prot · GS09107 · 2005-04-19 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollen för den 11, 12 och . 2 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelser: Interpellation 2004/05:492 Till Interpellation 2004/05:492 av () om konkurrensen inom veterinärväsendet Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är att interpellanten har förhinder föreslagen dag för besvarande inom svarstiden. Interpellation 2004/05:493 Till Interpellation 2004/05:493 av om EU:s sockerreform Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är att interpellanten har förhinder föreslagen dag för besvarande inom svarstiden. uppdrag och rättschef 2004/05:509 Till Interpellation 2004/05:509 av () om cancervården Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inbokade engagemang. Interpellation 2004/05:515 Till Interpellation 2004/05:515 av om företagsskatt Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är utlandsresor. Interpellation 2004/05:516 Till Interpellation 2004/05:516 av om den svenska statsförvaltningens integritet och oväld kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är arbetsanhopning. 3 § Svar på interpellation 2004/05:498 om okonventionella spaningsmetoder 1 Justitieminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att gränsdragningen mellan tillåten och otillåten provokation ska tydliggöras. Interpellanten syftar här på att endast bevisprovokation och inte brottsprovokation är tillåtet inom ramen för polisens spaningsmetoder. För mig är det viktigt att det sker en kontinuerlig utveckling för att öka effektiviteten och kvaliteten i rättsväsendets arbete. För att öka brottsuppklaringen och för att kunna bedriva sitt arbete så effektivt som möjligt måste polisen ha de instrument som krävs. I detta ligger bland annat att modernisera de spaningsmetoder och tekniker som polisen använder sig av. Självklart ska utvecklingsarbetet ta hänsyn till kraven på rättssäkerhet och enskildas rätt till skydd mot otillbörliga ingrepp i den personliga integriteten. Nya arbetsmetoder ska även vara förenliga med internationella åtaganden när det gäller de mänskliga rättigheterna. De allmänna bestämmelserna för polisingripanden finns i 8 § polislagen. Enligt denna ska, precis som skriver, alla polisåtgärder vara både nödvändiga och proportionerliga i förhållande till syftet med åtgärderna. Utifrån den här paragrafen får polisen stöd för åtskilliga spaningsmetoder, såsom infiltration och bevisprovokation detta förutsatt att metoderna inte kommer i konflikt med någon straffbestämmelse. Lagrummet ger däremot inte ensamt stöd för åtgärder som kan innebära ingrepp i de grundläggande fri- och rättigheterna i 2 kap. regeringsformen eller strida mot särskilda straffbestämmelser. skriver att brottsprovokation i princip inte är tillåtet i . Svaret är enklare än så. Brottsprovokation, det vill säga anstiftan till brott, är inte tillåtet enligt svensk rätt. Inom ramen för gällande lag ska dock polisen och de andra brottsbekämpande myndigheterna, genom till exempel utveckling av nya metoder, ständigt förbättra sina möjligheter att ingripa mot allvarlig kriminalitet. Självklart kan det i vissa fall i det praktiska polisarbetet ibland vara svårt att dra en bestämd gräns mellan tillåtna och otillåtna arbetsmetoder. Beredningen för rättsväsendets utveckling, BRU har i delbetänkandet Ökad effektivitet och rättssäkerhet i brottsbekämpningen (SOU 2003:74) behandlat okonventionella spaningsmetoder och lämnat förslag till nya och mer detaljerade bestämmelser i lag för redan tillåtna och använda polisiära spaningsmetoder. Beredningens föresats har varit att genom en ökad tydlighet åstadkomma såväl ökad effektivitet i brottsbekämpningen som förbättrat skydd för den personliga integriteten. Beredningen har därutöver lämnat vissa andra förslag av betydelse för polisens spaningsverksamhet. Betänkandet har remissbehandlats och bereds nu i . Härigenom kommer regeringen att få underlag för att ta ställning till behovet av åtgärder på det här området. 