prot · GT096 · 2005-09-21 00:00:00 — 1 § Information från regeringen om i 1 Statsminister (): har mörka profetior om FN:s framtid utgjort ett återkommande inslag i den internationella debatten. har använts som det mest dramatiska men långt ifrån enda exemplet på att FN-samarbetets tid är förbi. Förra veckans toppmöte visade motsatsen. Närmare 150 stats- och regeringschefer från hela världen valde att resa till för att i debattera vad som krävs för att göra världen mer säker och öka välfärden. Där framträdde , och presidenter. Där talade bland andra , , och premiärministrar. När toppmötet avrundades var det genom att dessa ledare och alla deras kolleger ställde sig bakom en gemensam deklaration om internationell fred och utveckling. FN som global mötesplats, som ett internationellt debattforum, där åsikter kan vädras och gemensamma slutsatser dras, visade här sin fulla relevans. Men toppmötet innebar också en tydlig endossering av världsorganisationen som aktör. Inget tema var så vanligt i debatten som vikten av ett starkare och mer relevant FN. Att president markerade sitt stöd för multilateralt samarbete och FN, och därmed sällade sig till den stora majoritet som slog an en ton för samverkan, hade givetvis en särskild betydelse. Det gemensamma anslaget i debatten bottnar i en gemensam insikt. Ingen kan hantera vår tids utmaningar och möjligheter på egen hand. Terrorism, klimatförändringar, internationell brottslighet, epidemier, migration, massförstörelsevapen allt detta och mycket därtill kräver samarbete över gränserna. Med ökad komplexitet i världen tilltar behovet av kollektiva lösningar, och det behovet är lika kännbart för stora stater som för små. Att det multilaterala samarbetet eller ens FN:s dagar skulle vara räknade tror jag därmed inte, tvärtom. Det är många länder som med har ett grundläggande intresse av ordnade former och tydliga regler för internationell samverkan. Det för alltmer multilateralt samarbete. Det är i den riktningen världen kommer att gå. Men en sådan utveckling ställer krav på oss alla. Vi har inte råd med en låt-gå-attityd till det multilaterala samarbetet. För att säkerställa FN:s relevans måste organisationen reformeras. För att bevisa det internationella samarbetets bärkraft måste fler konkreta resultat nås mot fattigdom och för fred. I förra veckans toppmötesdokument har vi fått ett gemensamt redskap för både FN-reform och ökade insatser för internationell fred och utveckling. Jag vill för kammaren peka på några områden som särskilt betydelsefulla. Ett problem med dagens FN är att det saknar en fungerande struktur för att bistå samhällen i fasen mellan krig och fred. Därför beslutade toppmötet att etablera en fredsbyggande kommission. Vi har från svensk sida varit aktiva tillskyndare av idén och kommer att verka för att kommissionen snabbt kommer på plats. En annan angelägen institutionell förändring är beslutet att inrätta ett MR-råd som ersättning för dagens konvention om mänskliga rättigheter. Avsikten är att FN:s arbete för att främja människors fri- och rättigheter därmed ska stärkas. På MR-området vill jag också peka på erkännandet i toppmötets slutdokument av skyldigheten för stater att skydda sina befolkningar. I detta har vi en viktig hävstång för att ytterligare skärpa det internationella samfundets förmåga att förebygga folkmord och grova övergrepp. Toppmötet gjorde ett entydigt fördömande av terrorism i alla former och enades om att den internationella kampen mot terrorismen måste stärkas. Avsikten är nu att utarbeta en konvention om internationell terrorism, dessutom en tydlig definition av vad internationell terrorism är. Men lika viktig som besluten rörande fred, säkerhet och mänskliga rättigheter är den tonvikt som toppmötet lade vid kampen mot global fattigdom. För att de så kallade millenniemålen ska kunna nås 2015 måste både givarsamfundets och mottagarländernas handlingskraft tillta. Det gäller allt från höjda biståndsanslag, ökad effektivitet i biståndet och innovativa