prot · GT0948 · 2005-12-09 00:00:00 — Jag tycker ändå att resonemanget här är spännande. Vi kan gärna lyfta fram frågan mer principiellt. Problemet med den kommunala självstyrelsen är att hela den här frågan har kört över den. Tänk er ett förslag till trängselskatteförsök som hade väckts lokalt och tagits upp i en valrörelse. Sedan hade man fattat beslut om att man ville göra det här i och riktat sig till statsmakten som hade sagt: Ja, okej, vi reglerar så att ni kan genomföra det som ni vill göra! Det hade ur demokratisynpunkt varit ett rimligt sätt att hantera frågan. Detta är det första felet med hela det här frågekomplexet ur demokratisynpunkt. Det andra problemet är hur staten ska göra. Staten har ju finansierat det här. Staten har reglerat alla lagregler för det. Hur ska staten göra om det blir en folkomröstning som är ungefär som kärnkraftsomröstningen det blir fullständigt kaos i alternativen? Sedan kommer en fullmäktigemajoritet och säger: Folkomröstningen blev så här! Vilket beslutsunderlag har då statsmakten? Alla partier i säger att man ska följa folkomröstningsutslaget även de som är emot trängselskatteförsöket. De vill följa utslaget; den inställningen har de. Men hur ska statsmakten då tolka en beställning? Vilket värde kommer , om han sitter på regeringsmakten efter valet, att ge frågan om hur Solnas, eller Nackas kommunpolitiker har tyckt? De kanske till och med berörs i högre grad av trängselskatteförsöket än de som bor och jobbar i innerstaden och som kanske inte ens äger en bil. med kranskommuner har ju speciella förutsättningar i och med att det finns mycket arbetskraftspendling. Dessutom vet vi att hela idén med trängselskatteförsöket är att motverka att bilar kör in i , det vill säga att länsbor kör in i staden. Det finns ju så klart en del stadsbor också som bor i förorterna till . När kommer de som bor utanför till tals? De påverkas ju i hög grad av det här. Och hur ska reagera när han får ett folkomröstningsresultat som troligtvis kommer att bli mycket svårtolkat? Kranskommunerna har olika uppfattningar, och de får inte ens vara med i försöket. partikamrater sade ju i kammaren jag tror till och med att var riksdagsledamot att man ska ta ställning till demokratifrågorna när försöket är genomfört och utvärderat. En bedömning ska göras på basis av vunna erfarenheter. Men solnaborna, sundbybergsborna och nackaborna får ju inte vara med om folkomröstningen. Detta är en fråga som i egenskap av ansvarigt statsråd borde ha någon typ av uppfattning om. 115 Statsrådet (): Jag tycker nog att vi egentligen diskuterar kärnfrågan och vad det handlar om. I det här fallet kan man nog säga: Strunt i förspelet, ! Man kan konstatera att det ändå finns en majoritet i som har velat införa trängselskatt. Det är ju därför frågan över huvud taget har blivit aktuell. Det är egentligen där som kärnan finns. Om det inte hade funnits det hade frågan över huvud taget aldrig varit aktuell. Det är ju därför processen har startat. Men man kan ju alltid diskutera processen i sig. I det här fallet har man valt att införa det, och så får väljarna i ta ställning till om de tycker att det är ett bra eller ett dåligt beslut genom en folkomröstning. Det är så upplägget har varit. Vi kan ha massor av synpunkter på det ur en demokratisk synvinkel, och jag har egentligen ingen annan uppfattning än när det gäller hur komplext det är med lokala folkomröstningar. Jag vet inte vad botemedlet är, och har ju inte visat någon större entusiasm över det tidigare heller. Gäller det statsmakten övergripande, om man bortser från det här försöket? Det här problemet dyker ju upp i lite varierande skala överallt i landet vid olika tillfällen. Jag nämnde ett exempel som jag kan ganska ingående eftersom det gäller mitt eget län. Den processen har jag följt . Folkomröstningar som berör även andra dyker ju upp också på andra ställen. Är lösningen att vi sätter oss ned och diskuterar att man borde begränsa möjligheterna till lokala folkomröstningar