prot · GS09134 · 2005-06-07 00:00:00 — baserar sin politik på människors vardag, på ett underifrånperspektiv och där de så långt möjligt som beslutar berörs av besluten på så lokal nivå som möjligt. Förstår jordbruksministern hur pekpinnar ovanifrån om det ena och det andra kan upplevas av dem i de bygder som drabbas till exempel när det gäller lantbrukaren i när de kämpar för sin bygd, sina husdjur och sin utkomst? Vargen är ett vildmarksdjur, och det finns nog utrymme för varg i . Men acceptansen för detta kräver att avskjutning sker och att man tillåts att skydda sina husdjur i nödvärn. Dagens nödvärnsregler är orimligt restriktiva och måste ges en mer praktisk utformning. Stärk nödvärnsrätten, fru jordbruksminister, och sänk straffsatserna till rimliga nivåer! 95 (): Jordbruksministern säger att vi är överens om att man ska skydda tamboskapen. Ja, men vi är inte överens om metoderna, åtminstone inte . Sedan vill jag också tillägga att det är bra med förebyggande åtgärder, men det löser inte alla problem. De är långt ifrån tillräckliga. Jag vill hävda att enligt nuvarande lagstiftning sitter djurägaren själv i en rävsax. Om inte han ser till att skydda boskapen kan han dömas för att han har misskött sig. Han kan mista djuren och åka på att betala vite. Om han inte ser till att boskapen kommer ut i hagen vilket han ska göra enligt djurskyddslagen har han också begått ett brott. Det är helt klart att detta är oacceptabelt. Vi talar väldigt ofta betydelsen av biologisk mångfald genom att värna om rovdjuren. Men sanningen är att vi håller på att utrota vissa andra djur inom de distrikt som har väldigt många rovdjur, framför allt varg och även lo. Genom att det har skett en kraftig ökning av lodjursstammen och en 30-procentig tillväxt av vargar i har andra arter minskat. Älgstammen har minskat. Rådjursstammen och hjortstammen är kraftigt hotad. Även antalet räv och hare har minskat. Sedan vill jag återge en händelse från norra , och den handlar om rovdjurens beteende. Händelsen har återgivits i medierna hemma, och den visar på att vargar absolut inte är skygga för människor. På en plats i norra har en varg kommit från boningshuset och där lagt sig ned det handlar alltså inte bara och med stort intresse övervakat en hundgård. Till den familjen går det inte att säga att man kan skicka ut sina små barn för att leka på gårdsplanen som det ligger en varg och bevakar en hundgård därifrån. Det är inte okunskap hos landsbygdsbefolkningen att vara väldigt försiktig. Man har faktiskt en väldigt stor respekt för rovdjuren, och därför agerar man också på det sätt som man gör. I ett interpellationssvar säger jordbruksministern att kunskap är en förutsättning för en ökad förståelse mellan olika uppfattningar kring rovdjursförvaltningen. Jag instämmer i det. Men ökad kunskap bland beslutsfattare för hur vargens närhet påverkar landsbygdbefolkningen är också viktigt. Den kunskapen tycker jag inte har kommit fram till fullo. menar man att rädslan för vargen är någonting som ligger längre tillbaka i tiden. Men vi måste börja lyssna på människor som lever med vargen runtomkring sig. De har inte längre samma förutsättningar att ägna sig åt fritidssysselsättningar och utöva företagsamhet, utan de påverkas av vargen. Någon ekonomisk kompensation för den förlust som man drabbas av på grund av varg har mig veterligt än så länge inte utgått. Det kan till exempel vara svårt att hyra ut fritidshus i vissa områden. Det är klart att det handlar om en rädsla, men det får också ekonomiska konsekvenser att ha varg inpå husknuten. 