prot · GS0989 · 2005-03-11 00:00:00 — Jag skulle gärna vilja säga till människorna i att jag räknar med att få igenom detta i därför att så många partier är övertygade om att gör ett bra jobb och att så många människor och så många partier vill stödja framflyttade positioner på till exempel detta område att jag är trygg i att detta kommer att gå igenom. Men det är jag inte. Jag har nämligen läst motionerna. vill skära ned anslagen till . Jag skulle gärna vilja att ni kristdemokrater berättar för mig, för protokoll och för väljarna i hur ni ska förena de stolta, ambitiösa och väldigt fina och berömvärda orden om betydelsen av denna forskning med er samtidiga önskan att ta pengar från för att lägga på andra områden. 10 (): Det här är en intressant del. Det handlar om att man lägger sin budget utifrån olika aspekter. vill inte skära ned försvaret på det sätt som det regeringsbärande partiet har gjort. Skulle vi börja bolla med pengarna så att vi kan se hur de pengar som är nedskurna från försvaret på ett bättre sätt kan användas för säkerhet kanske vi skulle få en annan debatt. Det ska jag självklart ta tillbaka till mitt parti och diskutera. Själv är jag helt övertygad om att vi måste binda ihop forskningen och utbildningen i det här landet ännu tydligare. Min ambitionen med den här interpellationen var att det också skulle finnas ett spår av detta i forskningspropositionen. Då hade man tydligare sett att det faktiskt inte är två skilda saker. Det kan inte vara så i ett land, och absolut inte i vårt land, inför en framtid när det gäller tillväxt och utveckling att man säger att den potten ligger på , den på potten på universitetsforskning och så vidare. Jag tror att vi måste ha ett helhetsperspektiv på ett helt annat sätt för att kunna ha spetskompetens på vissa områden. Ett litet land som kommer aldrig att kunna ha spetskompetens inom alla områden. Men det finns områden som vi är bra på och där vi är världsledande och som vi är överens om. Då tror jag att man bör driva det vidare. Jag tror att säkerhetsforskningen är viktig. Om vi hade ett nationellt program skulle vi enklare kunna träda fram och få del av de forskningsmedel som finns inom EU:s sjunde ramprogram, Security eller vad det nu heter. Det vi också önskar när vi är med i EU är att vi drar nytta av de möjligheter som finns. Därför skulle jag i det här fallet önska att regeringen skyndar på arbetet med ett nationellt forskningsprogram så att man kan svara folket i eller var det än är i det här landet: Gå inte från , för det är här möjligheterna finns att gå vidare, det är här utvecklingsmöjligheterna finns. Vad säger ministern om detta? 11 Utbildnings- och kulturminister (): Det gläder mig att höra att vi är så pass överens som vi är om detta. Jag har samma uppfattning. Vi kan skapa bättre utbyte av den världsledande position som vi har på många områden genom att få en gemensam marknadsföring av vad vi kan gentemot till exempel och en gemensam marknadsföring internt i av vad vi kan och vad vi bör göra bättre samt vad det finns för arbetsmarknad för lovande forskare och annat. Vi behöver bli ännu bättre genom att koordinera, synkronisera och samarbeta mer inom landet. För det ändamålet kan vi behöva ett nationellt program. Det är därför som regeringen satte i gång det arbetet, som är på god väg. Jag är beredd att föreslå en överenskommelse med här . Jag är beredd att verka i den här riktningen och vill ha ett utbyte. Kan jag få ett löfte från att stödja mig när jag vill satsa mer pengar på och att sluta rösta för nedskurna anslag till ? I så fall får och jag en politik som hänger ihop, inte bara så att vi i ord säger att vi är överens utan också att man sätter tummen på den knappen när man voterar. Om på de som hon har kvar i sitt sista inlägg kan bekräfta att vi nu har ett handslag på det här blir jag jätteglad när jag går härifrån. 