prot · GS0983 · 2005-03-02 00:00:00 — Det finns uppgifter från kvinnojourerna, från Hopp, som är en organisation som arbetar med sexuellt utsatta, från brottsofferjourerna, från anhörigföreningar och från många andra som intresserar sig för frågan som vittnar om att det är just på det här sättet. En och annan studie kommer också fram som visar hur illa det är ställt. Jag hinner inte fördjupa mig i alla orsaker till detta, men jag konstaterar att det bevisligen får till konsekvens att kvinnor misstror rättssystemet och samhällets förmåga att garantera kvinnor men också utsatta barn deras grundläggande mänskliga och medborgerliga rättigheter. De allra flesta av de här mycket grova brotten anmäls över huvud taget inte, och av dem som ändå anmäls är det bara en bråkdel som leder till åtal och fällande dom trots att man inte sällan har en utpekad gärningsman. Man har en tidpunkt och plats för brottet det är känt och bekant, liksom var den tekniska bevisningen ska sökas. Trots det är alltså antalet fällande domar ytterst litet. Jag skulle vilja vända mig just till talmannen och till alla andra män som lyssnar till och deltar i den här debatten. Bakom de nedlagda utredningarna kan man spåra en viss förståelse och finna förklaringar i den gamla synen som utmålar mäns närmast okontrollerbara drift som orsak till att män tappar både huvud, förnuft och förmåga att ta ansvar. Sexuella övergrepp förklaras i efterhand med att kvinnan borde ha tänkt sig för innan hon lekte med mannen eller med elden innan hon klädde sig så lätt, innan hon dansade utmanande, innan hon följde med på en nattlig kopp te eller tog det där sista glaset vin. Hon får skylla sig själv. Hon borde förstå att mannen i det läget kanske inte förmår att respektera ett nej. Det är verkligen dags för er män att reagera och föra ett herrans liv av minst två skäl. Det ena är att ni utmålas på ett förklenande sätt. Det andra är att kvinnors rättigheter kränks. Jag företräder ju utskottet och majoriteten i . Det är ju på sitt sätt alldeles rätt och riktigt. Som kvinna företräder jag det underordnade könet. Den fråga vi diskuterar kan inte kopplas bort från en könsmaktsanalys som förklarar mäns överordning och kvinnors underordning på de flesta av livets mest väsentliga områden. Jag konstaterar att det knappast kommer att vara det underordnade könet som på egen hand åstadkommer de förändrade värderingar och attityder som krävs för att kvinnor och män ska uppnå en verklig jämställdhet. Frågan om samhällets otillräckliga bemötande av kvinnor som utsatts för sexuella övergrepp är ett av flera tillkortakommanden som vi kvinnor tvingas leva med. Min poäng är att vi kan skriva om lagen gång på gång. Det kommer inte att ha någon betydelse om det inte blir en ändring av den könsmaktsordning som jag menar skapar de attityder som gör det möjligt att fortfarande 2005 låta bli att ta kvinnor som utsatts för sexuellt våld på allvar. Det är där som det riktigt stora förändringsarbetet måste ske. Det är där jag uppmanar män att på allvar engagera sig i vardagen, i sitt föräldraskap, på arbetet, som politiker. Strävan efter jämställdhet måste genomsyra allt ni gör, inte bara när det känns politiskt korrekt att stå på kvinnors sida och vara feminist och tala om jämställdhet. Vi kan också tala om resurser, mer poliser, bättre utbildning, fler åklagare som har specialistkompetens och så vidare. Inte heller det kommer att ha någon betydelse om inte attityder och värderingar till kvinnors underordning ändras. Det gemensamma för alla sexualbrott, herr talman, är kränkningen. Det är det som är den riktigt stora frågan. Det är inte den sexuella handlingen i sig, utan kränkningen av brottsoffret. Vad innebär då den nya lagen? Vi har hört en del räknas upp. talade om att det är svåröverskådlig materia. Jag tycker också att det är det. Det blir väl så när man ändrar i lagstiftning som redan finns och där man ska göra förändringar som man gör omstruktureringar, och där inte hela följer med. Jag tycker