prot · GS09106 · 2005-04-15 00:00:00 — Jag har fullt förtroende för myndigheternas tillämpning av utlänningslagen och för att lagens förarbeten och gällande praxis därvid beaktas. 95 (): Som statsrådet säger i sitt svar till mig har jag ställt en del frågor till statsrådet, frågor som jag enligt min uppfattning inte fått klargörande svar på. Jag vill veta om statsrådet står fast vid sitt påstående att det skulle vara en humanitär katastrof att låta de ca 150 barn med depressiv devitalisering få stanna i för att få vård. På detta svarar statsrådet att barn som är livshotande sjuka och som inte kan få vård i hemlandet ska få stanna. Men statsrådet måste väl ändå veta att de flesta av de devitaliserade barnen har fått avslag på sina ansökningar, även de nya ansökningar som lämnats in. Egentligen är inte det så märkligt eftersom i avslag efter avslag skriver om de devitaliserade barnen som befinner sig i en livshotande situation att det går inte att bortse från att detta delvis är ett resultat av hennes egna föräldrars till synes medvetna strategi för att försvåra ett tillfrisknande. Det är som om det vore en blåkopia. Denna praxis, som är tvärs emot vad säger, har lett till att antalet avvisningsbeslut som inhiberats av för mänskliga rättigheter har ökat betydligt och inledningen av 2005. Sekreteraren vid domstolen, , har förklarat att det är de fall som rör de devitaliserade barnen som utgör en del av förklaringen till denna ökning. har domstolen inhiberat minst sex fall som rör depressivt devitaliserade barn från . Rätt svar på min fråga om statsrådet står fast vid sitt påstående att det vore en humanitär katastrof att låta de devitaliserade barnen få stanna är därför att det är svensk flyktingpolitik som den utformas av regeringen och stödpartiet som är en humanitär katastrof. Jag vill också få svar på frågan om statsrådet står fast vid sitt påstående att fenomenet med depressivt devitaliserade barn endast är känt i . På det svarar att enligt den preliminära information hon har så förekommer apatiska asylsökande barn endast i . Men, , det var inte svar på min fråga. har vi tagit del av vetenskapliga rapporter från , och andra länder som säger att även de har barn som lider av pervasive refusal syndrome, som fritt översatt betyder totalvägran och som enligt engelsk vetenskap är detsamma som depressiv devitalisering. Orsakerna till ett sådan tillstånd är samspelet mellan ett barns psykiska känslighet och en rådande hopplöshet och hjälplöshet i familjen i ett oöverblickbart tidsperspektiv. Vad man här pratar om är ett tillstånd som ett barn kan komma in i oberoende av om orsaken är en traumatisk familj i eller i och oberoende av etnicitet. Det gör är att hon lägger till ytterligare en faktor för att kunna stå fast vid katastrofscenariot, nämligen etnicitet. Men etniskt ursprung är inte och ska inte vara en faktor som tas hänsyn till när en människa behöver vård. Till exempel är inflammerade blindtarmar från inte någon speciell kategori inom sjukvården. En inflammerad blindtarm är en inflammerad blindtarm, oavsett om den befinner sig i en etnisk svensk eller i en etnisk bosnisk kropp. Den etnifiering av sjukvården som statsrådet ger uttryck för när hon kopplar ihop etnicitet med ett sjukdomstillstånd och när hon lutar sig mot ett fåtal läkare, psykologer och andra personer har inte stöd i någon som helst sjukvårdslag och inte heller hos majoriteten av vår läkarkår. Och tur är det, hur skulle vi annars våga uppsöka våra sjukhus? Jag ser att min talartid är nästan slut, så jag väljer att återkomma i nästa inlägg. 