prot · GT0940 · 2005-11-29 00:00:00 — I stället för kvotering och grupptänkande har vi föreslagit skärpningar mot dem som diskriminerar och en offensiv omdaning av hela vår antidiskrimineringspolitik, som måste börja med att se över och slå samman dagens splittrade, ineffektiva och inskränkta lagstiftning. På samma sätt bör splittringen mellan olika diskrimineringsombudsmän upphöra. Förekomsten av misstankar om diskriminering eller bristande likabehandling inom rättsväsendet är mycket allvarlig. Det finns inga andra institutioner som måste vara så klanderfria i detta avseende som de som upprätthåller rättsordningen. Därför är denna debatt särskilt angelägen. Vi har en situation som är mycket bekymmersam. Sanningen är att vi vet praktiskt taget ingenting om hur det förehåller sig med diskrimineringen inom rättsväsendet. Bara det konstaterandet är ytterst allvarligt och vittnar om en regering, och framför allt om en justitieminister, som har misskött en av sina mest grundläggande uppgifter. Vi kan varken förebygga eller bekämpa en eventuell förekomst av diskriminering på ett effektivt sätt om det enda vi kan säga är att vi vet att vi ingenting vet. Detta gäller också det uppdrag att upprätta strategier mot diskriminering som justitieminister gav rättsväsendets myndigheter. Det är bra att åtgärder vidtas, men det är ännu bättre om man också vet vilka fel och brister det är som ska åtgärdas. Regeringens särskilda utredare, , konstaterade följande i sitt slutbetänkande om strukturell diskriminering i : Den första och mest uppenbara slutsatsen av forskningen om strukturell diskriminering inom det svenska rättsväsendet är att materialet är ytterst begränsat. Sida upp och sida ned upprepar utredaren denna trista sanning. slutbetänkande presenterades , det vill säga , och har jag inte sett att några som helst initiativ har tagits från justitieministerns sida i syfte att börja reparera denna skriande brist på kunskaper om en så viktig sak. borde vara tillräckligt för att reagera, även om man tillhör en regering som inte är särskilt känd för sina snabba reaktioner. tycker att de kunskapsbrister som här påtalats är oacceptabla. Därför vill vi uppmana statsrådet och regeringen att tillsätta en parlamentarisk utredning som undersöker eventuell förekomst av diskriminering inom det svenska rättsväsendet. Alternativet är att fortsätta leva i okunskap, och då är det rykten och halvsanningar som alltmer kommer att ta över. Det skulle allvarligt skada rättsväsendets och därmed rättsstatens ställning i vårt samhälle. 17 (): Ledamöter, åhörare, justitieministern! Justitieministern sade i sitt anförande någonting om äldre män som grät. Inte för att jag tyckte att han tittade på mig , men jag uppfyller i alla fall en del av detta en äldre man och även om jag inte grät kände jag mig ledsen över den uppgivenhet som justitieminister på något sätt gav uttryck för. Det här är en mycket viktig debatt. Den här debatten ska komma och får aldrig dö ut. För det är så att det är nödvändigt att medborgarna känner tilltro till domstolar och myndigheter. Om medborgarna tappar förtroende för våra domstolar eller andra myndigheter är det till stor nackdel för rättssamhället och i förlängningen faktiskt för demokratin. Det tar att bygga upp en demokrati, men det går väldigt snabbt att rasera den. Det ser vi och har också sett historiskt. För att bekämpa brottsligheten och värna rättssäkerheten har vi byggt upp ett rättsväsende med poliser, åklagare, domstolar, advokater, kriminalvårdare och så vidare. Och vad är då rättssäkerhet? Den frågan har sin givna plats i den här debatten. Det innebär bland annat att lagar och förordningar är tydliga och klara, att man med rimlig grad av säkerhet i förväg kan uttala sig om resultatet och att de här lagarna och förordningarna medger det är viktigt att lika fall behandlas lika, att domstolar och myndigheter arbetar objektivt och noggrant. Då är frågan i den här debatten: Finns det någon diskriminering i rättsväsendet? Är