prot · GS09114 · 2005-04-28 00:00:00 — Alltså måste jag ta ut sex veckors semester och det måste jag göra blir . Sedan, när de fem åren har gått, får jag börja spara igen. Detta är helt vansinnigt, och det måste vara en fadäs från lagstiftarnas sida. Jag menar: Ta bort stycke 2 och 3 och förändra den delen i § 18 så att de som har sparat upp kan ha det här sparat. Om man sedan har fem veckors semester och tar ut fyra kan vi ta bort den femte sparade och lägga till den här femte veckan. Då blir det inte som det tyvärr står i utlåtandet, att det blir mer än fem veckors semester. Nej, det blir fem veckors semester. Jag återkommer med motion om inte regeringen eller utskottet ser till att göra en förändring av det här . Jag hade också äran och nöjet att få lyssna på debatten tidigare. Jag måste säga att jag blev både glad och förskräckt. Jag blev glad över att få många tydliga argument från , att föra ut på första maj nu men också att föra ut tydligt i valrörelsen, för det är just det valrörelsen handlar om. Det är bara tråkigt att pressen och massmedierna inte har fört ut de politiska sakargument som de borgerliga partierna står för så att man kan peka på något som de är rörande överens om. , , sade här framme att de fackliga organisationerna i stället för minimilöner i sina avtal borde försöka anpassa sig. Det här, från de borgerliga partierna, är att skruva klockan tillbaka till 1800-talet. fick vi metallare kollektivavtal. Det innebar att vi gav varandra ett löfte att inte erbjuda vårt arbete till lägre lön än de lägsta minimilönerna i vårt första kollektivavtal. Så har vi arbetat . Det är därför som löneskillnaderna och löneklyftorna i har minskat. Det är därför vi har fått ett bättre och jämlikare samhälle. Det är detta som de borgerliga nu vill slå sönder. Man vill att arbetarna ska erbjuda sig att arbeta mot lägre löner än avtalets lägsta minimilöner. Tydligare än så som var här i talarstolen kan man aldrig bli. Det här, fru talman, blir saker som är tydliga och som jag hoppas att fler än vi här hör. Jag hoppas att man också från press och massmedier för fram det här. Sedan hör man sedan hör borgarna oja sig över problemet med lagen om anställningsskydd. Man kan ju inte bli av med andra än de sist anställda, togs det upp här. Det är en ren lögn, och det tyder också på en väldig okunskap från borgarna. Jag vill hänvisa er till att läsa först, för kunskap är väldigt bra. I lagen om anställningsskydd, § 22, står det i sista stycket i bisatsen att man måste ha tillräckliga kvalifikationer för arbetets nödvändiga gång. Det betyder att den som är sist in, men har bäst kvalifikationer för att arbetet ska fortsätta, kommer att vara kvar. Läs hela § 22 innan ni drar en slutsats om vad det är som gäller och vad som inte gäller! Med andra ord: Ni är välkomna till verkligheten. Jag har själv erfarenhet som metallarbetare, och jag kommer från verkligheten. Jag går gärna ut med , , och till verkligheten så att debatten i kammaren blir mer saklig. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 11 §.) 8 § Ändrade avgifter för insättningsgarantin Föredrogs finansutskottets betänkande 2004/05:FiU25 Ändrade avgifter för insättningsgarantin (prop. 2004/05:92). Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 11 §.) 9 § Offentligrättsliga avgifter Föredrogs finansutskottets betänkande 2004/05:FiU30 Offentligrättsliga avgifter (framst. 2004/05:RRS8). 104 (): Detta är ett betänkande om offentligrättsliga avgifter. Det handlar om avgifter som tas ut av myndigheter som getts monopol att bedriva sin verksamhet inom landet. Det betyder att man som enskild person inte kan vända sig till någon annan för att få tjänsten utförd. Offentligrättsliga avgifter kallas även tvingande avgifter i motsats till avgifter från uppdragsverksamhet som kan betecknas som frivilliga. har uttalat och understrukit att tvingande avgifter i likhet med skatter innebär ingrepp i enskildas ekonomiska förhållanden. Därför ska föreskrifter om sådana här avgifter beslutas av enligt regeringsformen. har gjort en framställning till . Den är grundad på en granskning som man har gjort. Man menar att det har framkommit väsentliga brister och oklarheter i regeringens och myndigheternas hantering av de offentligrättsliga avgifterna. I betänkandet finns det en motion från och ett yttrande från . har, precis som , avstyrkt både förslaget från och motionen. Med detta, fru talman, överlämnar jag ärendet till debatt. 