prot · GS09110 · 2005-04-22 00:00:00 — Jag kan inte uttala mig i enskilda ärenden men håller med om att det för den enskilde individen kan te sig som underligt att man i det ena fallet är identifierad men inte i det andra. Jag vill gärna ta det här tillfället i akt att beskriva hur lagstiftning och praxis på det här området ser ut. Jag börjar med frågan om uppehållstillstånd. När ett ärende om uppehållstillstånd prövas, handlar det oftast om att någon ansöker om asyl här. Myndigheterna ska då avgöra om personen är i behov av skydd. Den sökande ska göra troligt att han eller hon har ett skyddsbehov. En avgörande faktor är då naturligtvis att den sökande kan visa sin identitet samt varifrån han eller hon kommer. Detta kan göras på flera olika sätt och oftast är det efter en samlad bedömning som man kommer fram till att personen i fråga har ett skyddsbehov. Att bevilja en utländsk medborgare svenskt medborgarskap är en helt annan fråga. Här har lagstiftaren ställt upp ett absolut krav på att identiteten ska vara styrkt. Bakgrunden till den striktare identitetsprövningen vid medborgarskap har att göra med att ett svenskt medborgarskap inte kan återkallas, även om det visar sig att medborgarskapet har beviljats i felaktig identitet. Kravet på styrkt identitet framgår av 11 § lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap. Identitetsprövningen är enligt praxis förhållandevis noggrann och innebär att det som regel krävs ett hemlandspass eller en fotoförsedd identitetshandling utfärdad av myndighet i hemlandet. Det finns emellertid en möjlighet att få dispens från villkoret om styrkt identitet, men då krävs något längre hemvisttid i landet. Enligt 12 § lagen om svenskt medborgarskap kan en sökande som inte kan styrka sin identitet beviljas svenskt medborgarskap, om han eller hon har hemvist här i landet och gör sannolikt att den uppgivna identiteten är riktig. Denna dispensregel infördes för att möjliggöra för personer som inte kan styrka sin identitet att ändå få svenskt medborgarskap. Praxis i fråga om den närmare innebörden av identitetskravet i medborgarskapsärenden utformas av och . Regeringen kan påverka tillämpningen av medborgarskapslagen endast om eller överlämnar ett ärende till regeringen för vägledande beslut. Genom ett sådant överlämnande kan frågan om innebörden av identitetskravet komma under regeringens prövning. 48 (): Jag tänker här inte diskutera medborgarskapslagen därför att jag kan hålla med om att när man ska bli svensk medborgare bör man kunna visa vilken identitet man har. Däremot tycker jag att agerande i denna fråga är lite lustigt. Låt mig förklara varför. Alla dessa palestinier som kommer från och har styrkt sin identitet. Det framgår också av deras permanenta uppehållstillstånd att de har styrkt sin identitet. Det har de gjort genom att uppvisa palestinskt pass, palestinskt identitetskort och födelseattest. I vissa fall har de också lämnat in skolbetyg, kursintyg samt passerkort utfärdat av den israeliska ockupationsmakten samt i vissa fall även en handling från FN. Men dessa personer får permanent uppehållstillstånd, och säger att de har styrkt sin identitet. Det finns inget tvivel om deras identitet. På medborgarskapsenheten på ger man rutinmässigt ett standardsvar till de palestinier som söker om svenskt medborgarskap. Man skriver följande: Du har ansökt om svenskt medborgarskap och lämnat in palestinskt pass, palestinskt identitetskort och födelseattest. I vissa fall även de andra intygen. Man skriver vidare: Eftersom inte erkänner anses du inte ha styrkt din identitet. I och med att dessa personer kommer från och blir de alltjämt diskriminerade om den enheten säger att det inte handlar om att man hävdar att dessa identitetshandlingar inte är fullgoda utan att det handlar om att inte finns. Den diskussionen förekommer inte på asylenheten, men den finns på medborgarskapsenheten. Detta har lett till att alla palestinier från och som betalar sin avgift på får ett rutinmässigt avslag, vilket