det rykten? Finns det någon sanning i påståendet? Likhet inför lagen finns det, existerar det? Vi kan ha målsättningar, men finns det? Upplever medborgarna sig diskriminerade i sin kontakt med rättsväsendet? Gäller det alla eller några vilka? Finns det skillnader i rättsväsendet när det gäller bemötandet av etniska svenskar och andra delar av befolkningen? Det sägs ju så. Både medier och akademiker har synpunkter på detta. Det här är viktiga frågor. Själv har jag ju, för att lägga mig på ungefär samma nivå som , i min praktik som advokat träffat väldigt många klienter som har framfört detta, haft synpunkter på detta. De har sagt: Jag behandlas annorlunda på grund av min bakgrund, på grund av mitt kön, på grund av min hudfärg och så vidare. Det är svårt att som enskild advokat ha någon vetenskaplig grund för detta, men man hör det så ofta att man börjar fundera: Kanske ligger det något i detta? Och vad görs för att förhindra det om så är fallet? Vi i har en polismotion där vi bland annat trycker på att myndigheterna, till exempel polisen, måste ha kunskaper när det gäller den etniska och kulturella mångfalden. De måste lära känna innebörden av de etniska förutsättningarna. Det måste finnas en mångfald inom polisen. Den finns inte , det vet . Det är ytterst få poliser som kommer från andra etniska förhållanden än svenska. Jag såg en siffra på att det, trots väldiga kampanjer, bara var av dem som var antagna som poliser som var födda i ett annat land. Detta är ett stort problem, som jag återkommer till i en annan del av debatten. Men om det nu förekommer, och jag är beredd att tro att det är på det sättet, så räcker det faktiskt med misstanken om att det föreligger diskriminering för att vi måste reagera. Jag orkade inte, herr talman, ta med den här tjocka boken, Likhet inför lagen. Den har naturligtvis alla tagit del av och läst inför den här debatten. Det är ganska förfärande synpunkter som förs fram i den boken, som jag efter tidigare debatter med i och för sig vet kanske inte är en vetenskaplig undersökning av experter. Den ger ändå vissa hållpunkter. Tendensen när det gäller olika behandling är så tydlig enligt den här boken att den som påstår att vi har full likhet inför lagen i måste få bevisbördan för sitt påstående. Och vad säger man då? Jo, man konstaterar bland annat i den här undersökningen, jag ska inte ta upp alltsammans i det här inlägget, att det tycks förhålla sig så att misstänkta invandrare i förhållande till svenskar anmäls oftare, utreds noggrannare, häktas oftare och längre, åtalas oftare, fälls oftare, döms hårdare och behandlas sämre inom kriminalvården. Detta är ju, om det är riktigt, fullständigt oacceptabelt. En slutsats av den här boken är att personer av utländsk härkomst diskrimineras i egenskap av att vara misstänkta för brott. De utsätts för en negativ särbehandling i alla rättsled från anmälan till dom. I nästa anförande ska jag ge lite förslag på hur vi kan komma till rätta med detta. 18 (): har begärt den här särskilda debatten om diskriminering i rättsväsendet, och vi tycker naturligtvis att det är väldigt viktigt och bra att den har kommit till stånd. Rättsväsendet är som vi alla är överens om ett utomordentligt centralt område i ett demokratiskt samhälle. Utan ett fungerande rättsväsende får vi ett samhälle där den starkes rätt blir den ordning som råder. Likhet inför lagen är honnörsord som nog de flesta människor tycker är grundläggande i ett samhälle som vårt. Men det finns anledningar att kritiskt granska och ifrågasätta om det råder verklig likhet inför lagen. Vi är många som ser och känner igen strukturer som genomsyrar samhället och rangordnar människorna utifrån klass- och könstillhörighet, utifrån sexuell läggning och etnisk tillhörighet. Dessa strukturer finns i hela samhället och påverkar i allra högsta grad samhällsutvecklingen. Det underströks också av Diskrimineringsombudsmannen , om ni hörde Ekots senaste lördagsintervju. Dessa strukturer finns i hela samhället, också