105 (): med anledning av regeringens och myndigheternas hantering av offentligrättsliga avgifter är intressant. I rapporten och i styrelsens framställning till redovisas oklarheter när det gäller bemyndiganden, gränsdragning mellan skatter och avgifter och mellan offentligrättsliga avgifter och avgifter för uppdragsverksamhet. Hur man använder offentligrättsliga avgifter är intressant också med tanke på hur statens utgifter kan öka utan att man riskerar att utgiftstaket överskrids. I rapporten finns också en lång lista med förslag på åtgärder . Det tänker jag inte beröra närmare här. Det finns en bred samstämmighet i finansutskottet om att det är angeläget att regeringen uppmärksammar och reder ut de oklarheter rörande offentligrättsliga avgifter som redovisar i sin rapport. Vi är också överens om att de åtgärder som föreslås i är väl motiverade och angelägna. redovisar också i sin framställan behovet av en samlad redovisning av regeringens åtgärder och föreslår att den redovisningen ska tas fram till höstens budgetproposition avseende förslagen . Tyvärr nöjer sig majoriteten med att i betänkandet redovisa att regeringen förbereder en översyn av statens avgifter och att regeringen redan åtgärdat en del oklara fall av avgiftsdispositioner och avslår styrelses förslag. Majoriteten anser dessutom att det inte är realistiskt att regeringen ska kunna lämna en sådan redogörelse. Vi anser att det är bra att regeringen förbereder en översyn och att vissa åtgärder redan har vidtagits. Men vi anser att ska bifalla förslaget om att regeringen ska återkomma med en samlad redovisning i enlighet med styrelses förslag. Utskottsmajoriteten anser att det är orealistiskt att regeringen ska klara arbetet till budgetpropositionen . Jag vill då uppmärksamma kammaren på att rapporten publicerades . Enligt vår mening borde regering och myndigheter påbörja arbetet med att åtgärda brister som återfinns i den här typen av rapporter. Så har ju också skett. Det är därför ingen orealistisk uppgift som föreslås. Tid har funnits. Frågan är om viljan att ta tag i arbetet har funnits. Utskottsmajoriteten skyddar genom sitt avslagsförslag regeringens rygg. Av särskilt intresse i det här ärendet är yttrande med anledning av styrelses framställan. I sin lite småsura betraktelse säger att så här får inte göra. Styrelsen skickar för många framställningar. Framställningarna är inte tillräckligt betydelsefulla. Styrelsen överträder sina befogenheter och KU säger att styrelsens kommentarer kan uppfattas som att styrelsen överprövar regeringens åtgärder. passar KU på att påpeka att det heller inte är styrelsens uppgift att överpröva beslut. Det är alldeles riktigt att det inte är styrelsens uppgift att överpröva vare sig beslut eller regeringens åtgärder. tar till storsläggan. Man kan säga att de jagar myggor med luftvärnskanon. Som vanligt gäller, vid val av vapen, att om man tar i för mycket missar man målet. Det gör KU. KU övertolkar situationen och förarbetena när de ifrågasätter hur använder sin initiativrätt. Vi tycker att arbete är av stor betydelse för kontrollmakt. Det finns därför all anledning att här slå vakt om den initiativrätt som finns. Man ska också slå vakt om rätten för och dess styrelse att självständigt söka sina arbetsformer. Hellre en framställan för mycket än ingen alls. Med det yrkar jag bifall till reservationen. 