prot · GS09131 · 2005-06-01 00:00:00 — Eller är tanken att ska tillsätta generaldirektörer och sedan ska regeringen utan att man har haft något inflytande i den frågan ha ansvar för hur dessa generaldirektörer fungerar? Regeringsformen bygger ju på att myndigheterna lyder under regeringen, att regeringen har ansvar för dem och därmed också ska utse generaldirektörer. 98 Tredje vice talman () replik: Jag är faktiskt lite förvånad. Jag vet inte om jag helt missförstår , men det system som han målar upp här skulle bygga på att generaldirektörerna innehade sin post , det vill säga , för att de skulle följa regeringens politik. För mig är det självklart att myndigheterna har att följa regeringens beslut och den styrning man får genom regleringsbrev från den sittande regeringen. Det är på det viset som man styr, och den debatten har vi också med jämna mellanrum i . Det kommer senare här. Men smiter undan från frågan: Är det så att Socialdemokraterna tycker att detta är ett legitimt sätt att styra? Om man tycker det måste man också fullfölja den tanken och föreslå förändringar av nuvarande lagstiftning. står det tydligt i regeringsformen att tillsättningar ska ske på sakliga grunder. Vill Socialdemokraterna ha en annan styrning av myndigheterna måste de öppet redovisa det. handlar debatten om regeringens utnämningspolitik, och i den debatten har fört in frågan om styrning av myndigheter. Han motiverar dagens utnämningspolitik med den styrning som regeringen vill ha av sina myndigheter. Jag tycker att detta är lite uppseendeväckande. 99 () replik: Jag har inte talat om att jag vill avskeda några generaldirektörer. Det är ju kd och alliansen som ska göra det. Jag har inget bekymmer med att folk innehar sina poster över mandatperioder. Det är inte det som vi diskuterar. Socialdemokraterna står helt och fullt för den uppfattningen att gällande regeringsform i huvudsak är bra utformad, framför allt när det gäller kraven på att det enbart är förtjänst och skicklighet som ska gälla. Den som har tagit upp den här debatten är ju som hävdar att det finns ett antal generaldirektörer som enbart är utnämnda därför att de är socialdemokrater och har partibok. Jag har inte försökt att ändra systemet. Det är ju kd och andra som kritiserar det nuvarande systemet och anser att man, för att kunna få genomslag för den borgerliga politiken som man tänker sig föra val, måste byta ut ett stort antal av generaldirektörerna. Det är väl ni som talar om att detta ska styras på ett speciellt sätt, inte Socialdemokraterna och majoriteten i utskottet. 100 (): Utgångspunkten för den borgerliga kritiken i den här frågan är såvitt jag förstår att det är för många socialdemokrater. Principiellt kan man hålla med om det, även om det har en viss betydelse vad som är alternativet. Det är ju det som är utgångspunkten. Jag har hört den här debatten ett antal gånger, och den blir inte lättare att förstå, måste jag säga. Man förefaller argumentera på två linjer . Å ena sidan gäller det detta med sakliga grunder såsom förtjänst och skicklighet i regeringsformen 11 kap. 9 §, som i och för sig formellt inte gäller styrelser vid högskolor, men man går på den paragrafen. Sedan argumenterar man kring detta och menar att regeringen inte lever upp till det kravet. Den andra parallella linjen är att det är en orimlig proportion mellan de olika partierna i styrelser och på poster av olika slag inom statsförvaltningen. När det gäller sakliga grunder såsom förtjänst och skicklighet tyder ordet såsom på att förtjänst och skicklighet inte är en uttömmande förteckning över vad som är sakliga grunder. Det finns också annat, och det har man pekat på i andra sammanhang. Partipolitisk tillhörighet kan också vara saklig grund. Jag kan säga det utan något större bekymmer därför att jag är övertygad om att oppositionen håller med mig på den punkten. Man argumenterar ju för att man ska ta hänsyn till partipolitisk bakgrund. Regering ska ta hänsyn till detta, men med ett annat resultat. Det