finansieringsflöden till förbättrade fattigdomsstrategier och ökade insatser mot korruption och för demokratiskt styre i fattiga länder. Detta slog toppmötet fast. I dessa sammanhang kan jag bara beklaga att det utöver bara är fyra länder som har nått målet i bistånd. Att toppmötet välkomnar de tidsplaner som många givarländer har lagt fast för hur 0,7-procentsmålet ska uppnås utgör av det skälet, enligt min mening, en viktig markering. Det brukar heta att är FN:s bästa vän. Jag har ingenting emot den karakteristiken. Att stödja en skapelse vars grundläggande syfte är att hjälpa utsatta människor till ett bättre liv känns enkelt uttryckt väldigt bra. Att leda var på så sätt en stor förmån och ära. Men att vara vänligt sinnad är inte detsamma som att vara okritisk. Jag beskrev tidigare den breda debatten i FN som en av organisationens styrkor. Men den mångfärgade paletten utgör en av FN:s potentiella svagheter. Enhällighet kräver ibland kompromisser. Jag kan konstatera att vi från regeringens sida hade velat se ett mer radikalt och framåtblickande utfall av toppmötet på vissa områden. För det första vill vi att ansträngningarna för att reformera intensifieras. Rådets sammansättning måste anpassas till vår tids förhållanden, med bättre representation för regioner som , och . Åtgärder måste vidtas för att rådet ska kunna arbeta effektivt, bland annat genom etablerandet av en vetofri kultur. För det andra behövs krafttag för nedrustning och icke-spridning av massförstörelsevapen. Att toppmötet inte kunde enas om skrivningarna på detta område är mycket graverande. Ingen ifrågasätter riskerna förknippade med spridningen av kärnvapen och andra massförstörelsevapen. Men alltför få länder vill se konsekvenserna av sitt eget agerande. Från regeringens sida kommer vi därför att fortsätta driva nedrustnings- och icke-spridningsfrågor offensivt. För det tredje måste det internationella arbetet på klimatområdet skyndas på. Betydligt mer behöver göras både i närtid och för perioden efter slut för att motverka klimatförändringarna. För att bli effektiva måste dessa åtgärdsprogram inkludera världens stora energikonsumenter och -producenter. För det fjärde vill vi se ökade insatser för jämställdhet mellan kvinnor och män och för barns rättigheter. Att toppmötet inte gick längre här vittnar om en bristande uppskattning hos många regeringar av vikten av att stärka kvinnors position och barns situation, både utifrån ett MR-perspektiv och för dess positiva inverkan på ett lands ekonomiska och politiska utveckling. När världens stats- och regeringschefer lämnade upphörde många nyhetssändningar från FN, men i samma stund inleddes nästa viktiga fas i arbetet, att verkställa toppmötets beslut. Flertalet politiska åtaganden är av det slaget att regeringarna nu förväntas omsätta dem i nationell handling. Men på ett antal områden har toppmötet givit specifika uppdrag till generalförsamlingen att genomföra beslut eller vidareutveckla frågor. En fredsbyggande kommission och ett MR-råd ska etableras, utvecklingsdagordningen drivas vidare, en terrorismkonvention utarbetas, reformeras ytterligare och ett nytt säkerhetsråd arbetas fram. På dessa områden har i egenskap av ordförande för den 60:e generalförsamlingen ett särskilt ansvar. På plats i leder en av våra mest erfarna diplomater, , församlingens arbete med att följa upp toppmötet. En viktig lärdom av år av FN-arbete är att engagemanget måste upprätthållas på högsta politiska nivå, också efter det att toppmötet är över och utfästelser har gjorts. Den politiska dynamiken måste bevaras och trycket upprätthållas, bland annat genom personliga kontakter. Därför har jag, efter samråd med FN:s generalsekreterare , tagit initiativ till ett nätverk av internationella ledare med uppdraget att säkerställa en kraftfull uppföljning av . Som ordförande för det gångna toppmötet ville jag i samarbete med ett urval stats- och regeringschefer underlätta det fortsatta reformarbetet i och bidra till att förra veckans politiska memento bevaras. Till nätverket har jag inledningsvis inbjudit stats- och regeringscheferna i , , , , , , , , , , , och . Nätverkets arbete kommer att inledas . Jag är övertygad om att toppmötets åtaganden rörande fred och säkerhet, mänskliga rättigheter och utveckling och för stärkande av FN kan genomföras. Men då måste världens ledare matcha förra veckans ord med handling. Den avser att göra vad den kan för att så ska bli fallet. 