eftersom de är så svårtolkade? De kan också ur demokratisk aspekt anses som problematiska för alla människor beroende på hur besluten ser ut. Folkomröstningar är ju rådgivande, men i den allmänna debatten har man hört att det är få som är rådgivande. De är i princip styrande av det skälet att det har blivit så . Man hade folkomröstningar både om högertrafik och om sprit också. I alla fall några av dem var rådgivande såtillvida att man fattade beslut som gick totalt i andra riktningen . Det verkar som om tiden har glidit ifrån det, och de har blivit mer och mer styrande. Det medför precis det som pekar på komplexiteten för de människor som berörs och som inte är direkt inne i det hela. De säger: Om några har fått vara med och säga någonting vill jag också vara med och säga, för jag berörs också av frågan! Det är det som är kärnan i problem. Det är svårt att säga emot detta. Så är ju fallet. Men är beredd att diskutera själva principfrågan kommunala folkomröstningar i olika frågor? Är det där vi ska begränsa det hela eftersom det är så svårt att ta reda på efterbörden, som jag pekade på tidigare? Själva principfrågan är det som har startat det hela i det här fallet. Som jag sade i slutet av mitt förra anförande finns det en majoritet i som vill införa det här försöket för att försöka få ned trafikmängden i av en rad olika skäl, som jag inte ska gå in på. Det är det som är grunden till att det här har startat. Man har valt att göra detta precis enligt de regler som finns; man gör en folkomröstning för stockholmarna så att de kan ta ställning till om de vill att det ska fortsätta eller inte. Jag avstår helt ifrån att ha synpunkter på sättet att utforma valsedlarna. Det är tydligt lagreglerat enligt nu gällande lag att det är fullmäktige i som bestämmer vad som ska stå på dem. Så ser det ut. Men om vill ha en annan ordning och diskutera omfattningen av kommunala folkomröstningar så återkom gärna till den debatten! 116 (): Jag diskuterar gärna kommunala folkomröstningar. Jag är i grunden positiv till att använda instrumentet med kommunala folkomröstningar. Man ska komma ihåg att det är skillnad på kommunala folkomröstningar och kommunala folkomröstningar. Om det är byggnation eller social service i en kommun som man vill folkomrösta om är det självfallet ganska enkelt att avgränsa vilka det berör. Komplexiteten i det här fallet handlar om att detta berör människor i en hel region. är ju så tätt sammanvuxen. Det är en gräns som är mycket artificiell för många människor mellan att bo i eller i . Du nämnde som ett exempel. Ja, den frågan berörde lite mer även kranskommunerna. Men den folkomröstningen gör att går till , och fattar ett beslut. Frågan är vilka argument man låter väga tyngst. Vi vet att parti ville mer lyssna på kranskommunernas synpunkter och den socialdemokratiska ledningen i medan vi på den borgerliga sidan ville lyssna på hebyborna. Men det är som fattar beslutet. Hur kommer och en socialdemokratisk regering att lyssna in de åsikter som finns även utanför ? De får tydligen inte vara med om folkomröstningen. Det var ett utmärkt exempel på när man ska ha regional folkomröstning, det vill säga låta kranskommunerna rösta om samma sak för att väga ihop helheten och få ett bra underlag. Då får man lyssna in människorna. Det är min personliga uppfattning. Men hur kommer att lyssna in synpunkterna från kranskommunerna? Det är staten, på förslag från regeringen, som ska fatta beslutet om att avskaffa eller permanenta försöken med trängselskatter. Hur kommer att lyssna in kranskommunernas uppfattningar? De får bevisligen inte vara med om folkomröstningen. Det har ju bestämt. 