2 (): Tack så mycket, justitieministern, för svaret! Det här tycker jag är en viktig fråga. Den är viktig ur flera synvinklar. Den är viktig för allmänhetens kunskap om vad polisen får göra i sin ambition att utreda och möjligen förebygga brott, men det är också viktigt för polisen, den enskilde polismannen, att veta var gränsen går Hur långt kan jag gå i min ambition att utreda svårartad brottslighet? framför allt i sådana lägen där det kan vara svårt att utreda, till exempel narkotikabrottslighet. Vapenbrott är ett annat exempel där det kan vara svårutrett. Vad man ska vara försiktig med där tror jag att och jag är överens är att det inte får bli någon form av vilda västern, så att polisen i sin ambition att lösa svårutredda brott tar sig friheter som inte ligger inom den lagliga sfären eller möjligen i gränsområdet för den lagliga sfären. För den enskilde medborgaren kan det vara svårt, det här med brottsprovokation och bevisprovokation. Det är något lättare för och kanske också för mig med den bakgrund vi har. Brottsprovokation är ju förbjudet, icke tillåtet i lag. Vi får inte initiera ett brott. Vi får inte förmå någon att begå ett brott som han, som det oftast är, eller hon inte hade tänkt begå. Brottsprovokation är alltså inte tillåtet, men bevisprovokation är däremot tillåtet. Man får anskaffa bevis för att styrka ett brott som redan har begåtts eller som redan har planerats. Jag angav i min interpellation ett sådant exempel, nämligen att någon person har blivit utpressad, tar kontakt med polisen, får polisen att agera och lämnar ett kuvert på ett speciellt ställe, och sedan tar man utpressaren när han kommer dit. Där finns det en skiljelinje mellan brottsprovokation och bevisprovokation. Men det är inte alltid enkelt att veta var gränsen går. vet jag att justitieministern inte får svara på frågor om enskilda fall, men jag kan bara överskådligt beröra ett fall, utan att drunkna i själva fallet, som inte är så kolossalt gammalt. En polisman dömdes i tingsrätten till fängelse men friades helt i hovrätten. Där fanns alla incitament för spaningsmetoder, infiltratörer, okonventionella metoder med mera. Man kan fråga sig: Vad är okonventionella metoder eller spaningsmetoder? Det ligger så att säga något tveksamt i själva begreppet. Min fråga till justitieministern har varit jag ställer den igen: Anser justitieministern att det finns ett behov av att tydliggöra gränsdragningen mellan de tillåtna och de otillåtna metoderna? Och om så är fallet, vad har justitieministern då för snabba besked om snabba åtgärder att ge? Vilka åtgärder kommer justitieministern då att vidta, bortsett från det här från BRU som justitieministern nu har gått in på? Vad innebär detta rent faktiskt? Vad har vi för tidsmarginaler att rätta oss efter, och vad kommer det att bli för resultat? 3 Justitieminister (): Nej, det är riktigt att jag inte ska recensera eller kommentera enskilda fall, ens om de kommer från advokatbyrå eller kolleger till den, och den ordningen tänker jag respektera. Däremot ska jag förstås försöka svara på de frågor som ställer. Jag kan dock inte precisera mig, därför att jag själv inte kan svara på exakt och i vilken omfattning vi kommer att göra de här förändringarna. Vi är inne i ett väldigt intensivt skede, slutskedet. Så mycket kan jag säga som att , sannolikt här , kommer vi att kunna lägga fram konkreta förslag på flera av de här olika områdena, där det bland annat handlar om att tydliggöra saker som redan finns och på andra sätt vidta de åtgärder som behövs så att det inte ska finnas någon osäkerhet på de områden där säkerhet krävs. Jag vill dock ändå säga att det även finns utmärkta möjligheter, som också utnyttjas, för polisen att genom utbildning och genom att arbeta med det här frågorna se till att ingen polis någonsin behöver sväva i ovisshet om vad som gäller inför en föreslagen åtgärd från polisen. 