i rättsväsendet. De måste aktivt bekämpas och deras inflytande minimeras. I tidigare motioner och interpellationer som initierat kring de här problemen har vi återgett studier och undersökningar som visat på att det föreligger faktiska skillnader i beslut fattade ute i rättsväsendet som indikerar möjlig diskriminering. Jag ska ange några konkreta sådana studier. En undersökning visade vid en stor genomgång av domar rörande grovt rattfylleri från våra tre största städer att av personer med utländsk bakgrund dömdes till fängelse medan av svenskarna fick fängelsepåföljd. Detta skedde trots att svenskarna i undersökningen hade högre genomsnittlig promillehalt. De dömda med utländsk bakgrund förekom inte heller mer frekvent i kriminalregistret. En annan undersökning från över 400 domar visade att personer med invandrarbakgrund genomgående löpte större risk att bli dömda vid åtal, och de dömdes dessutom hårdare än svenskar. De hade mindre framgångar när förmildrande omständigheter åberopades. Möjligheterna till påföljder som skyddstillsyn och villkorlig dom var också mindre. Det finns ett flertal studier som också pekar i samma riktning. Det visas till exempel i den av flera tidigare talare åberopade , skriven av juridikstuderande vid . En annan aktuell undersökning pekar på missgynnande av kvinnor som brottsoffer. I denna undersökning hävdas att om två likartade brott sker mot en kvinna respektive en man löper kvinnan större risk att få förundersökningen nedlagd utan att få sin sak prövad av åklagare. Kvinnor med annan etnisk tillhörighet än svensk hade extra svårt att få sin rätt hävdad. Det är bara några exempel på kritiska studier och rapporter. Det finns naturligtvis fler att åberopa. Vi har från sida fört en aktiv debatt kring de här frågorna, om bristande likhet inför lagen. Vi har skrivit motioner om det. interpellerade jag justitieministern i detta ärende. I de betänkanden som behandlat motioner från Vänstern med krav på just en grundläggande utredning av förekomsten av diskriminering inom rättsväsendet har utskottsmajoriteten avvisat detta med att säga att ingenting framkommit som pekar på behov av en sådan utredning trots att det redan då förelåg ett flertal rapporter. I interpellationsdebatten hävdade justitieministern att det inte behövdes någon utredning. Arbetet med att förbättra situationen var redan i gång. Jag vidhåller att det behövs ökade kunskaper om läget och att det behövs ökade ansträngningar för att åtgärda problemen. Jag tycker att dagens debatt så här långt visar att det finns tecken på att vi närmar oss varandra när det gäller ambitionerna att vi måste skaffa oss djupare kunskaper på området och vidta mer effektiva åtgärder. Den här debatten är i sig alldeles nödvändig. Upplevelsen av olikheter inför lagen och orättvisor inom rättsväsendet finns nämligen hos ganska stora grupper av människor i samhället. Det är i sig mycket allvarligt. En öppen attityd och en öppen samhällsdebatt är därför alldeles nödvändiga. Det handlar om alla människors förtroende för rättsväsendet och om att aktivt motverka känslor av utanförskap. Händelserna i bör stämma oss alla till eftertanke. Man ska inte göra några mekaniska jämförelser. Men jag tror att vi inser att vi behöver mer grundläggande kunskaper om diskriminering och skillnader i rättstillämpning som drabbar kvinnorna, som drabbar människor med annan etnisk bakgrund, och som drabbar människor med annan sexuell läggning. Det behöver vidtas åtgärder. Arbetet måste intensifieras för att öka kunskaperna i hela samhället, och inte minst hos de rättsvårdande myndigheterna. Dessa måste också aktivt öka ansträngningarna att rekrytera medarbetare som speglar hela befolkningen. Det är oerhört viktigt, och där finns det oerhört mycket mer att göra. 19 (): Ledamöter och åhörare! Alla människors lika värde och rättigheter är grunden i politik. Det innebär förpliktelser för oss i samhället och att vi i lagen ger ett fullgott skydd mot diskriminering. Den integrationspolitik