96 (): Med all rätt är det många som har varit upprörda en bra , i synnerhet över att en majoritet i inte var beredd att stödja förslaget att de apatiska flyktingbarnen beviljas permanent uppehållstillstånd av humanitära skäl efter det att barnexperter har bedömt och konstaterat att barnet i fråga lider av så kallad depressiv devitalisering. Upprörda är barnläkare, kyrkorna, många enskilda, elever, lärare, sjukvårdspersonal, etcetera. Migrationsministern har hört och sett hela långa listan. Det är länge sedan vi såg en så stor och massiv opinionsyttring. Men protestvågen, vreden, upprördheten och sorgen över det här har inte förändrat läget. Det blev som det blev . Åtminstone då, kanske vi har förändring på gång. Frågan man ställer sig är ju: Varför går det så snett i politiska beslut? Jag tolkar socialdemokrater och moderater som att man helt enkelt hamnade i ett politiskt baklås. Det är inte så, det har jag aldrig hävdat och kommer inte att hävda heller, att socialdemokrater och moderater är någon sämre sort och har sämre förmåga till empati. Jag tolkar det som ett politiskt baklås. Det gick snett. Principer ska hållas, hävdades det. Och det är rätt. Sjukdom ska inte per automatik vara skäl för att få stanna. Och om det ska vara humanitära skäl har vi ju en myndighet som har hand om detta, och då har inte politiken att ge annan signal. Sedan har det inte gått att backa från det ställningstagandet, vare sig för statsrådet eller en majoritet i . Det här duger nu inte, tycker jag och , utan det hade varit rätt att ge den här politiska signalen om lite annan bedömningsgrund. När barn befinner sig i det tillstånd som dessa visar upp kan de inte utvisas. Men man kan komma till en annan mening. Man kan som människa hamna i baklås. Det är mänskligt. Värre tycker jag det övriga är, de så kallade argumenten och resonemangen som vi har hört ansvarig minister torgföra gång efter annan. Därför tycker jag att det är väldigt angeläget med den här interpellationen av . Vi har ministerns faktapåstående att detta endast tycks finnas i , lite mildrat i svaret på interpellationen , men i princip står ministern faktiskt fast vid detta. Sedan har vi de rena hugskotten, att det skulle innebära en humanitär katastrof om de apatiska flyktingbarnen skulle få stanna. Här är det också lite mildrat till att pressen på barnen i asylprocessen skulle bli större om de skulle få ett beviljande beslut. Från var vet ministern egentligen att tillståndet på något sätt skulle smitta så att fler barn skulle gå in i detta? Från vilken forskning, från vilka experter? Även om nu något barn aktivt skulle ta efter gäller det ju att ta ställning till det barn som faktiskt befinner sig i läget apatiskt tillstånd. Finns en person i vattnet utan att kunna simma gäller det ju att rädda den personen även om det skulle medföra att fler hoppar i vattnet. Om något barn tar efter och lägger sig, är det verkligen fråga om en humanitär katastrof? Har ministern modet att , det är mycket begärt att ministern ska backa från politik och beslut som har fattats ganska , säga: Sorry, det här var dumt sagt. Vi står för vårt beslut, kan ministern välja att säga, men argumenteringen håller inte riktigt. Varför inte ha modet att ändå säga så? 97 (): Jag hade hoppats att ministern skulle ha funderat lite över den enorma opinion, både bland ministerns egna partikamrater och hos den stora allmänheten, som visade sig i samband med debatten om de apatiska barnen. Det har kommit fram bevis, precis som flera andra har sagt tidigare, att det så kallade fenomenet även förekommer i andra delar av världen men inte. Ministern vidhåller istadigt att visst är det synd om barnen och visst ska de få vård. Men något mer tänker ministern inte göra, mer än möjligen att besluten ska fattas snabbare så att de kan avvisas snabbare, för avvisningsbeslut får de. Jag håller med och om att man inte ska tala så högt om att barnen inte finns någon annanstans tills det är bekräftat. Men det förefaller vara sant eftersom det finns forskning på andra ställen om likartade tillstånd. Om man inte vill erkänna att detta finns i andra länder kan man inte heller erkänna att det finns forskning inom området. I debatten sade ministern att det här inte hade rapporterats från andra länder. Det är kanske inte något de går ut och skriker på gator och torg att ett land inte har förmåga att se till att ge svårt traumatiserade barn tillräcklig