4 (): Det är tyvärr inte fullt så enkelt. Jag har varit i kontakt med många poliser och har fått intrycket att trycket på att utreda lite svårartade brott är så pass starkt att man fingrar lite på gränserna. Det blir lite som i den tv-serie som gick . Jag vet inte om den går fortfarande. I det politiska arbetet hinner man numera inte titta på några tv-program. Programmet hette Mission Impossible. Agenten fick i uppgift att genomföra ett utredningsarbete. Om han var så klantig att han åkte fast var han okänd från chefernas sida. Jag påstår inte att det alltid är så, men ibland får jag intrycket att det finns någon form av gråzon där polisen arbetar . Därför är det så oerhört viktigt att man sätter gränserna väldigt tydligt. På min fråga om det behövs någon reglering, och om det behövs något tydliggörande av gränsdragningarna svarar justitieministern så här i det svar som jag har fått och då råder det ingen tvekan: Självklart kan det i vissa fall i det praktiska polisarbetet ibland vara svårt att dra en bestämd gräns mellan tillåtna och otillåtna arbetsmetoder. Om man tar till sig vad det innebär betyder det att det är självklart att det i vissa fall kan vara svårt. Trots att det är självklart att det är svårt utsätter vi polismannen på gatan, eller var han nu jobbar, för att ta beslutet om det ligger inom gränsdragningen eller inte. Jag konstaterar vidare att det nu finns en beredning som har lämnat förslag till nya och mer detaljerade bestämmelser i lag. Man kan komma med ytterligare bestämmelser. Det tycker jag är bra. Det har säkert inte att göra med att jag har ställt den här interpellationen. Jag tror inte att jag riktigt har den kraften, men man kan alltid hoppas. Jag skulle vilja veta vad det är som kommer. Kan justitieministern ge mig ett besked? Vad är det som kommer som kan göra det lättare att skilja mellan vad man får göra och vad man inte får göra? Slutligen vill jag ställa en fråga med utgångspunkt i svaret. Beredningen har därutöver lämnat vissa andra förslag av betydelse för polisens spaningsverksamhet, står det i den tredje sista meningen i svaret. Jag skulle vilja ha besked om vad det är. 5 Justitieminister (): Det var bra att själv sade att det kanske inte är som ligger bakom BRU 5. Det är ett led i ett arbete som har pågått . Jag kan i alla fall förtydliga det. Det är däremot bra att engagerar sig i de här frågorna. Även om vi kommer med olika förslag som bygger på BRU 5 det kommer vi att se kommer det i det enskilda polisarbetet alltid att finnas situationer där det kan vara svårt att exakt veta hur man ska agera. Men vi har den ordningen inom polisen, liksom inom andra områden, att cheferna har ett ansvar. Då måste man ta det ansvaret. Om en polis känner den minsta tveksamhet, oavsett om det är i situationer nu eller , bör man naturligtvis inte fatta beslut på egen hand. Det ska vara väl förankrat i chefskretsen. Det kan man ganska enkelt göra utan att det äventyrar utredningen. Jag fick en konkret fråga om vad som finns i BRU:s olika förslag. Det här är de förslag som vi nu arbetar med, därmed inte sagt att de ska genomföras. De har remissbehandlats och vi arbetar med dem. Det är för det första skyddsidentitet. Förslaget innebär att det ska kunna medges att polisen använder fingerade personuppgifter i sin tjänsteutövning. De fingerade personuppgifterna ska kunna registreras i folkbokföringen. Det andra är provokativa åtgärder. Förslaget innebär att mer påtagliga provokativa åtgärder görs till ett nytt tvångsmedel att användas inom ramen för en förundersökning om begången eller pågående brottslighet. Det tredje är kontrollerade leveranser. Förslaget innebär att gränsöverskridande men inte nationella kontrollerade leveranser görs till ett nytt tvångsmedel. För det fjärde innebär förslaget att förfarandet regleras särskilt i polislagen som arbetsmetoder användbara såväl i som utanför en förundersökning. Det femte gäller skydd av informatörer. Förslaget innebär att polisen kan träffa överenskommelser med informatörer om att deras upplysningar inte får användas