96 (): Det här handlar, som alla säkert förstår, inte bara om rovdjurspolitiken. Det handlar ytterst om att väldigt många landsbygdsboende i vårt land inte ska känna sig som andra klassens medborgare, att man tar deras problem på allvar. Ministern säger nu att vi är överens om att man ska kunna skydda sina tamdjur. Det tycker jag är bra. Ministern har också, säger hon, insikten om att vi har problem med legitimiteten för § 28. De här båda insikterna ihop gör väl kanske att vi ska kunna komma till en vettig lösning i frågan. Det är då oerhört viktigt när regeringen antar den slutgiltiga utformningen av § 28 att det inte sker på ett sådant sätt att man gör en förändring men det ändå blir omöjligt att i praktiskt handhavande skydda sina djur mot rovdjuren. Det är förmodligen det som har gjort att det har tagit tid, även om jag och de andra debattörerna tycker att det har tagit onödigt när det gäller den här paragrafen. Det är som sagt eller mer sedan vi hade frågan uppe till debatt i och då tog ett utskottsinitiativ i frågan. Ministern anser att det är vår, och därom ska vi väl inte lägga någon tid att strida. Jag ska inte heller lägga någon tid på nästa replik, för jag tror att ministern kan behöva på departementet för att komma framåt i den här frågan. Om lite styvt är det midsommar, och då är det åtminstone för mig sommar. Då hoppas jag att vi har sett den här förändringen . 97 (): händer det att allmänheten, alltså den stora del av befolkningen som är utrustad med det som vi brukar kalla för sunt förnuft, reagerar kraftigt på någonting som de tycker är alldeles tokigt. Och debatterar vi en sådan situation, att en lantbrukare inte ska ha rätt att skydda sina djur mot viltangrepp. Är det verkligen lagstiftarens mening att man inte ska kunna försvara sina djur och förhindra en plågsam död för de djur man ömt har vårdat . Det utdelas många nådastötar mot den levande svenska landsbygden, och är den orimliga lagstiftningen kring rätten att skydda sina djur mot vargangrepp är ytterligare ett exempel. När det gäller minknäringens framtid uppmanade jag ministern att åka till västra , och det besöket blev av. kan jag inte riktigt utläsa av Blekingetidningarnas skildringar om ministern blev omvänd, men vi får hoppas på det bästa. heter det ju att ädel frukt mognar långsamt. Då är min fråga: Ska ministern besöka de lantbrukare som har drabbats av vargens härjningar, till exempel i . 98 (): Jordbruksministern säger att förebyggande åtgärder är viktiga, och det tycker jag också. Jag håller verkligen med om det. Det är också roligt att höra att ministern säger att de har varit framgångsrika. Jag har varit i kontakt med rovdjursföreningar runtom i landet, och jag tycker att de gör ett enormt arbete. Många av dem utbildar sig i hur man sätter upp rovdjursstängsel. De är ute och utför ett ideellt arbete. Många gårds- och markägare får stöd för det förebyggande arbete som det innebär att sätta upp rovdjursstaket. Där tror jag att vi måste satsa på ännu mer. Det är klart att det inte är så lätt att få fram pengar, men om vi hjälps åt kanske vi kan prioritera det här området lite mer. Det var också roligt att höra att ministern säga att departementet har kommit långt i arbetet med § 28. Jag har också fått de signalerna, och får jag det ju från säker källa. Jag måste ändå fråga mig själv och kanske ministern om vi ökar legitimiteten i rovdjursfrågan om det blir lättare att skjuta en varg. Det är en rätt stor fråga egentligen. Och hur minimerar vi risken för utrotning av varg? Det finns ju faktiskt människor som verkligen vill utrota vargen. Jag har träffat några varghatare, och de vill inte ha några vargar alls i landet. Men vi har ännu en rovdjurspolitik som innebär ett etappmål på 200, som jag tycker är vettigt. Det är också en fråga om moral att vi kan ha varg för lång framtid. Vi ska naturligtvis också titta på bevisbördan, för den är viktig. Man ska inte kunna skjuta en varg var som helst och kasta in den i ett inhägnat område. När sådana saker sker måste man också från eller sida kolla upp att det har skett på ett korrekt sätt. 99 (): Jag fäste mig vid några meningar som jordbruksministern yttrade i sitt inlägg. Den ena var om problem med legitimiteten i dessa trakter. Så uppfattade jag i alla fall ministerns utsago. I så fall påstår jag att ministern inte har en susning om vad man säger i de trakter som är drabbade av rovdjur och rovdjursangrepp, för