prot · GT0935 · 2005-11-22 00:00:00 — Jag vet också att det finns särskilda handläggare på flera arbetsförmedlingar. Men förändringarna tar så oerhört . Som jag ser det måste det till ett aktivt opinionsarbete. beskriver regeringens nya trestegsmodell som ska öka möjligheterna att hitta rätt jobb. Steg ett avser kartläggning och vägledning till arbetssökande med oklar problemställning. Denna metod ska tillämpas för alla arbetssökande oberoende av om funktionshinder föreligger eller inte. Jag kritiserar inte de goda avsikterna, men jag frågar mig vad arbetsförmedlingen gör när man har arbetssökande med oklar problemställning. Är det inte en ganska vanlig företeelse? Eftersom alla med oklar problemställning uppenbarligen ska ingå i den nya satsningen med steg ett är min direkta fråga: Vilket utrymme ges då de som bevisligen har ett funktionshinder som hindrar dem från att få ett jobb? Kommer de även fortsättningsvis att hamna i bakvattnet? 67 (): Allra vill vi uppnå ett samhälle tillgängligt för alla. I tillgänglighetsbegreppet ingår också rätten till arbete. ställde jag en interpellation till ministern som handlade om arbetshandikappades situation. Därför känns det naturligt att ansluta här . Vi fick några aktuella siffror från Ams vid en intern utfrågning i arbetsmarknadsutskottet . Siffrorna visar antalet inskrivna funktionshindrade vid arbetsförmedlingen tredje kvartalet . Antalet arbetslösa var 22 000 och antalet sysselsatta i konjunkturprogram var 25 000. 64 000 finns i kategorin särskilda handikappinsatser. Det är helt klart att vi har en stor grupp här med behov av många åtgärder. Jag ser i svaret att ministern redogör för hur olika insatser ska ske för att få funktionshindrade i arbete. Jag tycker att det är bra att regeringen har lyssnat till krav på att höja lönebidragen. Vi skulle i och för sig vilja höja dem ytterligare. Men jag undrar hur det går med några andra viktiga bidrag, nämligen bidragen till arbetsplatsanpassning och arbetsbiträden. Kan inte de också höjas? Jag undrar också om det är möjligt att förbättra möjligheterna för personer som har passerat pensionsåldern att fortsätta arbeta trots funktionshinder. Vi i vill att så ska vara fallet. Det ska finnas lönebidrag om arbetstagare och arbetsgivare är överens. Hur kan vi på bästa sätt uppmuntra funktionshindrade att starta egna företag? Borde det inte där finnas motsvarande resurser som lönebidrag och tidigare nämnda bidrag? Jag delar oro för effekterna av arbetsgivarens medfinansieringsansvar för sjukförsäkringen. Jag vet att det också är fallet med arbetsgivare och handikapporganisationen. De hyser samma oro. i gjorde en undersökning. De skickade ut en enkät till 535 företagsledare i . av dem svarade att de i något avseende kommer att skärpa kraven när de anställer med denna nya lagstiftning. De tycker att det är tråkigt att redan utsatta grupper med ett av lagstiftaren uttalat särskilt skyddsläge verkar kunna få det ännu tuffare på arbetsmarknaden. Framför allt kommer en betydande mängd företag med all sannolikhet att undvika att anställa och nyrekrytera på grund av de mörkade ekonomiska risker som detta innebär. Till slut vill jag läsa upp en kommentar från som är vice ordförande i , det vill säga en organisation för handikappade, i . Hon säger så här: Sparka inte på dem som redan ligger. Det är redan tufft för handikappade att ta sig in på arbetsmarknaden. Den här lagen kommer att göra det stört omöjligt. 