prot · GS0964 · 2005-01-26 00:00:00 — Att det är migrationsminister som är här från regeringen tolkar jag på samma sätt. Ansvariga statsråd då var utrikesminister och justitieminister . satt inte i regeringen och kan näppeligen vara ansvarig för vad som hände då. är tyvärr inte längre med oss, men frågan är varför inte är här i kammaren och försvarar sitt agerande. Det är möjligt att justitieministern då inte hade fullständig information, men det fråntar inte honom hans ansvar. kom hård kritik från som är generalsekreterare för internationella centrum. Även enligt honom har flera avgörande misstag begåtts. Regeringen trodde blint på amerikansk säkerhetstjänst utan att göra en egen analys och granskning. Statsråd uttalade sig om att de båda egyptierna var tungt kriminellt belastade trots att El då aldrig var dömd för någonting. Svenska ambassaden i fick inget uppdrag att kontrollera överenskommelsen med om att männen inte skulle utsättas för tortyr, och det tog första besöket gjordes. Överträdelse av tortyrkonventionen skedde redan på svensk mark när amerikanska agenter på satte på dem huvor, hand- och fotfängsel och tvångsmedicinerade dem med stolpiller. Detta uppenbara brott på gjorde mig, liksom säkert många andra, upprörd, och polisanmälde jag händelsen för att få en polisutredning av vad som egentligen hände. Åklagare beslöt att förundersökning inte skulle inledas då det saknades anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal förövats av svensk polis i samband med verkställigheten av avvisningen. Vad gällde utländska medborgares agerande överlämnades ärendet till överåklagaren i . fick jag besked om att förundersökning inte heller ska inledas avseende utländsk personal eftersom denna inte utövat någon självständig verksamhet vid tillfället. Detta betyder alltså, om överåklagaren har rätt, vilket vi nästan måste utgå ifrån om vi tror på svenskt rättsväsende, att de överträdelser av tortyrkonventionen som skedde på svenskt territorium genomfördes av svenska myndighetspersoner eller åtminstone att svenska myndigheter är ansvariga för att det skedde. Det kan ju inte vara så att internationell rätt kränks i utan att någon har ansvar för det. Ytterst faller ansvaret tillbaka på regeringen. Inom regeringen har UD ett speciellt ansvar men också eftersom det var som hade ansvaret för avvisningen. Jag är inte principiellt negativt inställd till att tar hjälp av ett annat land för en avvisning, men självklart ska svenska lagar gälla på svenskt territorium, oavsett om det är eller amerikanska CIA som verkställer avvisningen, och självklart ska svensk myndighetsutövning ledas av svensk personal. Lika självklart borde det vara att en regering som begår misstag erkänner detta och försöker ställa det till rätta så gott det går. 7 (): Ni på läktaren! Tänk er att få elektriska trådar kopplade till känsliga delar av er kropp, bli fastbunden vid en blöt och utsatt för kontinuerliga torterande stötar! Tänk dig att frukta det! Tänk dig att för den fruktan fly tillsammans med din fru och dina barn och lämna det du håller kärt för att börja om i ett annat land! Tänk dig att du i detta land blir hämtad med polisbil sent , tagen till en flygplats och mött av maskerade och skarpt beväpnade vakter! Tänk dig att dessa tyst klipper av dig dina kläder, förser dig med bojor och en huva likt den från de ökända bilderna från och för ombord dig på ett flygplan! Tänk dig att värdlandets polis bara står och tittar på när övergreppen mot dig sker! Tänk dig att du sedan är utan kontakt i veckor, att man år senare inte vet var du håller hus eller vad du har råkat ut för! Tänk dig att landet som skulle sörja för att du inte blev torterad inte ens når dig! Tänk dig att du, när du väl träffar landets representant, berättar att den omilda behandlingen, tortyren, började redan på plats, redan innan planet lyfte och att ingen får reda på vad du sagt! Tänk dig nu att landet är ! Det är inte någon obskyr diktatur, inte något krigiskt land, inte , inte