om det är någonstans som det finns legitimitet så är det i de trakterna. Men det är möjligt att ministern bara rör sig i , och där är det en annan typ av legitimitet för de här frågorna. Vidare säger ministern att det inte bara är att ändra i en paragraf. Är det egentligen inte det? I det här fallet handlar det ju om en förordning. Det innebär att regeringen inte ens behöver gå till , utan regeringen kan själv fatta det beslutet på ett regeringssammanträde. Enligt mitt sätt att se det är det bara att ändra en paragraf. Har ministern någon annan uppfattning kunde det vara intressant att höra den. Ministern säger också att den kommande förändringen handlar om att man skulle få använda nödvärn eller § 28 mot inhägnade djur. Då är min fråga: Är det regeringens uppfattning att djur har olika värde? Det vore i så fall intressant att få deklarerat. Då är min fråga: Vad gäller en lössprungen häst, ett lössprunget får eller en kviga? Är de fredlösa enligt ministern sätt att se det? Mitt råd till ministern är bara: Krångla nu inte mer, utan se till att ändra den här paragrafen i enlighet med förslag som kom , så upphör det här bekymret. Avslutningsvis: Ministern har lämnat ett löfte om att det här skulle komma . ska det tydligen vara . Jag tolkar det som . 100 Jordbruksminister (): Jag hyser stor respekt för de glesbygdsboendes situation och de känslor som finns kring framför allt vargen. Och som jag sade i mitt svar tidigare menar jag att vi behöver förtydliga § 28 i jaktförordningen. När det gäller detta med legitimitet missförstod mig, kanske medvetet. Det var precis det jag menade, att den här politiken måste ha en legitimitet i de bygder där människor är närmast berörda av de stora rovdjuren. Jag menar att vi nu är på väg att hitta en lösning med förstärkta möjligheter att skydda sina tamdjur. Jag tycker inte att djur har olika värde, utan här handlar det om att få en lösning som är rättssäker. Det är rättssäkerhetsaspekterna, , som är en ledstjärna för oss, precis på det sätt som har uttalat i sitt tillkännagivande. Om vi får en paragraf som förstärker möjligheterna att skydda sitt tamdjur, som ger en möjlighet att döda vargen, som vi talar om, vid ett angrepp, får vi också ett system som är rättssäkert och som ger den enskilde djurägaren möjligheter att skydda sina djur. Då menar jag att vi inte har det problem med straffsatserna som har påtalats här av . Bakgrunden till att beslutade om att skärpa straffen var ju en omfattande olaglig jakt och att det var särskilt skyddsvärt vilt som drabbades. Men kan vi hantera det här på ett sådant sätt att vi får ett tydligare, mer rättssäkert system menar jag att de skötsamma djurägarna kommer att få regler som man kan leva upp till. Sedan har vi den här frågan om landsbygden. Den jordbrukspolitik som vi nu har börjat genomföra bygger bland annat på ett konkurrenskraftigt svenskt jordbruk och en levande landsbygd. De areella näringarna är ju en otroligt viktig bas för att vi ska få den levande landsbygden, en levande landsbygd med både produktionsjordbruk och ett diversifierat jordbruk. Jag menar också att när vi diversifierar vår näringsverksamhet i de här bygderna är det en otrolig tillgång att ha en orörd natur med en rik flora och fauna. Det är ett mervärde som vi har i . 101 (): Jag reagerar väldigt mycket när man säger att det är fråga om glesbygdsborna. Det handlar inte bara om glesbygdsbor när det handlar om att prata om människor som lever och bor på landsbygden. Det handlar om landsbygdsborna, men det handlar också i hög grad om stadsborna. För alla är vi ju beroende av att människor även kommer att ägna sig åt jord- och skogsbruk. När vi resonerar om huruvida man ska värna tamdjuren eller värna rovdjuren skulle jag faktiskt vilja säga att vad som är än viktigare är att vi värnar de människor som får sitt levebröd på detta sätt och som ser till att hålla landsbygden öppen, som ser till att vi har livsmedel som är friska och sunda och som vi alla kan ta del