12 (): Mer pengar till är inget problem, men då ska de inte gå till Trollhättepaket eller något annat. Då ska vi också veta vad de går till. Det här är en del som är oerhört viktig. Jag är inte rädd för att säga att jag stöder . gör ett gräsligt bra arbete. Jag tycker att det är intressant att ministern och jag där är överens; jag var inte riktigt beredd på det när jag gick in i den här debatten. Det är några viktiga delar som jag har velat lyfta fram. Det är att vi har möjligheter om vi är snabba att få fram ett nationellt program. Då har vi möjligheten att behålla kompetensen i landet och behålla de viktiga delarna och söktrycket på våra högskolor inom just den här nischen. Vi har ett behov av säkerhetsforskning i vårt land. Säkerheten är sårbar det har vi sett i katastroferna. Det är väldigt viktigt att den delen också uppmärksammas. Vi har dessutom ett tryck när det gäller jobben. Vi behöver arbeten inom hela den här nischen, allt från underleverantörer och uppåt. är det ett gynnsamt läge. Satsningen på kan vi komma helt överens om. Det är det som behövs för att kunna driva det vidare. Jag vill gärna se: Hur gör regeringen, och inom vilken tidsram kommer regeringen att agera med handlingskraft och åtgärder i den här riktningen? 13 Utbildnings- och kulturminister (): Jag beklagar att inte använde sina till att säga: Ja, jag accepterar förslaget till handslag. blev det lite allmänna fraser om att kan göra god nytta för mer pengar. Faktum är att har röstat för mindre pengar till . Sedan kom det smått sensationella uttalandet från kristdemokratiskt håll, att pengar till anses vara bortkastade pengar, att pengar till är bortkastade pengar. De kräver att de ska gå till forskning och inte till Trollhättepaket. Vad är det för fel att betala pengar till forskning om partikelfällor i dieselmotorer? Vad är det för fel att vi finansierar doktorander på och på Tekniska högskolan som ägnar sig åt klimatfrågor och miljöfrågor, som ägnar sig åt att ta fram grönare bil och effektivare trafikstyrningssystem? Det allmänt nedsättande omdömet om forskning kring fordon, förbränningsmotorer och annat som bedriver på ett ytterst kompetent och professionellt sätt tillsammans med högskolor, också , är jag väldigt förvånad och beklämd över. Jag är glad att vi i alla fall är överens om att den här forskningen är värd att premiera. Jag hoppas, trots att vi inte fick något handslag , att kommer att rösta för mer pengar till , även om kd:s riksdagsgrupp kanske hamnar i en politik som också i fortsättningen innebär mindre pengar till den här typen av forskning. Då har vi i alla fall en röst på min politik. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2004/05:420 om att värna våra svenska bokstäver å, ä och ö 14 Utbildnings- och kulturminister (): har frågat mig vad jag avser att göra för att värna de svenska bokstäverna å, ä och ö. Bakgrunden till frågan är att många e-post- och webbadresser fortfarande innehåller bokstäverna a och o i stället för de korrekta å, ä och ö, trots att det inte längre finns något som hindrar användningen av svenska bokstäver i domännamn. Det är riktigt som beskriver att det numera är möjligt att ha domännamn med alla svenska bokstäver. Det finns dock tekniska och praktiska problem. Det krävs till exempel att kommuner och myndigheter uppgraderar sina e-post- och webbprogram för att de nya domännamnen ska kunna hanteras fullt ut. Vidare behövs det som kallas för ompekning för att de som kopplar upp från andra länder med lokala tangentbord ska kunna skriva adresser utan å, ä och ö men ändå hamna rätt. Jag vill nämna att inte är ensamt om problemet med tecken som inte förekommer i det engelska alfabetet. Frågan är central för många länder i diskussionerna om Internets förvaltning inom ramen för världstoppmötet för informationssamhället. Utvecklingen av systemet med domännamn sker främst av globala standardiseringsorgan och andra privata marknadsaktörer. Stort spelrum lämnas således för marknaden att sköta utvecklingen, som också redan lett fram till att å, ä och ö till stor del kan användas i svenska domännamn. De problem som återstår