prot · GT0919 · 2005-10-21 00:00:00 — Tredje vice talmannen meddelade att () avsagt sig uppdraget som ledamot i svenska delegation. Kammaren biföll denna avsägelse. 2 § Anmälan om kompletteringsval till svenska delegation Tredje vice talmannen meddelade att Socialdemokraternas riksdagsgrupp på grund av uppkomna vakanser anmält som ledamot i svenska delegation och som suppleant i svenska delegation. Tredje vice talmannen förklarade valda till ledamot i svenska delegation () suppleant i svenska delegation () 3 § Anmälan om val av vice ordförande i kulturutskottet Tredje vice talmannen meddelade att () valts till vice ordförande i kulturutskottet . 4 § Anmälan om fördröjt svar på interpellation Till hade inkommit följande skrivelse: Interpellation 2005/06:39 Till Interpellation 2005/06:39 av () Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inbokade engagemang. 5 § Svar på interpellation 2005/06:32 om förhållande till assyrier/syrianer och kaldéer 1 Utrikesminister (): har ställt tre frågor till mig om vilka åtgärder jag vidtagit med anledning av inträffade händelser mot oliktänkande i , hur jag kommer att följa upp och säkerställa att EU agerar i de kommande förhandlingarna för att situationen för armenier, assyrier/syrianer och kaldéer och genom historien förs upp till kritisk granskning samt hur jag kommer att uppmärksamma att de händelser som om de inträffat skulle betraktas som folkmord får ett erkännande i de kommande förhandlingarna. Jag vill först uttrycka min övertygelse om att fortsatta EU-process, liksom , kommer att vara en stark kraft för positiva förändringar i landet. Trots oroande försök att kväsa debatten är både yttrandefriheten och den övergripande respekten för mänskliga rättigheter ändå bättre i än . Här har EU-processen varit avgörande. Yttrandefriheten är ett grundelement i vår demokrati. Det är upprörande att människor i riskerar åtal och straff för att de uttrycker sina åsikter och bedömningar om landets historia. Åtalet mot författaren är kanske det nu mest uppmärksammade fallet. Men rätten till yttrandefrihet gäller förstås även författaren , som dömts till villkorligt fängelsestraff för att ha förolämpat staten, liksom advokaten , som nämner. Det bör dock tilläggas att den sistnämnde ej dömts eller sitter fängslad med anledning av den nu aktuella anklagelsen. har en nära bilateral dialog med . I den, liksom inom ramen för EU:s dialog med de turkiska myndigheterna, har jag och andra företrädare för understrukit betydelsen av att reformprocessen i sin helhet måste fortsätta och genomsyra det turkiska samhället. Det gäller självklart även yttrandefriheten. Vi kommer att fortsätta att noga följa utvecklingen i de aktuella rättsprocesserna. När nu EU:s medlemskapsförhandlingar med inletts ökar uppmärksamheten och förväntningarna på landet ytterligare. När det gäller frågan om händelserna i har den turkiska regeringen, liksom alla regeringar, ett ansvar att uppmuntra och underlätta historisk forskning och ge friast möjliga tillgång till historiska arkiv. Fullständig öppenhet i den offentliga diskussionen och samarbete inom historievetenskap är en förutsättning för att nå större samsyn mellan olika grupper och länder om vad som hände. Ökad yttrandefrihet och pluralism är nödvändiga delar av den turkiska EU-processen och kommer att vara av stor betydelse för att frågan om situationen för armenier, assyrier/syrianer och kaldéer och genom historien ska föras upp till fördjupad och kritisk granskning. Att förhandlingar med kunde inledas byggde på att landet bedömdes tillräckligt uppfylla de så kallade politiska Köpenhamnskriterierna, det vill säga demokrati, en fungerande rättsstat, respekt för mänskliga rättigheter och skydd av minoriteter. För ett framtida medlemskap krävs naturligtvis ett fullständigt uppfyllande av dessa kriterier. Att så sker kommer såväl som EU:s övriga medlemsstater att bevaka mycket noga i processen framöver. kommer också att fortsätta granska och rapportera om allt detta. I de förhandlingarna ligger fokus på anpassning till . I behandlingen av rättsliga och inrikes frågor kommer rättsväsendets tillförlitlighet och att rättssäkerhet garanteras att ägnas betydande uppmärksamhet. Turerna kring den omtalade akademiska konferensen om armenierna reste frågetecken om reformviljan i delar av det turkiska samhället. Till slut kunde den ändå äga rum. Jag välkomnar det och de uttalanden till stöd för öppen debatt och yttrandefrihet som inför konferensen också gjordes av såväl min turkiske kollega som av den turkiske premiärministern. 