av. Låt oss inte glömma bort det. Det blir så väldigt teoretiskt. Låt oss se den verklighet som finns! Jag tycker att det var lite intressant. Jag kommer inte ihåg vem det var som frågade ministern om hon skulle besöka de människor som har fått de här straffen. Men jag skulle nog tycka att vi alla här i nu behöver en sommar där vi verkligen är ute i verkligheten och tar chansen att resonera och diskutera och hålla ögon och öron öppna. Jag tror inte ett dugg på att vi får en lagstiftning som vi har att ta ställning till så att jaktförordningen kommer att förändras . Det skulle förvåna mig mycket, men det skulle vara en glad och positiv överraskning. Men hur ska det gå till, ministern? Det måste väl ändå vara så att det måste ut till remissinstanser och partier för att man ska kunna skriva motioner. Vi måste ju ändå få en lagstiftning som vi verkligen får ha synpunkter på allihop så att hela kan stå samlad så att vår landsbygdsbefolkning och vår stadsbefolkning kan känna att det här är något som vi verkligen tar tag i. Säg nu ingenting som det inte går att leva upp till, för nu har ministern verkligen ögonen på sig. 102 (): Allemansrätten ger oss alla möjligheten att fritt röra sig i härliga skog och mark. Den rätten begränsas nu i allt större områden, som mer klassas som vildmark än som landsbygd. Det får man se upp med och fundera på . Vi har en sträng djurskyddslag i . Om djur far illa, husdjur, i olika avseenden drabbas bonden, djurägaren, av hårda straff. Vem har ansvaret för de exempellösa lidanden som många fårbesättningar i nu kontinuerligt drabbas av? De får halva bakkroppen söndersliten och så vidare. Hade detta skett enligt djurskyddslagen hade vederbörande åkt i finkan. Jag noterar att samhället, som åsamkat så många djurs skräck och plågsamma död genom vargangreppen, av sig självt beviljats straffrihet för detta. Det här handlar alltså inte om likhet inför lagen egentligen. I så fall borde ju jordbruksministern, som är ansvarig för så många, hundratals, husdjurs, fårs, plågsamma död också sitta av i fängelse. Det vill jag inte. Men ge då rättvisa åt och alla de andra bönder som kommer att drabbas av vargangrepp genom att de får en reell nödvärnsrätt att skydda sina djur. Det är bra att jordbruksministern har rört sig framåt i frågan . Men min uppfattning är att det inte räcker. Det behövs en ännu mer generös nödvärnsrätt. Jag tror att straffen behöver sänkas, i vart fall när man som herde, som modern bonde, skyddar sina djur. 103 (): Jag vill avsluta med att säga att den förda rovdjurspolitiken saknar verklighetsförankring. Det är därför som det också finns ett starkt missnöje ute i bygderna och ett starkt engagemang. Att man inte ska kunna försvara sina djur mot rovdjursangrepp är inte acceptabelt. Jag vill också hävda att de oklarheter som finns i den nuvarande jaktförordningen har bidragit till att motverka målet i rovdjurspolitiken. Så vill jag också lyfta fram några saker som jag skrev om i min interpellation. Det är att det här också får konsekvenser för de djurägare som är anslutna till Krav. Där finns det ett absolut krav på att djuren ska gå ute på fritt bete. Annars får man inte Kravmärka de här djuren. Det har också dykt upp frågor om att rovdjursangreppen kan leda till stora problem för de markägare som har anmält beten för att erhålla EU-bidrag. Så det finns en stor påverkan på olika sätt här. De areella näringarna blir verkligen utsatta och befinner sig i en påfrestande situation. Sedan vill jag avsluta med att säga att jag tycker att det är fruktansvärt att den som försvarar sin boskap eller sin hund ska drabbas av straff som faktiskt är hårdare än när en rattonykter kör ihjäl en människa och orsakar någon annans död. Om man jämför de här två sakerna tycker jag att det är helt horribelt vilken lagstiftning vi har. 104 (): Jag begärde en interpellationsdebatt i den här frågan. Min bakgrund är att jag är född och uppvuxen på en liten gård. Min pappa hade elva kor. För mig är det väldigt lätt