prot · GS09136 · 2005-06-09 00:00:00 — Det är ett av skälen till att man har skapat rådet för att jobba tillsammans med frågorna. Jag vet också att det finns underlag till kommande sammanträde med Försvarsmakten. Jag räknar med att även de andra myndigheterna, som har erfarenheter av vilka människor vi väljer till försvaret och hur man arbetar med utbildning, kan bidra. Inte minst de värnpliktiga och HoF kommer att bidra i arbetet. Jag tror att det kan bli en fruktbar smältdegel. Det första var inte tillräckligt bra. Vi får med jämna mellanrum redovisningar av hur arbetet går till. Det kommer också att bli en ny avrapportering till regeringen av hur strategierna går framåt. Min förhoppning är då att det ska finnas en bättre samlad linje, ett tydligare sätt att arbeta och en gemensam värdegrund som alla sluter upp kring. Det skulle gagna hela arbetet med diskrimineringsfrågorna. Nöjd är jag inte förrän det har fått genomslag i verkligheten. 11 (): I och med att försvarsministern inte är nöjd är det klart att försvarsministern också har ett ansvar för att se till att man inte tappar tempo i arbetet mot diskriminering. Jag blir fortsatt orolig. Försvarsministern talar om inrättandet av samverkansrådet ungefär som att det i sig är en lösning. Jag tror att vi är överens om att det i bästa fall kan vara ett redskap, men för att det ska kunna användas måste det finnas ett arbete inom försvarets olika myndigheter, i det här fallet Försvarsmakten, som jag har uppmärksammat i min interpellation. Det berör naturligtvis i samma utsträckning de andra myndigheterna på försvarsområdet. Då måste man kritiskt granska vad som händer inom Försvarsmakten på det här området. Sektioner avvecklas; den organisatoriska basen för arbetet mot diskriminering håller på att erodera. Det är möjligt att vi får ta en diskussion om de olika diskrimineringsgrunderna var för sig. Inte minst finns det en större risk att vissa diskrimineringsgrunder faller ur fokus i en hastig organisationsförändring än att alla gör det i samma utsträckning. Jag menar att försvarsministern har ett stort ansvar. De signaler som har kommit från Försvarsmakten, de organisationsförändringar som har gjorts inom Försvarsmakten , ger anledning till oro och har också skapat en stor oro bland dem som är delaktiga i arbetet för att motverka och förebygga diskriminering vad gäller såväl sexuell läggning, etnicitet och funktionshinder som kön, könsidentitet och annat. En konkret åtgärd som försvarsministern skulle kunna vidta är att i nästa regleringsbrev till Försvarsmakten tydliggöra lämnade instruktioner. Precis som togs upp i den tidigare interpellationen vill även jag peka på behovet av att se över regleringsbrevet på den punkten. Det handlar också om att regeringen noga följer upp resultatet av de strukturförändringar som pågår inom Försvarsmakten. Jag skulle välkomna om försvarsministern utnyttjade sitt nästa inlägg till att något utförligare redovisa vad regeringen är beredd att göra framöver på dessa områden. 12 Försvarsminister (): Det viktiga är att regeringen är tydlig om vilka mål som gäller. Regeringen ska kräva att myndigheterna arbetar fram egna strategier för att nå målen. Emellanåt behöver målen operationaliseras, och man får mäta och redovisa hur utvecklingen ser ut. Det arbetet genomförs. Jag har aldrig sett själva rådet som en lösning. Om det verkade så av mitt inlägg vill jag tala om att det däremot är en viktig drivkraft. Det betyder ändå att delar av ett gemensamt arbete inom hela försvarssektorn kan få ett samlat fokus. Alla de olika delarna kan bidra till det. Inte minst är det betydelsefullt att de värnpliktiga och HoF finns med i arbetet och också kan ge direkt feedback på strategierna. En del av de mål vi har satt upp för personalområdet är lite mer långsiktiga. Det kan motivera att vi inte alltid har dem med i regleringsbrevet utan begär särskilda redovisningar. Jag ska gärna titta igenom regleringsbrevet en gång till. Däremot kommer jag att värja mig emot att föreskriva vilken organisatorisk lösning man väljer för att uppnå målen. Jag har också noterat att det finns en oro för organisationsförändring. Det gäller inte bara på det här området, men här har det naturligtvis varit många reaktioner. Jag har ställt frågor, och överbefälhavaren har försäkrat mig om att han är klar över vilka mål som gäller och att det ska säkerställas inom ramen för den nya organisationen. 