2 (): Tack, för svaret på mina frågor. Jag är allvarligt bekymrad när jag läser och ser vad den turkiska justitieministern uttalade i parlamentet med anledning av den konferens som skulle organiseras av ett universitet i för att få en akademisk diskussion om officiella syn på det som inträffade , det som vi nämner folkmordsperioden. Han sade att konferensen var en dolkstöt i ryggen på det turkiska folket. Man såg på den konferensen, en akademisk diskussion i ett av universiteten i , som ett landsförräderi. Man talar om universitetens frihet, men när det tas upp en fråga som inte står i överensstämmelse med den officiella turkiska hållningen säger man att det är oansvarigt, att konferensen är oansvarig och att man egentligen borde ställa in den. Det, fru talman, kan aldrig vara ett bevis på en acceptans för yttrandefrihet, mänskliga rättigheter och den insikt som krävs av ett land som vill bli medlem i den europeiska unionen. Jag utgår från att genom sitt svar till mig konstaterar att dagens inte lever upp till Köpenhamnskriterierna fullt ut. Så tolkar jag statsrådets markering av att det krävs att man fullständigt lever upp till de kriterierna. Jag uppfattar det inte som att ministern ser att man befinner sig där . Det är naturligtvis en viktig signal. Då kommer nästa fråga, fru talman. Vad gör då regeringen? Vad gör utrikesministern? Hur talar för att hävda mänskliga rättigheter och yttrandefrihet när journalister och advokater grips och fängslas för att de vågar uttala en åsikt som inte stämmer med den officiella nationella linjen, försöker komma i kontakt med de ottomanska arkiven men inte får tillgång till dem eller på ett eller annat sätt förföljs? En av våra forskare på drabbas hårt av kritik för att man försöker arrangera en konferens här i kring folkmorden och söker information omkring vad som hände ur de ottomanska arkiven. Vad gör utrikesministern när man ser att barn förnedras för att de har en historia som inte överensstämmer med den officiella linjen? Det är något som fortfarande förekommer för små barn i skolorna i om de har en bakgrund i just de här folkgrupperna. Vad gör regeringen? Här, fru talman, känner jag mig missnöjd med ministerns svar. Det enda man säger är att man kommer att följa utvecklingen. Det ser inte ut som om vi har en aktiv utrikesminister på det här området, en utrikesminister som är beredd att verkligen ta debatten och tala klartext med den turkiska regeringen kring de här frågorna. Jag förväntar mig, fru talman, att vi får en utrikesminister som vågar ta de kritiska diskussionerna med . 3 (): Jag tycker att interpellation är välskriven och tar upp den oro och de farhågor vi har om mänskliga rättigheter i . var jag med och bildade kommittén för mänskliga rättigheter i som har gjort resor dit. Jag vet att fick vår rapport då vi besökte justitieministern, ministern för mänskliga rättigheter, utrikesministern och olika myndigheter. Situationen är allvarlig. Jag delar den oro och kritik som framfört. Låt mig börja med att tala om det folkmord som inträffade /17. Det handlar om cirka en miljon människor som mördades. Jag har i träffat armenier, syrianer och assyrier som två generationer tillbaka har anhöriga som blev mördade i sydöstra , nedanför Diyarbakır, , Midyat. Jag har sett fastigheternas skotthål. I de turkiska skolböckerna får det inte finnas någonting om folkmordet. Man har tigit ihjäl