ska bland annat vara fler folkpartister. Det ska betyda någonting vilken partibok man har. Det är det man säger. Jag antar att man förställer sig någon slags proportionell fördelning ungefär i enlighet med vad som gäller i . Min poäng är att det är lite svårt att argumentera för båda dessa linjer . har regeringen sagt att man även tycker att fördelningen mellan olika partier är viktigt. Man är missnöjd att fördelningen, på vissa områden åtminstone, har blivit lite sned. Det finns väldigt få kristdemokrater och miljöpartister, lite för få vänsterpartister och lite för många socialdemokrater, om man nu ska jämföra med fördelningen i . Regeringen säger att man försöker att hålla koll på detta och jobbar så gott man kan med det. Man skulle gärna vilja ha in lite fler nomineringar, i synnerhet från och , tror jag att man brukar säga. Man kan ju från borgerligt håll och från vårt håll också vara missnöjd med att regeringen ännu inte har lyckats så väl med att ta till vara all den kompetens om finns i våra partier. Men är detta en grund för konstitutionell kritik? Det är det vi diskuterar. Är det en grund för att säga, som gör, att detta är missbruk av utnämningsmakten och ännu värre saker? Nej, det är det naturligtvis inte. Jag har sagt det tidigare, men ingen har sagt emot mig, så jag säger det igen. I en internationell jämförelse tror jag att svenska regeringars utnämningspolitik, även tillbaka i tiden, är ovanligt generös mot andra politiska partier. Vi har inte det systemet att man avsätter generaldirektörer efter varje val om det blir en annan politisk majoritet. Alla partier, i någon mån i alla fall, har framträdande poster av olika slag inom statsförvaltning och styrelser. Jag har lite svårt med de här väldigt kraftiga fördömandena av regeringspolitiken på den här punkten. Sedan har vi detta med styrning. En linje i diskussionen är att man tänker sig att man politiserar till exempel högskolestyrelser för att ha något slags politisk styrning av dessa. Min erfarenhet är i och för sig rätt så begränsad, men jag tillhör dem som ingår i statistiken över folk med partipolitisk bakgrund i högskolestyrelser. Jag sitter i och är vice ordförande där. Ordföranden ingår i dessa som är socialdemokrater. Det är som var statssekreterare i . Jag tror inte att hon är socialdemokrat. är en utmärkt ordförande. Jag tror inte att någon säger något annat än att hon är kompetent, men som verktyg för styrning från regeringens håll tror jag inte att hon är den bästa kandidaten. Det fungerar naturligtvis inte så att vi som kommer från andra partier eller socialdemokrater som sitter i olika styrelser ser oss som några slags verktyg för regeringens vilja i någon mer detaljerad mening. Jag tror inte att det fungerar så någonstans och definitivt inte i . Vi sitter där som ett allmänintresse, och vi styr den här skolan efter bästa förmåga i enlighet med de lagar som har stiftats här, de förordningar som regeringen står bakom och så vidare. Så mycket märkligare än så är det faktiskt inte. Sedan kan man invända att är en sådan skola som över huvud taget inte är styrbar, men det är en annan diskussion. 101 () replik: är så begåvad att han nog mycket väl förstår vad vi menar, och om inte det så har han i alla fall ett minne och borde komma ihåg vad jag sade i mitt inledningsanförande, nämligen att det inte i första hand är balansen som är min kritik utan att det är så många politiker. Politiseringen av de här styrelserna gör att det finns risk för att man inte får det förtroende man borde ha. Det finns alltid en risk för att man tar partipolitiska hänsyn. Det är det stora problemet med att det är så många politiker. Att det dessutom är en snedvridning av partitillhörigheten i den här politiseringen gör ju inte saken bättre. Då finns det ännu större risk att det blir en snedvridning både i syn och i förtroende. försöker vänstersidan göra gällande att sittande regerings utnämningspolitik är riktig. Vi har sett att den leder till en stor överrepresentation av vänsterpolitiker. De vill ha den fördelen, och sedan vill de att om vi byter regeringen ska man tillämpa en borgerlig syn på utnämningspolitiken så att dessa nu tillsatta socialdemokrater får sitta kvar. Det är att äta bullen och ändå vilja ha den kvar. Jag tycker inte att det är en sjyst uppläggning. 