106 (): Det här betänkandet gäller ju granskning av regeringens hantering av offentligrättsliga avgifter. Egentligen handlar det om betydligt större frågor där detta är ett exempel. Det handlar om budgetlagens ställning, budgetlagens efterlevnad och ställning finansmakt och kontrollmakt. Det är i det sammanhanget sakfrågan ska sättas in. Regeringens budgettricksande och budgetfuskande har ju tagit sig alltmer oförblommerade former. Regeringens rundande, eller brytande, av utgiftstaket överstiger nu . De offentligrättsliga avgifter som stannar ute på myndigheterna är beloppsmässigt inte stora jämfört med många andra punkter. Att bryta mot budgetlagen gör numera alltmer oförblommerat med hänvisning till att det är praxis. En gång är ingen gång; två gånger är en vana. Det tycker jag är mycket allvarligt. Vi vet att utgiftstaket inte håller, framför allt på grund av att de pengar som ibland kommer in bränner i fickorna. Majoritetens inneboende form är att man kommer överens genom att göra av med nya pengar. Den andra orsaken är framför allt att man inte förmår hantera sjukfrånvaron och arbetslösheten med åtgärder som gör att folk kommer tillbaka till arbete, utan pengarna används till arbetsmarknadsåtgärder och förtidspensioner. Att man bryter mot utgiftstaket innebär ju att finansmakt snöps. Ett exempel på det är hanteringen av begränsningsbelopp och anslagssparande. Där har regeringen nu tillgripit metoder som inte alls är i enlighet med hur det var tänkt. Man lägger ut generella begränsningsbelopp i regleringsbrev. efter det att har fattat beslut om statsbudgeten lägger man ut begränsningsbelopp som säger att myndigheterna inte får använda de pengar som just har anslagits. Det är ett sätt att snöpa finansmakt. Det här är ju en demokratifråga. Regeringen har inte själv majoritet i riksdag, men fattar ändå den här typen av beslut. Det är inte meningen att man ska kunna fatta den typen av beslut på så bred front. Att finansmakt snöps innebär också att frågorna inte prövas i en offentlig debatt, utan det sker bakom stängda dörrar i . I just det här fallet gäller granskning de offentligrättsliga avgifterna, och tidigare talare har redogjort för vad den frågan gäller. Man hänvisar här till att regeringen ska återkomma om vissa avgifter. Vi anser inte att det är tillräckligt. Vi anser att förslag bör bli beslut så att regeringen får ett tydligt uppdrag att de skall återkomma. Vi vill också att de ska återkomma med bredare åtgärder på . I vår motion har vi i angett ett antal exempel på varför det är nödvändigt att man gör en bredare översyn och varför det är nödvändigt att fattar beslut om detta. bör alltså ge regeringen ett tydligt uppdrag som man inte kan sätta sig över. När det gäller kontrollmakt var det inte utan att man studsade en del när man läste hållning. Vi vet att socialdemokraterna i nästan jämt försöker förhindra att rapporterna skickas över om de är kritiska mot regeringen, men den här skickades ändå hit. Då intar en mycket märklig hållning och försöker skicka signalen tillbaka till att den här typen av skrivelser inte ska skickas till för behandling. Det är oerhört märkligt. Mina partikamrater lämnade en avvikande mening i . Jag är glad att finansutskottets majoritet inte anslöt sig till i den här meningen. Jag ska inte förlänga denna debatt i detta . Jag yrkar bifall till reservationen. Den gäller alltså att vi bör ge regeringen ett tydligt uppdrag att återkomma till med förslag om hur man på ett bredare sätt ska hantera samtliga de offentligrättsliga avgifterna. Jag anser att detta är ett led i den politik som behövs för att städa upp i hanteringen av budgeten och därmed statens finanser. 