prot · GS09137 · 2005-06-10 00:00:00 — Hur ska man tillförsäkra sig att en utländsk medborgare som inte har uppehållstillstånd i kan se till att barnet får rätt till umgänge med den föräldern? Jag tycker inte heller att justitieministern har svarat på den frågan. Jag börjar med de frågorna. 92 Justitieminister (): Det är ett pågående ärende på många sätt, och man ska vara väldigt försiktig med att diskutera de sakerna i . Det kan mycket väl vara så att det är ett framtida skadeståndsärende det vet vi inte. Det kan mycket väl vara så, och därför måste man vara försiktig. Det innebär inte att jag, och många andra, inte kan ha väldigt starka känslor. Vi kan till och med ha synpunkter på hur det här har bedrivits. Men vi får respektera den konstitutionella situation som innebär att vi ska vara väldigt försiktiga med att uttala oss om hur detta och andra fall har bedömts. Det är inte så enkelt att man i en sådan debatt, där alla vet att det handlar om ett enskilt ärende, plötsligt kan generalisera de frågor som har direkt bäring på det enskilda fallet. Jag kan, som sagt, ha mycket starka åsikter, och jag tror att alla som har läst det har starka åsikter. Men man måste respektera den ordning som vi har. Annars får vi ändra ordningen, och då kan man inte bara förvänta sig svar utan också ställa krav på det. Jag ska i alla fall svara på den fråga som ställdes om visering. Den frågan har ställts till , och hon har svarat. Det finns en viss möjlighet i just de här situationerna. Generellt sett bifalles av dessa. Men samtliga omständigheter ska vägas in. Det kan naturligtvis finnas skäl att ändå avslå, men det är väldigt starka omständigheter, om man har gemensam vårdnad eller om man på olika sätt ska processa till exempel om ett umgänge, för att få det tillfälliga uppehållstillstånd som krävs. Men det här är ett enskilt ärende. Låt oss gärna diskutera de här frågorna, men inte i direkt anslutning till ett enskilt fall, som det är frågan om. Låt oss i stället följa det ärendet och se om det därefter finns anledning att vidta några eventuella åtgärder. Det ska man aldrig ställa sig främmande inför, men man ska heller inte flagga för dem i förväg. Jag vill göra en kommentar innan jag ger ordet till . Jag har inte funnit att på något sätt har överträtt de bestämmelser som finns i regeringsformen när det gäller vad konstitutionella begränsningar är i det här fallet. De frågor som interpellanten hade anser jag är av sådan generell karaktär att de låter sig debatteras i kammaren. (Justitieminister (): Jag har inga synpunkter på att frågan har ställts, men jag vill inte ge mig in i en debatt.) Jag vill bara säga det, så att vet det inför den fortsatta debatten. 94 (): Det kanske är så när man försöker beskriva ett fall. Det är ändå utifrån det fallet som man har upptäckt både en del brister i vår tillämpning och även otydligheter i lagstiftningen. Jag har då ställt en del frågor som jag tycker är av principiell karaktär. Jag har ställt flera interpellationer i den här frågan, och jag upplever samma sak från justitieministern som från andra. Det finns en sorts luddighet när det gäller utländska medborgares rättigheter som föräldrar. Den generella principen är sådan att man som förälder till ett barn som är underårigt i de allra flesta fall har rätt till uppehållstillstånd. Det är normalprincipen, och sedan finns det undantag från detta. Men i och med att man inte är garanterad uppehållstillstånd i om ens barn har uppehållstillstånd i , upplever jag att de svar man får blir väldigt luddiga Det som jag då har upplevt i ett antal fall det finns andra fall också är att det finns vissa enskilda ärenden där man har hamnat väldigt snett och där man fastnar i ett moment 22, att man inte har sina rättigheter garanterade därför att man som förälder är utländsk medborgare. Det här drabbar naturligtvis också barnet. Därför tycker jag att de svar som vi har fått på de olika interpellationerna inte har varit tillfredsställande. Jag hade en konkret fråga