något annat än trygga kära . Många ord har yttrats från den här talarstolen. De som lyssnar räknar med att man kan lita på åtminstone de flesta av dessa ord, att de inte är ihåliga utan betyder någonting, att orden inte bara är ord utan också har mening. Kampen mot terrorism ska bedrivas med respekt för folkrätten och de mänskliga rättigheterna. Rättsstatens principer ska hävdas. Så sade statsministern i den senaste regeringsförklaringen. Det verkar inte ha varit mer än ord. Världens enda supermakt skolade en gång terrorister genom att bekosta talibanernas och träningsläger. skapar man terrorister genom att sätta folkrätten på undantag och frånta människor deras värde och rättigheter. Svenska medier har kunnat bevisa hur sysslar med renditions: Enligt ett komplicerat system kidnappar man med samarbetande eller kuvade regeringars goda minne människor, misstänkta eller bara informatörer, i olika demokratiska stater och flyger dem till egna baser, fängelser eller mindre nogräknade diktaturer där tortyr eller utpressning kan användas för att man ska få reda på det man vill veta. En av de första av dessa Bushregimens renditions var när landade med Guantánamoplanet på och avvisade och till . I stället för att stå upp för folkrätten och de fina ord man yttrat lade sig platt och löste glatt medlemskap i . Terroristernas fiende är demokratin, men det var som genom detta agerande nedmonterade demokratins och rättsstatens principer. Kampen mot terrorism ska bedrivas med respekt för folkrätten och de mänskliga rättigheterna. Så hette det, men det var bara ord. har undertecknat FN:s och konventioner mot tortyr. Vi får inte avvisa någon till ett land där denne riskerar att utsättas för tortyr. För att hjälpa Bush behövdes alltså ett juridiskt fikonlöv, och den omtalade garantin blev detta. I ett avtal mellan och garanterades att Agiza och El inte skulle utsättas för tortyr, att de skulle få en rättvis rättegång och att skulle kunna följa processen. har vi facit. Vi vet inte vad som har hänt med männen under långa perioder i . Human Rights Watch är säkra på att de har torterats. El frisläpptes den farlige terroristen visade sig inte kunna dömas för något ens i diktaturen medan Agiza dömdes för medlemskap i en organisation, inte i en rättvis rättegång utan i en militärdomstol utan insyn. har inte fått enskilda möten med de avvisade. En svensk begäran om att rättegången mot Agiza skulle göras om har man från egyptiskt håll inte ens bemödat sig om att besvara. Just på grund av detta, att avtal om mänskliga rättigheter med diktaturstater knappt är värda papperet de är skrivna på, är sådana avtal inte tillåtna enligt internationell rätt. Andra länder i samma situation men där avvisningar måste prövas av domstol har insett att antingen krävs det så hårda skrivningar i garantierna att länder som inte godtar dem eller så kan inte internationell rätt godta dem. Det har gjort är att försöka tvinga fram ett nytt prejudikat i internationell rätt, mjuka upp reglerna om att inte avvisa människor till länder där det förekommer tortyr. Fallet AgizaEl granskas nu i . I flera länder sitter människor fängslade och väntar på vad kommittén ska säga. Fäller den får ytterligare en prick i protokollet vi är redan det land som har flest. Friar den har tvingat fram en ordning där fler människors rättigheter sätts på undantag för kriget mot terrorismen. Kampen mot terrorism ska bedrivas med respekt för folkrätten och de mänskliga rättigheterna. Rättsstatens principer ska hävdas. Vem ska göra det om den som yttrade orden kryper från ansvaret? Jag förutsätter, men det krävs väl en fråga, att inte än en gång gör bort sig genom sådana här garantier, att regeringen inte längre tror att garantier från diktaturer går att lita på. Stämmer det, ? Har vi ändrat syn på garantierna? Regeringen försvarar sig, men hur trovärdigt är det försvaret när man då och då blivit avslöjad med lögn? har inte fått alla uppgifter om Agizas och El Zaris situation som haft del av. KU