som bevisning. Informatörerna ska skyddas med sekretess. Det sjätte gäller underrättelse om beslag och husrannsakan. Förslaget innebär främst att underrättelse om husrannsakan i särskilda fall ska kunna helt underlåtas. Det sjunde gäller husrannsakan och kroppsvisitation i det förebyggande arbetet. Förslaget innebär att det införs en ny bestämmelse som gör det möjligt att ingripa förebyggande mot kriminella grupperingar och söka farliga föremål om det finns risk för brott för vilket det är föreskrivet fängelse . Det här är alltså de förslag som har remissbehandlats. Det har redan varit diskussion om dem. I det stora arbetet har vi kommit ganska långt. Vi kan alltså presentera konkreta förslag där det bland annat finns med en ytterligare tydlig gränsdragning i vissa frågor som underlag för våra diskussioner. Det kommer sedan att leda fram till beslut. 6 (): Jag konstaterar sammanfattningsvis att även regeringen tar den här frågan på största allvar. Man kan förvänta sig att det blir mer konkret och i vissa fall lagreglerat, och att det finns ytterligare förslag på åtgärder när det gäller de konventionella eller okonventionella metoderna. Det tycker jag är bra. Jag kan hota justitieministern med att jag återkommer när vi har förslagen på bordet. Vi får då ta en diskussion och se vem av oss som är mest nöjd. 7 Justitieminister (): Det här kommer . Det vore alltför optimistiskt att tro att skulle vara mer nöjd med mina förslag än vad jag själv är, men osvuret är bäst. Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på interpellation 2004/05:508 om arbetsmiljöbrott 8 Justitieminister (): har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder som kvalitativt förbättrar rättsväsendets prövning och hantering av arbetsmiljöolyckor samt om jag avser att leverera utlovad proposition om effektiv företagsbot. Frågorna har ställts med anledning av bland annat uppgifter i medierna om att endast ett fåtal arbetsolyckor med dödlig utgång leder till åtal och fällande domar. Jag vill inledningsvis betona att regeringen arbetar på bred front för att förbättra arbetsmiljön i syfte att förebygga arbetsolyckor. bedriver tillsyn över arbetsmiljön och kan genomdriva sina krav med tvångsåtgärder. En sådan tvångsåtgärd förutsätter inte att någon har gjort sig skyldig till brott eller att någon har skadats. Det räcker att det finns brister i arbetsmiljön. Det bör dock understrykas att inte alla olyckor nödvändigtvis har sin grund i ett brottsligt förfarande från någons sida. Det är viktigt att lagföringen av arbetsmiljöbrott är effektiv för att respekten för reglerna om arbetsmiljön ska upprätthållas. Polis och åklagare är också, som utgångspunkt, skyldiga att utreda och lagföra samtliga brott. Det gäller naturligtvis även arbetsmiljöbrott. En annan sak är att arbetsmiljöbrott kan vara svårutredda. Det kan till exempel vara svårt att i efterhand klarlägga händelseförloppet och att styrka orsakssamband. Utbildning och specialisering är viktigt för att säkerställa att utredningar av arbetsolyckor sker på ett effektivt och rättssäkert sätt. Utbildningsnivån inom polisen och åklagarväsendet är generellt sett hög. Dessutom leds förundersökningarna rörande arbetsmiljöbrott av 2530 särskilt utsedda åklagare som har särskild kunskap och erfarenhet när det gäller arbetsmiljöbrott. Gällande regler om företagsbot ger stora möjligheter att rikta sanktioner mot den som svarar för en verksamhet, bland annat vid allvarligare fall av arbetsmiljöbrott. Dagens system kräver inte att gärningsmannen identifieras. Det räcker att det kan utredas att någon inom företaget har begått ett brott. Ett företags ledning ska alltså inte kunna gömma sig bakom en otydlig delegationsordning. Detta innebär inte att företagsboten inte kan bli en effektivare sanktion. Det pågår därför ett sådant reformarbete. föreslog ett system där ett straffansvar skulle införas för juridiska personer och ersätta företagsbot. Förslaget skulle dock innebära ett systemskifte och fick också viss remisskritik. Inom har därför utarbetats ett alternativt förslag som innebär att det nuvarande systemet med företagsbot effektiviseras, bland annat med sänkta krav för att kunna döma ut företagsbot och en höjning av maximibeloppet. En lagrådsremiss beräknas läggas fram . 