som jag tycker är väldigt viktig. Om en fråga om vårdnad ska behandlas i svensk domstol och en av föräldrarna och det kan vara båda föräldrarna, sådana fall kan ju också finnas inte har uppehållstillstånd i , hur ska man då kunna garantera rätten att föra talan om vårdanden om ett barn, som faktiskt justitieministern pratar om här? Hur ska en eller två föräldrar ha den rätten? Det kan ju handla om två föräldrar som blivit fråntagna sitt barn och barnet befinner i och har uppehållstillstånd i . Den rätten kan man bara få om man får visum så att man kan närvara i domstolen. Annars kan man inte ha den rätten. Då gäller den rätten inte alla. Justitieministern sade att det i det här avseendet inte finns någon skillnad mellan svenska och utländska medborgare, nämligen när det gäller skadeståndsprövning. Då tycker jag att man måste se till att man inte kan behandla alla lika, för det får olika konsekvenser. Om en domstol gör fel och det får konsekvensen att en människa inte har rätten att befinna sig i , inte har rätten att över huvud taget umgås med sitt barn för att man inte man får befinna sig i , och inte har rätten att arbeta i , får det mycket större konsekvenser än vad ett sådant domstolsbeslut skulle få om man befann sig i och hade uppehållstillstånd. Det tycker jag är något som man principiellt måste ta ställning till, hur man ska förhålla sig i de frågorna. Jag tycker inte att jag har fått något svar, utan det här är luddiga formuleringar som inte säger särskilt mycket. 95 Justitieminister (): Jag ska först svara på det som talmannen tog upp, och jag vill också säga det till . Det är ingen kritik alls. Det som gör just det här så särskilt känsligt för mig är att det mycket väl kan hamna på regeringens bord. Det vill jag säga. Det är nämligen så att det kan riktas skadestånd. Det kan till och med vara så att det har riktats skadestånd i form av ex . Det är därför som jag är så ytterst försiktig i just det här fallet. Jag är alltid försiktig i principiella fall, men i just det här fallet kan det alltså vara så. Det är ju fastslaget att det har begärts ersättning av justitiekanslern. Justitiekanslern har konstaterat att det har begåtts felaktigheter, men det har inte kunnat påvisas någon skada. Det finns alltså ett utrymme här för att kunna begära skadestånd av regeringen ex . Det är därför jag är så ytterst försiktig. Men jag vill understryka att det inte är någon kritik. Jag tycker inte heller på något sätt att det har ställts den typen av frågor. Men det försvårar för min sak utöver övriga enskilda fall där jag inte på något sätt, till exempel i en enskild domstol, behöver vara rädd för att jag ska behöva vara med och ta ställning och kanske till och med vara föredragande i ett sådant ärende. Det jag ändå kan svara på är den principiella frågan om det inte är diskriminerande att man inte har en hundraprocentig rätt att direkt, med automatik, få en ansökan om visering bifallen om man till exempel ska närvara vid en process i svensk domstol. Detta är som sagt bord, men jag kan väl säga att det är klart att vi också får en del överklaganden om uppehållstillstånd. Det är klart att det i vissa fall finns en typ av ansökningar som faktiskt är ett missbruk av det här, där det är påstådda ärenden som ska initieras och kanske anhängiggöras. Det kanske finns sådana situationer. Det kan också finnas andra situationer där det av andra skäl väger tyngre att man inte vill att en person ska finnas i . På så sätt kan man säga att det i alla fall alltid finns olikheter eftersom en svensk aldrig någonsin behöver söka ett uppehållstillstånd för att vara i . Det kan vi vara helt överens om. Men att införa en automatik tror jag inte att man är beredd att föreslå på . Däremot har jag också uppfattat att man följer de här frågorna. Det är klart att ingen önskar att en person inte ska få visering om man på ett seriöst sätt ska närvara vid en process i svensk domstol. Skulle så inte vara fallet är jag den förste att säga, av principiella skäl, att detta naturligtvis skulle vara diskriminerande. 