117 Statsrådet (): Jag kan inte låta bli att tycka att det här är en jätteintressant diskussion. Det är synd att jag har slutreplik. Jag skulle kunna fortsätta. Det här är så intressant, också Hebyexemplet. Ja, i och för sig krävs det att regeringen ska ta ett beslut som ska verifieras av . Det är väl egentligen det som har skett. Men fördes det intensivt fram i debatten, inte minst från parti jämte andra partier, att det är folkomröstningen som gäller, punkt slut! Folkviljan måste ha sin framgång. I den debatten fanns det ingen som helst tanke på att de omkringliggandes åsikter skulle gälla. Det var fråga om dem som hade folkomröstat. Sala kommuns invånare hade ingenting att säga till om. Inte heller hela län fick ta ställning till om de ville ha eller inte om man ska sätta frågan på sin spets. Kommunen bara kom dit. Kommunen var i och för sig välkommen, kan vi konstatera. Men om man ska sätta frågan på sin spets hade län ingenting att säga till om. Det gör det naturligtvis komplext. Det fanns en riksdagsmajoritet som tyckte att kommunen skulle byta säte. Man var till och med beredd att göra våld på indelningslagen för att få sin vilja igenom i det läge som var. Det finns en majoritet i kammare för att införa trängselskatt i . Det finns en likhet i detta. Om det begås fel och tycker att regeringen inte handlägger eller agerar på rätt sätt kan vi säga att vi har varit lika goda kålsupare i den debatt som har varit. Beroende på vilken fråga det gäller är tydligen sakfrågan viktigare än principfrågan om det hela sätts på sin spets. Den här debatten kan väl ha det goda med sig att den stämmer till viss eftertanke om vad lokala folkomröstningar får för följder, om det är den bästa ordningen som råder just , om en ordentlig folkmajoritet ska få igenom sin fråga eller inte. Den diskussionen återkommer jag gärna till, . Överläggningen var härmed avslutad. 19 § Svar på interpellation 2005/06:142 om integration av islam 118 Statsrådet (): har frågat mig dels vad jag gör för att motverka att islamistiska extrema krafter får fotfäste i , dels vilka insatser jag har för avsikt att göra för en ökad integration mellan olika religiösa grupper i och , dels vad jag gör för att moderata muslimer ska kunna utöva sin religiösa tro i öppna moskéer, dels vad min inställning är till att svenska skattebetalares pengar används till bidrag för utövande av islamism och dels vilka åtgärder jag avser att vidta för att öka dialogen mellan olika religiösa företrädare för kristna, judar och moderata muslimer. Jag vill börja med vad som är lika självklart som nödvändigt att understryka: I diskussioner om vad kallar extrem islamism måste vi göra helt klart och fullständigt tydligt att vi gör en mycket klar och tydlig åtskillnad mellan å ena sidan det mycket begränsade antalet människor som är beredda att i islams namn begå olika slags våldshandlingar och å andra sidan den överväldigande majoritet av muslimer för vilka sådana handlingar med självklarhet är helt oacceptabla. Att verka mot våld som en liten grupp människor kan vara beredda att utföra i en religions namn är inte på något sätt att verka mot religionen eller dess övriga utövare. Det är att verka för alla människors gemensamma intresse att slippa utsättas för våld. första fråga är alltså vad jag gör för att motverka att islamistiska krafter får fotfäste i . Genom att verka för att alla människor ska ha lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter, oavsett etnisk, kulturell och religiös bakgrund, motverkar integrationspolitiken sådana förhållanden som kan förstärka vissa personers extrema övertygelser. Regeringen driver nu ett intensivt och brett integrationspolitiskt reformarbete. I detta sammanhang vill jag också ta upp den viktiga roll imamer spelar i arbetet för integration. Från många håll inte minst från muslimer själva hörs önskemål om att det bör finnas möjligheter att i utbildas till imam. Ett eventuellt initiativ till en sådan utbildning måste dock komma från företrädare för de muslimska trossamfunden. Frågan om att förhindra att extrema krafter får fotfäste i har också en annan dimension, nämligen det polisiära arbetet för att förebygga och motverka terrorism. Kartläggningen av terrorister och nätverk som kan utgöra ett hot mot rikets säkerhet är en central uppgift för Säkerhetspolisen. En viktig beståndsdel i