13 (): Vi är naturligtvis helt överens om att det inte är vare sig regeringen eller som ska föreskriva Försvarsmakten exakt vilken intern organisationsform den har. Där upplever jag att vi är fullständigt överens. Däremot är det, som sagt, försvarsministerns uppgift att följa effekterna av organisationsförändringarna. Om man lyssnar noga på vad försvarsministern säger talar hon mycket om hur viktigt det är att man inom de olika myndigheterna på försvarsområdet utarbetar strategier och operationaliserar mål. Men det är ju detta som Försvarsmakten och de övriga myndigheterna fick i uppdrag att göra . Försvarsministern konstaterar själv att hon inte är nöjd med vad som har hänt . Då menar jag att försvarsministern har en viktig uppgift, inte bara att agera för att följa utvecklingen utan också se till att regeringen agerar för att förtydliga de uppdrag som ges till Försvarsmakten, så att man inte tappar tempo. När man talar om diskriminering är det lätt att fokusera på den synliga diskrimineringen. Det är naturligtvis viktigt att man har en nolltolerans mot alla synliga former av såväl trakasserier som diskriminering. Men det är lika viktigt, och långsiktigt kanske ännu viktigare, att man synliggör och motverkar de mekanismer som ligger till grund för diskrimineringen. Det är ett långsiktigt arbete, och det är ett arbete som kräver uthållighet och envishet. Där är det oerhört viktigt att man från den politiska ledningen av Försvarsmakten är pådrivande för att se till att Försvarsmakten inte tappar tempo i detta arbete. Med det vill jag tacka försvarsministern för den här interpellationsdebatten. 14 Försvarsminister (): Jag vill också tacka . Det här är ett område där man måste arbeta uthålligt och långsiktigt. Jag vill då säga att den redovisning regeringen fick första gången från Försvarsmakten gav vi bakläxa på, och vi bad att få tillbaka nya strategier. Det är ett exempel på dialogen. Det är inte så att vi bara tar till oss besluten och säger tack så mycket, och så är det bra. I det här fallet krävde vi en fördjupning. Det är en reaktion från regeringen. Sedan görs det också framsteg på en del områden. har gjort en undersökning kring diskriminering och situationen för homo- och bisexuella i arbetslivet. Den visar att det är en hög andel som känner sig diskriminerade inom Försvarsmakten, som har sagt. genomgick 4 000 en utbildning inom Försvarsmakten. Då gjorde en ny uppföljning, och man konstaterade att det hade utvecklats till det bättre. Det är också viktigt att komma ihåg. Det är bra när Försvarsmakten emellanåt kan få kvitto på det man gjort: Det där verkade vara en bra insats fortsätt med den! är siffran för hög. Det pågår ett arbete vi noterar det. Det finns också en kritisk granskning inom Försvarsmakten av vilka metoder som är bra och vilka som är lovvärda men inte tillräckligt bra. Man vill bli av med den här typen av diskriminering. Det är det viktiga. Men tack för stödet! Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på interpellation 2004/05:634 om användandet av försvarets helikoptrar 15 Försvarsminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta dels för att skapa möjligheter till en större samordning mellan Försvarsmaktens helikopterresurser och det civila samhällets behov, dels för att fler av försvarets nya helikoptrar ska rustas för att klara av att genomföra en större bredd av uppdrag såsom sjöräddning och understöd av andra myndigheter. Jag vill inleda med att konstatera att bestämt att Försvarsmakten ska dimensioneras utifrån huvuduppgiften förmåga till