68 Statsrådet (): Jag är lite förvånad över att interpellerade på det här temat av det enkla skälet att det är länge sedan som regeringen har redovisat så mycket när det gäller att stärka arbetsmarknaden och arbetsmöjligheterna för funktionshindrade. Alla de förslag som jag räknade upp i mitt svar finns i budgetpropositionen. Jag känner inte att vi inte har satsat tvärtom. Med risk för att skapa en viss irritation kan jag ändå inte låta bli att ställa frågan: Vad är alternativet i alliansens politik? Jag hittar ingenting som stämmer överens med de ambitioner som ni båda ger uttryck för när det gäller de funktionshindrade, förutom förstås försämringarna i a-kassan och sjukpenningen. frågar vad arbetsförmedlingen gör . De ska förstås göra kartläggningar , men det går att göra mycket mer systematiskt och sätta in detta i sitt sammanhang där det i tre steg ska leda till att undersöka förutsättningarna för människor att komma närmare ett reguljärt arbete. Det är en systematisering och en fokusering som är väldigt viktig. säger att man borde höja och göra mera och nämner arbetsbiträden. Det är lätt att hålla med om. Jag skulle också vilja göra mera. Där tvingas vi som alla andra i sådana här situationer att prioritera. Vi har gjort den här prioriteringen. Det betyder inte att vi inte tycker att det är viktigt med andra insatser. Avslutningsvis i den här repliken vill jag säga att tar upp medfinansieringen som ett hot och en risk för de funktionshindrade. Jag delar inte den uppfattningen. Det är svårt för dessa människor. Jag tror inte att det blir svårare. Jag tror inte att de kommer längre ifrån. Jag vill understryka det jag sade i mitt första interpellationssvar, nämligen att vi startar en väldigt omfattande uppdragsgenomgång av medfinansieringen . Jag tror att det är tio eller elva områden som vi vill att oberoende forskare och utredare ska titta på. Det handlar inte minst om effekterna på arbetslöshet och ökad risk för selektering. Vi vill verkligen veta om det blir som jag tror eller om det blir som de mer tveksamma tror. Vi kommer att titta på effekterna när det gäller småföretag och ekonomiska konsekvenser på verksamheter. Vi kommer att titta på effekter på sjukvården och arbete. Vi kommer att kunna följa den stora förändring som vi gör på ett bra sätt. I grunden tror jag att det är bra också för personer som har en svag ställning på arbetsmarknaden att vi får i gång fler aktiviteter i företagen och på arbetsplatserna. 69 (): Först har en jag en kommentar till att statsrådet är förvånad över att jag har ställt interpellationen därför att den socialdemokratiska regeringen nu har redovisat så många förslag. Men som framgår av interpellationen har jag ställt frågan utifrån den verklighet som finns och som redovisas i levnadsnivåundersökningen. Det är ju resultaten som räknas. Jag har inte kritiserat åtgärderna. Om de ger effekt finns det väl anledning att föra en diskussion hur det ser ut och vilka som kommer i fråga. Jag vill också komma in lite grann på det här med medfinansiering. Det är bra att det kommer att bli en bred utvärdering, men jag blir väldigt förvånad över kommentaren från arbetslivsministern då han säger: De har det svårt redan, så jag tror inte att de kan få det svårare. Är det inte en konstig inställning från en regering att införa någonting och vara osäker på huruvida det kommer att försvåra eller inte, någonting som skulle riskera att drabba grupper som redan har det svårt? Borde inte regeringens ambition vara att införa sådant som skulle göra det lättare för de utsatta grupperna på arbetsmarknaden att få ett jobb? Det är inte heller bara vi från oppositionen som är oroliga för den här utvecklingen. Jag läste kommentarerna kring levnadsnivåundersökningen, och där säger DHR:s ordförande att hon är bekymrad över att arbetsgivarna tror att funktionshindrade är mer sjuka och därmed kostar mer att anställa. Den här frågan finns alltså, och tog också upp ett citat från handikappföreträdare. Min tro är ändå att de rätt väl känner hur det blåser när de och deras medlemmar försöker få jobb. I svaret talas det om högriskskyddet. Det här möter vi alltid från vänsteralliansen när vi tar upp den här frågan: Det finns ett skydd som ska minska risken för selektion. Men det är ju inte riktigt det som det handlar om. Det handlar om svårigheten att inte veta om skyddet kommer att vara tillräckligt eller inte. Jag vill fråga igen om den olycksaliga pålagan på arbetsgivarna. Är svaret att man får avvakta den här utvärderingen? Jag vill ändå säga att jag tycker att det är bra att den är så bred. har jag väldigt lite tid kvar i det här inlägget, men jag skulle också vilja komma in på frågan om tillgänglighet, men jag får kanske återkomma till den. Det händer väldigt lite. I svaret till mig påtalar arbetslivsministern handlingsplanen, och den finns också i budgetpropositionen. Men jag skulle ändå vilja ha lite mer beskrivet vad det är som händer för att arbetet med tillgänglighetsfrågorna ska snabbas upp, för att gynna dem som behöver komma in på arbetsmarknaden. 