man borde ha kunnat berätta för dem innan de sökte eller åtminstone gett dem pengarna tillbaka. Men det viktigaste här är att jag inte tycker att det är rätt att har inställningen att det är på grund av att inte har erkänt som dessa personer inte anses ha styrkt sin identitet. Man utgår bland annat från att det inte finns någon palestinsk ambassad i . Det finns bara ett generalkonsulat. Alltså har den inte bedömt att finns. Jag tror inte att detta är intentionen bakom regeringens och bakom UD:s agerande, utan jag tror att det handlar om en kultur som har utvecklats att man gör på detta vis. Jag undrar om man från ministerns sida kan tänka sig att ändra reglerna så att sådant här inte ska kunna förekomma. 49 Statsrådet (): Det finns en möjlighet för regeringen att ändra reglerna, och det är när myndigheten själv begär en sådan prövning. Jag förstår att driver dessa enskilda fall. Jag är förhindrad att kommentera de enskilda fallen helt enkelt därför att jag som representant för regeringen inte kan styra tillämpningen av lagen. Jag tycker att det är bra att vänder sig till myndigheten och att man också överklagar. Myndigheten kan sedan vända sig till regeringen för en prövning av praxis, och en sådan prövning görs också . Det finns också palestinier som beviljas medborgarskap i . Vi har en praxis som säger att om man inte kan styrka identiteten enligt den praxis som används kan man få det om man är här . Det finns också en del personer från och som därigenom har fått ett medborgarskap i . Men jag kanske gör besviken på den punkten när jag upprepar att regeringen inte får påverka myndigheternas beslut i enskilda ärenden. Vad vi kan göra är att agera om vi får en förfrågan från en myndighet. Jag kan inte heller här förespegla vad en sådan prövning skulle leda till. 50 (): Asylenheten på anser att dessa personer har styrkt sin identitet. Men medborgarskapsenheten prövar inte ens om identiteten är styrkt. Det sker rutinmässigt som en sorts strukturell diskriminering därför att inte finns. Det förhållningssättet har inte asylenheten. Den skulle kunna ge permanent uppehållstillstånd utifrån att man säger att bedömningen är att dessa personer har skyddsskäl och att de kanske kan påvisa vilka de är. Men man säger inte att de har styrkt sin identitet. Men dessa palestinier säger att de har styrkt sin identitet. Asylenheten hävdar inte att de inte kan göra det därför att inte finns. Men medborgarskapsenheten gör det. För mig handlar detta egentligen inte ens om praxis, utan det handlar om att jag tycker att det är väldigt underligt att man på samma myndighet har så olika ageranden i relation till om har eller inte. Detta är någonting som jag och andra naturligtvis kommer att gå vidare med. Men jag tycker ändå att det är värt att diskutera det här med ministern. Det handlar faktiskt om en sorts strukturell diskriminering. Jag nöjer mig inte med att man i vissa fall kan använda möjligheten att vänta lite längre och sedan kanske få medborgarskap. Jag tycker ändå att det ska finnas en konsekvens i det agerande som myndigheter har. Om det inte sker en förändring, tycker jag att man , jag säger inte att man måste göra det , borde överväga att ha tydliga riktlinjer till myndigheter i denna typ av frågor. 51 Statsrådet (): Som jag sade i mitt interpellationssvar är det en skillnad i fråga om behovet av en styrkt identitetshandling när det gäller asylprövning och när det gäller medborgarskap. Jag kan inte spekulera i om det är utifrån styrkan i identitetshandlingarna som man har kommit till två olika slutsatser såsom refererar. Jag vill bara understryka att när det gäller asylprövningen handlar det om en prövning av att ge skydd. Där har man som mål att styrka identiteten. Men det är inte samma krav som när det gäller ett medborgarskap. Och skälet till att det är så strikt när det gäller medborgarskap handlar bland annat om att vi i har en ordning där vi inte kan ompröva ett medborgarskap även om det visar sig att någon har fått det på oriktiga grunder. I sammanhanget kan jag också nämna att vi nu ser över den lagstiftningen. Men jag vill komma tillbaka till att jag kan förstå som driver dessa enskilda fall. Jag tror att det är bra att myndigheten uppmärksammas på det. Om myndigheten vill ha vägledning i dessa fall kan man vända sig till regeringen. Det gör man i dessa fall, och jag utgår från att man också följer utvecklingen i när man hänvisar till att palestinska myndigheter inte har behörighet som hemlandsmyndighet. 