2 (): Jag tackar statsministern för redogörelsen och önskar statsministern all framgång med nätverket. Den kanske allra viktigaste frågan jag tror att vi är överens om den är MR-frågan. Statsministern nämnde här att ett MR-råd ska utses. Det har funnits, som vi alla vet, anledning att kritisera hur MR-frågorna har skötts i FN fram till . Länder som står för allt annat än respekt och mänskliga fri- och rättigheter har stått i spetsen för FN:s MR-arbete. Det påtalades säkert inte enbart av president . Jag vill veta, herr statsminister: På vad sätt kommer detta MR-råd nu att skilja sig från den tidigare verksamheten? Vad finns det för garantier, om sådana över huvud taget finns, för att inte kommer att styras av exempelvis länder som ? 3 Statsminister (): Jag kan inte annat än dela uppfattning att en sådan stat som den sistnämnda inte är lämplig att leda vare sig en eller ett MR-råd. Vilka garantier har vi? Vi har naturligtvis inga, utan ytterst är det generalförsamlingen som kommer att välja detta MR-råd, alternativt säkerhetsrådet. Det är fortfarande en öppen fråga. Jag upplever dock när jag för diskussionen med kolleger och lyssnar på den allmänna debatten att den tid är förbi då ska ärvas av ett MR-råd som har samma tveksamma sammansättning som . Men jag kan inte utesluta att det kommer att finnas stater som har den typen av meritlista, och därmed försvagas . får utvisa detta. Vi kommer att göra allt för att där se till att vi slipper den fälla som pekar på. Men i FN kan man inte i förväg säga exakt hur majoriteterna kommer att se ut. 4 (): Den viktigaste reformfrågan som föreslog toppmötet var just den som också tog upp, nämligen mänskliga rättigheter, att FN börjar arbeta på allvar med mänskliga rättigheter, precis lika allvarligt som man arbetar med fredsfrågor och utvecklingsfrågor. Det är ju en framgång att FN nu har fått ansvaret att skydda människor från folkmord. Men vi vet inte om den säkerhetsreform som behövs för att svara upp för det åtagandet kommer att genomföras. Det är en stor besvikelse att har blivit hängande i luften. Det står inte någonting om hur det nya kommer att vara sammansatt, av vilka länder, eller hur det kommer att fungera framöver. Det enda sättet som vi verkligen kan se till att det blir ett nytt MR-råd är att se till att inte samma diktaturer som har suttit där får tillgång till att än en gång stoppa hela processen. , och stoppar hela arbetet , och det får inte upprepas. Då behövs det tydliga MR-krav. Oavsett hur det landar med har vi ett problem inom FN, och det är det som illustrerades väldigt tydligt när det rapporterades i alla tidningar att det var nye vän som fick de största och varmaste applåderna under hela . Det var för att han kritiserade . Visst förtjänar kritik, men än mer kritik förtjänar just de länder som valde att applådera som varmast när vän talade. Men de applåderade för att de stirrar sig blinda på flisan i öga och inte ser bjälken i sitt eget öga. Självutnämnda ledare i , och , som håller sina medborgare i förtryck och fattigdom, är en majoritet i FN. Det är ett stort problem, som vi kommer att få brottas med framöver oavsett vad som händer. Min direkta fråga till är: Är du beredd att under höstens arbete driva att vi måste ha tydliga medlemskrav för dem som ska ingå i det nya ? 