detta. Det får inte nämnas. Man lever och vet att ens morfar och mormor kanske är mördade. Nog borde höja sin röst mer i detta sammanhang. När nu ska förhandla om medlemskap i borde vi kanske som i och den amerikanska administrationen kräva att också erkänner detta folkmord. Förintelsen under är dokumenterad och världen fördömer den. Varför fördömer inte väst den tragedi som drabbade dessa folkgrupper som slaktades? Det är ofattbart. Jag vill vädja till utrikesministern att se till att ställer sig tillsammans med de länder som kräver att erkänner detta. Det är bra med forskning. Det är bra att det sker mer. Men det finns tillräckligt med forskning och information om det som har hänt. Den finns redan. Det är mycket viktigt att blir pådrivare. är medlem i FN och har skrivit under när det gäller mänskliga rättigheter. Jag kan, precis som rapporten, rapportera att nu har skrivit under andra grundlagar och en lagstiftning som erkänner mänskliga rättigheter. Men vi vet att tillämpningen släpar efter. Man har skrivit under, men det är samma domare som tidigare som dömer i domstolarna. Det är samma vakter på fängelserna och i polishäkten som fortsätter med tortyr. röst måste bli klarare och entydig. måste fullständigt acceptera mänskliga rättigheter och ställa upp på att erkänner de folkmord som har inträffat. 4 Utrikesminister (): röst är tydlig och den är entydig när det gäller rätten till mänskliga rättigheter och yttrandefrihet. Yttrandefriheten är grundläggande för en demokratisk utveckling i . Det som har gjort det möjligt för att ändå komma så långt att man har kunnat inleda medlemskapsförhandlingar är ju ett tecken på att det har skett väldigt mycket i . Som både och påpekar är det fortfarande väldigt lång väg kvar att gå. Det har naturligtvis att göra med att det är en sak att stifta lagar och besluta om vilka rättsregler som ska gälla i ett land och en annan att sedan få hela rättsmaskineriet och de människor som verkar i myndigheter och domstolar att omfatta det nya tänkande och de nya principer som vill bygga sin rättsstat på. Det är en lång process. Där krävs väldigt mycket åtgärder för att åstadkomma den här genomgående förändringen i samhället. Därför är det viktigt att omvärlden ställer upp på den reformvilja som regeringen i ändå visar. Även om det var så att någon minister uttalade sig enligt det gamla mönstret på det sätt som man gjorde tidigare i var det ändå den regeringen som sedan såg till att konferensen kunde genomföras. Det var till och med justitieministern som var behjälplig med att se till att konferensen kunde genomföras. Utrikesminister var mycket tydlig i sina ställningstaganden. Han skickade ett brev till konferensen och uttryckte sitt stöd för att den slutligen ägde rum. Det är naturligtvis den typen av händelser som det måste bli mer av. De är ett resultat av det starka stöd och den tydliga röst som omvärlden har för att ge stöd till den turkiska regeringen i deras strävanden. Det behövs mycket mer. Det behövs att vi säkerställer att det turkiska samhället i sina olika delar får kontakt med omvärlden och att en påverkan sker på alla nivåer i samhället. Det räcker inte med att regeringar och ministrar uttalar sig. Det måste också pågå en process som påverkar även på djupet i ett samhälle. Där har vi tagit fram ett program som ska gälla för relation med . Det handlar om att göra det möjligt för våra organisationer och enskilda att knyta aktiva band till det turkiska samhället och företrädare för det. Jag har själv rest i och träffat de organisationer som finns där, såsom kvinnoorganisationer och företrädare för olika minoriteter. De uttrycker behovet av att det finns mer av nära kontakt med omvärlden. Annars kommer den här processen att bli alldeles för långsam. Jag kan försäkra att vi inte är det minsta tysta, inte det minsta oklara i våra ställningstaganden. Vi har en ständigt pågående dialog även på regeringsnivå. Varje gång en svensk minister träffar sin motsvarighet