102 () replik: Jag är nog rädd för att jag har förstått vad ni menar. Men det framgår ju här att det finns lite nyanser. I andra inlägg var det helt klart den så kallade obalansen med för många socialdemokrater som var huvudproblemet. För Skårman är tydligen huvudproblemet att det är för många politiker. Man kan i och för sig diskutera hur många människor med politisk bakgrund som man ska ha i högskolestyrelser. Jag tror inte att det finns något absolut säkert svar på den frågan. Det är frågan om något slag bedömning som ligger lite grann vid sidan av KU:s granskning. Jag tror att det generellt sett är bra att ha folk med den bakgrunden även i högskolestyrelserna, även om de kanske inte ska dominera. Det har jag inte heller bilden av att de gör. Sedan har vi detta med att ha bullen och äta den. Jag föreställer mig att vid den händelse att vi skulle få en borgerlig regering låt oss hoppas att det icke händer tror jag att det också kommer att visa sig i utnämningspolitiken. Det är ganska rimligt att anta att regeringens partipolitiska färg också i någon mån avspeglar sig i utnämningspolitiken. Det är, som var inne på, lite av poängen med att lägga utnämningsmakten i regeringens händer. Jag förväntar mig inte att man avsätter folk på partipolitiska grunder lika lite som den här regeringen, såvitt jag vet, har avsatt folk på partipolitiska grunder. Men sker ju en viss förnyelse. I den händelse att det skulle gå så illa att vi får en borgerlig regering får vi nog leva med att det blir en lite större andel från den borgerliga kanten. Men det är nog politikens villkor. 103 () replik: Jag har sagt att det i och för sig inte är något fel att det finns folk med politisk erfarenhet i högskolornas styrelser. Men det är frågan om hur många de ska vara. Det finns en risk att de går in i sina vardagliga politiska roller om det blir för många i styrelserna. Min erfarenhet från är att i styrelsen för en av landets mest framgångsrika högskolor, nämligen i , finns det en statlig representant och en representant för . Resten är tillsatta av huvudsakligen lärare och studenter. Det tycks vara ett sätt där man kan värna om vetenskapligheten medan samhället i övrigt har en insyn. Då riskerar man inte att styrelsen misstänks för partipolitiska hänsynstaganden och därmed felbeslut i många viktiga strategiska frågor. 104 () replik: Jag försökte säga att man naturligtvis kan föra den diskussionen, och man kan ha lite olika synpunkter på hur proportionerna ska vara mellan politiker och andra i våra högskolestyrelser. Men det är den bedömning som regeringen har att göra när man utser folk till de här styrelserna. Man kan tycka att regeringen gör rätt eller fel bedömning, men de har rätten att göra den bedömningen. Det finns ingenting som förbjuder dem att anse att det är bra med rätt många människor med politisk bakgrund i våra högskolestyrelser. Jag tror att det är vanskligt att försöka leda i bevis att det finns något slags samband mellan låg andel politiker i styrelsen och skolans eller universitets framgångar, hur man nu mäter det. Jag tror att det kommer att visa sig mycket svårt att hitta ett sådant samband. Om jag ska hänvisa till min egen begränsade erfarenhet, , kan jag försäkra att det inte är någon politisk dominans av den styrelsen. Det är som är socialdemokrat som är ordförande, så är det jag, och så tror jag att det finns en vakant plats som har innehafts av en moderat. Jag har fått uppfattningen att det kan bli en moderat där igen om man nominerar någon. I övrigt är det lärare, studenter och folk från branschen, från olika konstnärliga inriktningar och designinriktningar. Det är de erfarenheterna som helt och hållit dominerar den styrelsen. 