som regeringen nu bedriver har uppenbart misslyckats. I stället för ett väl fungerande mångkulturellt samhälle, har regeringen medverkat till att skapa ett segregerat samhälle, en grogrund för att diskriminering kan få fäste. Vårt land har inte lyckats integrera människor från andra kulturer. I stället har det segregerade samhället skapats där infödda svenskar och invandrare oftast lever i skilda världar, även om de geografiska avstånden är korta. Det är väl känt att människor med utländsk bakgrund blir hänvisade boenden inom särskilda bostadsområden. Och det är väl känt att människor med invandrarbakgrund har svårare att erhålla ett fast arbete. Alla de som ofta bemöts av denna särbehandling upplever sig vara diskriminerade, och med all rätt. Därutöver bidrar denna särbehandling också till utanförskap. Vi måste ständigt synliggöra den diskriminering som sker i samhället. Oavsett om den riktar sig mot etnisk bakgrund, sexuell läggning eller invandrare, måste vi bearbeta attityder tillsammans men också förbättra lagstiftningen. Det är ett viktigt mål för oss inom . Att människor med utländsk bakgrund ofta diskrimineras vet vi. Vi känner till det. Men diskriminering sker även mot kvinnorna i vårt land. Det sker i arbetslivet i form av lägre löner för kvinnor, även för kvinnor som utför samma arbete som män eller likartat arbete. Kvinnor har genomgående mycket svårare att erhålla högre befattningar. Kompetens är inte alltid det som avgör. Det är värderingar som spelar roll. Kvinnor diskrimineras när de vill starta företag. Man värderar deras företagsidéer. Och kvinnor diskrimineras inom rättsväsendet. Diskriminering av olika slag är förödande av flera skäl. Det är kränkande. Det begränsar livskvaliteten och rörelseförmågan. Och det medför också ohälsa samt leder till ökade samhällskostnader. Det allvarligaste är när människor upplever att rättsväsendet sviker och när människor upplever att rättsväsendet bidrar till att diskriminera olika grupper. När poliser, åklagare och domare som ska stå som garant för att rättvisa ska skipas inte bemöter brottsoffren med respekt, då behöver vi mer av insatser i form av utbildning men också för att bearbeta våra värderingar och attityder ute i samhället. Det är knappast någon nyhet för regeringen hur misshandlade och våldtagna kvinnor och barn bemöts och ifrågasätts inom delar av rättsväsendet. Trots att många av dem utsatts för grova brott, bekräftar kvinnorna hur de blivit ifrågasatta, skuldbelagda och osynliggjorda från första myndighetskontakten och genom hela rättsväsendet. På område efter område upplever vi att diskriminering i samhället lever. Och än värre är att den frodas. Rättsväsendets milda domar rörande sexuella övergrepp på kvinnor och barn upprör många människor. Och ansvaret för domstolarnas tolkningar av gällande lagstiftning är ytterst regeringens. Att människor med utländsk bakgrund skulle löpa större risk för att häktas och för att få hårdare straff än en gärningsman med svenskt ursprung som begått samma brott innebär inte heller att likhet inför lagen kan hävdas. Att en gärningsman som har våldtagit ett barn får mildare straff och lägre skadestånd med hänvisning till att barnet inte förstår innebörden av våldtäkten är också en form av diskriminering, diskriminering mot en grupp som inte har någon stark röst i samhället. Det är också upprörande att vid fastställande av straff hänsyn tas till att våldtäktsmannen inte har brukat våld när barnet våldtagits utan att våldtäkten har varit hänsynsfull. Detta är en fullständig oacceptabel argumentation inom rättsväsendet. Jag vädjar därför till justitieministern att omgående agera. Han har vårt fulla stöd eftersom detta är något som är väl känt. Jag skulle vilja att vi tar denna fråga på mycket större allvar och inte kör den i långbänk. Vi ser mycket allvarligt på domstolarnas tolkning av brott när det finns inslag av diskriminerande domar. 