i den turkiska regeringen behandlas de här frågorna. Forsknings- och utbildningsministern tar upp just de frågor som handlar om utbildningsväsendet, skolböckerna och den historiska forskningens möjligheter och betydelsen av den, inte minst när det gäller att göra upp med sin egen historia. Det är en av de frågor vi särskilt trycker på. Det avgörande är ju att man inom är beredd att hantera den här frågan. Det måste de få göra och de måste få stöd från oss. Men det är inte vi som kan ta ställning till deras historia. Det kommer inte att hjälpa. De måste själva komma till rätta med den. Vi kan vara väldigt tydliga och klara i vår uppfattning om hur de ska gå till väga för att komma till ställningstaganden som gör det möjligt för dem att bygga upp ett gemensamt samhälle där man har gjort upp med det förflutna. 5 (): Visst är det positivt att vi kan uppta förhandlingar med . Jag tror, precis som utrikesminister , att det är en möjlighet. Men vi måste våga vara tydliga och vi måste våga kritisera när vi ser att man begår övergrepp som och som kring de fall, som också relaterar till, där människor har dömts därför att man har vågat torgföra en uppfattning som inte stämmer med den nationella hållningen. Det har man ju gjort. Trots att man har skrivit under lagar, som säger, som för frågorna framåt finns det kvar en lagstiftning som gör det möjligt att dömas på grund av att man hävdar en uppfattning som inte överensstämmer med regeringens och den nationella hållningen. Då måste kravet vara: Städa bort de paragrafer som gör det möjligt att fängsla personer som hävdar sin rätt till yttrandefrihet och vågar hålla en linje som inte stämmer med den officiella. Har utrikesministern kritiserat den turkiska regeringen för den konferens som ställdes in ? Har man följt upp och tittat på vad som hände när man inte fick genomföra den konferensen i de lokaler som man avsåg utan återigen med domstolens hjälp kunde flytta konferensen? Det är nämligen viktigt att vi ser när man talar med dubbla budskap när man säger ett vid honnörsborden, vid de stora konferenserna och i diskussionen utåt mot omvärlden och ett annat mot den egna befolkningen, när man trycker undan dem som hävdar folkmorden, när man trycker undan armenier, kaldéer och assyrier och deras historia och låter barnen i den turkiska skolan uppleva att ingenting har förändrats. Frågan är, fru talman: , regeringen och utrikesministern att i förhandlingarna hävda, gentemot EU och gentemot , att ett grundläggande ingångsvärde i de kommande förhandlingarna måste vara ett erkännande av folkmorden? Det är en viktig utgångspunkt och en viktig fråga att få svar på. Sedan är det naturligtvis oerhört angeläget att inte bara jobba med förhandlingarna bilateralt och, som utrikesministern säger, erbjuda möjligheter till kontakter utan också våga följa upp, granska och kritisera. Ska vi klara den här processen i hamn måste vi också ha en stor aktsamhet och ett stort intresse för frågorna om mänskliga rättigheter och just den typ av frågor som inte vill erkänna. I annat fall, om vi av välvilja och förhoppningar i förhandlingarna talar tyst om sådana frågor eller inte vågar fokusera och ställa krav, kommer inte heller resultatet, fru talman, att bli bra den dag vi ska ta ställning till det slutliga avtalet. 6 (): Jag har tillsammans med tagit upp situationen för armenier, syrianer och kaldéer och deras sak. Hon bor i och träffar väldigt många; jag bor i i och känner också väldigt många. Jag har haft kontakt med dem och har fått riklig information om det som har hänt. På ett sätt kan utvecklingen i sägas ha gått framåt, både inom och inom de politiska partierna. tog på landsmötet upp som partikrav att regeringen ska driva på hårdare för att erkänna folkmorden. , har krävt det tidigare. Det borde vara en självklarhet att den och entydigt kräver att för medlemskap ska erkänna den massaker som har skett i sydöstra där människor har slaktats och det var de kristna grupperna som