vård och tillräckligt stöd utan att de blir ständigt sjukare till slut så sjuka att de inte ens vill leva. Oavsett om detta finns bara i är det här i som mycket svårt sjuka barn avvisas i tillstånd där de måste bäras ombord på ett chartrat flygplan. Jag vidhåller lika istadigt att det inte är värdigt ett välfärdsland som . Jag tänker inte gå in i detalj och argumentera varför fem partier lade fram ett förslag om att ge de apatiska barnen uppehållstillstånd och hur förslaget ser ut. Men det innebär inte att alla barn per automatik ska få uppehållstillstånd utan det ska ske efter en individuell prövning. Jag hoppas att de som fattar beslut om barnen i och på har förstått att det finns en stor opinion i landet för att de barn som mår så dåligt inte ska behöva lida mer utan snabbt ska kunna få uppehållstillstånd så att de kan påbörja sitt återvändande till livet. Migrationsministern kan också vilken dag som helst utfärda en förordning utan att har beslutat om det. Ansvaret för barnen ligger följaktligen nu hos migrationsministern och den socialdemokratiska regeringen. Tänker ministern anta det ansvaret? De barn vi här talar om har haft egna svåra traumatiska upplevelser. Det gäller även deras föräldrar. I debatten sade ministern att barnen avvisades därför att deras föräldrar inte medverkade till att barnen blev friska. Jag har funderat en hel del på detta. Ministern brukar alltid tala om att man ska se till barns egna skäl och att barnen ska lyftas fram i processen. Men hur rimmar det med att mycket svårt sjuka barn avvisas med hänvisning till att föräldrarna inte medverkar till att de tillfrisknar? Det är föräldrar som i de flesta fall inte klarar av sin egen situation eftersom de själva blivit utsatta för svåra övergrepp och trauman och som är livrädda för att återvända till den plats där de utsattes för övergrepp. Ministern har sagt vid ett flertal tillfällen att hon värnar alla barn. Det gör jag också. Jag hade mer än väl välkomnat att de här barnen och deras familjer hade fått hjälp . Då hade det inte behövt gå så här långt. Men när de nu inte har fått det så finns det faktiskt ett ansvar att rätta till där man har missat. Jag upprepar frågan: Tänker ministern ta det ansvaret? 98 Statsrådet (): Vi är alla oroade och tycker att det här är en allvarlig situation. Jag tror att vi alla värnar barnen och försöker hitta de bästa lösningarna för barnen. Att se att så många barn har drabbats på så i är naturligtvis oroande. Men det är inte antingeneller. Det är inte så att antingen ska alla stanna eller också ska ingen stanna. Vi måste ha individuella prövningar i varje enskilt ärende. Det är och som har alla fakta. De har asylutredningarna. De har de fakta som har tillförts ärendet. De tar in journalanteckningar. De har läkarintyg. får de in läkarintyg som pekar åt olika håll, och då anlitar de förtroendeläkare. och är de som har alla fakta, och det är de som har att avgöra om en person ska få stanna i eller inte. Jag vill också peka på att barn i asylprocessen har samma rättigheter till sjukvård som andra barn. Det ska de ha. Självklart är en inflammerad blindtarm, , likadan oavsett om den är från eller någon annanstans. Vi har sett till att asylsökande barn har precis samma rättigheter som alla andra barn till vård. Sedan är det upp till den behandlande läkaren att avgöra vilken vård som är den bästa för det enskilda barnet. Sedan var det frågan om humanitär katastrof. Vad jag menar med humanitär katastrof är att det vore en humanitär katastrof om vi inte lyckas hejda utvecklingen. Det står jag fast vid. Vi ska visst kasta oss i floden och rädda de barn som har ramlat ned, men vi måste också se om det finns något vi kan göra för att barn inte ska ramla ned i floden. Det ena utesluter inte det andra. Det är inte heller här antingeneller. Vi måste också ha ett förebyggande arbete. Det är också en viktig uppgift för den nationella samordnaren som regeringen har anlitat att se om det går att utveckla förebyggande arbete. Det