väpnad strid. Därutöver ska man också kunna stödja samhället, men detta ska ske med befintliga resurser och ska inte påverka Försvarsmaktens utformning. De militära helikopterförbandens uppgifter är främst trupptransporter, inom den markoperativa verksamheten, och bland annat ubåtsjakt och ytmålsspaning, inom den sjöoperativa verksamheten. Förbanden svarar också för militär flygräddning. Försvarsmaktens helikopterpark byts ut. Merparten av de tidigare helikoptrarna avvecklas, och 38 nya helikoptrar anskaffas. Totalt sett kommer antalet helikoptrar att minska. hade myndigheten drygt 100 helikoptrar. När förnyelsen är genomförd kommer myndigheten att ha knappt 50 helikoptrar. Verksamheten leds av Försvarsmaktens helikopterflottilj i /Malmen. Den markoperativa verksamheten är baserad på samma ställe. Den sjöoperativa verksamheten ska efter beslut om försvarspolitisk inriktning 20052007 vara baserad vid /. Helikopter för militär flygräddning ska finnas vid de tre flygflottiljerna F 7 i , F 17 i och F 21 i . Efter riksdagsbeslutet om försvarets inriktning har regeringen också uppdragit åt Försvarsmakten att avveckla helikopterverksamheten i /, och . Dessa avvecklingar ska vara slutförda . I fråga om räddningstjänst och sjuktransporter gäller följande. I lagen om skydd mot olyckor regleras ansvaret för olika slags räddningstjänst. Bland annat gäller att kommunen svarar för räddningstjänsten inom kommunen, för sjöräddningstjänsten och polisen för fjällräddningstjänsten. Det är den ansvariga myndigheten som bestämmer hur och med vilka resurser räddningstjänsten ska organiseras. Vid en räddningsinsats kan räddningsledaren ta i anspråk kommunala och statliga resurser, till exempel Försvarsmaktens. har enligt hälso- och sjukvårdslagen ett motsvarande ansvar när det gäller sjuktransporter. Det är varje landsting som ska bedöma om det finns ett behov av att organisera sjuktransporter med helikopter. Försvarsmakten har således inget författningsreglerat ansvar när det gäller räddningstjänst eller sjuktransporter. Däremot får Försvarsmakten enligt förordningen om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet lämna stöd till bland annat statlig och verksamhet. På den grunden lämnar myndigheten stöd till bland annat polisen och sjukvården. Försvarsmaktens materiel anskaffas för försvarets militära uppgifter. Det är de militära behoven som ska styra anskaffningen. Som jag nämnt tidigare är det som har ansvaret för att det finns tillfredsställande resurser för sjöräddning. Det pågår ett arbete under regeringens överinseende med att öka samordningen av olika samhällsaktörers användning av helikoptrar. Arbetet leds av , och Försvarsmakten deltar i detta. Inriktningen för detta arbete är dock inte att Försvarsmakten ska överta andra aktörers ansvar. Mot denna bakgrund vill jag som svar på frågor understryka att Försvarsmakten lämnar stöd till samhället. Omställningen inom försvaret medför dock att helikopterkapaciteten halveras, och eventuell överkapacitet som kan nyttjas för detta minskar. Det är inte aktuellt att ändra gällande bestämmelser eller inriktning. 16 (): Tack för svaret, försvarsministern, även om jag långt ifrån är nöjd med det! Jag tycker att försvarsministern lät som en dålig myndighetschef utan myndighet och makt att förändra. Försvarsministern är ingen myndighetschef, utan hon är en person med makt och medel att förändra en rådande situation. Det är därför som jag också har ställt mina frågor till försvarsministern, som jag gärna skulle vilja ha svar på. Jag tycker inte att det svar som kom från försvarsministern duger. Frågorna var ju faktiskt: Hur ska man kunna skapa större samordning när det gäller Försvarsmaktens helikopterresurser? Det är nämligen möjligt. Hur ser försvarsministern på detta? Och hur ska man kunna bredda kompetensen när det gäller den helikopterresurs som finns? Till syvende och sist satsar vi ju enorma pengar, även om det är mindre än förr, på försvaret. Och varje satsad ineffektiv