prot · GT0930 · 2005-11-15 00:00:00 — Diagnostik och behandling är det som behandlas i nationella riktlinjer. Annat behandlas till exempel i folkhälsoplan eller i riktlinjer för den palliativa vården. Finns det anledning att särskilt lyfta ut cancerfrågorna ur dem och samla dem tillsammans med riktlinjerna? Jag är inte säker på svaret, men jag är beredd att diskutera den frågan. Det kanske är bra att göra en sådan uppdelning. Jag tycker i alla fall att de nationella riktlinjerna inom de här stora cancergrupperna är ett viktigt första steg. Jag tror att prioriteringen är den allra viktigaste frågan. Men kanske ska vi också samla andra frågor. Det är viktigt att säga att vi inte ska tro att en nationell cancerplan kan lösa alla problem. Till exempel kan den inte fördela resurserna till cancervården i förhållande till andra diagnoser eller andra patienter. Det är en bedömning som måste göras av sjukvårdshuvudmännen och av professionen när de gör sina konkreta prioriteringar. Man ska inte tro att den frågan går att lösa bara med en plan. Man ska inte heller tro att man kan klara lönerna för vissa personalgrupper till exempel. En rad frågor som naturligtvis är viktiga för kvaliteten kommer inte att få sitt svar i en sådan samlad bedömning, men kanske kan det ändå vara ett bra sätt att prioritera, visa på helheten och också stärka arbetet i en cancervård som många här har intygat håller hög klass men som lyckligtvis utvecklas otroligt snabbt. Det är utmärkt, men därför måste vi också vara beredda att följa med med riktlinjer och styrinstrument så att den nya goda vården verkligen kan komma alla till del på bästa sätt. Ett viktigt instrument som vi inte har talat om här men som jag också tror betyder mycket är kvalitetsregister där vi kan jämföra resultat av behandling på olika sjukhus. Riktlinjer fungerar innan för att tala om hur man bör göra. Kvalitetsregister visar efteråt att vissa behandlingar har varit mer framgångsrika än andra. Säkert är det fler än jag som tog del av det register som gick ut med. Jag tror att det handlade om just kolorektal cancer. Två av de mest kända sjukhusen hamnade sist i den bedömningen, och . De har snabbt åtgärdat detta tack vare just kvalitetsregistrets resultat. Jag tror att vi kommer att kunna använda kvalitetsregister i betydligt större omfattning för att förbättra svensk sjukvård och cancervård. 31 (): Det handlar om helhetssyn och om resurser, nu med nationella riktlinjer men också . Jag hör här att öppnar upp för och inte avfärdar tanken på en nationell cancerplan helt och hållet, vilket var ganska tydligt förut. Förutom en cancerplan vill avsätta mer än regeringen för vård och omsorg. Vi vill tillsammans med alliansen skriva in i hälso- och sjukvårdslagen garantin om vård . Vi vill också ha en helhetssyn på vården. vill därför ta bort landstingens politiska överbyggnad och i stället ha ett mer nationellt övergripande ansvar. Vård i måste också ses som en tillgång. är inte världsbäst på allt. Därför behöver vi en EU-vårdgaranti. Debatten här visar på problemet att dyra läkemedel läggs ut på kliniknivå och att man inte har råd att behandla patienterna med dem. En bekant i familjen blev erbjuden att köpa ett dyrt läkemedel som kliniken inte kunde erbjuda i efterbehandling av en strålbehandling. Det skulle han få köpa för egna pengar. Jag tror att varken eller jag vill se en sådan utveckling. Det borde kanske inte låta sig göras, men började själv interpellationsdebatten med med att dra in skatteförslag och tala om prioriteringar. Då kan jag väl få dra parallellen att regeringen har avsatt för att lägga ned ett väl fungerande kärnkraftverk, , och ändå har vi inte pengar att ge cancerpatienter den mest optimala vården i . Det handlar om prioriteringar, sade . Det instämmer jag i. 32 Statsrådet (): svingar vi till lite grann här på slutet med stora politiska drag. Så då får väl jag också vara med på det. Det är naturligtvis så att det med politik inte blir mer pengar till hälso- och sjukvården