visar sig också att det går. En överläkare i sade till mig att inget barn skulle behöva vara så sjukt. Det går att komma in i tidigare skeden. Det går att stödja föräldrar. Det går att stödja barn så att barn inte utvecklar detta. För mig är det ändå lite konstigt att debatten så lite handlar om detta. Det handlar om att rädda barnen från att hamna i de svåra situationerna, som vi naturligtvis ska se till att ta hand om de barn som är sjuka. Det är viktigt. Jag skulle vilja ställa en fråga till . parti vill ha allmän amnesti för alla människor som söker asyl och också har sökt asyl, om jag har förstått saken rätt. säger att för just de här barnen ska det inte vara allmän amnesti. Jag förstår inte riktigt hur det går ihop. Den frågan skulle jag gärna vilja få svar på. 99 (): Vad jag har förstått är steg ett i hur man bäst hjälper barn som utsatts för fysiska och psykiska övergrepp, som offer eller som åskådare i familjen, att barnet kan sätta sig i säkerhet och att övergreppen upphör. Steg två för barnet är att bli lyssnat på. Det här läste jag i . De depressivt devitaliserade barnen befinner sig i steg ett. De har tagit sig bort från de rent fysiska övergreppen som de antingen har varit offer för eller varit vittnen till, men de psykiska övergreppen fortsätter här i genom att de inte vet om de får stanna här eller kommer att skickas tillbaka till det land där de eller deras mammor utsatts för de fysiska övergreppen och där de riskerar att utsättas igen. Vad barnen behöver är vetskapen att de är trygga både fysiskt och psykiskt för att kunna ta sig vidare till steg två och berätta och bearbeta det de varit med om. Det är den möjligheten som fem partier i och en stor folkopinion utanför tycker att de ska få. har sagt att den nu förda flyktingpolitiken är Socialdemokraternas strategi för att hålla främlingsfientliga partier utanför . Jag och instämmer inte i den strategin. , landshövding i , sade när han kommenterade sin ståndpunkt om de depressivt devitaliserade barnen i tv: Kanske politikerna tror att vi vill ha det så, det vill säga att barnen ska skickas tillbaka. Därför måste vi tala om för politikerna att det är inte så vi vill ha det. Det är det som pågår i hela landet genom det så kallade påskuppropet. Folket i säger genom Kristna Råd och Muslimska Råd: Låt barnen stanna. Folket i talar om för regeringen att det inte ställer upp på regeringens flyktingpolitik. sade i sitt svar till mig att flyktingpolitiken måste vara förutsägbar och tydlig. Lika fall ska behandlas lika. Men , lika lite som det finns två människor med identiska fingeravtryck finns det två lika fall. De devitaliserade barnen har knappast blivit hörda i asylprocessen, och befinner de sig i tillstånd som skadar deras psykosociala utveckling, och de kan komma att få livslånga skador av hur de behandlas i . Min fråga om vad statsrådet tänker göra åt dels det faktum att barnen kan ta bestående skada av att avvisas till hemlandet, dels det faktum att de devitaliserade barnen kan få bestående skador i sin psykosociala utveckling i svarar inte statsrådet på. I stället hänvisar hon till att definition av flyktinggrunderna stämmer överens med och att hon har fullt förtroende för myndigheternas tillämpning av utlänningslagen. Då måste jag säga att jag blir brydd. sju partier har beslutat att lägga ned därför att asylprocessen inte är rättssäker, och är en del av denna rättsosäkerhet. parti är ett av de tre partier som förhandlat fram en vidgning av tillämpningen av och nedläggning av på dessa grunder. Då blir statsrådets svar lite märkligt. Om hon anser att asylprocessen och lagstiftningen tillämpas rättssäkert, varför står då statsrådet bakom detta beslut? Rätt svar på min fråga är därför: Jag kommer att se till att de ca 150 barn som lider av depressiv devitalisering och därför kan komma att få bestående och livslånga skador av sitt livshotande tillstånd får stanna i . En eventuell fortsättning från skulle kunna lyda, off-the-record: Jag tycker att det är pinsamt att det är som inhiberar avvisning av depressivt devitaliserade barn och inte . 