107 BO (): I den här rapporten har alltså pekat på brister och oklarheter när det gäller hur offentligrättsliga avgifter används, och de har refererats tidigare här. har jag förstått att egentligen vill diskutera något annat och ännu större än det som behandlas i betänkandet. Det kan man naturligtvis göra, men det tycker jag framför allt att man ska göra . Jag kan däremot förstå att kanske inte vill diskutera just det som behandlas i det här betänkandet och ställningstagande i KU respektive finansutskottet. Låt mig gå tillbaka till det egentliga ärendet, alltså offentligrättsliga avgifter och hur de hanteras. tycker förstås att det är viktigt att reda ut de oklarheter som finns i den mån det inte redan har skett. Vi anser att regeringen har tagit den här uppgiften på stort allvar. , de frågor som där har väckts och de åtgärder som man föreslår bereds nu som bäst i . Det pågår en översyn av hela det här området, bland annat för att kartlägga hur offentligrättsliga avgifter används, hur man definierar avgifternas ändamål och för att klarlägga vem som disponerar intäkterna med mera. Det här är ett viktigt arbete. Riksrevisorerna har alltså i sin rapport dessutom pekat på en rad konkreta brister hos olika myndigheter, och det har nämnts tidigare. De flesta av de här bristerna har redan behandlats i budgetpropositionen och lett till förtydligande beslut i . Utskottet menar alltså att förslag och synpunkter är motiverade. Vi menar att regeringen har tagit en rad initiativ för att undanröja oklarheter och reda ut begreppen. Därför finns det inte heller några skäl för att kräva ytterligare åtgärder. Ett enigt konstitutionsutskott har i sitt yttrande till oss riktat vad som måste uppfattas som ganska frän kritik det går inte att se det på annat sätt mot styrelses sätt att hantera detta. Det handlar för det första om hur använder sin rätt att ta initiativ till riksdagsbeslut. KU pekar också på riskerna för att tar på sig en roll där den överprövar såväl riksdag som regering. Det här är en intressant och viktig diskussion som tar upp. Vi i finansutskottet har för vår del valt att säga att vi betonar att är en ny myndighet som fortfarande, naturligt nog, söker efter de definitiva formerna för sitt arbete och sin roll i förhållande till riksdag och regering. Det får man respektera. Men det är en viktig och intressant diskussion och viktiga synpunkter som , i enighet, tar upp. Oppositionen har alltså avlämnat en reservation, och i den är man, som det ankommer på en opposition, starkt bekymrad. Man vill därför helst se att rakt av bifaller styrelses framställning i alla dess delar och dessutom delvis bifaller en folkpartimotion. Det vill inte majoriteten, vilket jag förmodar har framgått av min argumentation. Vi kan också konstatera, och det har jag redan varit inne på , att vi ser en spricka i den så kallade maktalliansen. I reservationen i finansutskottet säger man att man tycker att det är märkligt att har riktat in sig på formfrågor och att KU ifrågasätter styrelses sätt att använda sin initiativrätt. Det tycker jag i min tur är en märklig invändning från reservanterna i finansutskottet. Man bör återigen notera att på de här punkterna har varit enigt i sitt yttrande. Man anar alltså dessa sprickor i maktalliansen, och till råga på allt skär de rakt igenom partierna. En annan sak gäller detta med att har synpunkter på formfrågorna. Jag frågar mig: Vad kan vara naturligare än att yttrar sig om just formfrågor, det vill säga om regeringsformen, om hur , regeringen och myndigheterna utövar sin på folkstyret grundade makt? Det är väl hur naturligt som helst, såvitt jag kan förstå. Jag yrkar bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på motion Fi1. 108 () replik: antydde att jag skulle vilja undvika frågan om offentligrättsliga avgifter och i stället diskutera andra frågor. Så är det verkligen inte. Varför skulle jag vilja undvika det? Jag tyckte bara att de tidigare talarna hade redogjort rätt noggrant för det samt att det finns rätt noggrant redogjort för i handlingarna. I veckotidningar och andra tidningar finns det ibland en sida med lite korsord, rebusar och gåtor, och ibland finns det en bild som består av en väldig massa prickar. Om man vänder och vrider på den, ser man rätt som det är att de där prickarna som först bara ser ut som ett sammelsurium faktiskt blir en bild som föreställer någonting. Jag menar att när det gäller statsfinanserna agerar majoriteten, bestående av s, v och mp, just på ett