och den gemensamma sektorn. Det är en av de tydliga skillnaderna hur mycket man vill satsa på den gemensamma sektorn och hur mycket man vill sänka skatterna så att människor får mer pengar kvar i plånboken för andra beslut som man själv prioriterar. Det är en av de stora ideologiska skillnaderna och en av de stora frågorna i den kommande valrörelsen. Vi har också sett hur det har gått i de stora landsting och regioner där har suttit i ledningen och där man på intet sätt har klarat av att hantera ekonomin eller att prioritera resurser till den väsentliga vården. Så vi har en stor politisk skiljelinje i synen på hur vi prioriterar. Även om vi i stora drag är oense om hur vi ska prioritera gemensamma insatser i förhållande till skattesänkningar för enskilda hoppas jag att vi kan fortsätta med en konstruktiv diskussion om hur cancervården, som redan håller en hög kvalitet, också ska kunna utvecklas och hålla en ännu högre kvalitet. Självklart har vi råd med bra cancervård till alla som behöver det i . Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2005/06:59 om aktiv livshjälp i stället för aktiv dödshjälp 33 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att förbättra vården för svårt sjuka och gravt funktionshindrade personer så att de får den vård de behöver och har laglig rätt till. Hon har även frågat om jag avser att se över ansvarsfördelningen mellan kommuner och landsting i syfte att tvister dem emellan ska kunna undvikas. Det är oerhört tragiskt när människor i stort behov av vård och stöd inte upplever att de får detta. Om det dessutom leder till att någon anser att livet är värt att leva är det ytterst allvarligt. Enligt hälso- och sjukvårdslagen har ansvar för att erbjuda en god hälso- och sjukvård på lika villkor åt alla som är bosatta inom . Av socialtjänstlagen framgår att kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i en kommun får det stöd och den hjälp de behöver. Trots landstingens och kommunernas ansvar för att ge vård och stöd till enskilda finns det dessvärre personer som hamnat mellan stolarna på grund av att samverkan mellan huvudmännen inte fungerar. Detta är självklart inte acceptabelt. Regeringen har vidtagit ett flertal åtgärder för att förbättra huvudmännens förutsättningar för samarbete och samverkan liksom för att stärka den enskildes rätt till vård och stöd. Genom lagen om gemensam nämnd inom vård- och omsorgsområdet, som gäller från , har kommuner och landsting givits möjlighet att samverka i en gemensam nämnd med frågor som rör bland annat hälso- och sjukvård, socialtjänst, stöd och service till funktionshindrade, psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård. som nyssnämnda lag infördes skärptes också kraven på gemensam planering vid utskrivning från slutenvården genom ändringar i lagen om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård. En gemensam vårdplan ska upprättas för en patient som av den behandlande läkaren bedöms behöva insatser från kommunens socialtjänst eller hälso- och sjukvård eller primärvård, öppna psykiatriska vård eller annan öppenvård. Lagen om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser, som gäller från , gör det vidare möjligt att effektivt använda resurser för personer som är i behov av samordnade rehabiliteringsinsatser. Den så kallade överlämnade betänkandet Sammanhållen hemvård till regeringen. Utredningen föreslår flera åtgärder som syftar till att tydliggöra ansvarsfördelningen mellan kommuner och landsting i samband med att vård och stöd ges i hemmet till personer med stora vård- och omsorgsbehov. Betänkandet bereds inom . beslutade regeringen att tillkalla den så kallade , en parlamentarisk kommitté med uppdrag att göra en bred översyn av insatsen personlig assistans enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade. Kommittén ska utreda och lämna förslag bland annat kring gränsdragningsproblematik och kostnadsförskjutningar som förekommer mellan huvudmännen. Kommitténs uppdrag sträcker sig till . När det slutligen gäller vården i livets slutskede, som också nämner, har regeringen i en skrivelse som lämnades till redogjort för en rad vidtagna åtgärder samt för hur denna vård fortsatt kan främjas. Regeringen har i samband med skrivelsen gett i uppdrag att främja utvecklingen av vården i livets slutskede och att till regeringen redovisa en bedömning av denna utveckling. För detta ändamål har regeringen avsatt . Regeringen stöder även Nationella rådet för palliativ vård med . Vidare har Kompetensstegen för kvalitets- och kompetensutveckling i vården och omsorgen om äldre tagit emot ett stort antal ansökningar avseende personalens kunskaper i just palliativ vård och omsorg. Det är min bedömning att de nu nämnda åtgärderna sammantaget har inneburit och även fortsättningsvis kommer att medföra förbättringar av huvudmännens samarbete och samverkan liksom förstärkningar av vården och omhändertagandet av personer med svåra sjukdomar och funktionshinder. 34 (): Jag får börja med att tacka för svaret på min interpellation, som faktiskt kom till under mycket stor vånda och medkänsla efter det uppmärksammade fallet med som slutade sina dagar på en självmordsklinik i . Alla läste vi säkert om detta och kände både mycket frustration och besvikelse över hans situation. Jag ska genast säga att varken jag eller, tror jag, någon annan på något sätt vill säga något negativt om hans kamp eller hans beslut det gör jag inte. Men jag känner att det är vår uppgift att resonera om varför människor känner att den enda utvägen är just att aktivt avsluta sitt liv. Det här får, tycker jag, mer bli ett samtal. En sådan här fråga ska inte ägnas vare sig hårda ord eller någonting annat. Det hela är alltför djupt, känsligt och viktigt för det. Jag kan bara konstatera att den utveckling som varit i , som har aktiv dödshjälp inskriven och har en legalisering av det, har lett till att människor av olika skäl faktiskt tvingats ge upp livet. Enligt en uppgift av och till har det gjorts utvärderingar är det så mycket som en tredjedel av alla som får dödshjälp som inte själva egentligen har sagt ja till dödshjälp. Det motsvarar ungefär 3 000 personer . Av de 8 100 som fick en överdos till exempel av morfin var det som fick det utan att man själv hade begärt det, alltså en överdos som ledde till att patienten dog. visar de olika undersökningarna att det aktiva arbetet med att förbättra vården i livets slutskede i princip har avstannat. Många anhöriga har ansökt om aktiv dödshjälp, och det ena med det andra har gjort att det inte riktigt har blivit så som lagstiftarna tänkt sig. Varför är då det här så viktigt? Jo, när en sådan här diskussion, en sådan här debatt och tidningsreferat kommer upp är det ofta så att anledningen är att man inte får den hjälp och den vård som man faktiskt är berättigad till. Vissa debattörer använder detta som ett argument för aktiv dödshjälp. Det bakomliggande och förbisedda då människor begär dödshjälp är oftast inte viljan att få dö utan viljan att leva men under andra, människovärdiga, villkor. Det är det som jag tycker är huvudfrågan här. Vad kan alltså vi som lagstiftare, som politiker och som opinionsbildare göra för att verkligen ge livshjälp och för att ge människor en trygghet i att, när det är så dags och man får den långsamma död som de flesta av oss kommer att möta, kunna ges en så god och bra vård att behovet av aktiv dödshjälp inte ens kommer upp? 35 (): Frågan om dödshjälp aktualiseras då och då i . tar i sin interpellation upp fallet med totalförlamade som fick assisterat självmord på en schweizisk klinik. Varje person som inte längre orkar leva innebär ett misslyckande för samhället. I detta fall kan vi spåra hur det omhändertagande som fick möta i den svenska vårdkarusellen ledde fram till att han tog det svåra beslutet att göra slut på livet. Vi kan spekulera i hur det kan bli så här. Det verkar som att det funnits en brist i samverkan mellan de olika sjukvårdshuvudmännen och att det inte har funnits en