100 (): svarar på frågorna att det inte är så att ingen eller alla får stanna. Det låter ju bra det låter som en individuell bedömning. Men vi vet att det i praktiken är så att utvisning av de apatiska flyktingbarnen fortsätter. På min fråga om hon backar från det knepiga begreppet humanitär katastrof, som hon bland annat har uttryckt i medier av olika slag, skruvar hon nu lite på begreppet. gällde det just om dessa barn som är i apatiskt tillstånd skulle beviljas asyl, att då skulle vi äntra en humanitär katastrof. gäller det någonting annat: Om utvecklingen totalt sett går fel skulle vi hamna i en humanitär katastrof. Jag tycker inte att det är att fullgott backa från ett så stolligt uttryck. Förebygga ja visst! Det finns ingen som motsätter sig att man på alla sätt söker förebygga, genom att ett akut omhändertagande är så professionellt och så insiktsfullt att ett sådant här tillstånd om möjligt förebyggs. Ja tack, säger naturligtvis alla bara. Ett återkommande påstående från ministern har varit att vi som ville ha det här initiativet står för någon form av kollektivt beslut, och vidhåller också detta i det skriftliga svaret, medan ministern själv skulle stå för individuell prövning. Men som framgår av svaret är det inte riktigt så. En del av motivet till nej för ministern är det kollektiva argumentet att det riskerar att fler barn går in i tillståndet. Det riskerar att smitta, att sprida sig. Det är alltså inte en strikt individuell prövning, där tillståndet och skälen hos den person man har framför sig är det enda avgörande, utan med i bedömningen är en helgardering: avvisning för säkerhets skull, för fler kan annars gå in i det här apatiska tillståndet. Frågan är: Är ministern beredd att tillämpa endast en individuell prövning? 101 (): Först vill jag svara på ministerns fråga om amnesti och individuell prövning och vad vi verkligen tycker. I det förslag som även utskottet presenterade för att ta ett initiativ, och som fanns med i vår reservation, står det att alla barn ska prövas individuellt och att man ska ha en stående expertgrupp som ska avgöra huruvida barnet lider av en depressiv devitalisering eller är i ett livshotande tillstånd. Det kallar jag individuellt. Det är att man betraktar varje enskilt barn för sig, inte att man gör det kollektivt. Det var svaret på den frågan. Jag vill fortsätta med att säga att om man hade tagit större hänsyn till de här barnen , tagit den individuella hänsynen och låtit barnen komma till tals i asylprocessen, hade det självfallet inte behövts en sådan här extraordinär åtgärd. Det är precis så som tidigare talare har sagt om att rädda barn som har hoppat i vattnet, att man måste rädda det barn som har hoppat i vattnet. För den skull kan man inte jobba med förebyggande åtgärder och se till att och när de gör sina prövningar verkligen följer de riktlinjer, de lagar och de förordningar som finns, och ser till , inte bara försöker hitta minsta möjliga skäl som gör att man kan avvisa en person. Hade man sett till det i ett tidigt skede det är någonting som jag ska återkomma till migrationsministern om skulle man inte ha behövt ha den här situationen att det finns så många barn som mår så fruktansvärt dåligt. Jag vill bara avsluta med att ställa frågan till ministern igen: Tänker ministern ta det ansvaret? ligger ansvaret hos regeringen och migrationsministern. Barn är barn, oavsett varifrån de kommer. När ska vi följa ? 