att se bondens situation. Jag tycker att det är hårresande, fru talman, att en sådan lagstiftning som den vi har i jaktförordningen över huvud taget har kunnat komma till att man ska hamna i fängelse för att man försvarar sina tamdjur. Detta är orimligt! Det strider mot allt rättsmedvetande. När den här debatten var uppe, den interpellationsdebatt som jag begärde och som sedan kom upp och flera här deltog då också, gav ju ministern intrycket att det här skulle hanteras snabbt. Då hade ju Gräsödomen fallit. Han fick det här orimliga straffet på ett halvårs fängelse. har det upprepats igen i Ed. Men ingenting händer. Det tar så . har det sagts i debatten att något ska ske innan vårterminen är slut. Låt oss se det. För vilka drabbas? Jo, det är de här bönderna. För mig blev det en väldig väckarklocka, jag representerar , län, att vara ute och träffa de här fårägarna och höra deras berättelse om den oerhörda frustration de känner och den känsla av maktlöshet de har över att inte kunna försvara sina tamdjur vid ett angrepp. Om det nu sker en förändring, vilket jag hoppas, måste det gå snabbt. Det måste få bli så att en tamdjursägare får försvara sitt djur mot ett angrepp från en varg och kunna döda denna varg vid behov. 105 Jordbruksminister (): Jag vill återigen framhålla att vi ska se till att vi får en jaktförordning som ger rovdjurspolitiken legitimitet, den rovdjurspolitik som kammaren har enats om, och vi har ännu inte uppnått våra delmål om föryngringar och våra etappmål. Men vi ska se till att vi förbättrar legitimiteten och att vi får ett rättssäkert system så att den enskilde tamdjursägaren kan känna sig trygg med vad man får göra och vad man inte får göra. Jag har här deklarerat att i det förslag som regeringen avser att lägga fram kommer en viktig ingrediens att vara att vi ska förstärka skyddet för den enskilde när det gäller att skydda sina tamdjur och att det ska ske så att man får döda ett rovdjur som angriper tamdjur inom inhägnat område och att det inte ska krävas att rovdjuret har dödat ett tamdjur. Där når vi en stor vinst i och med att vi kommer ifrån det som har gett osäkerhet, detta med att rovdjuret i omedelbar anslutning till ett tidigare angrepp angriper ett nytt tamdjur. Så på den punkten räknar jag med att vi ska få ett betydligt tydligare regelverk. 106 (): Det är ett besked som jag och vi välkomnar. Men det är senfärdigt, och det är också väldigt konstigt att det bara ska gälla inom inhägnat område. Vad händer om djur går över? Som uppväxt på en liten gård vet jag att det händer att djur går över. Kvigor springer i väg, kalvar är ute på vift, och ibland kan det tyvärr vara . Vad händer vid ett sådant tillfälle? Måste även detta gå upp till ? Tänk igenom detta i förväg, så att det inte blir nya fruktansvärda fall. Se till att se verkligheten för landsbygdens befolkning, och se inte verkligheten bara från . Se till att ha en rovdjurspolitik som också kan omfattas på landsbygden. är detta straffbart. Det påpekades också här att det till och med är hårdare straff för detta än vid rattonykterhet och när man har ihjäl en annan människa. Detta är orimligt. Det är bra att lagen ändras, men se till att det inte blir några konstigheter när det gäller djur som befinner sig utanför inhägnat område. 107 Jordbruksminister (): Jag ska inte ha något längre slutinlägg. Jag har sagt det som jag har på hjärtat. Jag vill bara framhålla att vi naturligtvis har landsbygdsbefolkningens situation för ögonen när vi nu jobbar med en förändring av 28 § i jaktförordningen. Det som gör att jag nu koncentrerar mig på tamdjuren inom inhägnat område är att vi ska bygga ett rättssäkert system. Det är där vi kan börja för att förtydliga dessa regler. Vi kan inte ha system som innebär att vi har svårt att bevisa vad som händer. Det är det som har varit problemet med de nuvarande reglerna. Därför har vi nu koncentrerat oss på tamdjur inom hägn. Överläggningen var härmed avslutad. 