9 (): Jag vill inledningsvis tacka för svaret. Jag noterar att det är bra att förslag kommer att läggas fram som ska göra det lättare att döma ut företagsbot. Jag tycker också att det är jättebra att det aviseras höjningar av maxibeloppen. Men den fråga jag ställer mig är om det är tillräckligt. uppmärksammades vi i på problemet att endast ett fåtal arbetsolyckor med dödlig utgång leder till åtal och fällande domar. förtjänstfulla granskning fick vi veta att av 29 inträffade dödsolyckor i industrin togs endast 9 upp i domstol. I 5 fall blev det fällande dom. Med anledning av detta ställdes i en interpellationsdebatt frågor till statsrådet om vilka åtgärder som regeringen avsåg att vidta med anledning av de förhållanden som Dagens Arbete hade skildrat. Statsrådet hänvisade då till pågående propositionsskrivande. förespeglades då att ett kommande lagförslag om att införa straffansvar för juridiska personer skulle läggas fram. skriver vi 2005, , och inget sådant lagförslag har synts till. Dagens Arbete presenterade ännu en granskning på samma tema. Man konstaterar då att det är väldigt få arbetsplatsolyckor med dödlig utgång som leder till åtal och ännu färre som leder till fällande domar. Av 33 inträffade dödsolyckor i industrin var det endast 3 som togs upp i domstol. I 2 fall blev det fällande domar. Visserligen pågår utredningar i några av de här fallen, men ändå. Mönstret förändras alltså inte, inte heller om arbetstagare som är anställda utanför industrin inkluderas. Enligt granskning inträffade sammanlagt 185 arbetsolyckor med dödlig utgång. I 10 av fallen avkunnades fällande domar. I 8 av 10 fall blev straffet villkorlig dom och dagsböter som i genomsnitt uppgick till ca . Alla arbetsolyckor har dock inte dödlig utgång, tack och lov. Frågan är hur bilden påverkas om vi tittar på alla inträffade arbetsolyckor som anmäls till . Av 92 800 anmälda arbetsolyckor väcktes åtal i domstol i endast 51 fall. Vill man räkna procent kommer man fram till att det var av samtliga inträffade arbetsolyckor som anmäldes . Det går alltså inte att komma förbi att få arbetsolyckor oavsett utgång leder till åtal. Få ställs till svars. När detta undantagsvis inträffar är straffen som utmäts egentligen helt obetydliga. I regel utdöms villkorlig dom och dagsböter. Jag har lätt att instämma med i dennes uttalade omsorg om rättssäkerheten. Alla olyckor har inte nödvändigtvis en grund i ett brottsligt förfarande från någon persons sida, självklart inte. Men nog borde det rimligt sett i av alla anmälda arbetsolyckor finnas en grund i bristfälliga arbetsmiljöer, otillräckliga säkerhetsföreskrifter eller skyddsanordningar som saknas. Där borde ett arbetsmiljöansvar kunna utkrävas. Jag menar alltså att den nuvarande ordningen inte uppfyller ens lågt ställda krav på rättssäkerhet. 10 Justitieminister (): Precis som säger beror inte alla olyckor på en arbetsplats på brott. Det kan man klargöra ganska enkelt i vissa fall. I andra blir det betydligt svårare. Det innebär också att det finns ett stort antal fall där man tar det säkra före det osäkra och säger att man ska utreda om det kan vara något brottsligt som ligger bakom. Under utredningens gång kommer man sedan fram till att så inte är fallet. Sedan finns det förstås andra situationer där man ska gå vidare. vill jag också komma med lite statistik. Av 1 066 åklagarbeslut avsåg 138 strafföreläggande, åtal eller åtalsunderlåtelse. Då har man kommit så långt. Detta utgör av alla beslut. När det gäller brottstypen vållande till annans död, vilket är den mest allvarliga, utgör åtalsbesluten av alla beslut. Det ger, tycker jag, en mer korrekt bild av verkligheten på det sättet att det här är fråga om