också att det är svårt. Det har varit mycket arbete med att förstå vad förslagen innebär och vad det är vi tar ställning till. Sådant är livet som politiker. Vi får oftast inte helheten, utan vi får små bitar här och där som vi tar ställning till och reformerar. Den nya lagen gör skillnad på vuxna och barn. Det tycker jag kanske är den mest väsentliga förändringen. Barn är man i upp till . har vi en sexuell bestämmanderätt från . Att sexuellt beröra barn kommer att vara straffbart oavsett hur det har gått till, oavsett om våld eller hot har använts, om barnet har försökt freda sig eller till synes varit med på det. Det spelar ingen som helst roll. Det är väsentliga förändringar för att stärka barns ställning. Det innebär i sig att betydligt fler gärningar kommer att dömas som våldtäkt och inte som sexuellt utnyttjande, som . Kravet på tvång är satt lägre också för gärningar som riktas mot en vuxen. När det gäller barn finns det över huvud taget inga krav på tvång eller hot. När det gäller vuxna finns det fortfarande ett krav på hot om brottslig gärning. Det är naturligtvis en lägre skala av hot än vad som gällt fram till nu när det har handlat om tvång, hot eller våld i betydligt högre skala. Det gör i sig att fler kommer att kunna dömas för våldtäkt, på det sätt som vi, precis som allmänheten, önskar. Det är mycket allvarliga övergrepp det är fråga om. Förbudet mot köp av sexuella handlingar av barn som sker under andra förhållanden än ren prostitution skärps. Det är bra tycker jag. Det har visat sig att det finns en verksamhet som riktar sig till barn och unga där det inte är tal om ren prostitution, men där man ändå utnyttjar barn sexuellt genom att tillhandahålla gåvor och andra förmåner. Det blir en särskild straffbestämmelse för utnyttjande av barn för sexuell posering. Sexköpslagen bakas äntligen in i . Det är bra och tydligt. Där skulle den ha varit från början, tycker jag. Av olika skäl har vi haft den i en annan lagstiftning. Vi avslår också motioner om att vi borde kriminalisera den prostituerade. Vi håller fast vid linjen att det är den starkare parten, det vill säga köparen, som är ansvarig för handlingarna. Debatten, herr talman, har handlat om begreppet vanmakt och hjälplöst tillstånd. Begreppet vanmakt försvinner, precis som sagt. Det utmönstras helt enkelt. Vad det är att befinna sig i ett hjälplöst tillstånd preciseras tydligare. Hädanefter gäller att om någon utnyttjar en person som är medvetslös, sover, är berusad eller på annat sätt drogpåverkad, som genom sjukdom, kroppsskada, psykisk störning eller annars med hänsyn till omständigheterna befinner sig i ett hjälplöst tillstånd anses en våldtäkt ha begåtts. Det är förvånansvärt, tycker jag, att ni inte riktigt sätter tillit till den kraft som lagstiftningen direkt i lagtexten kommer att innebära när vi berättar för domstol och andra som har att hantera frågan vad ett hjälplöst tillstånd kan vara. Ni har oroat er över att det likväl fortfarande kommer att vara samma praxis som tidigare som kommer att utmejslas i domstol. Det stämmer inte. Vi skriver ju om lagen. Domstolarna kommer naturligtvis att använda såväl förarbete som kommentarer, författningskommentarer, propositionstext, betänkandetext och lagtext när man ska använda den nya lagstiftningen. Jag är lite förvånad över att ni har bristande tilltro till att beslut har genomslag. Även om det rent språkligt bär emot är det i praktiken rimligt att en straffskala som sträcker sig från , vägen , till när det gäller våldtäkt ska ha ett trappsteg som ligger . Det gäller gärningar som fortfarande ska dömas som våldtäkt eftersom kränkningen är av sådant slag, men som genom omständigheterna i övrigt ändå inte ska bedömas fullt ut lika hårt. I de fall där det är tänkt att användas de är oerhört få har det inte förevarit vare sig hot eller våld. Det är en restriktiv hållning när det gäller användningen av den här paragrafen. Den finns redan, men med en annan benämning. Det kommer inte att röra den som