70 (): Vid en konferens om socialt företagande kunde jag höra ministern uttrycka sin uppskattning av de sociala företagens verksamhet. Jag gladde mig åt att ministern började inse vad de företagen kan göra för att få funktionshindrade i arbete. De finns i många branscher och i alla delar av landet. De uppstår ofta i verksamheter där det privata ensamt saknar intresse att gå in och där det offentliga inte har tillräckliga resurser men där ideella krafter är beredda att gå in och göra en stor insats. I framlagda rapport, Slå samman trygghetsförsäkringarna, uppmärksammar vi särskilt den viktiga roll som de sociala företagen har fått på arbetsmarknaden . Vi önskar nu att regeringen i högre grad än vad som sker skulle inse vilken resurs de företagen är. undrar jag: Hur vill ministern verka för att underlätta de sociala företagens verksamhet? Jag tycker att det står helt klart att den svenska socialförsäkrings- och arbetsmarknadsbyråkratin behöver reformeras. På så sätt skulle också funktionshindrades inträde på arbetsmarknaden underlättas. Vi har flera förslag på förbättringar i rapporten. Jag vet inte om ministern har sett den, men jag vill gärna efter debattens slut överräcka ett exemplar för framtida studium på departementet. 71 Statsrådet (): Jag får verkligen beklaga, , att det är jag och inte som är här. När det gäller tillgänglighetsfrågorna får vi väl göra så att får göra ett mycket mera precist försök med . Jag ska nog inte ge mig in i detta, är jag rädd. Det är sant att det är resultatet som räknas, förstås. Jag hade varit mera bekymrad över att ta en debatt om de här frågorna om vi inte hade varit så hyggligt rustade som vi ändå är för förbättringar. Jag både har självförtroende och är full av tillförsikt när det gäller att förbättra arbetslivet för de funktionshindrade. berörde frågan om opinionsbildning. Jag håller med om det om vi ska gilla varandras inlägg här. Det är mycket som behöver göras. Mångas attityder behöver förändras, inklusive våra alldeles egna och personliga. Sådana är vi. Men det är klart att det är särskilt viktigt när det gäller företagen och arbetsplatserna att vi får attitydförändringar till stånd. Där fungerar dessvärre verkligheten så att det ju är först när man kommer nära någon som har ett funktionshinder på en arbetsplats som man ganska upptäcker att det där funktionshindret, det har man glömt man bara märker att man har en arbetskamrat som gör sitt jobb. Det är något fint som inträffar när man själv kommer på att man nog hade en förutfattad mening. Just därför är det så rasande viktigt att man med den här typen av utvecklingsanställning och trygghetsanställning kan möjliggöra för flera att få visa och få övertyga andra genom sitt sätt att vara och arbeta, arbetsgivare och arbetskamrater på en arbetsplats, att man kan göra en fullgod arbetsinsats. Det är min erfarenhet. Jag vill också säga någonting om medfinansieringen. Det talas ofta om denna pålaga, detta ok. Ja, min själ, det är inte så farligt med det! Man kan titta på något som oftare än annat inträffar: En anställd är sjuk i ett företag med låt oss säga tre anställda det är ju ett sårbart företag. Där blir det inte en merkostnad. Det blir en lägre kostnad. lägre kostnad blir det med det nya systemet för det lilla företaget som har en anställd. Jag har räknat på worst case. Vad är det värsta som kan inträffa i ett företag? Vi kan ta samma företag med tre anställda. Ja, det är naturligtvis att alla blir sjuka sjukfrånvaro. Då blir det en ökad kostnad. Men den ökade kostnaden blir . Om alla är sjuka så blir det den ökade kostnaden. Det är worst case, som sannolikt inte inträffar någonstans. Jag skulle gärna vilja att vi var flera som också kunde räkna på exempel utan att vi skrämmer upp företagen i onödan. 