fick aldrig veta att de båda männen klagade på behandlingen i . Intrycket av att regeringen smiter undan sitt ansvar blir tyvärr inte mindre av att varken utrikes- eller statsministern är här . Man försöker förvandla avvisningen till ett vanligt flyktingärende, inte en del av ett folkrättsvidrigt globalt system. Bilden av som de utsattas röst i världen, landet som står upp för de mänskliga rättigheterna och hela världens folkhem är raserad. Med Egyptenavvisningarna har vi inte bara ställt upp på brott mot de mänskliga rättigheterna; vi är också i högsta grad delaktiga i Guantánamosystemet. behövs det upprättning. Det behövs en nationell kommission som granskar detta, och det behövs internationell granskning under FN. Det föreligger en motion som kräver detta. kommer att rösta för den. Jag vill fråga mina meddebattörer: Kommer ni att göra likadant? 8 Statsrådet (): Ja, , det är så sant som det är sagt: Det är många ord som har yttrats från den här talarstolen. Jag hör att väldigt många upprepar det jag sade inledningsvis: Dels måste kampen mot terrorism prioriteras, dels måste kampen för mänskliga rättigheter prioriteras. Detta kan inte, menar jag, sägas tillräckligt ofta. Men denna debatt handlar också om hur vi ska omsätta kampen mot terrorism och kampen för mänskliga rättigheter när det hela ställs på sin spets, som till exempel i det här fallet. Avvisningsbeslutet innehöll väldigt svåra avvägningar. Det fanns en väldigt allvarlig säkerhetsrisk. De här männen var enligt svensk säkerhetspolis misstänkta för att ha planerat terroristrelaterad brottslighet. För att försäkra oss om att de inte skulle utsättas för tortyr eller annan omänsklig behandling begärde vi att garantier skulle utfärdas från . Det var ett sätt att lösa en väldigt svår situation. Vad jag kan höra är flera talare mycket kritiska mot regeringens sätt att lösa det här dilemmat. Min fråga till er är: Hur skulle dilemmat ha lösts? Jag tror att det är väldigt viktigt att inte bara tala om principerna utan faktiskt också om de väldigt svåra dilemman som kan uppstå i mycket konkreta ärenden. Vi har ett konkret ärende som vi nu kan diskutera, och min fråga är återigen: Hur skulle man från oppositionen ha hanterat detta? Skulle de här två männen som enligt svensk säkerhetspolis misstänktes planera terrordåd, kanske också i ha beviljats permanenta uppehållstillstånd i ? På den frågan kan jag inte höra att det finns något svar från oppositionen. Väldigt många frågor har ställts här, och många av dessa har också besvarats. De har besvarats i , i interpellationsdebatter, informationsmöten och så vidare. Jag ska dock ta upp några viktiga principfrågor som handlar om avvisningen och säkerhetspolisens ansvar för avvisningen. Här vill jag betona några saker. Det ena är att, som jag sade inledningsvis, avvisningar av människor som sökt asyl i naturligtvis ska ske på ett värdigt sätt, och detta oavsett om det är eller polisen som ansvarar för avvisningen. Det är det ena. Det andra som är viktigt att betona är att svensk polis får och ska samarbeta med andra länder i kampen mot organiserad brottslighet. Dagens brottslighet känner inga nationella gränser, och därför är det väldigt viktigt att vi också har en brottsbekämpning som går över de nationella gränserna så att vi kan möta de hot som vi ser . Säkerhetspolisen, som är den myndighet som har ansvar för terroristbekämpningen i , samarbetar självfallet med utländska säkerhets- och underrättelsetjänster. Det kan handla om utbyte av information, men det kan också handla om assistans eller biträde av utländska poliser. När ett sådant samarbete sker ska det dock ske på svenska villkor och följa svensk lag. Det behövs inga ytterligare politiska beslut för det; de besluten är fattade av regering och riksdag. Jag vill också bara snabbt vända mig till , som påstår att har kritiserat regeringen för detta. Jag tror att den här debatten tjänar på att vi håller oss till fakta och sanning. kritiserade inte regeringen på den här punkten. 