hotat med brottslig gärning. Det kan ändå vara en kränkande handling och ska bedömas som våldtäkt. Den ordningen har vi som sagt . Det är inget nytt under solen, utan vi har valt att uttrycka det på ett annat sätt. sade vi mindre allvarlig våldtäkt. Det är klart att man reagerar på ett sådant sätt att uttrycka sig. använder vi mindre grov våldtäkt. Språkligt sett håller jag med om att det här är svårt. Det är inte bra att uttrycka det på det sättet. Straffskalorna är till för att användas i domstol. Det är inte gemene man som har att hantera detta. Domen kommer likväl att vara våldtäkt, ingenting annat. Det kommer inte att stå att man har dömts för en mindre grov våldtäkt, utan man döms för våldtäkt, dock i lägre skala. Det har kritiserats att kvinnor i rättssalen upplevt att de utsätts för nya övergrepp under domstolsförhandlingarna. framhöll justitieutskottet att det är domstolens ordförande som har ansvaret att se till att frågor som inte är relevanta för att bedöma de gärningar som mannen är åtalad för heller inte ska tillåtas i domstolen. Kommer sådana frågor ändå från försvarets sida ska ordföranden se till att så inte sker och helt enkelt stoppa det. I utskottets betänkande upprepas nu detta för att klargöra att ingen lagändring behövs utan att samma ordning gäller nu som började gälla 1984. Det finns dock all anledning att fästa uppmärksamhet, både från politiskt håll och från andra håll, på hur domstolarna, det vill säga domarna, använder detta. När det nu ändå är så att kvinnor upplever sig kränkta på nytt, med rätta, har fått regeringens uppdrag att undersöka hur den som utsatts för ett sexuellt övergrepp upplever brottsutredningen och den fortsatta rättsprocessen samt komma med förslag om vad som behövs för att förbättra förtroendet från kvinnor. Det ska bli jättespännande att se vad han kommer fram till. Framför allt ska det bli spännande att se hur den rättsapparat vi har tar emot de förslagen. Här finns som sagt inga avslagsyrkanden, men det finns ändå ett tjugotal reservationer. De flesta innehåller ingen avvikande uppfattning i förhållande till utskottet, men de finns där ändå. De flesta, skulle jag vilja säga, är besvarade på ett bra sätt. Det rör ofta sådant som att frågan är uppmärksammad , att arbete pågår eller att utskottet uttalar sig positivt om kommande åtgärder. Ett sådant exempel är barnpornografibrotten. Där förutsätter utskottet att regeringen så fort som möjligt kommer med förslag som täpper till de luckor som ni i motioner och utredningen kring kommersiellt sexuellt utnyttjande av barn pekar på. Det arbetet är alltså redan i gång, och det gäller också samlag med avkomling, smygfilmning, arbetet inom EU, utvärdering av den nya lagen, utbildningsfrågorna ja, faktiskt är det mesta av vad reservationerna tar upp på ett eller annat sätt bra besvarat i betänkandet. Därför är det lite förvånansvärt att det ändå finns 23 reservationer. Jag tror att jag stannar där, herr talman. Jag antar att någon kommer att ta upp frågan om samtycke i en replik. Jag har redan nu dragit över tiden men sparar alltså tid genom att hoppas få besvara detta i en replik. Jag vill yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på alla reservationer. 24 () replik: Det allra mesta i Elisebeht anförande kan jag hålla med om. Det är uppenbart att Elisebeht undvek de svåraste frågorna, och därför tänker jag såklart ta upp dem här i repliken. Jag gjorde två jämförelser i mitt anförande. Den första gällde krav på samtycke. Vi kan inte tänka oss en lagstiftning som utgår från att det är okej att låna grannens bil så länge inte grannen har sagt någonting annat. Men varför kan vi här tänka oss en lagstiftning som utgår från att det är okej så länge inte kvinnan har sagt någonting annat? Den andra jämförelse jag gjorde handlade om samtyckesinvändningar. Man kan se en stor skillnad i hur skador bedöms vad gäller samtycke om det är misshandelsfall eller om det är sexualbrott. När det gäller sexualbrott är det inte ovanligt att domstolen kommer fram till att det inte är omöjligt att tänka sig att kvinnan varit med på de sexuella handlingar som lett till de här skadorna. Men vi ser inte att domstolen kommer fram till att det inte är omöjligt att mannen faktiskt samtyckte till att få det här slaget i ansiktet så att han bröt näsbenet. Varför är det så stor skillnad på de här två situationerna? Varför skulle det vara mer troligt att en kvinna vill vara med om sexuella handlingar som leder till svåra skador? 