17 § Svar på interpellation 2004/05:674 om djurskyddslagen 108 Jordbruksminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att uppmuntra svensk djurhållning och betesdrift. Vidare frågar , när det gäller Highland Cattle, vilka åtgärder jag avser att vidta för att allt strängare tolkning av att även denna mycket härdiga ras måste ha tillgång till ligghall, även om den sedan inte används, ska anpassas till verkligheten. När regeringen beslutade hur den senaste reformen av EU:s jordbrukspolitik skulle genomföras i valde vi att genomföra den på ett sådant sätt att hävden av betesmarker stimuleras. Jag har redogjort för detta, och det sker genom att så kallade stödrättigheter fördelas på all jordbruksmark som ett villkor för att få del av stödet är att både betesmarker och annan jordbruksmark bevaras och sköts. I samband med reformen förstärktes också det svenska miljö- och landsbygdsprogrammet med , pengar som bland annat används för att höja miljöersättningen för skötsel av betesmarker och slåtterängar och för en höjning av det så kallade LFA-stödet i de mindre gynnade områdena. Inom ramen för det svenska miljö- och landsbygdsprogrammet satsas stora belopp för att bevara odlingslandskapets natur- och kulturmiljövärden. Miljöersättningar för bevarande av ett öppet och varierat odlingslandskap liksom för skötsel av betesmarker och slåtterängar och värdefulla landskapselement är bara några exempel på de omfattande satsningar som genomförs inom detta område. Utvärderingen av programmet efter halva programperioden visar också att åtgärderna har varit mycket framgångsrika och att stora natur- och kulturmiljövärden därigenom har kunnat bevaras. Detta målmedvetna arbete understryker den stora vikt som regeringen fäster vid frågan om bevarandet av det svenska odlingslandskapet. Eftersom fler markägare kommer att efterfråga betesdjur för att klara skötselkraven på betesmarker kan jag glädjande nog notera att det nu finns en webbaserad betesdjursförmedling som administreras av LRF. Betesdjursförmedlingen kommer att underlätta för mark- och djurägare att bättre kunna utnyttja betesmarkerna. Djurskyddslagen slår fast att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande. I föreskrifter och allmänna råd (DFS 2004:17) om djurhållning inom lantbruket med mera, anges att endast djur som är lämpade för utevistelse får hållas som utegångsdjur. En ytterligare förutsättning är att de yttre förhållandena såsom terräng och markbeskaffenhet är lämpliga för djuren. Vidare anges att utegångsdjur ska ha tillgång till ligghall eller annan byggnad som ger dem skydd mot väder och vind samt en torr och ren liggplats. Det är inte med automatik så att olika raser är olika härdiga mot klimatpåfrestningar. Förmågan att klara kallt klimat beror på en mängd faktorer som djurets vikt och utfodringsintensitet. Djur av samma storlek och vikt som utfodras med olika intensitet producerar olika mycket överskottsvärme. Skötsel och utfodring som är väl anpassad för djuren har större betydelse vid utedrift än eventuella skillnader i rasegenskaper. Andra viktiga faktorer som påverkar djuren är strötillgång, vindhastighet, nederbörd och djurens renhetsgrad. Därför är det ett viktigt djurskyddskrav att djuren ska ha tillgång till någon form av byggnad som ger dem en torr och ren liggplats. En sådan byggnad bedöms inte kräva omfattande investeringar. Befintliga byggnader kan exempelvis ibland fungera som ligghallar. är, liksom andra förvaltningsmyndigheter, självständig och fattar således beslut på eget ansvar. Jag har fullt förtroende för att myndigheten gör de bedömningar som behövs när det gäller kravet på byggnad och torr och ren liggplats för utegångsdjur. 109 (): Jag har i en tidigare interpellationsdebatt med jordbruksministern redovisat min djupa oro för att den svenska livsmedelsproduktionen börjar flytta utomlands. Och jag har föreslagit en kommission för ökad konkurrenskraft som skulle se över onödiga svenska merkostnader och byråkrati som belastar näringen. Statsrådet nappade inte på det.