96 (): Jag kan också tillägga att det i det här fallet var så att domstolsprocessen tog väldigt när man väl äntligen fick visum för att närvara i domstolen. Nej, , gå inte in i det enskilda fallet . Förklara i generella termer. 98 (): Det jag vill fråga är ganska harmlöst. När man har en lång domstolsprocess och har visering tycker jag att det vore lämpligt om vi hade regler där man skulle kunna jobba . En process som drar ut ett till , det handlar alltså om en vårdnadsfråga, och man blir bunden till att bara sitta här och vänta in, tycker jag är ett olämpligt förfarande. Eller också ska man ha ett förfarande där den här typen av ärenden måste gå mycket snabbare. Man kan inte låta dem dra ut så här mycket . Jag tycker att antingeneller är en viktig strategi för framtiden. Detta får svåra konsekvenser för den enskilde personen. Jag kan säga när det gäller frågan om visering att vi, som det har visat sig, har väldigt olika standard för vilka som har rätt till visering. Jag är säker på att det inte är något problem om man kommer från eller . Däremot är det problem om man kommer eller . Då finns det en annan syn på visering i den här typen av ärenden. Det här är en fråga som jag hoppas att justitieministern kan ta tillbaka till sig och ta en diskussion om med . Det hänger faktiskt ihop mellan de två olika departementen. Man borde titta på om vi kan göra något i den här typen av fall för framtiden. 99 Justitieminister (): Ja, jag diskuterar gärna de här sakerna med , dels för att jag har arbetat med de här frågorna tidigare, dels för att det är så, som säger, att frågorna hör ihop. Inom EU är det till exempel så att det migrations-, justitie- och inrikesministrarna som är på samma möten. Så visst hänger frågorna ihop. är det som ytterst svarar på de här frågorna, men jag ska naturligtvis framföra det vid tillfälle. Jag följer som sagt alltid det här målet och andra mål noga men vill av olika skäl inte ge mig in närmare i diskussionen. Jag kan bara allmänt upplysa om att vårdnadsmål tar tid, även om de ska handläggas skyndsamt, eftersom det behövs en vårdnadsutredning. Det är väldigt viktigt att komma ihåg. Det är ett omfattande arbete som inte på något sätt ska läggas domstolarna till last. Då vilandeförklaras ju målet. Det är sociala myndigheter, och alla delar av ett barns sociala situation ska analyseras. Det är ett utomordentligt viktigt arbete som på många sätt kan avgöra barnets framtid. Det tar alltså . Men låt mig också bara allmänt upplysa om att om ett mål tar alltför i vilket land det än må vara som har anslutit sig till , däribland , kan man naturligtvis få rätt till skadestånd om det tar alltför och det åligger domstolen. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellation 2004/05:681 om männen och kvinnomisshandeln 100 Justitieminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta för att se till att våldet mot kvinnor ses som en justitiefråga och att de män som misshandlar ska få hjälp innanför eller utanför murarna. Jag vill börja med att klargöra att mäns våld mot kvinnor självfallet är en fråga för såväl som för regeringen och hela samhället. All misshandel oavsett mot vem den riktas ska beivras. När det gäller mäns våld mot kvinnor är det ett samhällsproblem som uppmärksammats alltmer och som även väcker ett stort engagemang, vilket är bra. Regeringen bedriver ett kontinuerligt arbete med att uppmärksamma och stävja mäns våld mot kvinnor dels genom lagstiftning i form av till exempel kvinnofridsbrotten och besöksförbud, dels genom uppdrag till rättsväsendets myndigheter. Myndigheterna har utarbetat handlingsplaner för sitt brottsofferarbete och genomfört utbildning i informations- och bemötande frågor för den personal som möter de utsatta kvinnorna, till exempel polis, åklagare och socialtjänst. I arbetet med mäns våld mot kvinnor är de förebyggande insatserna viktiga. Det är viktigt att män som misshandlar kvinnor kan få möjlighet till