25 ELISEBEHT () replik: Jämförelsen mellan att låna någons bil och att låna någons kropp är minst sagt stötande. Det är också en oerhörd förenkling. När det gäller samtycke har ju förfäktat att vi bör ha en utredning om en samtyckesordning. Vi avfärdar detta med att den utredningen är ju redan gjord. Vi har redan den. Detta finns redogjort för i betänkande. Remissinstanserna, ett sextiotal, har inte alls tänt på tanken att ha en samtyckesordning utan avslagit det. Det var en som tyckte att det var intressant. Lagrådet har inte heller klivit i den tanken och förordat en samtyckesreglering. Regeringen gör det inte, och majoriteten i utskottet gör det inte heller. Det finns många skäl till det. Vi har redogjort för dem i betänkandet. Det främsta skälet, , om man ska uttrycka sig lite populistiskt, är att detta är brottsofferfientligt. En samtyckesordning där mannen i domstol har att visa att han, enligt hans sätt att se med rätta, uppfattat att han hade ett ja, ett samtycke, kommer onekligen att innebära att fokus i rättssalen hamnar på brottsoffret och inte på gärningsmannen. Det är precis den ordningen vi vill komma ifrån. Vi vill att fokus ska vara på gärningsmannen och de handlingar som åklagaren har lagt honom till last, inte på vad brottsoffret gjort och sagt tidigare, hur hon varit klädd eller något annat som beskriver henne. Det är egentligen det starkaste skälet. 26 () replik: Det är så tråkigt: Jag visste att Elisebeht skulle försöka undvika frågan genom att säga att man inte kan göra den jämförelsen. Men kan du se den principiella frågan bakom vad gäller samtycket? Strunta i om det gäller bilar! Varför finns den här skillnaden i hur man ser på ett samtycke? Kom inte med att man inte kan jämföra de två sakerna! Du kan väl se den principiella frågan vad gäller ett samtycke. Sedan svarade du inte på frågan om samtyckesinvändning heller. Vad gäller utredningen har det hänt ganska mycket sedan gjorde sin utredning. Tunga jurister i vårt land har ställt sig bakom att samtycke måste in i lagstiftningen. utslag har kommit . I sitt anförande betonar Elisebeht hur viktigt det är att män är med i debatten. Jag är man, och jag är här. Din egen partikamrat, mannen och justitieministern , är inte här. Han har valt att inte vara här. Det kanske du kan framföra. Menar vi allvar med att alla kvinnor ska ha rätt till sin egen kropp kan vi inte ha en lagstiftning som utgår från att det är okej med sexuella handlingar så länge hon inte har sagt någonting annat. Det självklara borde vara att lagstiftningen utgick från varje människas rätt till sin egen kropp, och då är det inte okej med sexuella handlingar förrän det finns ett samtycke. Jag förväntar mig inte att Socialdemokraterna ska ändra sig på plats här, men ni kan åtminstone betänka den principiella frågan. Vad säger det till dem som drabbas om vi säger att har du inte sagt nej utgår vi som lagstiftare från att du faktiskt ville? 