tillräcklig förståelse för behov av vård i lämplig miljö. Vem blir bättre av att vistas på samma avdelning som äldre demenssjuka personer om man som ung lider av fysiska handikapp? Vem blir bättre av en hopplös kamp mellan olika sjukvårdshuvudmän? Frågan om människosyn, människovärde och helhetssyn borde få en större plats i sjukvårdsdebatten i förhållande till diskussionen om för och emot dödshjälp. För oss i är det två viktiga etiska principer som vi tycker ska ligga till grund för hälso- och sjukvården. Den första är människovärdesprincipen som anger att alla människor har samma mänskliga rättigheter och samma rätt att få dem respekterade. Ingen människa är förmer än någon annan. Mot bakgrund av detta får sjukvården inte prioritera sina insatser utifrån en människas personliga egenskaper eller funktion i samhället. Den andra principen anger att resurserna ska satsas på de områden där det finns störst behov och att man särskilt beaktar dem som inte kan göra sin stämma hörd. Men hälso- och sjukvårdens förmåga att nå upp till dessa etiska principer hänger ytterst på personalen. Det är inte endast medicinska kunskaper som gör att en människa blir frisk eller får ett någorlunda vettigt liv, utan det handlar framför allt om den del av vården som kallas omvårdnad, den mänskliga hand som tar hand om en annan människa. Vi vet alla att bemötandet för den vårdade är oerhört betydelsefullt. Jag undrar om statsrådet delar dessa uppfattningar och hur hon avser att verka för att dessa etiska principer ska genomsyra all svensk sjukvård av . 36 Statsrådet (): Om eller när en människa upplever starkt att livet inte är värt att leva är det naturligtvis oerhört allvarligt. Om det beror, åtminstone till del, på att sjukvården eller sjuk- och omsorgsinsatserna inte har fungerat på rätt sätt är det ett misslyckande. Det måste vi självklart se mycket allvarligt på och till varje pris försöka förändra. Jag menar att vi har vidtagit en hel del åtgärder i detta avseende. Det är möjligt att man behöver göra ytterligare, men en hel del har redan vidtagits. Jag vill säga till att de etiska principerna i sjukvården finns och fungerar överlag mycket bra. Däremot har vi ibland problem med gränsdragningar mellan olika huvudmän och också mellan olika delar hos en och samma huvudman. Där behöver vi göra särskilda insatser. Det har vi också gjort . Jag hoppas att det kommer att leda till förbättringar. Jag delar uppfattning att det är viktigt att sjukvården och omsorgen fungerar på ett sådant sätt att efterfrågan på aktiv dödshjälp inte ska behöva uppstå. Det är ett misslyckande när det blir så. Det handlar om den palliativa vården och om livsuppehållande åtgärder i livets slutskede. har tagit fram riktlinjer för dessa svåra gränsdragningar som tjänar som vägledning för läkarna i de många svåra bedömningssituationer som de har. När kan man inom ramen för vetenskap och beprövad erfarenhet avstå från att sätta in en viss åtgärd eller avbryta en viss åtgärd? Det är viktigt att man får vägledning så att vi tydligt kan upprätthålla gränsdragning, för det menar jag att vi ska göra. Åtgärder som enbart syftar till att avsluta ett liv är förbjudna, och de ska fortsätta att vara förbjudna i . Även om det finns ömmande fall där vi kan förstå argumenten för aktiv dödshjälp menar jag att man måste vara mycket varsam med den typen av steg. Det finns anledning att vara orolig för vart sådana ställningstaganden i förlängningen leder i synen på våra medmänniskor och i prioriteringar inom sjukvården. Jag är inte beredd att ta några sådana steg. 37 (): Jag är oerhört glad över löfte om att inte ta några steg mot aktiv dödshjälp i . Jag är också glad över de intentioner som statsrådet har när det gäller förbättringar. Men jag skulle ändå vilja påstå att vi kanske behöver göra mer för att nå upp till den ambition och vision som vi har. Vi vet att finansieringen är en viktig orsak till att kommuner och landsting bråkar om ansvarsfördelningen. Tyvärr är det så. Vi vet också