misstanke om brott. vill jag inte att det ska tas till intäkt för att jag är nöjd med allting och att ingenting kan göras bättre. Självklart kan det det. Polis och åklagare kan bli bättre. Man kan fortsätta att utveckla det här. Även om målet naturligtvis inte är , helt enkelt av det skälet att alla arbetsolyckor säkert inte är brott, kan man tycka att andelen kan bli ännu högre. Det är klart att det finns en risk för att personer begått brott som det inte väcks åtal för, och därigenom kan de heller inte dömas. Självklart ska också polisen fortsätta sitt arbete. Men vi har också ett ansvar från regeringen att tillsammans med samarbetspartierna driva den här och andra frågor vidare. Vi kommer att lägga fram olika förslag. Tanken är att det ska komma en lagrådsremiss . Vi arbetar intensivt med frågan och är i slutskedet. Vi hoppas kunna presentera det då. 11 (): Jag menar nog att den verklighet som Dagens Arbete har skildrat i allt väsentligt stämmer. Det är också en bild som bekräftas när man pratar med fackliga organisationer och skyddsombud ute i landet: Det är alldeles för få arbetsolycksfall som leder till åtal och fällande domar. Det är ett problem . Jag tror att det problemet speglar rättsväsendets syn på arbetsmiljöbrott som inte riktiga brott i lagens mer traditionella mening. Därför hamnar de brotten också ganska långt ned på åklagarmyndighetens och polisens prioriteringslistor. Jag tror att det också är av det skälet som det saknas kompetenta utredare i tillräcklig omfattning, även om det skett förstärkningar , som har påpekat. Till problemet bidrar också att arbetsmiljöbrotten inte sällan är svåra att utreda. Det är ett faktum att otydliga delegationsordningar i många fall försvårar ansvarsfrågan. Det är nog så, som en av arbetsmiljöåklagarna uppgav vid en fråga från Dagens Arbete, att även om företagets ledning ytterst äger ansvaret så är det svårt för domstolarna att döma någon som bara har ett formellt ansvar. Man vill gärna utkräva ett personligt ansvar. Det är just av det skälet som jag tycker att lagstiftningen behöver kompletteras med utvidgade möjligheter att ställa även juridiska personer till svars. Ett företags ledning ska inte, som uttryckte det, kunna gömma sig bakom en otydlig delegationsordning. Nej, det är just det man inte ska kunna göra. Men dessvärre sker det . Därför hoppas jag att vi får se ett lagförslag som innebär utökade möjligheter att ställa juridiska personer till svars, i de fall där arbetsmiljöansvaret har överlåtits på flera personer och det inte är möjligt att ställa någon enskild person till svars. Ett problem är nämligen också att den nuvarande ordningen faktiskt innebär att slarviga företag företag med oklara delegationsordningar, företag som är otydliga i största allmänhet och slarvar med arbetsmiljöarbetet faktiskt har större chanser att klara sig om det händer en olycka. De har större chanser än företag som har vinnlagt sig om att vara tydliga och är ambitiösa och seriösa. Man kan fråga sig vilka signaler det skickar ut till alla som jobbar med arbetsmiljöfrågor och till alla arbetsgivare. Här tycker jag nog att det är befogat att lägga fram lagförslag som innebär att vi får utvidgade möjligheter att ställa juridiska personer till svars. En hel del av de problem vi har skulle kunna lösas genom den enkla lagändringen. kallar detta för systemskifte. Ja, måhända är det ett systemskifte, men det kanske är just ett systemskifte som behövs när det ser ut som det gör på arbetsmarknaden . Vi har inte en situation som kan beskrivas som rättssäker. Alltför många drabbas och får inte upprättelse. 12 Justitieminister (): Jag vill säga två saker. För det första är åklagarnas utredningsarbete generellt sett gott. De har satsat på detta och har adekvat utbildning beträffande arbetsmiljöbrott. Det finns 2530 särskilt utpekade åklagare i landet som leder förundersökningar rörande arbetsmiljöbrott, och de har naturligtvis särskild kunskap och erfarenhet av just arbetsmiljöbrott.