5 Statsminister (): Svaret på den frågan är ja. Jag har just berättat vad jag tänker göra. Det viktigaste jobbet utför naturligtvis på plats i generalförsamlingen i FN. Men vet vi också att väldigt mycket av de beslut som ska tas där kommer till först när det politiska trycket skapas på hemmaplan eller i regionerna runt hemmaplan. Det är så typiskt att det är dagen innan toppmötet samlas som man lyckas komma fram till en förhandlingslösning omkring en deklaration inte tillräckligt bra, men ändock ett första steg. Det var då man löste ut frågan. Det blir likadant här. Jag kan säga att jag delar den oro som du ger uttryck för när du talar om den respons som fick på sitt tal. Man kan tycka att detta är en märklig populist, grov och överdriven, men alldeles uppenbart var det som han sade det som fick det bredaste stödet bland de 191 i lokalen. Det är illavarslande, och det är ett starkt varningstecken. Ska dessa 191 nu utse ett råd för mänskliga rättigheter gäller det att vara oerhört aktiv och se till att de stater som själva inte lever upp till grundläggande krav på mänskliga rättigheter inte får plats i detta råd. Det finns också en väldigt stark kritik av unilateralismen, att stora stater eller den största staten går på egen hand. Det kan också vara den typen av kritik som man reagerar emot och visar uppskattning för. Låt oss hoppas att det är den dimensionen och att det inte är någonting annat. Men särskilt uppmuntrande är det inte. 6 (): Jag vill tacka statsministern för det svaret. Jag tycker att det är väldigt positivt att du ger oss det tydliga beskedet här att du är beredd att driva tydliga MR-krav till . Det här är någonting som jag väckte i en skriftlig fråga till utrikesministern, och hon var då väldigt vag på den punkten. Hon visade ingen vilja att driva tydliga MR-krav. Jag är därför glad för den här omsvängningen. 7 Statsminister (): Var regeringen står i synen på MR-frågor är inte någon nyhet eller en fråga om en ny position. Det vet både frågeställaren och kammaren. Vad vi nu talar om är att få det här rådet på plats. Vi har det inte. Vi har en uttalad vilja, en slutdeklaration, att det ska komma på plats. Och ska det komma på plats på ett sådant sätt att det går att använda i kampen för mänskliga rättigheter, och där ska vi nu lägga ned ett ohyggligt starkt arbete. Vi får se om det räcker. När detta väl är på plats ska vi sedan driva frågor som ligger i linje med vad den här kammaren, tror jag, samfällt tycker och vad vi alltid har stått för. 8 (): Först ska jag nämna två korta sanningar: 500 kvinnor dör till följd av illegala aborter, och kvinnor är centrala i arbetet för att nå millennieutvecklingsmålen. Sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter är viktiga för att det handlar om varje enskild kvinnas rätt till sin egen kropp, men det handlar också om möjligheter att nå ett globalt utvecklingssamarbete, ett globalt utvecklingsarbete. Millenniemålen är beroende av kvinnors deltagande. Kvinnors engagemang är beroende av att kvinnor har rättigheter och friheter, också på det sexuella området eller på området som rör sexuell och reproduktiv hälsa. Min fråga till statsministern blir då: Hur upplever statsministern att de här SRHR-frågorna behandlades under toppmötet, och hur upplever statsministern att vi svenskar och andra progressiva stater och krafter i världen kan fortsätta att driva kvinnors rättigheter och nå framgång på det området? 9 Statsminister (): Det här är en av de frågor som är föremål för en ständig politisk dragkamp inom de FN-system vi har och de multilaterala systemen, men vi står, precis som säger, för en progressiv linje. I det här slutdokumentet nämns inte sexuella rättigheter. Det är ett misslyckande. Den reproduktiva hälsan finns där, men sexuella rättigheter finns där icke. Det var så pass viktigt för den stora staten, , att man till och med i slutet av toppmötet gav en särskild röstförklaring omkring den reproduktiva hälsan, att detta inte fick uppfattas som ett uttryck i abortfrågan. Så här finns väldigt stora motsättningar. Det finns en progressiv opinion, en opinion som är kopplad till synen på mänskliga rättigheter men också har utgångspunkten i utvecklingsmål, ekonomisk utveckling. Det finns en progressiv opinion som driver frågan. Där finns vi, och där kommer vi att fortsätta att finnas, men motståndet är av och till mycket starkt. 