sådant sätt. Det är väldig massa små prickar, och ibland är de större. När man tittar, vänder och vrider lite på dem blir det en ny bild, och helt plötsligt får varje prick en annan innebörd. Och det här är precis just en sådan prick som får en annan innebörd när man ser att de bildar ett mönster. Det handlar om att man alltmer oförblommerat bryter mot budgetlagen, och det får till konsekvens att underskottet i statsbudget stiger och stiger. Det är anledningen till att jag tycker att vi ska sätta in denna prick i sin bild. Jag tycker också att det är viktigt när det gäller en frågeställning som handlar om granskning och om maktutövning att vi också sätter in den i det sammanhanget. Regeringens hantering av dessa avgifter åsidosätter nämligen finansmakt och möjligheter att fatta beslut. Jag skulle vilja veta: Vore det så farligt om riksdagsmajoriteten skulle ta sig den makt tillbaka som man faktiskt givits av väljarna och ge regeringen uppdraget att återkomma med förslag till annan hantering av de offentligrättsliga avgifterna? 109 BO () replik: Jag vet inte om jag ser några prickar. Vad jag ser när jag läser vårt betänkande är att på de punkter som handlar om oklarheter, om behovet av att reda ut begreppen och om hur finansmakten utövas säger vi precis detta: Det är viktigt att klara ut begreppen. Det är viktigt att reda ut de oklarheter som finns. Men vi säger också att det inte behövs något ytterligare särskilt tillkännagivande till regeringen eftersom det redan pågår ett arbete med att göra detta. Det är det vi säger. Vi säger inte, , att detta inte är viktigt och att vi inte tar det på allvar, utan vi säger att detta ska göras och att det pågår. 110 () replik: Vi som har varit med här vet ju att för varje gång regeringen bryter mot budgetlagen betyder inte det att man nästa gång kommer tillbaka och gör rätt, utan det betyder att man nästa gång gör en ännu större avvikelse och hänvisar till att det växt fram en praxis därför att ni godkände det förra gången. Det är just därför vi anser att bör fatta ett beslut. Vi har också fått rapporter om att detta arbete pågår, men det kommer ofta rapporter om att det pågår arbeten som majoriteten litar på men där det visar sig vara löften som man kanske inte bör lita på. För att ska ta tillbaka sin makt över bland annat dessa frågor vore det väl inte så orimligt, vad jag kan se, att även ni tyckte att ska fatta ett beslut om att ge regeringen detta uppdrag och inte vara utlämnad till deras goda vilja, en god vilja som vi i så många tidigare fall har sett leder i en annan riktning. Varför är ni så rädda att stå på er och fatta ett eget beslut? Varför måste ni huka för regeringens goda vilja? 111 BO () replik: Som jag förstår det följer vi bara en praxis som har deltagit i . När det pågår ett arbete, när en process är i gång som pekar i precis den riktning vi önskar, gör vi inga nya tillkännagivanden. Det är säkert ingen nyhet för att det fungerar så. 112 (): Jag begärde ordet när fortfarande stod på talarlistan. Jag tänkte att det kunde vara intressant att höra om det blivit någon ny uttolkning av vad tyckt i den här frågan nu när hans partikamrater i finansutskottet avvikit från hans uppfattning i . Det finns ändå anledning att något resonera kring och . Av debatten att döma finns det också anledning att peka på att detta inte är samma sak. är den självständiga myndigheten; har egentligen ingenting med arbete eller dess slutsatser kring olika rapporter och annat att göra. Jag känner ett visst behov av att något undervisa på den punkten. Även reservationen är nämligen utformad så: Först framför man kritik mot resonemang kring styrelsens initiativrätt; sedan slår reservanterna vakt om självständighet, vilken är garanterad enligt grundlagen och inte kan ifrågasättas ens av ett konstitutionsutskottsyttrande. När reservanterna sedan säger att inte riktigt förstår sig på förarbetena utan övertolkar dessa kan jag väl få tillåta mig, fru talman, att säga att jag tillhör den lilla grupp