52 (): Jag hade egentligen inte tänkt gå upp igen, men jag vill påpeka vissa saker. Det är nämligen så att jag inte har hört att har sagt att de inte kan styrka identiteten därför att de inte litar på den palestinska myndighetens utfärdande av palestinska pass. Man säger bara: finns inte, det är inte erkänt som en stat. Det är det som jag tycker är anmärkningsvärt. Det är också anmärkningsvärt att man faktiskt från behandlar palestinierna på ett väldigt felaktigt sätt. Man säger till de här palestinierna: Ja, men gå till den israeliska ambassaden och skaffa dig identitetshandlingar eller styrkande av din identitet. Vissa är så desperata att de har gjort det. På israeliska ambassaden är ju en ockupationsmakt skrattar man bara åt dem. Man har inget intresse av att hjälpa palestinier i utlandet att få medborgarskap i andra länder, även om man kanske är intresserad av att palestinierna flyttar från och , men det är en annan diskussion. Jag kommer att följa den här frågan och se hur den utvecklar sig. Jag hoppas att den här typen av strukturell diskriminering försvinner från våra myndigheter. 53 Statsrådet (): Avslutningsvis tycker jag att det är bra att följer de här frågorna. Är det så att myndigheten vill ha vägledning i de här frågorna för att få ett enskilt fall prövat är regeringen naturligtvis beredd att pröva det. Så skulle jag vilja avsluta vårt samtal. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2004/05:502 om den nordiska språkförståelsen 54 Statsrådet (): Skånberg har frågat statsrådet vilka åtgärder han avser att vidta för att öka grannspråksförståelsen i . Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som skall svara på interpellationen. Nordiska språkrådet har på uppdrag av utrett språkförståelsen i som ett led i projektet i med ökad internationalisering, INS. har haft flera syften, bland annat att mäta den faktiska grannspråksförståelsen bland människor i , att mäta språkförståelsen bland dem som har ett av de tre stora skandinaviska språken som andraspråk och att undersöka vilken roll kontakten med andra nordiska länder eller språk spelar för språkförståelsen. Det preliminära resultatet visar att ungdomarna i och klarar sig bäst vad gäller nordisk grannspråksförståelse. hamnar lägst, vad avser de finskspråkiga ungdomarna, följt av , , , och . Svenska ungdomar hamnar därmed på tredje plats. Endast ett fåtal av de insamlade variablerna är ännu bearbetade. En slutrapport väntas . Det är mycket viktigt att alla variabler blir redovisade och analyserade innan definitiva slutsatser dras. De preliminära resultaten visar bland annat att svenska elever inte tycks få tillräckligt mycket undervisning i de övriga nordiska språken, vilket naturligtvis är bekymmersamt. Det är självklart viktigt att barn och ungdomar i i skolan får kunskaper om de övriga nordiska länderna och om skillnaderna mellan de nordiska språken. Sådana kunskapsmål ingår i kursplanerna för bland annat svenska, geografi, historia och samhällskunskap. I ämnet svenska finns således mål om nordisk språkförståelse både för och för gymnasieskolan. Ett av målen att sträva mot i gymnasieskolans kärnämne är att eleven ska uppöva sin förmåga att förstå talad och skriven norska och danska och få kännedom om litteratur, språk och språksituation i hela inklusive minoritetsspråken i . Undervisningen ska planeras utifrån målen att sträva mot. Skillnader i språken kan och bör därför tas upp i undervisningen. Även i de nationella proven i svenska ingår texter på