avseende användning kan inte lösas genom ensidiga åtgärder, varken från eller den svenska toppdomänadministratörens sida. De måste lösas enhetligt och globalt av de som utvecklar domännamnsystemet. Intresset för de nya domännamnen är stort enligt de uppgifter jag inhämtat. Flera kommuner och myndigheter har bytt ut sina gamla mot nya med korrekta svenska bokstäver. De som ansvarar för webbinformation kan dock säkert behöva få mer och riktad information som beskriver vad som är möjligt och lämpligt för deras del mot bakgrund av de tekniska möjligheter som finns. Slutligen, jag avser att verka för att regeringen återkommer till i frågan om det svenska språket. Bakgrunden är det betänkande om ett handlingsprogram för svenska språket Mål imun Förslag till handlingsprogram för detsvenska språket (SOU 2002:27) som en parlamentarisk kommitté har lämnat. 15 (): Tack ministern för svaret. kommer det ett besked, men inte om vilken inriktning. Det får jag inte veta . Bakgrunden till interpellationen är faktiskt lite djupare än bara bokstäverna å, ä och ö. En stor och viktig fråga är också: Är det de tekniska experterna som ska ha rätt att avgöra hur vårt språk ska utvecklas i det här landet, eller är det vi i parlamentet och regeringen som ska ta det ansvaret? Egentligen handlar det om vem som ska ha den långsiktiga uppsikten. Vad är det som vi vill behålla? Vi kan leka med tanken hur våra gamla kulturvisor om kärlek, vänskap, älska, önskemål, ädel och så vidare skulle låta om vi tar bort å, ä och ö? Hur ska vi kunna förmedla dem på nätet? Det finns mycket här som man behöver fundera över. Det enklaste och bekvämaste är trots allt att ta bort de kulturella prickarna och den runda ringen över å. Det är viktigt att vi vågar ha den här diskussionen om hur detta ska utvecklas vidare rätt ofta eftersom den har betydelse för det kulturella arvet, för framtiden och för våra barn och ungdomar som lär sig dataspråket. Om tekniken inriktas på att man ensidigt ska ha det förenklade systemet kommer marknadskrafterna att avgöra. Helt plötsligt kan vi hamna i ett läge som vi har gjort i många andra frågor, nämligen att det är tekniken som bestämmer utvecklingen och inte vi. Därför är det intressant att få veta: I vilket riktning går regeringen i dessa frågor? Vad kan vi göra för att uppmärksamma och hålla fast vid vårt kulturella arv? 16 Utbildnings- och kulturminister (): Det här är återigen en fråga där och jag är helt överens. Det är viktigt med å, ä och ö, och att vårt språk lever och utvecklas. Det är en viktig del av vår kultur och identitet. Det här är ett bekymmer, och jag är lika missnöjd som med att vi inte kan använda de tre bokstäverna å, ä och ö på det sätt som vi vill. går sedan vidare och säger att det är vi som ska bestämma och inte teknikerna och att vi inte kan acceptera att teknikerna bestämmer att vi inte får använda å, ä och ö. Ja, det är lätt att säga och det kan jag hålla med om. Då bestämmer jag mig för att använda å, ä och ö på min dator. Vad händer i så fall? Jo, dem som jag vill umgås med på nätet får inte del av mina tankar. Dem, vars tankar jag vill ta del av via nätet, kan jag kan kanske inte nå när jag envisas med att använda å, ä och ö. Det kan finnas tekniker däremellan som inte har gjort sitt jobb. Det är lätt att stå här i talarstol och säga att vi ska bestämma att å, ä och ö ska användas eftersom det är så viktigt. Om man sitter i regeringens kansli och vill gå in på och använder å, ä, ö på det sätt som är tillåtet och som jag vill uppmuntra och skriver in ordet kommer man fram till en sida där det hör och häpna står . Då har man råkat ut för tekniska problem någonstans. Teknikerna hade ett större ord med i laget än att bara säga nej. Vi använder amerikanska datorprogram som inte har å, ä och ö. Även om har det och jag har det på mitt tangentbord kommer det fram en skylt där det står . Vill jag ta del av den viktiga information som har på sin hemsida, till exempel om dagens debatt, måste jag kompromissa