72 (): Jag är ändå ganska övertygad om att varje företagare kan räkna och tänka igenom sina förutsättningar, så jag har ingen anledning att ha större tilltro till en företrädare för en regering som har lite svårt med det där att förstå hur företag tänker och räknar. Ni får nog själva jobba med att övertyga dem om att det är ni som har rätt. Det verkar inte vara så framgångsrikt. Tillgängligheten får jag debattera med . Ja, precis, men i det här sammanhanget är det så här: När jag visste att det var vi som skulle debattera läste jag också det avsnitt i budgeten som handlade specifikt om arbetsmarknad. Där finns faktiskt en hänvisning till den handlingsplan för ökad tillgänglighet som kammaren antog och som säger att 2010 ska vara mer tillgängligt än detta utifrån det faktum att jobb ger möjligheter till ökad delaktighet i samhället. Det vore nog bra om man drev den här frågan framåt också på arbetsmarknadsområdet för det verkar inte finnas någon riktigt stark drivkraft i . Jag konstaterar dock att det finns många förslag. Jag tackar för debatten och hoppas att vi kan se resultat och att dessa inte dröjer som det tycks göra när det gäller tillgängligheten. Jag hoppas också att vi tillsammans kan säga till de funktionshindrade ungdomarna både i och på andra håll att de självklart ska kunna vända sig till arbetsförmedlingen efter avslutad gymnasieutbildning och att ingen ska kunna säga: Vadå jobb? Det handlar om att alla ska ha den möjligheten. 73 Statsrådet (): Jag får också tacka för debatten. Låt mig bara vända mig till , vilket jag glömde i den förra repliken. När det gäller de sociala företagen, där jag gott medger att jag har mycket att lära, är det inget dåligt engagemang. Jag kommer tillbaka till det . Det görs mycket bra saker. Det är fint. Det som jag genast insåg när vi började tala om sociala företag är dessa företags möjligheter att vara utförare av trygghetsanställningarna. Det kan bli en väldig tillgång med tanke på den kunskap och det engagemang som finns bakom den typen av företag. Jag ser verkligen fram emot att vi där ska kunna ta steg framåt. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2005/06:79 om effektiv medicinsk rehabilitering 74 Statsrådet (): har frågat statsrådet vilka åtgärder hon avser att vidta för att effektivisera rehabiliteringen av sjukskrivna. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågan. För många människor är olika former av rehabiliteringsåtgärder nödvändiga för att återfå funktions- och arbetsförmågan och kunna delta i arbetslivet. Detta förutsätter en effektiv rehabilitering som underlättar en snabb återgång i arbete. I regeringens strategi läggs fokus på att ta till vara människors arbetsförmåga och åstadkomma ett bättre samspel mellan arbetsplatsen, sjukvården och sjukförsäkringen. Arbetsplatsen har central betydelse för möjligheterna att återgå i arbete. De flesta som är kortvarigt sjukskrivna kan återgå till sitt tidigare arbete utan några särskilda insatser från arbetsgivaren. För långtidssjukskrivna kan det däremot krävas olika åtgärder från arbetsgivarens sida för att möjliggöra en återgång i arbete. Vanliga och ofta effektiva åtgärder är arbetsanpassning, omplacering eller rehabilitering i form av utbildning och arbetsträning. Att arbetsgivaren verkligen tar sitt ansvar för anställdas rehabilitering är således centralt för att åstadkomma en snabb återgång i arbete. För att stärka den enskildes ställning och skapa en effektivare rehabilitering har regeringen tillsatt en översyn av vissa delar av arbetsgivarens rehabiliteringsansvar. Utredaren ska bland annat pröva möjligheten till en arbetsrättslig reglering som ger arbetstagaren rätt till en av arbetsgivaren utförd rehabiliteringsutredning. Utredaren