105 (): Jag hade inte tänkt utnyttja mer tid, men efter det replikskifte jag hade med vill jag göra några kommentarer. För det första blandar ihop frågan om hur myndigheter ska styras, i den meningen som handlar om storlek och förhållande till myndigheterna, med frågan om hur formerna för styrningen ska vara. Det är den frågan vi diskuterar här. Hur ska formerna för styrningen vara? Ska vi ha politiskt tillsatta generaldirektörer, eller ska vi inte ha det? Det är det frågan gäller här. fokuserar väldigt mycket frågan om vilka generaldirektörer som ska avskedas vid ett eventuellt regimskifte. Frågan kan likaväl ställas till . Vilka personer med borgerlig partibok kommer och hans regering att låta bli att tillsätta om Socialdemokraterna får sitta kvar vid makten efter valet ? Det är en motfråga som måste kunna svara på. Det intressanta är frågan om vilka principer som ska gälla för utnämningspolitiken. Där har uppenbarligen jag och olika uppfattningar. Det som måste svara på är frågan om det verkligen är rimligt såsom det är att det på område efter område, på post efter post är en kraftig socialdemokratisk dominans. Vill att människor som lyssnar på den här debatten och tar del av den ska tro att det nästan enbart är socialdemokrater som är kompetenta att inneha de här posterna? Är det seriöst? Är det trovärdigt att föra en sådan debatt? säger att den borgerliga alliansen vill byta system. Det är ju ni som har bytt system i praktiken genom att ha tillämpat den här typen av väldigt tydliga politiska tillsättningar under så pass . säger att det finns två olika linjer i den här debatten. Nej, det finns en linje. Det är att den partipolitiska proportionaliteten vid olika tillsättningar är ett tecken på att själva politiken är fel. Det är inte så att vi vill utjämna, men det är väldigt egendomligt om all kompetens är samlad i ett enda parti. Det är det vi har pekat på i vår kritik. 106 () replik: försöker påstå att diskussionen här handlar om huruvida vi ska ha politiskt tillsatta generaldirektörer eller chefstjänstemän eller ej. Det är inte fallet att diskussionen handlar om det. I varje fall jag står för regeringsformens nuvarande utformning. Det försöker leda i bevis med svepande formuleringar är att det vimlar av socialdemokrater som är tillsatta inte på grund av förtjänst och skicklighet utan med hjälp av partibok. Det är väl i så fall huruvida det är på det sättet eller ej som KU har granskat och KU:s majoritet i varje fall har funnit att har fel. Enbart socialdemokrater varje statistiker kan ju konstatera att ordet enbart inte kan appliceras på en ordentlig undersökning av de här förhållandena. Det vet också, men det ingår i hans generaliserande och svepande retorik i det här frågorna. Jag tycker att det vore bra med en bättre nyansering av den här debatten. Den är alldeles för allvarlig för att föras i de här generella termerna. 107 () replik: Det jag reagerade emot i vårt förra replikskifte handlade om att blandade ihop frågan om hur stort ska vara med formerna för utnämningspolitiken. Där försöker blanda bort korten, enligt min uppfattning, och dessutom vantolka det som SNS har sagt i sin rapport. Det som är den springande punkten och som jag inte har hört över huvud taget reflektera över, försvara eller fundera över, är att vi nu ser att det på område efter område är en sådan förkrossande majoritet av människor som innehar högre statliga tjänster som har socialdemokratisk partibok. Vill att människor som lyssnar på den här debatten ska tro att kompetensen att leda statliga utredningar, sitta i universitets- och högskolestyrelser eller vara generaldirektör är så otroligt koncentrerad till ett enda parti? Det är det som är frågan. Självklart ska kompetens, förtjänst och skicklighet avgöra. Det är ju det vi säger. Men då måste kunna förklara och säga att socialdemokrater är mycket mer kompetenta att sitta i universitets- och högskolestyrelser, leda statliga verk eller sitta på andra ledande poster i statliga bolagsstyrelser. Om du kan leda det i bevis har det skett enligt förtjänst och skicklighet. Problemet är att jag har svårt att se hur en sådan argumentation ska se ut och att ska kunna leda det i bevis. Men måste ju reflektera över detta faktum. Ingen människa utanför den här salen som lyssnar på debatten tror ju på det du säger , . 