27 ELISEBEHT () replik: Vi har olika uppfattning i den här frågan. Vi tycker att de skäl som vi har angivit tillsammans med de 60 remissinstanserna, tillsammans med Lagrådet, tillsammans med egentligen är tillräckligt bärande. Det är klart att man alltid ska fundera på utveckling och se sig om i världen. Vi har dock inte haft anledning att imponeras av den ordning man har i till exempel . Den har inte alls lett till den utveckling som här har utmålats. Här finns all anledning att vara oerhört noggrann och inte ge sig in i något som så att säga glider över i en helt annan rättsordning. Den ordning vi har ska ju visa vad den tilltalade har gjort sig skyldig till. I svensk domstol är det inte den tilltalade som har att bevisa sin oskuld. Med en samtyckesordning, som förfäktar tillsammans med några få debattörer i skulle jag vilja understryka, är glidningen mot en annan rättsordning uppenbar. Vi har inget intresse av att införa en sådan ordning och kommer heller inte att göra det. Den så kallade Bulgariendomen i har inte på något sätt bäring på svensk lagstiftning. Där sägs ingenting om att det i ska införas en särskild ordning med samtycke eller samtycke som enda grund för att kunna döma någon för våldtäkt. Det är en alldeles felaktig tolkning av vad egentligen har sagt. Man har beskrivit ett ärende i . Det har ingenting med svenska förhållanden att göra. 28 () replik: Det Elisebeht nu säger är lite förvånande eftersom , en samarbetspartner i den här lagstiftningen, förut sade att samtycke faktiskt skulle bli föremål för översyn när man utvärderade lagstiftningen. Det skulle vara bra att få höra ett klargörande eftersom Elisebeht nu säger: Nej, det kommer vi över huvud taget inte att ta upp. Vi vill inte borra djupare i den här frågan eller titta närmare på fördelar och nackdelar. Det tycker jag är tråkigt. När jag hör Elisebeht i sitt anförande tala om rättsväsendets förfall och hur brottsoffren behandlas och bemöts låter det som om Elisebeht tillhör oppositionen. Men det är faktiskt så att Elisebeht företräder majoriteten och regeringspartiet. Hon är den som har möjlighet att rätta till de här bristerna, att föreslå åtgärder för att komma till rätta med alla de brister som hon räknar upp. Varför gör inte Elisebeht och detta? Ni har ju möjligheten. Jag skulle också vilja ha en beskrivning av vad som gäller för utvärderingen. Vi har en fråga angående sexköpslagen, som har varit i kraft . Den är fortfarande inte utvärderad, och majoriteten vill inte heller utvärdera den. Man säger kan komma att utvärderas men inte ska. Varför kan vi inte ha en tidsplan för detta utvärderingsarbete i en sådan viktig fråga som vi har att diskutera här , sexualbrotten? 29 ELISEBEHT () replik: Att fatta beslut om att på nytt utreda det som den utredning tittat på som ligger till grund för dagens beslut verkar lite kortsiktigt. Det jag sade var att skulle det i översynen framöver visa sig att det finns en utveckling kring samtyckesordningen som vi inte har kunnat förutspå skulle skaffa oss en bättre ordning är vi naturligtvis öppna för det. Men finns det ingenting som imponerar på oss på sådant sätt att vi tycker att det är dags att sätta i gång en ny utredning kring den saken. Det som är lite slående tycker jag är det som står i den reservation som står bakom. Där räknar man upp och framhåller att trots att man vill ha en utredning får de grundläggande rättssäkerhetskraven inte äventyras. Jag håller med helt och fullt. Brottsoffrets beteende riskerar att hamna i fokus, står det mycket insiktsfullt i reservationen. Det är ju ett av våra starkaste skäl till att inte slå in på den linjen. Trots detta skriver och att det nu är dags att utreda och se om vi ändå inte ska införa en samtyckesordning. För mig är det helt obegripligt. Jag förstår inte riktigt vad skälet skulle kunna vara. Ni tror att det i slutändan skulle kunna innebära att fler brottsoffer skulle gå till polisen och göra en anmälan. Det är precis tvärtom. Brottsoffret kommer ju att hanteras på ett ännu tuffare sätt i domstolen än vad som sker . Sedan förde jag ett resonemang om att jag förvisso tillhör majoriteten men att jag är i opposition på det sättet att jag tillhör det underordnade könet, precis som gör. Utifrån det resonemanget talade jag om att kvinnor fortfarande tvingas att stå ut med en mängd tillkortakommanden här i samhället. Jag hoppas att ansluter sig till den teorin och inte tror att det endast är partierna som påverkar utvecklingen. Könsmaktsordningen är långt mycket starkare. 