10 (): Först skulle jag vilja tacka statsministern för den redovisning som vi har fått här och önska lycka till i det framtida arbetet vad gäller de här frågorna, som vi väl alla tycker är synnerligen angelägna. Förväntningarna inför det möte som statsministern har övervarit var stora och högt uppskruvade. Målsättningen var att ett antal reformer skulle genomföras, allt för att stärka FN:s roll i världen. Man kan väl konstatera att alla förväntningar och förhoppningar inte infriades, men å andra sidan kan man säga att det är bättre att komma någonstans än ingenstans. En av de saker som jag tycker är angelägna för att stärka FN:s roll framöver är att reformera säkerhetsrådet. Jag skulle vilja fråga statsministern: Vad kan bidra med för att komma vidare i det arbetet, som jag anser är en av nycklarna när det gäller att förminska de hot som vi på olika sätt har runtomkring oss i världen? 11 Statsminister (): Det är ingen tvekan om att säkerhetsrådet behöver en reform. Det säkerhetsråd vi har med de fem permanenta medlemmarna representerar en världsbild som är , det slut. Ska säkerhetsrådet vara legitimt måste det reformeras. Det måste få en annan sammansättning. Vi måste naturligtvis också se till att det då görs på ett sådant sätt att inte vetomöjligheten utvidgas. Det behöver tvärtom gå åt andra hållet. Det är självklart så att det är , och som behöver ha en bättre representation. Och jag har svårt att se att man över huvud taget ska kunna tala om en legitimitet för säkerhetsrådet framöver om exempelvis inte världens snart folkrikaste stat, , sitter vid bordet. Det är så uppenbart att det måste ske om vi ska komma framåt. ska man inte underskatta de spänningar som ligger i en säkerhetsrådsreform. Vi har exempelvis sett diskussionerna mellan och där har en ambition att bli medlem i säkerhetsrådet, och har haft synpunkter på detta. Jag tror dock att vi kommer att få en säkerhetsrådsreform. Jag tror också att vi kommer att få fler permanenta medlemmar. Jag tror också att vi som inte har anledning att anta att vi ska bli permanenta kommer att få en större gruppering som kan cirkulera lite mer frekvent. Det här ska göras utan att säkerhetsrådet blir ineffektivt, så det är också viktigt att diskutera hur det ska arbeta. Den insats vi kan göra, utöver insats i , handlar om att den högnivågrupp som jag sätter samman aktivt arbetar för säkerhetsrådsreformen. Det finns stater i den gruppen som har starka egna intressen eller intressen i sin region som gör att man har stora förutsättningar att påverka reformen. Gruppen är sammansatt med tanke på att man ska kunna bidra till den säkerhetsrådsreformen. Jag hoppas att så kommer att ske, men jag är definitivt inte säker. Men utan en säkerhetsrådsreform och utan en reform av sekretariatet tror jag att det blir svårt att tala om ett effektivt och relevant FN. 12 (): Tack för svaret! Jag har bara en kompletterande fundering. Uppenbarligen tycker statsministern att det är bra att utöka antalet permanenta medlemmar i säkerhetsrådet i stället för att utöka detsamma med ett antal ytterligare icke permanenta säkerhetsrådsmedlemmar. Jag tycker för min del att det gynnar intresse, men också hela världens intresse, på ett bättre sätt om vi ser till att hjälpas åt att förmå säkerhetsrådet att reformera sig på så sätt att det blir en större omsättning i detta råd som är så viktigt för att vi ska få en bättre säkerhet i skilda och alla delar av världen. 