108 () replik: Det sista uttalandet vet jag inte vad har för empiri för att göra. Det kan väl tillhöra den politiska retoriken kanske. Huruvida de har partibok eller ej undrar jag om vet. Det vet i varje fall inte jag. Det är möjligt att och alliansen har kläm på sådana saker. Men om det vore hälften så många generaldirektörer och andra med socialdemokratisk bakgrund är jag ganska säker på att skulle föra samma resonemang som han gör nu med hjälp av en statistik som säger att det är en viss andel av det hela som innehas av socialdemokrater. Jag tycker kanske att den diskussionen förd på statistik inte är särskilt klok. Man får i så fall i stället diskutera på punkt efter punkt vad som sakligt sett är det korrekta att ha som utgångspunkt i de här resonemangen. Det har jag inte hört tala om. Får jag avslutningsvis anknyta till frågan om kommittéordföranden, där har en egen uppfattning jämfört med resten av . Det talas om att det vimlar av socialdemokrater där också. Det är av det totala antalet ordföranden som har partipolitisk bakgrund, om jag nu minns statistiken rätt, så det är en rätt liten del som i retorik blir en alldeles överväldigande stor del. 109 () replik: Det är självfallet frågan om den politiska bakgrunden som står i fokus för diskussionen. Det ska inte ske en total utjämning. Vi ska inte ha kvotering. Det är det vi vill komma ifrån. Poängen är att den fördelning som finns på olika högre tjänster i den statliga förvaltningen enligt min och de flestas uppfattning tror jag pekar på att någonting är galet i utnämningspolitiken. Det är inte enstaka siffror och enstaka tillfällen där det har dykt upp. Vi måste våga se mönstret. Mönstret är att det på punkt efter punkt, på område efter område, i rapport efter rapport, i studie efter studie visas på samma sak. Man kan inte förklara bort det som enskildheter. Det är ett tydligt mönster att överallt i den statliga förvaltningen är det en kraftig dominans av socialdemokrater. säger att vi ska granska de enskilda ärendena. Problemet är ju, vilket också har ställt sig bakom, att det inte går att granska enskilda utnämningar därför att de kravprofiler som regeringen ställer upp inför utnämningar eller åtminstone påstår sig ställa upp inte är offentliga och inte kan granskas i efterhand. Det är det som är problemet. Om pratar med sina partikamrater och ser till att beslut verkställs då ska vi gärna granska också enskilda utnämningar. Statsminister handläggning av processen att utse kandidat till svensk EU-kommissionär (avsnitt 3.2), Utrikesminister information till angående ny kommissionsordförande (avsnitt 3.3) och Regeringens hantering av vapenembargot mot (avsnitt 3.4) 110 (): Jag ställer mig i startställning för att minska tidsutdräkten. Jag vill ta upp två frågor. Den ena gäller information till angående principer som ska ligga till grund för nominering av ny ordförande i . Den frågan togs upp av företrädare för många partier före det toppmöte som hölls . Jag tror att hela oppositionen och praktiskt taget alla tog upp det. Den frågan, som gällde principerna för hur man skulle nominera kommissionsordförande, kunde ha tagits upp . I stället kom det enbart att ske ett samråd dagen före toppmötet, nämligen . Här uttalar vi fem partier kritik från reservanternas sida. Vi menar att detta borde ha skett . När man begär att man ska diskutera frågan och oppositionen i god mening säger att det vore konstruktivt att göra det, är det orimligt att ingenting sker förrän dagen innan. Det är ett förhållande som inte är bra. Därför har vi i reservationen poängterat detta. Den andra frågan handlar om hanteringen av vapenembargot mot . Här har det inom varit