slaktades där. Detta måste bli entydigt. Utrikesministern säger i svaret att fullständig öppenhet i den offentliga diskussionen och samarbete inom historievetenskapen är en förutsättning för att nå större samsyn mellan olika grupper och länder om vad som har hänt. Vad vi vill är dock att den och utrikesministern kräver att erkänner folkmordet och att detta ska vara ett krav för medlemskap. Vad är utrikesminister besked till de människor som jag vet följer denna debatt i , , och på andra platser och som har anhöriga som har mördats i massakern? Har de rätt att få detta erkänt? De förtigs i . De nämns inte med ett kommatecken. Har de inte rätt att få beskedet från utrikesminister att vi ska driva på för att erkänner folkmorden? 7 Utrikesminister (): Det är inte fråga om, , att våga föra fram uppfattningar, kritisera och ha synpunkter på förhållandena i . Det är en naturlig del i den dialog som pågår och som dessutom innebär att den turkiska regeringen får stöd för de ambitioner de har. Det finns ju inte olika meningar mellan EU, och den turkiska regeringen. Tvärtom finns det ett behov från den turkiska regeringen att ha ett stöd från omvärlden i sina strävanden för reformering av sitt land. Det är alltså inte fråga om att våga, utan det är fråga om att verkligen ge detta stöd till reformsträvanden. Det är också det vi har gjort. Jag tror att har varit oerhört tydligt ända från början, både mina företrädare och jag själv. I våra kontakter med är vi väldigt tydliga. Jag vet också att det uppfattas som ett starkt stöd från sida att agerar på det öppna sätt som vi gör. Det är just att det finns en kritisk dialog som har gjort att de förändringar som har skett har kunnat genomföras. Det är också den tydliga kritik som finns emot sådant som vi inte kan acceptera i det turkiska samhället som gör att en konferens till slut blir av. Den blev inte av den ena gången, men på grund av den tydliga kritiken blev den av den , då med stöd från den turkiska ledningen. Det är ju hela den process som är igångsatt och som gått så långt att de kunnat inleda sina förhandlingar, liksom den process med medlemskapsförhandlingar som följer, som ska leda fram till en situation där man kan göra upp med sitt förflutna, samla de olika folkgrupper som finns i landet och ha en gemensam syn. Det är själva syftet med den processen, och det är därför vi stöder den oerhört tydligt. Det krävs för att den ska leda fram till ett slut som gör att alla folkgrupper i tycker att de har skapat ett klimat, en historisk bild, en sanning och ett erkännande. Det är därför denna process är så oerhört viktig. Det är inte vår sak att tala om för det turkiska folket hur de ska ställa sig till sin historieskrivning. Men eftersom vi tycker att de här har en väg att gå är det processen som är det viktiga, och det är viktigt att vi stöder den. Jag kan försäkra er att vi i denna fråga egentligen inte har några som helst problem, vare sig i vårt eget parlament eller i förhållande till den turkiska ledningen. Deras strävanden är väldigt tydliga: De vill uppfylla de krav på mänskliga rättigheter, yttrandefrihet, demokrati och rättsstatens principer som EU ställer, och de arbetar hårt för det. Vi ska ge stöd till det. Men vad vi kanske framför allt ska göra är att utnyttja våra resurser mera, inte bara proklamera saker i olika sammanhang utan faktiskt lägga ned lite arbete på att knyta kontakter djupt inne i det turkiska samhället för att på det viset medverka till den förändring som behöver ske på djupet. 