30 () replik: Det får stå för Elisebeht . Jag anser mig inte tillhöra något underordnat kön. Men det får vi ta i en annan debatt. Däremot anser vi moderater att man bör borra igenom frågan om samtycke och inte vifta bort den. Vi säger inte att vi har tagit ställning för eller emot. Men det är en mycket viktig fråga i det här sammanhanget som man faktiskt kunde borra igenom en gång till med tanke på vad som har hänt i världen sedan kom med sitt betänkande. Världen förändras, och vi måste se till att vi är uppdaterade på rätt sätt. Vi har valt att ta några exempel på vad en samtyckesreglering skulle kunna innebära. Men vi vet inte . Det säger vi också. Det är därför vi vill ha mer vetskap och konsekvensbeskrivningar för eller emot. Men kommer utvärderingen av den här lagstiftningen Elisebeht valde att inte svara på det att dröja , precis som sexköpslagen ännu inte är utvärderad? Kommer det att dröja så länge med de brister som vi ser? Det är därför reservationerna finns, för att vi ser bristerna. Och jag måste säga att vi har ett ansvar som lagstiftare att när vi skapar nya lagar se till att göra dem så överskådliga som möjligt. Det har inte regeringen mäktat med i den här lagstiftningen. Det är därför det finns synpunkter. Vi kan säga att vi är överens i många stycken, men i många stycken borde regeringen ha gjort sin hemläxa mycket bättre eftersom man har haft väldigt på sig innan man kom till förslag. 31 ELISEBEHT () replik: Jag kan inte säga hur det tar innan utvärderingen av den lag som vi nu ska fatta beslut om kommer. Men med det tryck som är i den här frågan tror jag att medier, debattörer, kvinnoorganisationer och partier kommer att se till att följa vad som sker. Regeringen kommer säkerligen att vara intresserad av att också följa tillämpningen av den nya lagstiftningen och vad den får för positiva konsekvenser framöver. Däremot tror jag, precis som någon annan sade här, att sista punkten inte är satt i den här lagstiftningen. Lagstiftningsarbetet får pågå därför att det händer saker som vi antagligen inte täcker in med den lag som vi nu kommer att anta. Om sitter vi på ruta 1 igen och säger: Hur kunde vi missa detta? Tänk att vi inte har täckt in den här företeelsen! Hur det kommer att ta vet jag inte. Sexköpslagen är den allra mest uppmärksammade lagstiftning vi har i landet. Den har dessutom ett oerhört starkt stöd hos svenska folket. Den är utvärderad av , där man har försökt följa, inte minst i storstäderna, vad som hänt i bakvattnet av den nya sexköpslagstiftningen som då var oerhört omdiskuterad och kontroversiell på många sätt. Det är synd, tycker jag, att inte känner sig tillhöra det underordnade könet. Det är nämligen en förutsättning för att förstå vad man behöver göra. Kvinnor i lever underordnat jämfört med hur män lever. Det betyder inte att vi i förhållande till kvinnor ute i resten av världen lever på ett sämre sätt. Men det är trist att inte har uppfattat att kvinnor lever underordnat, att den könsmaktsordning vi har spelar roll. 32 () replik: Jag tillhör det överordnade könet, gissar jag. (ELISEBEHT (): Yes.) Jag håller med om att det är så. liberalerna är därför aktivt i tanken på att försöka skapa ett mer jämställt samhälle. Men jag tycker att Elisebeht går ganska hårt åt många av oss män. Vi är inget kollektiv. Vi är individer. Det vore uppfriskande om en socialdemokrat till och från faktiskt kunde se människan. Här sitter från , en mycket duktig person som försöker kämpa för mer jämställdhet, respekt för kvinnor i rättsordningen och så vidare. Vi har tidigare hört . Det är en fantastiskt duktig man som också har den här insikten. Vi är tillsammans med ibland olika utgångspunkter medvetna om detta och försöker skapa en mer rättvis rättsordning och ett mer jämställt samhälle. Då blir det lite besvärande när jag får den kollektiva skulden. Vi har alla ett ansvar för att rätta till detta. Gå hårt åt dem som förtjänar det. Visa lite mer respekt för de män som faktiskt har en god insikt och vill förändra. Vi behöver jobba tillsammans och inte mot varandra.