på två personer Per och jag som förberedde detta. Man kan säga att det var vi som stod för förarbetena, och därför anser jag mig också något kunna begripa vad vi faktiskt avsåg att styrelses skrivelser till skulle ta upp. Man skulle nämligen göra en skrivelse till när det var befogat att fattade ett beslut som kunde korrigera en felaktighet, framför allt sett ur enskilds synpunkt. Det kunde gälla ett systemfel eller någonting annat där man skulle kunna göra en förändring, alltså där det var av väsentlig vikt att det skedde ett ingripande eller en förändring ganska snabbt. Det var själva motivkretsen kring detta. Sedan, fru talman, gör ett stort nummer av att nu ska säga till regeringen att man ska svara på rapporter och kommentera dem till . Det står faktiskt så i lagstiftningen. Regeringen har ålagts i lag att till kommentera vad rapporter, som skickas direkt från till regeringen, säger på olika punkter. Därför är ett riksdagsbeslut om att regeringen ska kommentera rapporter i praktiken ett slag i luften. Det är möjligen en politisk viktig demonstration, men i sak har det egentligen ingen betydelse. Detta ska nämligen regeringen redan göra. Jag tycker att det finns anledning att något fundera över detta. Om nu KU har upprepat vad KU sade om styrelsens initiativrätt är väl inte det själva huvudfrågan. Även om styrelsen skickar väldigt många rapporter till där förslaget är att man ska tillkännage till regeringen vad regeringen redan ska göra enligt gällande lagstiftning ankommer det väl också på utskotten att något fundera över om denna typ av tillkännagivanden ska belasta riksdagsarbetet, alltså tillkännagivanden som bara säger det som lagstiftningen redan har ålagt regeringen att göra. Sedan är det naturligtvis viktigt att riksdagsledamöter och utskott bevakar att regeringen faktiskt kommenterar, diskuterar och förklarar varför de har en syn på detta och revisionen en annan, eller att de ändrar lagstiftning, praxis och annat. Det ska ju ske i samband med budgetarbetet. Det är då man får fånga upp detta. Jag tycker att det är oerhört viktigt att denna process följs ordentligt och att revisionens rapporter tas på allvar och hanteras i regeringen. Vi från behöver dock inte göra slag i luften bara för att vinna en och annan kortsiktig politisk poäng. 113 () replik: Som mycket riktigt har påpekat råder det kanske lite delade meningar om vilken initiativrätt och vilka möjligheter styrelsen ska ha i sina framställningar till . Det är alldeles rätt, som säger, att det är skillnad mellan och styrelsens framställan, men jag tycker ändå att det finns skäl att värna rätten för styrelsen. Här är vi överens om att det som tas upp i rapporten är viktigt och av betydelse, och vad som då är intressant för vår del från finansutskottets sida är att regeringen också levererar. Här har vi en möjlighet att lägga fram ett förslag som innebär att regeringen ska leverera vid ett visst givet tillfälle och i en viss form, och ska vi naturligtvis ta vara på den möjligheten i stället för att vänta på någonting som kanske dröjer mer än lovligt . Sedan undrar jag om jag ska tolka KU:s skrivning, som ni är eniga om, som att KU därmed kanske mer närmar sig det moderata förslaget om att inte ska ha någon styrelse. Är det så jag ska tolka majoriteten i när man nu gör dessa ifrågasättanden av den initiativrätt som har utnyttjat? har ju också de facto gått på de förslag som efter dessa initiativ har lagts fram i kammaren. 114 () replik: har inte på något nytt sätt ifrågasatt styrelses rätt att skicka en skrivelse till . Vi har ju bara återgett det som en enig kammare har ställt sig bakom på den punkten. Det är ingen nyorientering, ingen ny uppfattning utan vi har återgett enigt vad tidigare enigt beslutat. Som jag sade i mitt anförande behöver inte resonemanget fokusera på vilka skrivelser som får från styrelsen utan det är också en fråga om vad gör med dessa skrivelser. Det sägs nu att man har fattat många beslut med anledning av dessa skrivelser.