltning handlar om en ny tid med gamla strukturer. Vi lever i en flernivådemokrati. Vi skulle behöva mer av federal maktdelning för att skapa tydlighet. Vi skulle behöva stärka det civila samhället för att ge mer makt till medborgarna och ökat utrymme för medborgarnas egna val och överväganden. Regeringen, och för den delen även denna kammares majoritet, stärker i stället ofta den statliga maktstrukturen. , myndighetsstrukturen, är ett medel i det arbetet. I stället för civilsamhälle får vi fler myndigheter. I stället för ökad makt åt medborgarna får vi fler myndigheter. Här finns en otydlighet som delvis följer av bristande maktdelning där nya myndigheter blir sättet att styra från ovan. I betänkandet finns förslag om att vi ska införa ett tak för myndighetsantalet. Är det en lösning? Men det är enkelt att kringgå ett sådant. Vi har sett och ser runtomkring hur den ena myndigheten går in i den andra och blir en större myndighet, och så får vi färre myndigheter. Det är ju ett enkelt sätt att kringgå både tak- och solnedgångsmodeller. Det intressanta är egentligen att titta på behovet av myndigheter, att se på vad som är uppdraget. Där har vi i det här betänkandet pekat på ett uppdrag som vi inte behöver utveckla, nämligen de opinionsbildande myndigheternas roll. Här behöver man hitta en tydligare struktur för att bidra till just en synlighet och en tydlighet när det gäller våra myndigheter och för att stärka det civila samhället. Att titta närmare på uppdraget är alltså en uppgift, men också att se på regelförändringar och regelminskning. Det är också frågan, om nya regler alla gånger är det som stärker vårt svenska samhälle och stärker medborgarna. En förenklingsgenomlysning av regelverket är någonting som vi också ser som ett botemedel för att minska behovet av myndigheter, för nya regler ger nya krav som ger nya myndigheter. Låt oss i stället se på en annan färdriktning. I den här delen, som gäller just förenklingar av regelverket, herr talman, vill jag också yrka bifall till reservation 13 under punkt 20. Vi har kunnat se här och i andra sammanhang att regeringens bild av sina myndigheter inte är övertydlig, oavsett om man tittar på det uppdrag som givits Statskontoret eller annan granskning. Det här är naturligtvis ett bekymmer för medborgare, för oss här i kammaren, men också för regeringen. Det blir en otydlighet om man inte vet riktigt vilka myndigheter som finns eller hur det är. Det bidrar inte till att skapa en bra ledning för den strukturen heller. Det visar måhända att växten har varit för stor när det gäller den statliga myndighetsstrukturen. Här finns en översyn både i , som vi hoppas ska få ett sådant uppdrag det kommer vi att diskutera i annat sammanhang och i , där vi hoppas att vi ska kunna nå en väg med tydligare maktdelning, med ett starkt civilsamhälle och myndigheter och ett statligt system som inte tar över. Vi har när det gäller myndighetsstrukturen ett särskilt yttrande tillsammans med som pekar på några av de här punkterna. Det finns också i betänkandet en diskussion om myndigheternas självständighet, frågan om utnämningsmakten. Här finns ett uppdrag till att titta på detta. Det är viktigt. Det är en del av strukturen, hur man använder utnämningsmakt, hur maktdelningen ser ut och hur ansvarsutkrävandet görs möjligt. Visst är det möjligt att med dagens system göra utnämningsmakten mer genomsiktlig. Visst är det möjligt att med dagens utnämningsmakt få en bättre kontroll över grunderna, så att man verkligen lever upp till bokstaven i regeringsformen. Men i den här delen ser vi att ett uppdrag är givet. Därför deltar vi inte i en reservation som rör detta. Men vi ser fram emot det arbete som görs och kommer att göras i för att se över de här frågorna. , herr talman, är det en fråga som är viktig när det gäller att stärka det civila samhället. Det är att stärka medborgarnas makt och medborgarnas röst gentemot myndigheterna. Det är naturligtvis ett bekymmer när vi som medborgare har till uppdrag att snabbt svara och reagera när myndigheter ställer frågor. Vi kan bli ansvariga på olika sätt om vi inte lever upp till de krav som myndigheterna ställer. Men som medborgare eller enskilda företagare har vi inte någonting att sätta emot när myndigheterna inte svarar på våra frågor, när inte myndigheterna lever upp till de krav som vi har rätt att ställa. Det är mot den bakgrunden vi med glädje noterar att det ser ut att kunna bli en majoritet i den här kammaren för just ett tillkännagivande när det gäller frågan om dröjsmålstalan. Det är ett sätt att stärka det civila samhället. Det är ett sätt att skapa en bättre balans i strukturen, och det är en del av en utveckling som vi från välkomnar. En stor fråga i , men liten i betänkandet, är naturligtvis bemötandefrågorna. Det finns en punkt i betänkandet som rör just bemötandefrågorna, som vi annars också brukar ta upp. Det är HBT-frågorna. Myndigheterna måste också kunna bemöta medborgarna på ett gott sett oavsett vem man är när man kommer. Det är naturligtvis en viktig sak att HBT-kompetensen byggs upp. Här sades att man skulle jobba med utbildningsprogram och annat. Låt oss se att det verkligen blir någonting. hörs signaler om dåligt bemötande just på de här grunderna. Och det är naturligtvis någonting som vi inte kan acceptera. Jag står naturligtvis bakom alla reservationer, men för tids vinnande nöjer jag mig med att yrka bifall till det jag redan gjort. 