skattekrona är ett bedrägeri mot skattebetalarna. satsar vi eller mer under en lång följd av år på att investera i nya helikoptrar som är bättre än de förra. Till det ska läggas kostnaden för personalens vidareutbildning, lokaler, underhåll av materiel med mera, som också faktiskt kan räknas i miljarder kronor. Då gäller det att vi utnyttjar dem på bästa sätt. Jag är inte försvarspolitiker, men folkligt brukar man säga: Vi vill ha mer pang för pengarna. Det är lite vad jag menar. När vi ändå har de här resurserna kan vi faktiskt använda dem på effektivast möjliga sätt. Jag vill inte gå in i någon debatt med försvarsministern om det är färre eller fler eller hur många helikoptrar det är, men vi kommer att ha väldigt många helikoptrar till förfogande. Och det gäller att utnyttja dem på bästa sätt. Det är klart att man, som försvarsministern sade, fru talman, ska dimensionera försvaret efter försvarets behov och inget annat. Men har man nu denna resurs som kan utnyttjas också till annat bör man ta tillfället i akt. Personalen måste ju övas i sin uppgift. Om man då kan använda övningstid till att stötta det civila samhället tycker jag att det är en självklarhet att man ska göra det. Och när vi har ett stort antal helikoptrar måste vi kunna använda dem bredare. Det tjänar alla på. Försvarsmakten får en välutbildad helikopterpersonal, och det civila samhället får ett viktigt stöd. Det civila samhället är ju inte bara sjukvården. Det är polisen, kriminalvården ja, vi kan göra listan jättelång. Jag skulle vara tacksam om försvarsministern ändå kunde svara på frågan: Hur funderar ni? Man har ju ett samordningskansli inom för att man ska kunna samverka mellan olika myndigheter. Försvarsministern sitter på väldigt mycket av de resurser som faktiskt kan utnyttjas bredare. 17 Försvarsminister (): Jag är ledsen över att inte är nöjd, men det är så att vi förändrar rådande situation. Vi drar faktiskt ned på försvaret till förmån för att lägga pengar på andra samhällsområden, med hänsyn till de hot som finns. gör vi om försvaret så att vi ska få ett modernt insatsförsvar som är flexibelt och lättrörligt. I den kombinationen förnyar vi också vår helikopterpark, men den kommer att användas mycket mer i försvaret. Den blir mindre, och den kommer att nyttjas med mycket högre procent än tidigare, eftersom det sker en effektivisering av verksamheten. Det gör och det var det jag ville säga till i mitt svar att den överkapacitet som man har haft tidigare drastiskt förändras när vi minskar antalet helikoptrar från 100 till 50. De kommer att användas i försvaret. De kommer också att nyttjas i internationella insatser när vi har tränat in de nya helikoptrarna och helikopterpersonalen. Sedan är det så att användningen av helikoptrar behöver samordnas. önskemål är alltså högst legitimt på den kanten. Och det är precis det som gör. , som har ansvaret för , har ju fått förändrade förutsättningar i och med att vi ändrar. De har tidigare hyrt stöd från Försvarsmakten, men när försvaret ändrar om sin organisation och krymper den är det inte längre passligt. Då söker man efter civila operatörer och ska ta kontakt med dem, men man kommer även att se om polis, försvarsmakt och andra kan samverka under ledning. Det här är ett samordningsförsök precis i anda. Och om Försvarsmakten har överkapacitet som gör att man kan låna ut i några sammanhang kommer en sådan eventuell pool att kunna fungera under ledning. Det är ett viktigt och intressant arbete. Sedan är en annan sak att jag vet att det finns ett stort engagemang i helikopterfrågorna runtom i samhället. De är ett bra hjälpmedel, och de finns också därför på flera olika ställen. Så det där är ett bra och ett viktigt och ett riktigt initiativ, men jag är mån om att inte för Försvarsmaktens del lova för mycket. De resurser som vi har ska vara riktade mot försvarets huvuduppgifter. Låt oss säga att det skulle hända en stor och allvarlig olycka där räddningsledaren behöver rekvirera hjälp. I de situationerna kan man alltid rekvirera från försvaret. 