och använda ordet spraknamnden som webbadress. Då fungerar det. Det är tyvärr den realitet som vi har att leva med. Jag vill att vi ska driva på utvecklingen så att den går framåt. Men det ska riktas till tekniker i i och inte i första hand till tekniker i . Det är tyvärr så som världens standardisering på det här området fungerar. Det är inte vi som bestämmer, utan det är privata aktörer som de facto bestämmer standardiseringen. Jag ser fram emot den dag när å, ä och ö för oss i och till exempel tyskt ü för dem som har behov av det i sina språk kan förenas på nätet så att den nationella särarten kan framträda, att jag på min dator kan skriva med de bokstäver som behövs till mina kamrater i andra länder som har andra bokstäver. Där tror jag att vi är överens. Vi kan nog också vara överens om att vi är missnöjda med det som är, men inte tro att det bara går att lösa genom att väldigt gärna vilja att världen såg ut på ett annat sätt. Vi har Microsofts explorerprogram, och det klarar tyvärr inte å, ä och ö. Även de som skaffar andra program som klarar å, ä och ö måste ibland kommunicera med dem som inte har det programmet. Vi måste ha säkerhet och trygghet och veta att kommunikationen fungerar. Tyvärr gör den inte det om vi använder å, ä och ö. 17 (): Om jag skulle kommentera dagens debatt på nätet för min syster som bor i skulle jag skriva den sista repliken: missforstand. Men jag ska inte orda om detta så mycket mer. har vi ett gemensamt problem, och det tycker jag är intressant. Av hävd och gammal vana ska man ha motsatta uppfattningar i interpellationsdebatter. Det här är inte första gången som jag har haft chansen att debattera med minister och upptäckt att man faktiskt kan avsluta en debatt med att ha ett gemensamt problem. Vad har då debatten medverkat till? Jo, att uppmärksamma att problemet finns. Hur ska vår vilja bli verklighet, att det önskvärda ges möjlighet att vinna? Där kan man hitta olika vägar, att inte bara vilja utan också i olika möjliga och omöjliga sammanhang hävda att vi vill behålla vår kulturella identitet och vårt språk i det här avseendet. Vi vill att programmerare och programutvecklare ska uppmärksamma att det är viktigt i en global värld att de kulturella identiteterna får finnas kvar, från tyskt ü till våra å, ä och ö. Var man ska hitta möjligheter kanske kan bli en gemensam uppgift och ett ämne till en annan interpellation , om jag skulle råka hitta möjligheterna. Om statsrådet hittar möjligheterna lär detta bara genomföras och komma i en proposition. Jag kan inte tänka mig att någon i denna kammare skulle säga nej till ett sådant förslag. 18 Utbildnings- och kulturminister (): Det var en trevlig debatt! Jag har ytterligare en sak att föra upp på listan över frågor där vi är överens, nämligen interpellationsinstitutet. Jag tycker som att det här är ett bra forum för att lyfta fram saker och områden där vi faktiskt är överens i . Där kan vi manifestera enighet i internationella frågor, olika företeelser i det svenska samhället och gemensamma värderingar. Men tyvärr tvingas jag konstatera att den elaka oppositionen vill använda det till att skälla på den snälla regeringen. Jag hoppas att vi kan ändra proportionerna så att man när man som statsråd kommer hit inte alltid känner att man måste hamna i försvarsposition och att man så att säga ska slå tillbaka. Det här är ett utmärkt exempel på en fråga där vi är överens om att dagens ordning inte är bra. Vi är överens om att makten över de här missförhållandena ligger någon annanstans och att vi tillsammans kan verka för att utvecklingen tar bättre banor framöver. Jag är tacksam för det initiativ som har tagit för att lyfta fram det här, och jag ska göra vad jag kan för att hjälpa den här utvecklingen på traven framöver. 19 (): Jag ska också tacka. Vi är överens. Jag vill också skicka med detta: Finns det möjligheter att inom ramen för EU uppmärksamma det här så är jag glad för det. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2004/05:424 om anställningsvillkor för forskare 20 Utbildnings- och kulturminister (): har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att öka anställningstryggheten i forskningsmiljöerna. Villkoren för forskare är centrala för att ska vara en ledande forskningsnation, och det är därför en viktig fråga som tar upp. Avvägningen mellan å ena sidan behovet av trygghet och å andra sidan behovet av flexibilitet och förnyelse för att nå högsta möjliga kvalitet är en ständigt aktuell fråga i forskningsvärlden. Det finns ingen fulländad lösning för att förena flexibilitet med stabilitet. För min del vill jag dock framhålla att trygghet i anställningen är viktigt för att forskningskarriären ska vara attraktiv i dagens samhälle. Huvudregeln, både generellt på arbetsmarknaden och inom högskolan, är att anställning ska gälla tills vidare. Enligt lagen om anställningsskydd får tidsbegränsade anställningar användas bara i vissa fall, till exempel när det gäller vikariat. Högskolans och forskningens särskilda villkor har ansetts motivera vissa ytterligare undantag från huvudregeln, vilka regleras i högskoleförordningen. Ett exempel på behovet av tidsbegränsade anställningar, där jag uppfattar att enigheten är stor, gäller anställningar för nydisputerade. I samband med den förra forskningspolitiska propositionen införde regeringen ett alternativ till anställning som forskarassistent, nämligen anställning som biträdande lektor, som ger möjlighet till befordran till lektor efter anställningstidens slut. tillfördes resurser för att öka antalet anställningar för nydisputerade, och det är en satsning som jag vill fortsätta och förstärka. Det är en viktig faktor för att de disputerade snabbare ska kunna meritera sig för till exempel en anställning som lektor. En viss andel andra tidsbegränsade anställningar inom en så dynamisk verksamhet som forskningen kan också motiveras, men inom rimliga gränser. I samband med den senaste översynen av anställningsformen för lärare inom högskolan uttalade regeringen att lärosätena bör sträva efter att öka antalet tillsvidareanställda lärare, och ett antal tidsbegränsade anställningsformer togs 1999 bort ur högskoleförordningen (prop. 1996/97:141). Enligt den genomgång från som hänvisar till sjönk andelen visstidsanställningar något efter dessa förändringar, men ökade igen för att 2003 vara nästan lika hög som 1997. Det finns anledning att följa upp den här utvecklingen noggrant. Det är något jag tänker göra, men det är också ett ansvar för lärosätena som arbetsgivare. menar att för små fasta anslag till forskningsmiljöerna är en huvudorsak till den situation han beskriver. För att upprätthålla hög kvalitet i forskningen är det viktigt att en betydande andel av forskningsresurserna erhålls i konkurrens och efter kvalitetsgranskning bland annat genom forskningsråden eller andra finansiärer. Det behöver inte vara liktydigt med små, kortsiktiga projektanslag. Forskningsstiftelserna och råden har påbörjat en utveckling mot fler stora och mer långsiktiga anslag till starka forskningsmiljöer, och det är en utveckling som jag anser bör stärkas ytterligare. De medel för forskning och forskarutbildning som anvisas direkt till universitet och högskolor är viktiga för lärosätenas möjligheter att agera självständigt, pröva nya idéer och fatta egna beslut om forskningens inriktning. Lösningen kan dock aldrig vara att bara de forskare och lärare vars lön helt betalas av lärosätets direkta statsanslag ska ha anställning tills vidare. Universitet och högskolor har arbetsgivaransvaret för all egen personal, oavsett varifrån finansieringen kommer. Det ligger i sakens natur att lärosäten som har många internationellt framstående forskargrupper också får stora forskningsintäkter genom externa anslag. Det är en verklighet som lärosätena måste leva med och hantera, inte bara i utan också i andra länder. Att lärosätena har intäkter som kommer från många källor är för övrigt en verklighet som de delar med många andra organisationer, inklusive hela den privata sektorn. Direkta statsanslag är ingen förutsättning för anställningstrygghet. 