att , som också skriver i svaret, kan man bilda gemensamma nämnder. Så långt jag vet är det bara på ett ställe man har gjort det. Det är i i , tror jag. När nu landsting och kommuner inte bildar de här gemensamma nämnderna, som kanske skulle kunna vara ett sätt att öka samarbetet på, vad ska man göra då? När pengarna är en sådan källa till konflikt, särskilt för mindre kommuner där man vrider på varenda krona, måste vi kanske hitta någonting annat. Jag tycker inte att riktigt har bemött den hårdaste kritiken i interpellationen, nämligen att vården mest erbjuder förvaring och meningen om samhällets oförmåga att ta sitt ansvar för unga handikappade. I det fall som jag refererar till, , har vid upprepade tillfällen i kontakter med sin kommun och med sagt att han vill ha något annat än förvaring. En ung människa som är gravt handikappad behöver än mera av liv när man inte själv kan ta till sig olika delar. Kvalitet på livet, att kunna leva så fullt och , är en oerhört viktig fråga, inte bara för yngre utan även för människor som är äldre och kanske demenssjuka. Det är för mycket förvaring. Vi har väldigt ofta en medicinsk inriktning, att man behöver medicinsk behandling i form av smärtstillande medel, ångestdämpande medel eller samtal. I övrigt är det inte så mycket av kvalitet i själva situationen. Där måste jag ändå få ställa frågor. hänvisar också till , som lämnades över . Det har gått dess. vet jag att betänkandet bereds. Jag vill fråga: När kommer det en proposition? Jag inser att det finns mycket att göra och att det har gått , men det är ändå en tillräckligt , om man har ett genomarbetat betänkande, för att man ska kunna lägga fram en proposition. När det gäller pengarna vill jag ställa en fråga. Vi hade en hearing i socialutskottet inför det beslut som ska fattas i om vård i livets slutskede. Då menade man att de kompetensstegspengar som regeringen har avsatt egentligen inte har inneburit någon förbättring av den palliativa vården. Min fråga är då: Har tänkt initiera något annat, specifikt, när det gäller pengar för den palliativa vården? 38 (): Vården ska inte döda människan. Principen måste alltid vara att rädda och värna liv. resa till ser jag som ett uttryck för ett misslyckande inom den svenska vården. Det är bra att statsrådet konstaterar att det fortfarande kvarstår en oklar ansvarsfördelning mellan kommuner och landsting beträffande sjukvård, rehabilitering och hjälpmedel och att något behöver göras. Det ämne som vi diskuterar tangerar också det vi ska diskutera , vård i livets slutskede. Jag hoppas att ministern har tillfälle att vara närvarande eller kväll och delta i debatten och då klargöra hur man på bästa sätt kan lindra när det svåraste svåra inträffar. 39 Statsrådet (): Till vill jag säga att det nu inrättas gemensamma nämnder i några fler kommuner, men självklart är det inte den enda lösningen. Jag tror inte heller att vi kommer att få se sådana överallt, och jag vet inte ens om det är önskvärt. Det finns också andra sätt att samverka på. Vi behöver säkert vidta fler åtgärder för att underlätta denna samverkan, men jag är inte så säker på vad riksdag och regering ska vidta för åtgärder. Mycket ligger ju på kommuner och landsting i det konkreta arbetet där man bygger upp ett förtroende mellan människor och skapar gemensamma rutiner för hur man ska hantera olika frågor. Jag tycker ändå att den utvecklingen går i rätt riktning. Förslagen om sammanhållen hemvård bereds i , men vet precis som jag att vi har en situation där ungefär hälften av landets kommuner har tagit över hemsjukvården, och det fungerar mycket bra. Ett problem är att inte heller de är särskilt intresserade av att ha en lagstiftning på området eftersom de är nöjda med sina avtal. Det är naturligtvis en intressant och viktig diskussion om vi ska gå fram med lagstiftning eller om det finns andra sätt att åstadkomma en överföring av huvudmannaskapet för hemsjukvården till kommunerna, och det vill jag pröva så långt möjligt innan jag är beredd