18 (): Jag är tacksam för att vi kan utveckla ämnet som vi nu har gjort. Självklart finns det vid stora olyckor alltid en stor beredskap, och alla hjälps åt. Det konstaterandet är oerhört viktigt, och detta är heller ingenting som jag betvivlar. Men det handlar just om det här vardagliga arbetet och möjligheten att arbeta bättre tillsammans. saknas det ju ett klart uttalat uppdrag till Försvarsmakten att bistå andra myndigheter. Det är den ena delen som jag tycker att man bör se över. Även om försvaret blir mindre och, som försvarsministern uttrycker, vi får ett mindre antal helikoptrar har vi, som försvarsministern säger, femtiotalet helikoptrar . Det är väldigt många helikoptrar. Även om hälften av dem står på underhåll finns det 25 helikoptrar i funktionsskick. Man kan räkna lite olika, men de skulle kunna täcka hela landet om bara viljan finns, och de skulle också kunna användas på bästa sätt. Det handlar också om just det här att personalen får en möjlighet att vidga sin kompetens och faktiskt göra kanske inte viktigare man ska inte värdera det men andra uppgifter som att stötta det civila samhället. när det har varit insatser som inte är av katastrofkaraktär har vi hört att man äntligen känner att man får ett bredare innehåll i sin uppgift. Det här tror jag är oerhört viktigt. Och när vi nu satsar så mycket pengar, som vi ändå gör, på att införskaffa bättre och nyare helikoptrar undrar jag varför man väljer att begränsa dem i sin funktion. Det var ju min andra fråga. Varför gör man inte mer av de sjöoperativa helikoptrar som finns? Vårt land är ju ändå avlångt, och vi har hav och sjö i större delen av landet. Varför har man då valt att begränsa sig så mycket? Jag tycker återigen att använda de skattepengar som man har på bästa möjliga sätt vore att föredra i stället för den väg som man har valt . Försvarsministern tog upp detta med internationella insatser. Det är viktigt att vi har ett försvar och att försvarets helikoptrar kan sättas in för internationella insatser. Men i en krigszon finns det ju också uppgifter att stötta det civila samhället, till exempel lyfta ut människor ur ockuperade städer och annat. Det är väl jättebra om försvarets personal är väl förberedd och kompetent för sådana uppgifter som kan bli aktuella. 19 Försvarsminister (): Jag tycker att det ligger något sympatiskt i sätt att plädera för att vi ska använda försvarets resurser mer i det civila samhället. Men man kan inte ställa alla krav på Försvarsmakten. Vi ställer nu om försvaret. Det betyder att vi ska ha ett försvar som är lättrörligt och mobilt över ytan. Då används helikoptrar både för att transportera inom Försvarsmakten och också för en annan viktig del som vi ska ta fram, nämligen en luftburen bataljon där helikoptrar har en viktig roll i det moderna försvaret av . Det är en kompetens och en förmåga som vi vill ha i försvaret. Jag tycker inte att man ska ha 50 helikoptrar om man inte behöver det. I så fall borde de användas för något annat. Då är det bättre att vi låter de myndigheter som arbetar i det civila se till att man köper in fler helikoptrar. Detta är alltså det antal som vi efter en avvägning anser svarar mot de militära behoven. Personalen ska alltså öva och arbeta med militära uppgifter. Huvuduppgiften är väpnad strid, och det är det som personalen ska användas till. Sedan är det sagt att Försvarsmakten ska kunna bistå det civila samhället, och det gör man också på ett förtjänstfullt sätt. Men jag vore ohederlig om jag inte pekade på och det har och regeringen sagt att den uppgiften inte ska vara dimensionerande, för då skulle Försvarsmakten kanske behöva 100150 helikoptrar med tanke på alla behov. Detta ska inte Försvarsmakten stå för. Men man ska kunna bistå det civila samhället med de 50 helikoptrar som man har om de inte används för annat. Men jag tror att det är realistiskt att räkna med att användningen kommer att bli högre för de helikoptrar och de besättningar som finns inom försvaret nu när antalet minskar som försvaret får en ny uppgift. Det är därför som det är viktigt att axlar rollen som samordnare för helikopterverksamheten på den civila sidan. Det innebär också en effektivisering att de myndigheter som behöver helikoptrar civilt kan samordna sig och samutnyttja dessa resurser där så är möjligt. 