ska redovisa uppdraget . har särskilda medel för köp av arbetslivsinriktade rehabiliteringstjänster. Dessa medel används i ökad utsträckning för köp av de utredningar som behövs för att kunna ta ställning till rätten till sjukpenning eller sjukersättning och också behovet av rehabilitering. har i minskad utsträckning köpt aktiva rehabiliteringsåtgärder för sjukskrivna där målet med rehabiliteringen är återgång i arbete hos nuvarande arbetsgivare. För att kunna upprätthålla arbetsgivarens rehabiliteringsansvar är det nämligen viktigt att inte övertar dessa delar av ansvaret. Emellertid finns det anledning att se över gränsdragningen mellan arbetsgivaren och för att säkerställa att den försäkrade får lämplig rehabilitering. Därför ska nämnda utredning även se över möjligheter att, inom ramen för sitt samordningsansvar, bidra till finansieringen av arbetslivsinriktad rehabilitering för försäkrade där målet med rehabiliteringen är återgång i arbete hos nuvarande arbetsgivare. För människor som drabbats av ohälsa och inte har någon arbetsgivare eller behöver byta anställning har berörda myndigheter ett avgörande ansvar. Regeringen har vidtagit en rad åtgärder för att åstadkomma en effektiv rehabilitering för dessa människor. har regeringen uppdragit åt arbetsförmedlingen och att upprätta en gemensam verksamhets- och handlingsplan för arbetslivsinriktad rehabilitering av arbetslösa sjukskrivna. Jag är därför glad att kunna informera om att samverkan mellan arbetsförmedlingen och kommer att stärkas ytterligare. avser regeringen att utvidga arbetsförmedlingens uppdrag till att omfatta även anställda som behöver byta anställning på grund av ohälsa. och ska också få i uppdrag att i nära samverkan vidta nya och förstärkta insatser för försäkrade som är långtidssjukskrivna eller uppbär aktivitetsersättning eller tidsbegränsad sjukersättning. Syftet är att ta till vara den arbetsförmåga som dessa människor kan ha och att underlätta deras återgång till arbetslivet. har regeringen givit Försäkringskassa, länsarbetsnämnd, landsting och kommun möjlighet att bedriva finansiell samordning genom att på lokal och regional nivå bilda samordningsförbund. Den finansiella samordningen syftar till att personer med behov av samordnade rehabiliteringsinsatser uppnår eller förbättrar sin förmåga till förvärvsarbete. Sjuka socialbidragstagare är en grupp som kan prioriteras inom ramen för denna samordning. har bildats i tio län, och ytterligare län kommer att beröras . Avslutningsvis, fru talman, vill jag betona hälso- och sjukvårdens betydelse för en effektiv rehabilitering. Det är viktigt att sjukskrivningsfrågan verkligen prioriteras inom hälso- och sjukvården och att samverkan fungerar mellan hälso- och sjukvården och andra aktörer såsom Försäkringskassa och arbetsgivare. För att öka hälso- och sjukvårdens deltagande i arbetet med att minska sjukfrånvaron avser därför regeringen att göra en särskild satsning och lämna bidrag till landstingen . 75 (): Tack, arbetslivsministern, för svaret. Det finns en paradox i det svar jag fått. Jag talar om hälsa och ohälsa, om rehabilitering och vård. Jag får ett svar på två sidor om vad olika tjänstemannagrupper ska göra och några rader om sjukvården. Det är mycket konstigt. Jag tycker att vård är den första åtgärd som ska vidtas om folk verkligen är sjuka. Om de behöver speciell behandling för att bli av med sina smärtor och sitt sjukdomstillstånd ska de också få behandling, och då är det alla andras uppgift att underlätta en snabb ingång i rehabiliteringen. Men om tusen tjänstemän och trettitusen experter sitter och utreder och redovisar och utreder en gång till hinner dessa människor kanske bli fullständigt förlamade innan ett beslut fattats. Jag överdriver inte. Jag minns när det fanns betydligt färre sådana expert- och tjänstemannagrupper. I stället kunde primärvården remittera till olika rehabiliteringsspecialister vilka verkligen åtgärdade en hel del sjukdomsfall. Det var mycket enkelt: Hade människorna ont i ryggen på grund av dysfunktioner i relationen mellan muskel och skelett kunde sjukgymnasten sätta saker och ting på plats. Gällde det lättare former av psykiska besvär kunde just den behandling som behövdes komma i gång, som samtalsterapi och andra former av terapier, så att människorna återfann sin balans och lämnade den långa sjukskrivningen. Hela den här historien med väldigt många ansvariga och väldigt många processer som ska äga rum innan rehabiliteringen träder i kraft kostar väldigt mycket. Jag betraktar det som omänskligt. Det är omänskligt att tvinga människor som lider att sitta och vänta på att specialistgrupper en gång till ska utreda det som redan är utrett. om verksamhet pekade just på detta: har slutat nästan att köpa rehabilitering och köper bara utredning på utredning, vilket resulterar i att det till slut inte finns några pengar till medicinsk rehabilitering. Kan vi inte enkelt och mänskligt tala om enkla saker? Kan vi inte i stället för att tala om alla dessa grupper av specialister och utredare tala om smärta, om lidande och om medicinska insatser för att göra slut på lidandet och smärtan? 76 Statsrådet (): Det verkar som om det inte är alldeles enkelt för ledamöter att hitta rätt minister för interpellationsdebatterna. Är det medicinsk rehabilitering vi ska prata om är det vårdministern. Tycker inte att det är meningsfullt att prata om arbetslivsinriktad rehabilitering tänker inte jag insistera på att fortsätta göra det. Jag redovisar det som vi har lagt fram förslag om och som kommer att genomföras för att förbättra den arbetslivsinriktade rehabiliteringen. Den ska träda till när den medicinska rehabiliteringen är klar. Huvudansvaret för den arbetslivsinriktade rehabiliteringen har arbetsgivaren. Sedan har vi fått kritik från , precis som säger. Det har resulterat i att vi tillsatt en utredning, som blir klar , för att klarlägga gränssnittet mellan arbetsgivarens och rehabilitering och dessutom stärka den anställdes rätt. Men det känns inte särskilt meningsfullt att fördjupa sig i detta när det egentligen är någonting annat som vill diskutera. Dock kan man tillåta sig att undra: Vad är det borgerliga alternativet? Var finns förslagen som skulle kunna förbättra det som så engagerat pratar om? Det jag kan hitta i den borgerliga alliansens förslag är minskad ersättning, ökad kontroll, reducerad ålderspension och minskade drivkrafter för arbetsgivarna. Något annat hittar inte jag. Jag tycker att det borde kännas pinsamt för en så socialt engagerad person som , men det är ju inte heller mitt problem. 77 (): Det är sant att jag skrev om medicinsk rehabilitering. Jag ställde faktiskt frågan till kammarkansliet när jag skickade in interpellationen om det inte var till socialminister som detta skulle gå. På den punkten är vi alltså helt överens, men sedan finns det många andra saker som vi skulle kunna diskutera. När det gäller sjukersättningen vet arbetslivsministern mycket väl att inte är anhängare av minskade ersättningar. Den minskning av sjukersättningen som kan komma i fråga är obetydlig. I dokument finns det mycket klara och tydliga åtgärder för snabb rehabilitering att patienten inte ska vänta på rehabilitering, att utredning inte ska följa på utredning och att allt detta ska äga rum smidigt. Vi vill till och med ha en garanti om kort väntetid för sådana utredningar. Det verkar alltså som om min interpellation har fallit bredvid målet. Jag tycker dock fortfarande att frågan är aktuell. Vi såg för inte så länge sedan på tv om en hantverkare som hade blivit skadad i höger hand. sade att han kunde jobba med vänster hand, vilket han inte kunde göra eftersom han var högerhänt. Då gick han till arbetsförmedlingen. Han ville ha a-kassa eftersom han inte kunde jobba men inte fick sjukpenning. Då fick han höra att han var för sjuk för att få a-kassa. Vi är alltså långt ifrån att ha löst problemen med alldeles för komplicerade system som inte kommunicerar med varandra tillräckligt bra.