att gå fram med en lagstiftning. Det är fullkomligt oacceptabelt att en ung människa med grava funktionshinder förvaras eller upplever sig bli förvarad. Det är naturligtvis oacceptabelt vilken människa det än gäller. Alla har rätt utifrån sitt unika och lika människovärde till ett så gott liv som möjligt, och det har man utifrån de förutsättningar som man har. Där ska det inte vara någon skillnad på hur gravt funktionshinder man har. Vi har en skyldighet att så långt möjligt skapa förutsättningar för ett så gott liv och så bra livskvalitet som möjligt. Detta uppstår mycket i mötet med personalen, men det handlar också om att visa på kvalitet. Det vi kan göra från riksdag och regering är sådant som att införa kvalitetsindikatorer som nu arbetar med. Det är ett viktigt verktyg som man kan använda för att visa på och prioritera kvalitet inom den här vården. Den palliativa vården är särskilt aktuell när det gäller dessa frågor. Den ska ju diskuteras och beslutas om här i kammaren , som också har nämnts här i debatten. Jag vill säga till att när det gäller Kompetensstegen är det inte så konstigt att de som var med på er utfrågning inte kunde veta så mycket, för de har inte sett ansökningarna. Men jag har sett dem, och regeringen kommer att besluta om fördelning av medlen. Nästan alla kommuner har ansökt om medel. Vi kan se i ansökningarna att ett av de vanligaste områdena som man vill satsa på handlar om kompetensutveckling just för palliativ vård och omsorg. Det är mot den bakgrunden som jag kan säga att de pengar som vi satsar inom Kompetensstegen kommer till en inte oväsentlig del att handla just om kompetensutveckling inom det här området. Det är roligt att huvudmännen har prioriterat det, därför att jag tror att det behövs. 40 (): Det viktigaste är inte vad man gör , utan det är att man gör saker som får effekt för de enskilda människorna. Det gäller inte minst alla funktionshindrade i vårt land som känner oro för sin situation och för framtiden. Det är viktiga signaler att vi som lagstiftare har ambitioner att göra så att det blir bättre för de enskilda. Dessa människovärdesfrågor är oerhört viktiga. Det handlar inte om grupper som demonstrerar med plakat på 2 eller vid , utan det handlar om människor som är i ett oerhört stort behov av en god vård och omsorg. Någon sade att ett mått på ett helt samhälles civilisation är hur vi behandlar de personer som är mest svaga. Därför måste vi vara starka och handlingskraftiga och föreslå åtgärder för att så många som möjligt helst alla ska få den allra bästa vården och omsorgen när man är funktionshindrad, när man är i behov av vård i livets slutskede och när man inte kan tala för sig. Mycket av tryggheten ligger i detta, så därför bör vi vara tydliga. Jag vill än en gång tacka för att det inte kommer något förslag om aktiv dödshjälp i . Vi ska allesammans försöka att hjälpas åt för att bidra till att det blir så bra som möjligt, givetvis också ute i kommuner och landsting. Var och en i sin roll kan lyfta fram frågan och arbeta för en bättre vård och omsorg, inte minst för att stärka de anhörigas situation. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2005/06:80 om den nationella vårdgarantin 41 Statsrådet (): har frågat mig om jag avser att vidta några kompletterande åtgärder för att den nationella vårdgarantin ska fungera samt om jag avser att vidta åtgärder för att skapa klarhet i frågan huruvida den nationella vårdgarantin är att betrakta som en garanti eller en målsättning. finns en besöksgaranti som innebär att primärvården ska erbjuda hjälp, antingen per telefon eller genom besök, som vården kontaktas. Om kontakt med läkare erfordras ska väntetiden vara och den som fått remiss till den specialiserade vården ska erbjudas besök . Regeringen och Kommuner och Landsting har slutit en överenskommelse om att utvidga denna besöksgaranti till en vårdgaranti som också omfattar tid för behandling. Den nationella vårdgarantin omfattar all planerad vård och gäller fullt ut .