behandling och annan form av stöd av och hälso- och sjukvården. Det finns verksamheter i , ofta i regi, som har till syfte att hjälpa män att komma till rätta med sin våldsproblematik. ges kriscentrum för män och andra ideella organisationer statligt stöd av . Det är en fråga som jag anser är viktig, och jag är öppen för att regeringen tittar närmare på den. För de män som döms för våld i nära relationer och fått någon form av kriminalvårdspåföljd finns ett nationellt behandlingsprogram. Det är VIN, Våld i nära relation, framtaget av kriminalvården i samarbete med engelska Home Office. Sedan finns , Relation och samlevnad, som är speciellt för sexualbrottslingar och ART som är gjort för unga med aggressionsproblem. Alla dessa är forskningsbaserade och utvärderingsbara. Behandlingen fokuserar på männen och syftar till att motverka att de återfaller i ett våldsamt beteende. Partnerkontaktarbete i samarbete med löper jämsides med arbetet i mansgruppen. Även i kriminalvårdens personalutbildning ingår våld i nära relationer och kvinnofrid som en viktig och återkommande del. Förutom kriminalvårdens nationella program har ett stort antal kriminalvårdsmyndigheter i samarbete med bland andra socialtjänst, polis, åklagare, hälso- och sjukvård och olika frivilligorganisationer flera behandlingsprogram som tagits fram lokalt. Dessa program är väl etablerade och har på de flesta platser pågått . 101 (): anmäldes drygt 1 250 000 brott. För vart och ett av dem finns det någon person som har lidit skada på ett eller annat sätt. Det handlar således om mer än en miljon brottsoffer i vårt land, och antalet ökar. Men flertalet av dessa personer utsätts tack och lov inte för våldsbrott, men förfärande många. När jag säger att antalet våldsbrott ökar, menar jag förstås antalet brottsoffer som är utsatta för våld. Enligt Brå har antalet misshandelsbrott ökat med . som vi har haft den socialdemokratiska regeringen har våldsbrotten alltså eskalerat enligt regeringens egen statistikmyndighet. Enligt offerundersökningar är den faktiska våldsbrottsligheten ännu större. Inkluderar man även hot är det troligtvis ett mörkertal på tio gånger den anmälda brottsligheten. Det är också uppgifter enligt Brå. anmälde 3 411 kvinnor i att de hade blivit utsatta för misshandel eller grov misshandel inomhus av en bekant person. När man säger en bekant person inomhus talar vi om mäns våld mot kvinnor, alltså en före detta sambo, en sambo, en make eller en pojkvän. Det är oacceptabelt. Och där vet jag att justitieministern har samma uppfattning. anmälde 468 kvinnor grov kvinnofridskränkning i . Här i , i min valkrets, var det drygt 800 kvinnor som gjorde anmälningar om mäns våld mot kvinnor, alltså misshandel eller grov misshandel. Dessa siffror är förfärliga. Bakom varje siffra finns det ett människoöde och en person som har fått sin frihet och sina möjligheter i livet inskränkta. Och visst kan man läka sår, och visst kan man bli frisk. Men någonstans finns skadorna kvar, ofta hela livet, men kanske . hade vi en debatt här i kammaren som i hade initierat. Den handlade just om mäns våld mot kvinnor, och man berörde ett mord i som vi alla var väldigt upprörda över. Jag läste igenom vad vi sade då . Det som är intressant är att det över huvud taget inte nämndes någonting om att förebygga brott, att förebygga vissa mäns våld mot kvinnor. Det nämndes inte i debatten. Vi talade om lagar, straff, Rikskvinnocentrum och kvinnojourer. Men det allra viktigaste berördes inte. Och jag tog inte heller upp det. Det nämndes inte hur vi på ett effektivt sätt ska se till att minska antalet kvinnor som blir brottsoffer, hur vi ska minska antalet brott. Och det är allvarligt. Det finns nämligen förebyggande åtgärder och preventiva modeller som är effektiva men som vi inte använder i särskilt stor utsträckning eller inte alls. I stället gör man som man gjorde inom polisen tidigare. Man ger pengar till kvinnojourer. Och det är bra. Jag är själv ordförande i en kvinnojour. Men