Säkerhetspolisens förebyggande arbete är den kontaktverksamhet som myndigheten bedriver vid moskéer med muslimska organisationer i . frågar vilka insatser jag har för avsikt att göra för en ökad integration mellan olika religiösa grupper i och i . Som jag uppfattar denna fråga vill peka på behovet av ett närmare förhållande och en ökad förståelse mellan olika religiösa grupper. I regeringens råd för kontakt med trossamfunden, som organisatoriskt är knutet till Utbildnings- och , ingår företrädare för såväl judar och muslimer som kristna. Ordförande är statsrådet . Rådets uppgift är att vara ett forum för diskussion om frågor av övergripande gemensamt intresse för både staten och trossamfunden. Genom rådet förs en dialog inte bara mellan trossamfund och regeringen utan också mellan olika trossamfund. En grundläggande förutsättning för att ett samhälle ska kunna fungera är att det finns en respekt för olikheter inom de gränser som följer av samhällets grundläggande värderingar. Detta är också ett av de integrationspolitiska målen. Både i och i EU i övrigt arbetar vi intensivt för att nå detta mål. Men mer måste göras. Jag tror på möten mellan människor. Det finns givetvis otaliga sätt för människor att mötas i bostadsområdet, i skolan, och inte minst på arbetsplatsen. Ett sätt att få möten till stånd kan alltså vara att se till att människor får arbete. Många kommuner bör kunna göra en viktig insats genom att öka sina ansträngningar att skapa fler mötesplatser. Förutom sådana möten mellan människor som sker i det praktiska vardagslivet tror jag att det är viktigt i det här sammanhanget att människor möts också i mer strukturerade former, inte minst för en dialog över religionsgränserna. Och därigenom kommer jag över till fråga om åtgärder för att öka dialogen mellan religiösa företrädare. Jag delar hennes uppfattning om vikten av dessa dialoger. Det har fram till funnits en mera strukturerad dialog Dialoggruppen mellan företrädare för kristna, judar och muslimer. Regeringen skulle välkomna en förnyad sådan dialog. Men jag vill här också framhålla att samtal över religionsgränserna behövs inte bara på nationell nivå utan också lokalt. Många kommuner bör kunna spela en än större roll för att få sådana samtal till stånd. frågar vidare vad jag gör för att moderata muslimer ska kunna utöva sin religiösa tro i öppna moskéer. Statens stöd till trossamfund ska bidra till att skapa förutsättningar för trossamfunden att bedriva en aktiv och långsiktigt inriktad religiös verksamhet i form av gudstjänst, själavård, undervisning och omsorg. Detta motiv anses vara särskilt viktigt för stödet till de trossamfund som huvudsakligen har invandrade trosbekännare, där stödet kan vara ett viktigt bidrag i integrationsprocessen. Som svar på fråga om användningen av skattebetalares pengar vill jag säga följande. Statens relation till folkbildningen bygger på ett långtgående förtroende för folkbildningen, dess organisationer och verksamhetsformer. har givit , , i uppdrag att fördela statens bidrag till folkbildningen. I samband därmed har syftet med statens bidrag angivits. Ett av dessa syften är att folkbildningens verksamhet ska stärka och utveckla demokratin. Religionsfrihet är en grundlagsskyddad rättighet och en viktig del av vår demokrati. Verksamhet som är icke-demokratisk ska givetvis inte stödjas. Det ankommer på FBR att följa upp och granska den verksamhet som får del av statsbidraget i förhållande till de syften som anges för statsbidraget. Bidrag som utbetalats för verksamhet som visar sig uppenbarligen strida mot dessa syften ska givetvis återkrävas. frågor berör samhällets dubbla ansvar att å ena sidan tillförsäkra alla människor lika rättigheter och möjligheter, oavsett bakgrund eller trosuppfattning, å andra sidan med kraft ingripa mot sådana handlingar som står i motsättning till den grundläggande uppfattningen om alla människors lika värde och respekt för mänskliga rättigheter. Det är min bedömning att de insatser jag ovan i all korthet redovisat ger goda förutsättningar för att vi ska lyckas i vårt arbete. 