8 (): Det låter väl bra att utrikesministern säger att det inte handlar om att våga. Visst vågar man och visst vill man, säger hon. Men då känns det, fru talman, lite vagt i konturerna. Det får aldrig bli så att vår välvilja för det skrivna ordet, vårt stöd för den reformering som sker på papperen, blir en black om foten när det handlar om att nå resultat ute i verkligheten. Om vi bara ger stöd och nöjer oss med den bild som ges titta, vi sköter oss, det finns en bra samsyn och vi har klarat regelböckerna har vi inte gjort vårt jobb. Vi måste våga se under ytan. Vi måste ta upp de enskilda fallen. Då frågar jag mig naturligtvis, fru talman: Vad gjorde utrikesministern när justitieministerns uttalanden i det turkiska parlamentet blev kända? Gjorde utrikesministern någonting? Reagerade man från svensk sida mot den hållning som säger att den begår landsförräderi som har en uppfattning som inte stämmer med den nationella? Gjorde ministern någonting, eller var man tyst och såg också detta som ett stöd för reformering av den turkiska verkligheten, verkligheten för människor som har en annorlunda uppfattning än den officiella? Processen ska stödjas, säger utrikesministern avslutningsvis. Det bästa sättet vi kan stödja den processen på är att våga ha en kritisk dialog där , och utrikesminister måste vara tydliga både gentemot EU och gentemot och jobba för ett erkännande av folkmordet. Detta är inte en fråga enbart för det turkiska samhället, fru talman! 9 Utrikesminister (): Som jag sade i mitt svar till är det viktigt att vi i de fortsatta förhandlingarna med noga följer hur tillämpningen av den lagstiftning som genomförs också blir i verkligheten. Jag underströk just betydelsen av att det inte räcker med att ändra lagar och införa nya paragrafer. Det är hur de sedan tillämpas i rättssystemet som blir avgörande för om man lever upp till de principer som bland annat Köpenhamnskriterierna vilar på. Det är ju en viktig del i det fortsatta förhandlingsarbetet att också följa den faktiska tillämpningen i . Det är också utifrån det faktiska skeendet i som vi har anledning att fortsätta att fördjupa dialogen. frågar hur jag reagerar på de olika händelser som rapporteras från . Naturligtvis på det viset att vi vid de väldigt många tillfällen då jag har möjlighet att föra en dialog med representanter för den turkiska regeringen just utifrån de enskilda händelser av olika slag som rapporteras fortsätter att fördjupa den här dialogen. Vi vill säkerställa att man från den turkiska regeringens sida är medveten om de svårigheter som fortfarande finns när det gäller att genomföra de grundläggande förändringarna även i det faktiska beslutande som sker i olika organ i landet. Jag kan säga att det finns en stor medvetenhet hos regeringen i om svårigheterna med att lagar inte alltid följs. Jag noterar därför med tillfredsställelse att det inte bara är vi i omvärlden som reagerar, protesterar och har synpunkter utan det gör faktiskt företrädare för den turkiska regeringen själva också, och det är naturligtvis en viktig del av att påverka utvecklingen i Turiket. Där kan man verkligen tala om att också regeringen i vågar reagera mot vad som händer, även om man naturligtvis från regeringens sida, precis som här i , måste markera att man inte kan lägga sig i dömande verksamheter. Men man kan tala om när man är missnöjd med resultatet och utnyttja sin möjlighet att ytterligare förändra lagarna för att ännu tydligare göra det klart för dem som tillämpar lagarna vilket beslutsfattande man vill ha i sitt land. Det är så vi gör här i och så gör man också i . Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2005/06:17 om miljösanktionsavgifter 10 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att se över systemet med miljösanktionsavgifter där en konsekvensanalys enligt proportionalitetsprincipen är nödvändig. Som bakgrund för frågan har anfört att små överträdelser kan innebära stora negativa konsekvenser för små enskilda näringsidkare. har även frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att öka möjligheten till lokala rimlighetsbedömningar vid beslut i miljöärenden. Miljösanktionsavgifter utgör en viktig del av det miljörättsliga sanktionssystemet. Avgiftssystemet måste vara snabbt, enkelt, tydligt och förutsägbart för att på ett effektivt sätt bidra till en hög standard i miljöpåverkande verksamhet och till att miljöreglerna efterlevs och får verkligt genomslag.