grannspråken. Således är kursplanerna så uppbyggda att alla elever ska få grannspråksundervisning, även om kunskaperna ej ingår i bedömningsunderlaget för betyget Godkänt. Jag anser att det vore önskvärt om vi obehindrat kunde kommunicera med varandra på våra egna språk i i stället för att använda engelska. För att ungdomar ska bli intresserade av att lära sig svenska, danska eller norska förutsätts att de upplever sig ingå i en nordisk gemenskap. Om inte grannspråkskunskaperna riktigt räcker till för att man ska kunna delta i utbyten eller andra kontakter kan det vara nödvändigt att kommunicera på engelska för att åstadkomma detta. Inget land får uteslutas från den nordiska gemenskapen på grund av det faktum att våra språk skiljer sig åt. Förutsättningarna för förståelse varierar beroende på språklig bakgrund, språkens släktskap och kulturhistoria. Vi måste därför ha olika lösningar för att öka möjligheterna till kommunikation och gemenskap mellan våra länder i . Ett förslag till deklaration om nordisk språkpolitik har tagits fram av . Jag ser fram emot att diskutera frågan med mina nordiska ministerkolleger. 55 SKÅNBERG (kd): Jag vill tacka skolministern för svaret. Det är värdefullt att skolministern så tydligt deklarerar att det är önskvärt att vi obehindrat kan kommunicera med varandra på våra egna språk i i stället för att tala engelska. Tröskeln för att semestra eller studera, bo, arbeta, gifta sig och bilda familj i ett nordiskt grannland ökar dramatiskt om man inte förstår språket där eller kan bli förstådd. Om dialogen ska föras på mitt eller den andres andraspråk, engelskan, blir tröskeln att besöka, bo eller studera i andra länder lika hög i fråga om till exempel som i fråga om , eller vilket annat land som helst i där vi inte har möjlighet att använda vårt första språk. Vi mister fördelen med grannländerna, och de är som vi vet många. Vi har en geografisk närhet till de nordiska länderna. Vi har en fördel i de korta transporterna och resvägarna. Vi har en kulturell och historisk samhörighet som gör det lättare att förstå och känna samhörighet. Vi har ekonomiska fördelar. Om man till exempel studerar utomlands eller har forskningssamarbete, gör affärer eller har företagsamhet är det en fördel att inte behöva lära sig ny kultur och ett nytt språk. Vi vet att ju ligger avlägset inom EU och närmast är en randstat. Vi är ett litet land och en liten språkgrupp i jämförelse med till exempel britter, tyskar, fransmän och polacker. Vi måste utnyttja de fördelar vi har inom . Vi har ett gratisförsprång i de nordiska ländernas gemenskap och språkgemenskap när vi i ett samtal, i en affär eller i en utbildningssituation direkt kan tala på vårt första språk. Det behövs en av undervisning och övning för att en svensk elev eller en svensk vuxen ska kunna fungera nära nog obehindrat i övriga nordiska länder. Men vi ser att den kunskapen uppenbarligen saknas och är bristande. Den unga generationen har det sämre än tidigare generationer haft, och det är illavarslande. Om den här övningen, kunskapen och färdigheten saknas måste vi lägga ned mer tid på att lära oss att kommunicera med tyskar och fransmän eller på engelska. Det är en nackdel som vi inte behöver ta tid med, eftersom tid är pengar och tid också innebär möjlighet att få en djupare relation. Dessutom vet vi att den som behärskar flera språk har lättare att lära sig nya. Det är alltså en fördel att skolan följer upp det uppdrag som skolministern skissade. Jag noterade i svaret att skolministern inte på något sätt ifrågasätter att det är bekymmersamt med situationen. Skolministern sade också att kunskapsmålen ingår i kursplanerna, precis som påpekats, och att kursplanerna är uppbyggda så att alla elever ska få grannspråksundervisning. Han är orolig för att det inte sker. Jag undrar vad skolministern vill göra för att säkerställa att den här oron inte kvarstår som en allmän utsagd oro och som ett bekymmer över situationen. Hur vill ministern säkerställa att de uppsatta målen för språkfärdigheten i nordiska språk verkligen nås? Man kan inte som skolminister bara konstatera att det här finns ett problem. Jag hoppas att skolministern passar på nu och skissar på hur man från departementets sida vill komma till rätta med problemet. Jag är också en smula orolig för att skolministern öppnar för att acceptera engelskan som kommunikationsspråk inom . Det måste vara en absolut sista utväg. 