20 (): Jag måste säga att jag blev väldigt besviken när jag hörde justitieministern här tidigare. Vi skulle ha en diskussion som handlar om den strukturella diskriminering som finns i rättsväsendet. Men justitieministern fokuserade på dem, som han sade, som kommer hit till och då plötsligt har en rättegång i ett annat land än sitt eget land. Om man uttalar sig på det sättet har man antingen missförstått vad denna debatt skulle handla om, eller också blir det på något sätt en lustig fråga. Hur länge är något land inte ens eget land? Men justitieministern kanske fokuserade på dem som är utländska medborgare och ännu inte har fått svenskt medborgarskap. Strukturell diskriminering är en fråga som handlar om diskriminering på grund av kön, diskriminering på grund av etnicitet och diskriminering på grund av sexuell läggning. Väldigt många, bland annat företrädare och regeringens företrädare, har här hävdat att vi inte kan säga att vi har problem med strukturell diskriminering och att det finns för lite forskning. Jag skulle vilja hävda följande: Det finns ingen systematisk forskning. Men däremot finns det tillräckligt mycket som tyder på vetenskapliga undersökningar, djupstudier och även olika medieundersökningar att vi faktiskt har problem med en strukturell diskriminering. Jag tycker att det finns en stark ovilja att ifrågasätta om likhet inför lagen gäller i det svenska rättsväsendet. Jag hävdar att det inte gäller fullt ut. Sedan har jag svårt att bedöma omfattningen av det. Och det finns väldigt mycket som tyder på detta. Och dessa attityder är problematiska. Jag som kvinna, liksom många kvinnor i vårt samhälle, blir upprörd och oroad över rättsväsendet när till exempel Högsta domstolens ordförande säger att domare som dömts för sexualbrott kan vara särskilt lämpliga att döma i sexualbrottmål. Då är det ett tecken på att även domare är fördomsfulla och inte alltid objektiva i sitt dömande. Sådant här gör att det finns problem med attityder. Jag skulle vilja hävda att det finns två olika problem: dels sammansättningen i rättsväsendet inom polisen, bland domarna och inom åklagarväsendet dels gäller det de arbetsmetoder som finns. Vi har faktiskt kommit överens med regeringen och detta efter utredning om att ska titta på om det förekommer strukturell diskriminering. De ska göra olika djupstudier, och det är väldigt bra. Men jag tror att det ännu mer handlar om att prata om vilken politik vi ska ha för att motverka strukturell diskriminering. har de inom rättsväsendet mål. De ska titta på jämställdhetsfrågorna, och de ska titta på etniciteten. Men det är väldigt vaga mål. Jag tror att vi behöver tydligare mål, målsättningar, så att polisen har ett krav på sig till exempel att ha gjort si och så mycket när det gäller sammansättning och rekrytering. Och si och så mycket ska man ha gjort när det gäller metodutveckling. Det är inte acceptabelt när man i rapporter från polisen utpekar till exempel islamister eller folk från . Sådant skapar en attityd hos polisen. Och det är inte acceptabelt att man inom polisen använder koder, till exempel att någon är islamist, eller homosexuell, när man pratar om människor man möter. Att ha koder för olika grupper av människor tror inte jag är bra när det gäller attityden. En annan arbetsmetod handlar om hur polisen jobbar med människorna. Jobbar man nära människorna eller jobbar man långt bort från människorna? Jag tror att polisen behövs ute i förorterna. Det behöver göras en omprioritering av polisens resurser. Det är nödvändigt att mer vara med människorna, att finnas ute bland folk och utnyttja frivilligorganisationer, politiker och allmänhet på ett bättre sätt och ha ett samarbete. Här kan väldigt mycket göras. Då behöver man helt enkelt ha en dialog med polisen och ge dem tydliga riktlinjer för att ändra på detta. Sedan har vi en annan sak, nämndemännen. Motsvarar de den svenska befolkningen? Nej, det gör de inte. Det fungerar kanske inte att politiska partier utser nämndemän. De lyckas ju inte representera befolkningen. Kanske ska vi göra så att hälften av nämndemännen