13 Statsminister (): Det där är en diskussion om å ena sidan, å andra sidan. Det är klart att jag kan vara sympatiskt inställd till idé om att det ska vara en roterande grupp där alla stater behandlas lika och där de 191 kommer att sitta i säkerhetsrådet med en viss regelbundenhet. Det är en demokratisk princip, och den är svår att invända mot. Å andra sidan tror jag inte att den är särskilt realistisk, politiskt. Jag tror inte att de nuvarande fem permanenta medlemmarna skulle acceptera en sådan reform. Jag har väldigt svårt att se det. Och om man har det som utgångspunkt och vill nå resultat måste man hitta ett sätt att kombinera de nuvarande fem med några ytterligare permanenta och sedan dessutom ge en chans för stater av vårt snitt att vara med och cirkulera i ett ansvarstagande för säkerhetsrådet. Det blir ingen idealisk lösning, men det blir en bättre lösning än den nuvarande. Vad gäller den något utopiska vision som har kan vi gemensamt vara överens om att det är en vision. Vi kan väl sträva däremot, men vi kommer inte att kunna ta det steget vid det här tillfället. Det är min bestämda uppfattning. 14 (): Tack, herr statsminister, för en bra redogörelse! När det gäller säkerhetsrådet, först och främst, tycker jag att säkerhetsrådet som sådant uttrycker en bild, men i någon mening uttrycker den också en bild. Representationen för förändrades ju , från ett litet land till det faktiskt riktiga stora , så det har ju hänt någonting ändå. Jag tycker att en annan tråkig omständighet med säkerhetsrådet är att det faktiskt uttrycker att det lönar sig med kärnvapen, för de är de fem legala kärnvapenmakterna som sitter i säkerhetsrådet. Det skulle vara intressant om man kunde hitta en politisk koppling för vidareutveckling, det vill säga att det inte ska löna sig att ha kärnvapen, vilket ju de facto säkerhetsrådet just nu uttrycker att det gör. Jag tänkte passa på att fråga om en sak som inte togs upp i föredragningen men som jag också tycker är av stort intresse. Hur bedömer statsministern möjligheten för en reform av generalförsamlingens arbete? Jag hade den stora äran att få representera där . Det var slående att en hel del av arbetet är ganska repetitivt till sin karaktär och kanske inte så framåtsyftande som man skulle kunna hoppas. Det vore också intressant med en fördjupad kontakt med det civila samhället från generalförsamlingens sida. Hur kan vi från svensk sida bidra till detta? 15 Statsminister (): Också generalförsamlingen behöver reformeras, men det står inte överst på dagordningen just . gäller det säkerhetsrådet. Kanske ännu viktigare höll jag på att säga är att sekretariatet får sig en ordentlig genomgång där byråkrati avskaffas och man får upp effektivitet och rationellt arbete. Men också generalförsamlingen behöver sin reform. Jag skulle tro att den reformen kommer som en mogen frukt den dag vi bryter igenom med en säkerhetsrådsreform. tar upp de frågor som jag tycker tillhör toppmötets stora misslyckanden, kärnvapendiskussionen och massförstörelsevapnen som ju helt lyser med sin frånvaro. Det är en enorm kontrast till den politiska situation vi hade för ett tjugotal år sedan då dessa frågor stod överst på dagordningen. Det kommer aldrig att gå att få en anslutning till icke-spridningsregimer om de stater som har kärnvapen själva inte är beredda att skicka signalen att man ska nedrusta. Icke-spridning och nedrustning hänger ihop. Det går inte att med moralisk tyngd hävda att man icke ska sprida om man själv är beredd att fortsätta att inneha kärnvapen och icke ansluter sig till nedrustning. Den frågan är jag rädd för kan komma att placeras på den internationella politiska dagordningen med en fruktansvärd kraft när det framgår att det kanske är fler som har skaffat sig denna eländiga kapacitet. Då kommer den att komma tillbaka, men kravet kommer att riktas på dem som har kärnvapen att gå före och nedrusta för att därigenom vara legitima i kravet på icke-spridning. 16 i (m): FN:s roll för internationell lag och rätt ska inte underskattas, med ett system för global gemensam säkerhet för att främja utveckling och också för att slå vakt om grundläggande fri- och rättigheter. Jag tror att FN är minst lika viktigt som det var . Då är det viktigt att FN är välfungerande. Här återstår ett flertal reformer som måste genomföras för att vi ska ha ett trovärdigt och effektivt FN. Frågan om , som varit uppe till diskussion, förtjänar att diskuteras lite till.