56 (): Språkförståelse är viktigt, i synnerhet att vi kan göra oss förstådda med våra nordiska grannar. Det finns i olika projekt som verkar i den riktningen. Ett sådant är HH-samarbetet, alltså samarbetet mellan och , som startade . Syftet är bland annat att skapa tillväxt i området och att vara en del av integrationen i . Man vill också stötta samarbetet när det gäller frågor om infrastruktur, turism och kultur. Det förekommer projekt som gör att människor möts över gränser, till exempel skol- och föreningsutbyte. Men ett bekymmer i detta sammanhang är att flera företrädare för denna delen av skulle önska att det var mera danskundervisning i de svenska skolorna. Men detta är tydligen inte möjligt enligt bestämmelserna. Man kan alltså inte göra något slags lokal läroplan för Helsingborgstrakten, där man skulle kunna ha mer undervisning i danska. Jag vill därför fråga ministern om ministern är beredd att verka för att just Helsingborgstrakten skulle kunna bli ett försöksområde med utökad danskundervisning i skolorna. Jag ser av svaret att ministern ibland träffar sina danska kolleger. Då undrar jag om ministern kan tänka sig att ta upp frågan om svenskundervisning i danska skolor. skulle också kunna bli ett tvåspråkigt universitet i nära samarbete med . Jag undrar om detta är ett förslag som ministern är beredd att diskutera med sina danska ministerkolleger. 57 (): Det är väldigt bra, tycker jag, att vi får den här interpellationsdebatten om språkförståelse . Det här är en fråga som har engagerat oss och som engagerar oss , vi som håller på i . Både och jag sitter med i dess utbildnings- och kulturutskott, och vi har ju fått den här rapporten och sett hur det ser ut. Jag tycker att det också är en upplevelse som man har enskilt, när man har rört sig i de nordiska länderna, att det finns en brist på språkförståelse, framför allt bland dem som är yngre, och det här är ett tilltagande bekymmer, tror jag. Men först av allt vill jag ändå rikta ett tack till Skånberg, för interpellationsdebatten, för jag tror att det är väldigt viktigt att vi får detta till stånd, och ett tack till skolministern, som jag tycker väldigt tydligt visar engagemang och förståelse för frågan. Det tror jag är en förutsättning för att vi i ska kunna flytta fram positionerna på ministernivå i ett nordiskt sammanhang och stärker det här på olika sätt. Men till min alldeles specifika fråga kopplad till det och till en liten fundering kring detta. Vi har ju i nordiska sammanhang talat om och tagit på oss ett uppdrag att försöka stärka utbytet, alltså elev- och studentutbytet mellan de nordiska länderna. Då kan man ju tycka att en förutsättning för att kunna få riktig fart på det naturligtvis är att man har en språkförståelse och kan förstå varandra mellan de nordiska länderna, och det är ju riktigt. Men jag tror också att just ett förstärkt utbyte av elever och studenter mellan de nordiska länderna kan vara ett verktyg för att öka språkförståelsen. Jag vet ju att det sker ett ökat utbyte det har vi ju talat en hel del om och har, som jag sade alldeles , också ett uppdrag att verka för men jag känner att vi skulle behöva göra lite mer. Då kommer min fråga till skolministern: skolministern beredd att undersöka möjligheterna att på olika sätt stärka utbytet mellan elever i grund- och gymnasieskolan för att på det sättet också kunna få en större språkförståelse? 