102 Statsrådet (): säger att det i praktiken är så att apatiska barn utvisas. säger att om man hade sett det här i ett tidigare skede hade man kunnat göra någonting åt det. Lagstiftningen är ju sådan jag upprepar det att barn med livshotande sjukdomar ska stanna i . Det är självklart. Barn med livshotande sjukdomar som inte kan få vård i hemlandet ska naturligtvis stanna i och ska inte utvisas. Vad vi har sett är att ungefär två tredjedelar av de apatiska barnen blir sjuka i ett väldigt sent skede av asylprocessen. De blir alltså sjuka efter det att man har fått beslutet. Därför menar jag att det är ännu viktigare att titta på det förebyggande och se om man kan upptäcka barn i riskzonen på ett tidigt stadium. Då kan man också föra in det i själva asylutredningen. Jag skulle också vilja kommentera det som sade. Ja, vi har kommit överens om att förändra instans- och processordningen, vilket jag tycker är oerhört bra. Det är ett väldigt bra förslag som vi kommer att kunna lägga. Det innebär att vi får en större öppenhet och en större tydlighet i asylprocessen. Men det betyder inte att den process vi har inte är rättssäker. Vi har en rättssäker process, vi har öppenhet i processen och vi har muntlighet i processen. Men vi har för lite av det, och vi kommer att försöka öka det. Vi ökar muntligheten, ökar öppenheten och får ett tvåpartsförfarande någonting som inte finns i processen . Vi gör det bättre. Jag ser inte den här reformen som en slutpunkt, att nu kommer vi aldrig någonsin mer att göra någonting åt asylprocessen. Förmodligen kommer vi att fortsätta att arbeta med att förändra processen. infördes av den borgerliga regeringen var det ett stort steg framåt, där man förändrade processen. Det här är ett stort steg framåt, och vi kommer sannolikt framöver också att ta stora steg framåt när det gäller att förbättra asylprocessen. Sedan skulle jag bara vilja säga någonting kort om detta med att det bara finns i . Jag hann inte med det i det förra inlägget. Vad jag har sagt är att det förefaller finnas bara i , ja. Det var också ett av skälen till att regeringen tillsatte en samordnare. Vi fick de här larmrapporterna , och då sade vi att vi måste tillsätta en samordnare för att ta reda på om det är så att det finns bara i . finns det rapporter från , där en professor har sett ett femtiotal fall över hela världen. Det är naturligtvis oerhört viktigt att få in de synpunkter och de kunskaper han har om de 150, kanske 200, barn som vi har i . Det är en viktig fråga. Om det skulle visa sig att detta finns bara i måste vi naturligtvis sätta oss ned och fundera över vad det är som är orsaken till detta, vad det är som skiljer svensk asylprocess från andra asylprocesser och om vi kan göra någonting i asylprocessen för att förbättra den. Jag tycker att det är oerhört viktigt att fortsätta att titta på detta. 103 (): I går, i debatten om vårbudgeten, sade statsrådet att Socialdemokraterna är stolta och att Socialdemokraterna har all anledning att räta på ryggarna. Jag måste erkänna att jag studsade till. Vilken regering eller vilket parti kan räta på ryggarna när man i budgetförhandlingarna har avslagit kravet från och om att man ska ge de depressivt devitaliserade barnen uppehållstillstånd? Jag vill avsluta med att citera direkt ur påskuppropet: måste ta människors behov av skydd på allvar! Ingen förälder utsätter frivilligt sitt barn för det trauma det innebär att gömma sig undan myndigheters agerande om inte hotet mot familjens säkerhet är överhängande. Det är fråga om barn som har svåra krigsupplevelser eller andra traumatiska upplevelser med sig i bagaget. Barns behov av trygghet och kontinuitet i sina liv måste komma först i enlighet med portalparagraf om att barnets bästa ska stå i centrum. Om vi inte förmår, skriver man i påskuppropet, räcka ut handen till dem som lever i rädsla, är det svårt att skapa ett gott samhälle för någon som lever i . Låt oss nu gemensamt skapa de bästa förutsättningarna för en rättvis, säker och etiskt försvarbar asylprocess som sätter den enskilda människans skyddsbehov i centrum. Jag uppmanar alla att underteckna påskuppropet! 104 Statsrådet (): Påskuppropet har också ett annat krav, nämligen att man ska se över lagstiftningen för att anpassa den till dem som kommer . Det ligger också i det förslag som regeringen tillsammans med och Vänstern har kommit överens om, nämligen att vi nu utvidgar skyddsskälen. Det tycker jag är en viktig del av den reform som vi nu kommer att genomföra.