119 (): Jag tackar statsrådet för det uttömmande svaret. Det låter som flera goda tankar om hur vi integrerar islam. Det är bra, men de behöver prövas ute i verkligheten också. säger att regeringen bedriver ett intensivt integrationspolitiskt arbete. Även om så är behöver det synas mer. Jag håller med om att imamer spelar en viktig roll i arbetet, och några imamer försöker också uttala detta tydligt, hur vi ska kunna leva sida vid sida och acceptera varandra trots olika trostillhörighet. En del av dessa uttalanden är så starka i medierna att de sedan utsätts för allvarliga hot. Även här tycker jag att regeringen har ett stort ansvar. Varför syns inte några tydliga uttalanden från någon enda minister i de här frågorna när sådana här saker händer? Varför är det så tyst? Jag är fullt medveten om att det här är svåra frågor, både för att de är mångfasetterade och för att de väcker så enormt starka känslor. Men om regeringen inte säger ifrån, att ni inte accepterar det här, vem ska då våga ta avstånd från extremister? De imamer som går ut och talar för muslimer som vill integrera sig i det svenska samhället, det vill säga det stora flertalet muslimer, behöver stöd mycket stöd. En statlig imamutbildning, som har diskuterats i medierna, ställer jag mig mer tveksam till. Det handlar om mycket mer än så. Det handlar om ett tydligt avståndstagande från extremism från alla i samhället. Just har en av våra dagstidningar en artikel där alla kommunalråd i gått ut tillsammans, oavsett partifärg, och vädjat till våra medborgare att markera avsky mot extrema grupper och olika våldsdåd. Framför allt pekar den artikeln på en oerhört viktig fråga, och det är att vi är bara starka tillsammans och att problemen tillhör oss alla på alla nivåer: riksdag, regering, kommuner, landsting, föreningsliv och skolor. Listan kan göras hur lång som helst. har vi kunnat läsa och höra om hur extrema budskap sprids i en hel del moskéer i . Man säljer kassetter med antisemitiskt budskap, och det finns till och med en affär som gör det öppet. Man uttalar sig hatiskt om icke-muslimer i dessa predikningar, främst riktat mot förhatliga judar, som man säger. Då undrar jag återigen: Varför hörs så ynkligt lite från regeringens sida om den här hetsen mot folkgrupp? är väldigt bra på att vara tydlig när det gäller hets mot andra grupper, men av någon anledning hörs det inte särskilt mycket när det gäller den judiska gruppen. Jag vill poängtera att det här är ett fullständigt oacceptabelt agerande från extrema muslimers sida. Det gagnar ingen, vare sig muslimer, judar eller kristna. Ser inte statsrådet vad som pågår? Det här gäller ju inte bara i utan även i , där det finns källarmoskéer med slutna dörrar som över huvud taget inte tål dagsljus. Det har uppdagats att några av de källarmoskéer som finns i med så kallad wahhabitisk inriktning, som är en extrem form av islam, också verkar på just det här slutna sättet. Vanliga muslimer är inte ens välkomna. I området i existerar en muslimsk majoritet. Det är en majoritet som lever i en förort där man som vanlig ibland är rädd för att vistas på en del platser inom området, även . Hur illa känns inte det för alla muslimer som vill leva enligt samma normer som vi andra här i samhället, i vårt svenska samhälle? Förstår inte statsrådet att de också är rädda för de här extrema krafterna? Nästa fråga: Hur vidrigt känns det inte för alla i av judisk härkomst att ständigt bli trakasserade och utsatta för hot? Det är för alla dessa människors skull som det är hög tid att ta tydligt avstånd från extrem islamism och visa att vi inte tolererar den sortens uttalanden i ett demokratiskt land som . 