kvinnojourer löser inga problem. Det är som att lappa, laga och sy ihop. Det minskar inte mäns våld mot kvinnor, tvärtom. Det är ingen bra åtgärd att uteslutande ge pengar till kvinnojourer. Det behövs någonting mer. Då finns det väldigt många modeller, som jag kommer in på i mitt nästa anförande. Så jag vill ändå veta vad vi kan göra förebyggande och vad regeringen avser att göra för att minska mäns våld mot kvinnor. Det tycker jag inte att jag har fått svar på i ministerns svar. 102 (m): Justitieministern säger i sitt svar att myndigheterna har genomfört utbildning i informations- och bemötandefrågor för personal som möter dessa utsatta kvinnor. Det är helt korrekt, och det är väldigt bra att man har gjort det, dels därför att det blir en bättre hantering av de enskilda ärendena, dels därför att den här personalen är förebild i en vidare krets och på det sätt har betydelse för en långsiktigt vettig utveckling. Men detta är dessvärre långt ifrån någon stor verksamhet. Riksåklagaren kan dessutom på grund av att regeringen drog in pengar tvingas att avstå från att ge 35 åklagare specialutbildning i just den här typen av frågor, vilket man hade på sitt program. Detta är någonting som vi har beklagat, och jag hoppas att man på något sätt lyckas rädda det eftersom det är oerhört centralt att åklagarna har kompetens i dessa frågor. Jag tycker att det är alldeles uppenbart att denna typ av utbildning i informations- och bemötandefrågor som ministern tar upp behövs i stor utsträckning. har varit i blåsväder riktigt ordentligt. Och mot den bakgrunden skulle jag vilja fråga om justitieministern inte tycker att det finns ett behov av mer utbildning i informations- och bemötandefrågor, inte bara för socialtjänst, polis och så vidare utan också för personal inom domstolarna, därför att om det är några som skickar signaler till medarbetare i mer operativ verksamhet inom polisen och andra och till allmänheten så är det personal inom domstolarna och inte minst våra domare. Om de gör fel eller har fel attityd eller inte klarar av att möta medierna i den diskussion som följer, då faller ju alla goda ambitioner även från regeringen som ett korthus. Och det tycker jag är väldigt sorgligt därför att detta handlar både om att arbeta konkret med enskilda fall och om att arbeta med attityder och värderingar. Kortfattat: Anser ministern att vi behöver göra någonting för att öka utbildningen när det gäller bemötande och information om de värderingar och de frågor som dessa brott handlar om? 103 Justitieminister (): Jag vill ändå vara lite försiktig med de siffror som nämner. Det finns kanske en och annan anmälan som faktiskt inte grundar sig på brott. Det ska vi komma ihåg om bara talar allmänt om 1, 2 miljoner. Vi ska också ha klart för oss att vissa brott som begås kanske handlar om väldigt många snatterier mot en och samma butik. Det innebär inte att det finns en miljon brottsoffer. Låt mig också säga att det mycket väl kan vara så att det är en faktisk ökning av till exempel våldsbrottsligheten. Jag tror till och med att det är troligt. Men det har framför allt också konstaterats att anmälningsbenägenheten har ökat, och det är väldigt positivt. Men det kommer olika uppgifter. Bland har Brå kommit med uppgiften att brottsligheten har ökat. Det har kommit andra brottsofferundersökningar om att brottsligheten inte har ökat. Det är därför lite svårt att avgöra den saken med tanke på att det ändå finns ett stort mörkertal. Och om det är någonting som man inte ska ägna sig åt så är det att försöka precisera mörkertal som en del människor gör, inte . Men det mest fascinerande jag vet är när människor talar om exakta mörkertal. Det strider mot hela logiken. Men det som jag vill komma till är att den som drabbas av ett brott inte bryr sig särskilt mycket om statistiken. Det är det sista som man ska nämna för den person som har drabbats. Varje brott är ett för mycket. frågar om förebyggande arbete. Det är naturligtvis väldigt viktigt. Jag kan i alla fall