20 (): Det är klart att man som försvarsministern säger ska kunna använda försvarets helikoptrar vid eventuell överkapacitet eller för en viss uppgift. Vi kommer nog att bli varse behovet av att använda försvarsmateriel i det civila samhället på ett helt annat sätt än , och jag tror att det kommer att ske inom en ganska snar framtid. Vad jag efterlyser är en långsiktig lösning för hur man kan kombinera detta. Om Försvarsmakten och de som styr och råder över helikopterresurserna fick i uppdrag att se vad man kan göra utöver huvuduppgiften för att hjälpa det civila samhället tror jag att stödet till det civila samhället skulle vara mycket större än vad det är . Men då krävs det att man har ett sådant tillstånd. Det finns fortfarande överkapacitet, och det kan också innebära vinster att bredda uppgifterna för försvarets personal. Vi har inte råd att fortsätta med den stuprörsmentalitet som fortfarande råder, utan vi måste komma ifrån den. Men jag är tacksam över att jag har fått den här debatten med försvarsministern, och jag hoppas att vi framöver kan fortsätta att diskutera den här frågan. Jag tror att samutnyttjande av statens resurser är väldigt viktigt. 21 Försvarsminister (): Försvaret är ingen myndighet som är ett exempel på stuprörstänkande, utan det är en av de myndigheter som har en öppenhet för att delta i många olika komplexa situationer för att stödja samhället, och man har också visat att man har förmåga och kompetens. Helikoptrar för militärt bruk är dyrare än andra civila helikoptrar, för de militära helikoptrarna behöver skydd, vapen och en sådan utrustning som civila helikoptrar inte behöver. Behövs det fler civila helikoptrar är det mer kostnadseffektivt att se till att de civila myndigheterna får köpa in dem och att också samordna helikopterverksamheten totalt sett. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2004/05:643 om förutsättningarna för försvarsbeslutet 22 Försvarsminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att garantera att förutsättningarna för försvarsbeslutet blir uppfyllda. Jag vill inledningsvis påpeka att det försvarspolitiska beslut som fattade inte var ett försvarsbeslut i den traditionella meningen. Beslutet innebär att bland annat den övergripande inriktningen i form av krav på operativ förmåga och de ekonomiska ramarna läggs fast framåt, men att utvecklingen i dessa och andra avseenden ska kunna förändras löpande . Det är därför naturligt att regering och riksdag ska kunna ge kompletterande och korrigerande inriktningar löpande om det visar sig vara nödvändigt. I Försvarsmaktens kompletterande budgetunderlag redovisas som påpekar i sin interpellation större personalvolymer än i budgetunderlaget . Försvarsmakten har på en anmodan kompletterat redovisningen . I detta underlag redovisas ett mera detaljerat underlag avseende dessa volymer. Personalkostnaderna är det enskilt största kostnadsslaget inom förbandsverksamhetsanslaget. Kostnaderna, som i och för sig kan beräknas på något olika sätt, uppgår inklusive avvecklingskostnader till ca . Eftersom personalkostnaderna utgör en så stor del av anslaget ligger det i sakens natur att en stor del av de beslutade besparingarna måste göras på dessa. Med den ordning vi har i statsförvaltningen med delegerat arbetsgivaransvar till myndigheterna blir det Försvarsmaktens ansvar att se till att nödvändiga beslut fattas. Det planerade antalet officerare i Försvarsmakten ser ut på följande sätt. För förbanden i insatsorganisationen åtgår ca 5 900 yrkesofficerare. Därutöver krävs ca 2 750 officerare för stöd i förbandsutbildningen, skolgång, mästarkompetens med mera.