21 (): Jag skulle vilja tacka ministern så mycket för svaret. Att jag skrev den här interpellationen om forskarnas villkor beror på att jag har en stark övertygelse om att framgångsrik forskning är en av främsta tillgångar i internationell konkurrens, i byggandet av välfärdssamhället och i framväxten av ett innovativt och utvecklande samhällsklimat. Jag är övertygad om att utbildningsministern har samma uppfattning. Läkemedel, stamcellsforskning, nanoteknik och IT är exempel på områden där exporterar kunskap. Stora delar av humanistisk och samhällsvetenskaplig forskning är också av hög klass. Jag svartmålar alltså inte, utan jag ställer den här frågan för att jag vill säkra och utveckla de tillgångar i kunskap som har. Jag hyser också en väldigt stor beundran för de människor som vill satsa helhjärtat på forskning, trots alla svårigheter och trots all otrygghet. Hur ser då situationen ut för en person , och hur kan den se ut för många, som satsar åratal på kvalificerad forskning och undervisning av studenter? Jag känner en kvinnlig forskare i en del av medicinforskningen, och hon är ett bra exempel. Hon doktorerade på stipendium, och det gjorde ju att hon inte fick någon sjukpenninggrundande inkomst . De som har tur och får en doktorandtjänst får ju riktig sjukpenning. Efter doktoreringen måste hon meritera sig som postdoktorerad, så kallad postdoktor, . Också den perioden är oftast stipendiefinansierad och utan sjukpenninggrundande inkomst. Den person jag talar om fick dessutom ett barn, vilket inte alls passar in i systemet. Det ledde till med minimal föräldrapenning och ännu mindre chans till en fast tjänst. är hon inne i en period med tillfälliga projektanställningar, och kanske kan det bli en tillsvidareanställning . Efter att ha hört detta kan man ju säga att man kanske ska hysa särskilt stor beundran för kvinnliga forskare. Statistiken visar ju också att de har mycket svårare än män att få fast tjänst. Frågan är hur många begåvade forskare vi förlorar på grund av de här förhållandena. Mitt huvudförslag till förbättring är att öka de fasta basanslagen till universitet och högskolor så att man får en bastrygghet och en kontinuitet. Jag håller med om att alla anslag inte kan vara fasta, men jag tycker att förskjutningen till tillfälliga anställningar har gått alldeles för långt. Jag vet att utbildningsministern inte riktigt delar min uppfattning om de fasta anslagen. Men jag tycker åtminstone att utbildningsministern kunde fundera över lagen om anställningsskydd och sjukpenninggrundande inkomst, SGI. Det finns undantag på olika ställen i systemet. Det finns undantag för arbetslösa och för studenter, med vissa möjligheter att få tillgång till det. Borde det inte vara rimligt att fundera över att införa någon form av undantag även för forskare och doktorander? Jag tycker att ministern håller med om fakta. Däremot tycker jag inte att han svarar på min fråga. Den gällde om han var beredd att göra något för att öka anställningstryggheten bland våra forskare. Egentligen säger han, som jag tolkar det, att han inte tänker göra det. Därför vill jag upprepa min fråga tydligt och enkelt: Är ministern beredd att vidta någon form av åtgärder för att öka anställningstryggheten för forskare? Det gäller inte nödvändigtvis de åtgärder som jag föreslår. 22 Utbildnings- och kulturminister (): sista fråga har jag ägnat betydande tid i mitt inledande svar genom att berätta om ett antal åtgärder om längre, större, beslut vad gäller de konkurrensutsatta medlen och en del andra åtgärder. Det får räcka just , med hänvisning till forskningspropositionen som kommer snart. Forskarvärlden är starkt konkurrensinriktad. Så har det alltid varit. Det är en tradition i forskarvärlden att konkurrensen står i centrum. I är detta inte särskilt framträdande, och debatten i är väldigt annorlunda jämfört med debatten i till exempel .