får utses från allmänheten. Vi måste hitta nya metoder för att säkerställa att rättsväsendets olika delar faktiskt speglar befolkningens sammansättning. Det här handlar om rättsväsendets legitimitet. Det handlar också om samhällets trygghet. Det som hänt i och det som händer i andra länder vid upplopp är att rättsväsendets legitimitet har skakats i vissa delar av samhället. Jag hävdar att vi behöver ett rättsväsende som har en bättre kompetens när det gäller kvinnor, invandrare och homosexuella. Där tror jag att sammansättningen har betydelse. , du sade att sammansättningen kanske inte har betydelse. Men om du är en kvinna som har blivit våldtagen eller som har blivit utsatt för våld i en nära relation tror jag att du om varannan polis är en kvinna får ett bättre bemötande än om bara var femte polis är kvinna. Jag tror alltså att sammansättningen är väldigt central och att detta är något där vi måste vidta fler åtgärder än som sker . 21 Justitieminister (): Det finns alltid problem med färdigskrivna talepunkter. Det finns också ett problem för oppositionen liksom det finns för oppositionen i alla parlament nämligen att man alltid måste säga att allting är så väldigt dåligt; det ligger i sakens natur. En anledning kan också vara att man kanske inte riktigt har följt med och satt sig in i allt som gjorts, för är det någonting som man har arbetat med inom rättsväsendet så är det just att komma till rätta med förhållandena med en alltför liten representation av utländska medborgare, av människor med annan etnisk bakgrund. Det handlar också om att öka kunskaperna. Jag kan ta områdena ett för ett. Polisen hade länge och så är det fortfarande inte full representation när det gäller utländska medborgare. Där är andelen nu visserligen med ett annat sätt att räkna att jämföra som det är i övrigt. Man är alltså nästan i kapp. Man har också på tal om att regeringen här får kritik fått i uppdrag att redovisa hur arbetet går vidare. Den som inte har klart för sig hur polisens attityder har förändrats bara bör kanske göra en lite noggrannare undersökning av det. Då kommer man att se att det är en förändring som skett i polisens attityder. Så sent som långt in var det ett stort problem hur man uttryckte sig i olika sammanhang. Kunskapen ökar också. Regeringen gav ett särskilt uppdrag om kompetensstrategier , så det arbetet har pågått . När det gäller åklagare och domare har man i samtal när vi har diskuterat de här sakerna sagt att problemet har varit att det är alltför få personer som läser på juristlinjen, något som trots allt är ett formkrav. Detta är nu åtgärdat. av dem som läser på juristlinjen har en annan etnisk bakgrund. Jag har till och med fått uppgifter som visar att man ligger högre än genomsnittet en ganska fantastisk utveckling. Också åklagare och domstolar har särskilda strategier för att öka kompetensen hos alla som arbetar inom och domstolarna. Inom har man mångfaldsplaner för varje form av diskriminering. Man har handlingsplaner mot alla former av kränkande särbehandling. Ett enormt arbete läggs ned på detta, och man gör det tillsammans med varandra men också i samråd med oss, som alltså trycker på för att ge dem de här uppdragen. Även inom kriminalvården arbetar man med att få fler personer med annan etnisk bakgrund. I utbildningen har man särskild kunskap om diskrimineringsfrågorna. Jag skulle kunna räkna upp andra myndigheter. Till exempel har särskilda seminarier. Det har man haft nu i dagarna. Man försöker rekrytera personer med annan etnisk bakgrund. De båda saker som jag tog upp i mitt inledningsanförande har man alltså verkligen satsat på. Vi har verkligen drivit på myndigheterna och ser faktiskt, glädjande nog, också resultat. Vi har även drivit på på tal om diskrimineringen mot kvinnor för att det hos polisen ska vara en större andel kvinnor. är andelen kvinnor . Det har varit en enorm utveckling , så säg inte att ingenting hänt! Då tappar ni nämligen trovärdighet. Men säg gärna att mer behöver göras.