9 i (m): Statsrådet gör det retoriska trick som kan riskera att vara ett falltrick med tanke på att man frågar om oppositionens uppfattning i den här frågan. Det kan vara vanskligt för en minoritetsregering, framför allt om man ställer en så befängd fråga som om man var beredd att ge dem uppehållstillstånd. Det är faktiskt inte det vi diskuterar . Med tanke på att regeringen har långtgående befogenheter i de här frågorna har man också ett ansvar, och jag vill få en diskussion om hur man uppfattar att man har förvaltat detta ansvar, och kan vi ha fortsatt förtroende? Jag ställde en del frågor, och vet jag fortfarande inte om man har tittat över rutinerna för att fatta beslut eller hur beslutsgångarna ser ut. Har det skett några förändringar i samarbetet mellan olika departement och mellan departement och myndigheter? Har man dragit några lärdomar? Har man någon självkritik, som oppositionen, Moderata samlingspartiet och efterlyser? Har man haft någon eftertanke och vill komma till och diskutera om man har tillräcklig förmåga att inhämta information för sina egna bedömningar så att man inte behöver förlita sig på och bli helt beroende av andra källor för sina överväganden? Jag saknar en öppenhet, en transparens och en vilja att ta den här debatten, framför allt att man inte vill diskutera om något fel begåtts och särskilt hur man ska undvika att det upprepas detta som gör att får stå med skammen internationellt, detta som gör att förtroendet sviktar bland medborgarna och detta som gör att med rätta anordnar den här debatten. arbetade regeringen fram handlingsplanen för mänskliga rättigheter, antagligen väl medveten om att här finns en balansgång. Det är svåra beslut som ska fattas. Man diskuterade vikten av att ska hållas informerad. Vi har fått släpa regeringen till . Vi har sett att man har hemlighållit dokument och på alla sätt försökt komma undan. Varför vill ni inte ta ert ansvar och ställas till svars, förklara och försöka ta tillfället i akt att återupprätta någon form av förtroende? 10 (): efterfrågar oppositionens alternativ. Jag kan bara konstatera att det är regeringens eget regeringsunderlag som är hårdast i kritiken. Helt oförsonliga tongångar, måste jag säga, kommer från i . Jag vet också att i är mycket kritisk. Men det är de två partierna som har invaderat med tjänstemän. Ni sitter ju i praktiken i samma regering. Och du efterfrågar oppositionens synpunkter! Vi från försöker vara balanserade och realistiska när det gäller att möta de här svåra utmaningarna. Det är inte särskilt lämpligt att utländsk säkerhetstjänst sköter detta, sade statsministern när allting uppdagades. Det är väldigt lätt att hålla med. Det har alltså upprättats en PM på . Här gick man igenom handläggningen vad gäller handfängsel, kroppsvisitering, huvor och behandlingen i övrigt i relation till polislagen och luftfartslagen, så klart. Proportionalitet och behovsprinciper prövades. Och det konstaterades att svensk polis mycket väl kan få bistånd av utländsk myndighet. visade det sig dock att det inte var svensk polis som fick bistånd. Det var tvärtom. Det var utländsk säkerhetstjänst som opererade, och svensk myndighet fick bistå. Och detta, skriver dåvarande rättschefen på , numera riksåklagaren, kan i och för sig ifrågasättas. Det var väl ganska milt skrivet till sina överordnade. konstateras också att ingen åtgärd i sig uppenbart är oförenlig med svensk grundlag. Här väcks en intressant tanke och fråga till och . Hur vill ni stärka det svenska grundlagsskyddet för de mänskliga rättigheterna? Är ni beredda att ta bort uppenbarhetskriteriet i det arbete som pågår för att reformera vår konstitution, för att skydda de mänskliga rättigheterna i ? Sedan måste jag bara säga några ord om all mörkläggning, om hur man först inte vill delge sanningen. Sedan talar man om att man har undanhållit sanningen. Det är väldigt märkligt att vi har en regering som så föraktfullt möter FN-systemet som man i högtidstalen hyllar. Sedan har det