säga tre saker som jag tycker är väldigt viktiga. Förebyggande arbete innebär bland annat att vi måste se till så att kvinnor som råkar ut för brott inte ska råka ut för det igen. Det är därför som det är viktigt att man inom kriminalvården nu bedriver ett arbete med att i förebyggande syfte försöka få de män som har dömts för sådana brott att inte begå brott igen. Detta är något som man nu arbetar med inom kriminalvården och har utvecklat och kommer att utveckla ytterligare. Detta innebär också att de som arbetar med män som mycket väl kan bli presumtiva våldsmän måste få den hjälp och det stöd som behövs. Det gäller att också satsa på mansjourer. Jag hoppas att man också ser till att de satsningar som kommer också kommer till andra delar av de organisationer som man har talat om. Men det vågar jag inte svara på säkert. Men det är min personliga uppfattning att det ska gå till andra organisationer också därför att de gör ett väldigt bra arbete. Men inte desto mindre har vi ändå avsatt 135 miljoner, och de kommer också att kunna användas i brottsförebyggande syfte. Låt mig också som ytterligare en omständighet säga hur viktigt det är att bekämpa alkoholkonsumtionen, där jag inte på något sätt kan vara nöjd över den utveckling som vi har. Men jag är ännu mer oroad över den mer liberala inställning som har jämfört med oss. Men, som sagt, vi har inte något bra resultat . Men jag tycker att ambitionerna ser väldigt olika ut. Det är också något som är väldigt viktigt i förebyggande syfte eftersom vi vet att alkohol finns med i bilden i många fall, även om det finns många fall där det inte är så. Utbildning för domare tycker jag självklart är en bra sak, och det görs också. Bland annat här i finns det utbildning för domare inom sju tingsrätter i bemötandefrågor när det gäller våld mot i synnerhet barn. Det där tycker jag är väldigt positivt. Det är alltid svårt att besluta om en utbildning om intresset inte finns. Men ju fler domare som är intresserade av utbildning, desto nöjdare är i alla fall jag. Jag kan bara hålla med där är vi alla överens om att mycket har gjorts. Vi har lagt fram förslag, och har beslutat om flera olika saker. Men vi kan också konstatera att mycket återstår att göra. För den som drabbas till exempel av den här typen av brott är det dock en väldigt liten tröst att vi ändå har gjort en hel del arbete tidigare. 104 (): Också jag är bekymrad över regeringens alkoholpolitik. Alkoholen fullkomligt strömmar över gränserna. Detta kommer alltid igen i debatten. Men vem är ansvarig för den politik som förs, och vem har varit det ? Det är en otrolig alkoholkonsumtion. Folk kör in lastbilslaster utan att polis och tull har resurser att göra något åt. Det är inte mitt ansvar, vill jag påpeka. När det gäller mörkertalet och våldsbrottsligheten säger regeringens egen statistikmyndighet, , att mörkertalet är uppskattningsvis . Det framgår om man går in på deras hemsida. Justitieministern får väl ta dem i örat om det inte stämmer. Jag litar på att de har någorlunda hum om saken. Jag har ett konkret förslag om vad man kan göra för att aktivt minska mäns våld mot kvinnor. När kvinnan ringer polisen har det gått väldigt långt. Då vill man bryta ett våldsbeteende. Man vill ha hjälp. Ytterst vill kvinnan ofta inte att det blir en rättsprocess. Därför är det viktigt att det är ett allmänt åtalsbrott. Det är definitivt otroligt viktigt att de här männen lagförs. Men det ligger oftast inte i kvinnans intresse. När polisen däremot griper gärningsmannen, förhör hålls och brottsplatsundersökning och allt sådant görs tror jag att mannen är som mest motiverad för behandling. Man kan jämföra med den rattfyllerist som blir tagen. Den personen är väldigt motiverad att genomgå behandling direkt i anslutning till brottet. Men är det så att gärningsmannen först blir gripen. Sedan går det en innan det blir huvudförhandling. Under flera polisförhör vid huvudförhandlingen nekar kanske mannen det har aldrig hänt att han har slagit kvinnan.