120 Statsrådet (): Det är bra att tar upp den här frågan. Jag kan inte kräva att ska kolla alla pressklipp och titta på alla tv-program, men jag har i rätt många fall varit ute och tagit tydligt avstånd från den del som hänvisar till islam för sina extrema åsikter. Jag kan här i kammaren ta tillfället i akt att säga att den som anstiftar brott, den som uppviglar till brott, gör sig skyldig till brott. Jag kan till och med gå längre och vara tydlig och säga att den som inte är medborgare i vårt land och inte har fått uppehållstillstånd och uppviglar till allvarliga brott ska utvisas från vårt land. Där råder inget tvivel det är en brottslig handling, och den ska bemötas precis som alla andra brottsliga handlingar. Jag vill i det sammanhanget ändå påpeka att det rör sig om en väldigt liten del av dem som säger sig vara muslimer och använder islam och som utgångspunkt för sin religiösa övertygelse. Men det står helt klart att den som begår ett brott ska behandlas precis som alla andra. Det kanske finns skäl för mig att skriva en artikel till eller vara med i något mer sammanhang där jag mycket klart tydliggör detta. Jag välkomnar också de kommunalråd som i skriver att vi måste vara vaksamma och ta avstånd från dessa extrema yttringar och från den diskriminering som finns i vårt samhälle. säger att det här måste finnas på alla nivåer. Ett sätt för staten att engagera sig i detta på alla nivåer har varit den storstadssatsning som vi hade och som vi vill hålla i och följa upp. Då handlar det också om att ge stöd till olika dialoger. Vi har någonting som kallas brobyggare i många av våra kommuner. Jag har bland annat träffat för sedan, som jobbar i inom AUC, arbets- och utvecklingscenter. Han jobbar som brobyggare mellan olika religiösa grupper men också för att olika etniska grupper i större utsträckning ska bli en del av vårt samhälle. Andra sådana lokala projekt är det man hade i kring demokrati och islam. I har man också inom ramen för olika satsningar haft något som heter Religionsdialogen. Det pågår alltså verksamhet på många olika håll, men det finns också skäl för oss att ta ett nationellt ansvar för att se till att den här dialogen kan fortsätta. Avslutningsvis vill jag klargöra den tydliga distinktionen, att brott som begås i namn av islam ska behandlas med kraft. Vi ska inte dra alla muslimer över en kam. Men vi har lagstiftning när det gäller anstiftan, när det gäller uppvigling och när det gäller hets mot folkgrupp. Låt oss använda detta. 121 (): När det gäller att förhindra extrema krafter finns det mycket kvar att göra. Det är alltid väldigt lätt att glida in på området terrorism och hur vi skyddar våra medborgare mot terror genom polisiära krafter. Men jag vill också påpeka att det jag efterlyste i min interpellation var hur vi arbetar för att inte skapa grogrund för terrorism, alltså hur vi kapar dess rötter. Jag tänkte bara väldigt kort nämna någonting om polisiära krafter, eftersom det fanns i svaret. Det har pågått flera utredningar, och flera utredningar har presenterats, efter terrordåden . Vi ser att vi har en krisberedningsmyndighet som ska ha en stödjande funktion. Då vill jag ifrågasätta: Hur agerar den när den inte ens får fatta beslut? Enligt min mening har inte den typen av myndigheter något riktigt existensberättigande. har presenterat en krisberedskapsenhet, men den har fortfarande ingen operativ förmåga. Den ska i första hand hålla regeringen med statsministern i spetsen informerad. Här efterlyser jag tydligare ansvar från regeringens sida. Den politik som bedrivs är på ett sätt diskriminerande för både muslimer och judar. Vi kan vara överens om att det är oerhört viktigt att göra skillnad på extrem islamism som uttalas av ett ytterst fåtal muslimer och annan islam som praktiseras generellt i samhället. Men det gäller också att sätta tydliga gränser. Det som skiljer islamismen från många andra religiösa extremer är att ambitionerna inte bara är begränsade till den muslimska världen. Det är globala ambitioner. Vi ska också komma ihåg att det inte är som är grundproblemet, utan det är sociala, kulturella, politiska och ekonomiska faktorer tillsammans med maktstrukturer. Jag skulle vilja hävda att är vårt svenska bidragssystem väldigt passiviserande.