visat sig att det fanns ytterligare skäl. Det har framkommit i medierna. Man ville inte störa förbindelserna med . Och det är ju än mer anmärkningsvärt, att regeringen inte vill störa förbindelserna med de påstådda torterarna. Men det gäller att titta framåt, tycker jag. Det är många svåra avvägningar som ska göras. inträffade återigen ett utvisningsärende. Men tack och lov valde regeringen då att inte förlita sig på några nya garantier, från . Den personen fick kommunarrest och ska anmäla sig hos svensk polis. Det är ett rimligt sätt att behandla en person som vi inte vill ha i . Men vi kan rimligen inte utvisa den personen till just , för läget där är milt uttryckt instabilt och risken att den här personen kommer att dödas eller torteras är mycket stor. lyfte fram hur ville ha starka garantier vid en liknande utvisning. Då blev det ingen utvisning av, mycket riktigt. har mött detta dilemma efter på ett annat sätt. De personer som finns där, som man inte vill ha gående på gatorna i , är tagna i förvar, och det ska de vara. De får gärna åka hem till sitt hemland när de vill. Det är bara att knacka på celldörren och åka hem. Men det vill de inte göra, kan jag säga. Men lösningen är inte att de personerna ska gå ute på gatorna i som ett hot mot det brittiska samhället. Det är också en lösning, så det finns andra lösningar än att lita på värdelösa garantier. Jag vill också i mitt sista inlägg återkomma till hur vi ska lösa detta, om det ska prövas i domstol, vilken insyn vi ska ha i säkerhetstjänsterna, för vi måste ha ett bättre system. Sanningen är att det inte finns något system alls . 11 (): Debatten och genomlysningen är bra. Men det är framför allt viktigt att vi lär oss av det inträffade. Jag vill beröra några lärdomar som framträder med all tydlighet och vad jag menar krävs . För det första, fru talman, behövs en regering som regerar och inte bara reagerar, som har initiativet och inte drivs till ständigt nya positioner av medierna och andra aktörer. Det känns inte som om regeringen har haft kontroll över skeendet. Det är naturligtvis anmärkningsvärt när statsråd uttalar sig i skuldfrågor utan att det har varit någon rättegång. Det påpekar bland annat , apropå regeringens handlingsplan för de mänskliga rättigheterna. Kritiken mot regeringen kommer ju från flera håll, som vi har sagt här. Human Rights Watch säger att den kontroll har varit undermålig och inte nått upp till internationell övervakningsstandard. har kritiserat regeringen för detta. Alltså, en regering som regerar och inte bara reagerar. För det andra, fru talman, måste vi lära oss att rätt värdera andra staters garantier när det gäller rättssäkerhet och respekt för de mänskliga rättigheterna. Det går inte att uppträda så aningslöst som den har gjort i förhållande till . I efterhand har även UD faktiskt medgett att rättsprocessen mot de båda männen inte varit rättvis och att inte har uppfyllt det avtal man ingått med . Det får inte bli acceptabelt att byta ut det absoluta tortyrförbudet mot så kallade diplomatiska försäkringar eller garantier. För det tredje måste lagstiftning och regelverk göras tydligare. I det ligger att klargöra rollfördelningen, det vill säga politikernas beslutsmakt och förmåga i förhållande till myndigheternas befogenheter. För rätt ansvarsutkrävande är det dock viktigt i det här fallet att komma ihåg att det faktiskt är på regeringsnivå som överenskommelsen med har träffats. För det fjärde måste öppenhet eftersträvas så långt det bara är möjligt med hänsyn till den sekretess som kan krävas. Säkerligen kunde öppenheten ha varit avsevärt större i det här fallet. Det är ett feltänkande om man tror att slutenhet befrämjar trygghet. Det är naturligtvis tvärtom. Största möjliga öppenhet skapar också mesta möjliga trygghet. För det femte måste en oberoende undersökning nu genomföras, helst i FN:s regi, för att skapa klarhet kring händelser och ansvar. Den har signalerat behov av internationell genomlysning, och det är betecknande att , med vilket har slutit avtal och vars garantier man litat på, inte är villigt att samarbeta om en genomlysning. Ingen ensidig svensk utredning är nog när det är tre regeringars handlingar och ansvar som måste belysas. För det sjätte: Kampen mot den internationella terrorismen, som också hotar , måste föras med fasthet och med kraftfulla medel. Varje inslag i den kampen kan säkert inte torgföras offentligt, men svenska politiker och myndigheter får aldrig bortse från det oavvisliga kravet på respekt för folkrätten, för de mänskliga rättigheterna och för rättsstatens krav på rättssäkerhet. Det här gäller naturligtvis för svenska medborgare och för varje annan person som kan bli föremål för ingripande på svensk mark. Det är bara på det sättet som en demokrati kan skilja sig från de destruktiva krafter som hotar demokratin. Låt oss lära av det som hände så att vi kan möta nya situationer. säger att KU inte har kritiserat regeringen. Det som jag ordagrant sade i mitt förra anförande var: KU pekar bland annat på hur regeringen så lättvindigt litade på garantier. Det var vad jag ordagrant sade på den punkten. 12 (): Hela den här diskussionen visar verkligen att debatten är oerhört viktig. Ministern, , börjar med att ställa frågan: Vad skulle ni ha gjort? vände hon sig i och för sig till oppositionen, men eftersom jag också är kritisk i sakfrågan tycker jag att det är ganska rimligt att man ändå bemöter det. Hur ska man göra i en sådan situation? Hur skulle regeringen göra? Det visar att regeringen inte har lärt sig någonting av denna situation. Hade man inte fått garantin från så hade regeringen suttit med ärendet i alla fall. I ett flertal fall har man i stället husarrest, kommunarrest och anmälningsplikt. Man löser ständigt problematiken och har gjort det genom alla år för att skydda människor från tortyr. Om regeringen inte hade fått garantin från hade regeringen fått handskas med frågan i alla fall. Det är alltså definitivt inget svar på hur den här processen kunde gå till på det sätt som den gjorde. Det är någonting som glöms i den här debatten när det gäller beskyllningarna, som oftast är hemligstämplade, nämligen vad männen var misstänkta för. Vad hade man för underrättelser? Hur såg underlaget ut? Ministern säger att de var misstänkta för terroristrelaterad brottslighet. Jag måste ställa frågan vad det i så fall är. De var också misstänkta för att planera terroristdåd här i , och det fanns misstankar från om detta. Vi har faktiskt ett svenskt rättsväsende. Om dessa misstankar fanns på en sådan hög rättssäkerhetsnivå med de beviskrav som finns i hade man kunnat ställa männen inför rätta här och döma dem. Det hade inte heller varit ett hinder. Självklart ska man ha ett samarbete länder emellan i kampen mot terrorism. Men om man i en demokrati inte vågar vara misstänksam och inte fullständigt lita på uppgifter som kommer från underrättelsetjänster som är odemokratiska och där vi vet att tortyr förekommer, och där vi vet att sättet att ta fram information är ett sätt som vi aldrig skulle acceptera enligt svensk lagstiftning, då bör man också vara vaksam när det gäller att använda sig av den informationen för att fatta sådana här beslut. När det gäller hela den här historien är det ingen som vill ta ansvar. Som jag inledde med att säga handlar detta om människor. Det handlar om människor som har fru, som har barn och som faktiskt har rätt till sina rättigheter. Jag har ytterligare en fråga när det gäller avvisningen och hur den gick till, även om det utreds. Hur kommer det sig att regeringen ville ha avvisningen genomförd så snabbt att man inte kunde vänta till dagen efter utan i stället använde sig av amerikanerna? Männens ombud här i hade sagt till regeringen att man i så fall skulle överklaga ett avvisningsbeslut. Varför genomförde man avvisningen så fort att männens ombud inte fick någon information förrän dagen efter? Det hade inneburit rättssäkerhet om man hade vågat informera ombuden också. Vad gör regeringen nu?