58 Statsrådet (): Jag tror inte att det går att nog understryka vikten av en bra språkutveckling inom samtliga språk. Det är precis som flera av debattdeltagarna har redovisat: Vi vet att det är så att om man behärskar ett språk är det lättare att lära sig andra språk, och det underlättar språkutvecklingen överlag i skolan detta naturligtvis i då vårt samhälle blir alltmer internationaliserat, där alltmer utbyte sker över gränserna, också inom . Det är av den anledningen oerhört viktigt att vi också följer upp när det gäller språkutveckling, både när det gäller de nordiska språken och andra delar, till exempel engelska språket och också tyska språket, som jag känner en väldigt stor oro över därför att vi ser en ganska stark nedgång. ser vi en uppgång för till exempel det spanska språket i . Jag fick ett flertal frågor som jag nu ska försöka besvara i den ordningsföljd jag fick dem. När det handlar om åtgärder tycker jag att det är viktigt att vi nu inväntar den slutrapport som kommer så att vi också kan göra en ordentlig utvärdering och en ordentlig analys av de faktorer som ligger bakom den nedgång som vi kan se. Därefter får vi vidta åtgärder. Jag tycker att det ändå är en bra gång att vi, när vi nu ändå tillsammans gör en sådan här undersökning, också är beredda att ta till oss de resultat och analyser som är gjorda där. På frågan om jag är beredd att bidra till att det sker mer danskundervisning i skolorna i vill jag svara att det , inom ramen för de läroplaner vi har, finns stora möjligheter för den enskilda skolan att anordna kurser, utbildningar och lektioner i andra språk, också danska naturligtvis. Det är ett val som skolan själv kan göra. Det som ibland kan vara ett hinder är naturligtvis om det inte finns något intresse från eleverna. Det är väl det som det brukar stupa på, inte att de lagar, regler och läroplaner vi har skulle utgöra något hinder. Det är inget hinder. Finns det ett intresse i skolorna i Helsingborgstrakten så är det naturligtvis fullt möjligt att inrätta kurser i danska. På den sista frågan om underlättande av utbyte vill jag svara att det är ett faktum att utbytet med andra länder, också inom den nordiska gemenskapen, ökar. Både ungdomar och vuxna åker alltmer över gränserna och vi har ett ökat utbyte både handelsutbyte men också ett utbyte mellan unga människor och elever. Vi ska naturligtvis göra vad vi kan för att ytterligare öka detta utbyte. Jag tror att det berikar vårt samhälle men också gör det möjligt för den enskilde att kunna växa som individ i mötet med andra människor, över andra landsgränser. Det var också av den anledningen som regeringen tog ett initiativ för att underlätta ett utbyte just inom den nordiska gemenskapen mellan gymnasieelever. Det är ett fortgående arbete, ett arbete som jag tror är positivt både för den enskilde och för vårt land. Ökad internationalisering är ju en trend som vi har sett . Den kommer att fortsätta, och det är bra att våra elever är väl rustade för framtiden. 59 SKÅNBERG (kd): Det är en glädje att interpellera och få de öppningar som svaret ju verkligen ger. Jag vill inte minst värdesätta den attityd som skolministern deklarerar om att flera språk är en tillgång, någonting utvecklande, någonting som är positivt för språkförståelsen och inte en börda. Problemet är ju att vi har mött fördomen från andra håll att det är svårt att lära sig fler språk och att man ska hålla det på en så låg nivå som möjligt. Utöver svenskan kan det vara lämpligt med engelska. Sedan är det bara tungt att släpa på tyska, franska, spanska eller de nordiska språken. Det är naturligtvis ett helt felaktigt tänkande. Vi möter det från våra finska vänner. De kan till exempel säga att det är så svårt för finska ungdomar att lära sig mer än engelska eftersom det är språk från olika familjer. Men det går rakt emot vad pedagogik och vetenskap säger, nämligen att ju fler språk vi kan desto lättare har vi för nästa språk. Finska ungdomar får alltså lättare att lära sig tyska, holländska och andra germanska språk om de lär sig svenska ordentligt. Då får de känsla för de germanska språken och får lättare att tillägna sig flera språk. Det vill jag välkomna och värdesätta.