en mycket tydlig inriktning av politiken. Utskottsmajoriteten säger och det är det centrala i deras argumentation att regeringen inte har avvikit från de ståndpunkter som har angivit. I reservationen säger vi även här fem partier att det inte räcker med att inte avvika. Man har också skyldighet att driva dessa ståndpunkter. Vi konstaterar att man av utredningen kan utläsa att regeringen inte med kraft har drivit den i fastlagda svenska linjen. Här finns en mycket viktig principiell skillnad. Det är därför vi från de fem partierna har yrkat på godkännande av de två reservationer som innehåller detta. 111 (): Jag vill säga något mycket kort om de tre ärenden som behandlas och som handlar om regeringens agerande inom EU. Jag börjar med vapenembargot. Det är ju en process som har pågått under . Den är ju inte avslutad. Man kan säga att det finns ett par olika skeden i processen. När frågan om att det skulle ske en översyn av vapenembargot väcktes inom ramen för Europeiska unionen menar jag och många, tror jag att regeringen var alldeles för passiv. Regeringen borde ha satt klackarna i backen och sagt: Det ligger inte i intresse. Det är inte uppfattning att det över huvud taget bör göras en översyn av vapenembargot mot eftersom vi vill att vapenembargot ska vara kvar. I den andra delen av processen, när översynen väl var i gång, fanns det mycket tydliga uttalanden från . Vid åtminstone ett tillfälle sammanfattade ordföranden tydligt och klart att det fanns en majoritet mot den ståndpunkt som regeringen tidigare hade intagit. Trots det har regeringen inte brytt sig om detta utan drivit sin egen uppfattning inom ramen för Europeiska unionen. Det är mycket allvarligt att så har skett. Det finns en tydlig parallell till det ärende vi hade för som gällde val av ordförande för . Då handlade regeringen på samma sätt. När det gäller frågan om val av EU-kommissionsordförande borde regeringen på ett mycket tidigare stadium ha gett oppositionspartierna och partierna i möjlighet att komma med synpunkter på de kriterier och krav som regeringen ville ställa på den kommande kommissionsordföranden. När det gäller frågan om utnämning av svensk EU-kommissionär har regeringen följt de regler och principer som gäller. Man har följt de riktlinjer och förfaranden som har gällt tidigare när det gäller utnämningen av svensk EU-kommissionär. Vi är några partier som i ett särskilt yttrande pekar på att man bör överväga och hålla dörren öppen för en förändring av den praxis som har gällt. Frågan om vem som ska vara svensk EU-kommissionär är inte vilket ärende som helst. Det har rätt stor betydelse för position i det europeiska samarbetet. Det kan vara aktuellt och lämpligt att bereda den frågan på samma sätt som andra ärenden som ska avgöras inom ramen för Europeiska unionen. Det är en fråga där vi menar att regeringen bör fundera igenom om inte en ny praxis bör införas. 112 (): Jag vill instämma i fru talmannens vädjan att vi ska försöka fixa den här debatten så att vi kan genomföra voteringarna. Jag hoppas att alla känner sitt ansvar för det. Jag ska bara kort kommentera frågan om vapenembargot. Jag var själv med i nämnden när man hanterade detta. Som har fastslagits ska regeringen följa vad nämnden säger. I det här fallet har man suttit med armarna i kors och låtit andra bestämma och så blir det en märklig process i slutändan med uppringning av moderatledaren och så vidare. I processen fram till dess att nämnden tog ny ställning har man varit alldeles för passiv. Det finns en annan parallell när det gäller diskussionen om val av ordförande i , och man diskuterade det i regeringskonferensen. Det var visserligen ett tydligare beslut med beslut av hela som man kunde utgå ifrån. Här finns alltså grund för kritik mot passivitet. 113 (): Eftersom jag inte vill upprepa det som redan har sagts yrkar jag på godkännande av reservationen på den här punkten. 114 (): Låt mig först konstatera att på tre punkter återigen väntas tydliggöra sin roll i EU-politiken.