110 () replik: använde begreppet maktdelning ett flertal gånger. Men det var lite oklart för mig i vilken betydelse. Ursprungligen användes det som en paroll riktad mot den gamla kungamakten som i sin hand hade koncentrerat den dömande makten, den lagstiftande makten, finansmakten och den exekutiva makten. Maktdelning riktad mot denna maktkoncentration banade väg för en demokrati. har maktdelning använts i en delvis annorlunda betydelse, nämligen om att dela den lagstiftningsmakt som ligger hos som folkets främsta företrädare, enligt amerikansk modell eller enligt det gamla tvåkammarsystemet, alltså olika sätt att försvåra för en majoritet att få genomslag för sin politik. undrar jag lite grann vilken maktdelning det är talar om. 111 () replik: Det är en maktdelning i flera steg. Det är naturligtvis viktigt att skapa tydliga strukturer där vi också får en maktdelning. Vi kan även tänka oss att resonera om lagstiftningsfrågor eller förordnandefrågor på flera nivåer, därför att vi har flera nivåer som vi verkar på. Vi har en maktdelning mellan EU-nivå, som stiftar lagar, och riksdag, som också stiftar lagar. Vi har redan en maktdelning på den nivån, som vi har delegerat. Vi ser naturligtvis möjligheten att skapa en tydligare maktdelning också i den offentliga verksamheten i vårt land. I den maktdelningen ingår också domstolar och annat som en del, därför att det är fråga om att utgå från medborgarna, stärka den enskilda individen och stärka det civila samhället, inte genom att göra det offentliga rummet till allt överskuggande utan till att få en bättre balans i hela vår struktur för medborgarnas ökade möjlighet till makt. 112 () replik: tror jag att vi är uppe i tre olika betydelser av maktdelning. Först har vi den funktionella maktuppdelningen mellan dömande, exekutiv och lagstiftande makt. Sedan hade vi den som jag tog upp, att man alltså delar på den lagstiftande makten i syfte att begränsa majoritetens möjligheter att få genomslag för sin politik. Och sedan har vi den vertikala maktdelningen, heter det väl, mellan olika nivåer i samhället. Det här är alltså tre helt olika typer av uppdelning. Jag tror att det kan finnas skäl att i debatten försöka hålla isär de sakerna. Jag ska läsa protokollet och se om jag kanske lite bättre kan förstå vad säger. Men för tillfället tror jag ändå att det finns anledning att uppmana till en viss ordning i debatten kring de olika aspekterna av maktdelning, om jag nu får använda det begreppet för hela det här perspektivet. 113 () replik: Läs gärna protokollet och låt oss fortsätta att föra en diskussion både om horisontell och om vertikal maktdelning. Det är naturligtvis det som det handlar om. Sedan är det så att och jag har helt olika utgångspunkter. För och , eller kommunisterna, väljer ju att ha en koncentrerad punkt som makten ska samlas hos. Det är någonting som vi från vår sida vill strida för att förändra och förhindra. Vi vill säkerställa maktdelning som en grund för medborgaren. Den enskilde individens möjligheter och maktutövning ska kunna bli tydligare och utökad. 114 (): Jag får börja med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. Statlig förvaltning är rubriken till detta betänkande. Det låter varken spännande eller upplyftande, snarare lite stelt och byråkratiskt. Men mer än vad vi tror och vad vi möter i vår vardag är faktiskt statlig förvaltning. När vi kör på motorvägen, besöker , registrerar vårt företag eller får vår skattsedel är det statlig förvaltning i en eller annan form vi använder oss av. För oss socialdemokrater är statlig förvaltning en viktig del av medborgarnas vardag. En statlig förvaltning är till för medborgarna och ska präglas av öppenhet, lyhördhet, pålitlighet, effektivitet, kvalitet och rättssäkerhet. Genom en välskött statlig förvaltning kan alla medborgares lika värde och allas rätt till likabehandling komma till uttryck i samhället. Ett exempel på likabehandling är vårt sjukförsäkringssystem, där sjukdomen inte är avgörande för behandling och ersättning, där alla har rätt till av sin inkomst i sjukersättning, där förvaltningen och regelverket är lika oavsett vilken inkomst man har eller vilken ställning man har i samhället. Som varma anhängare av allas rätt till likabehandling, också vad gäller statlig förvaltning, motsätter vi socialdemokrater oss på det bestämdaste förslag om att sjukdomens art ska vara avgörande för vilken sjukersättning som ska tillämpas. Frågan till är: Vari ligger medborgarnas lika värde i detta förslag? Vilken trygghet ska medborgarna känna mot myndigheterna på så slappa grunder? Ett annat exempel är hur det skulle se ut om vi inte hade statlig förvaltning och regelverk för trafiken. Hur skulle det se ut om var och en själv fick bestämma trafikreglerna? Det skulle bli fullständigt kaos på vägarna.