prot · GS0999 · 2005-04-06 00:00:00 — Jag kan inte förstå varför Per stöttar regeringens politik och på det sättet offrar barn. Per håller med om att det skulle ha skett . Där är vi överens. Men när det nu inte har skett , utan regeringen har förhalat och åter förhalat för att införa en ny rätts- och instansordning varför ska då stötta den politiken genom att offra de svårt sjuka barn som vi pratar om ? De har ju en livshotande sjukdom. Jag tycker inte heller att man ska ge en generell amnesti, men i det här fallet är det andra som har missat att göra det som de skulle. Då tycker jag att man får frångå principer och ge barnen en möjlighet att komma tillbaka. Jag tycker att det är märkligt att sätter principer före barns välstånd. Per håller med om att barnen ska få detta och att de egentligen borde ha det. Men bara för att juridiken inte riktigt hänger med ställer man inte upp på det. Jag tycker att det är djupt oetiskt. 5 Förste vice talman () replik: Jag vill först notera att nu medger att det är en generell amnesti för apatiska barn som hennes förslag egentligen innebär. Vi går på den enskilda rättsprövningen. Det är en lagparagraf som egentligen ska föras in. Vi har drivit det . Jag tror att den kommer att finnas i den nya utlänningslagen. Den hade varit lätt att besluta om nu och få ett snabbt ikraftträdande. förslag innebär ett uppdrag till regeringen att stifta en särskild förordning och skapa en speciell prövning av läkare och psykologer delvis utsedda av . Jag tror att det både tar och är mindre rättssäkert. Det är därför vi har valt den lösning som vi har valt. Den är hållbar, den stämmer med den svenska rättstraditionen och den är human. 6 () replik: Jag sade inte att jag tycker att förslaget är en generell amnesti; jag sade att jag är emot generell amnesti i vanliga fall. Men detta är en individuell prövning. Varje enskilt barn ska prövas individuellt. Jag tycker att det är mycket märkligt att Per kommer med förslag . När vi tog upp frågan i de fem partierna om huruvida vi skulle ta ett utskottsinitiativ i socialförsäkringsutskottet ville man inte ens en gång vara med och diskutera. Jag trodde att vi alla fem partier var beredda att diskutera en bra lösning som kanske hade gått snabbare. Men jag vidhåller att man måste försöka skydda de enskilda barnen . Man får inte se tillbaka på hur det har varit. stöttar regeringens politik genom att man säger nej till att låta de apatiska barnen stanna. Det är en individuell prövning, och det är viktigt att framhålla. Det är inte alla barn som ligger sjuka. Det ska finnas ett expertutlåtande som säger att barnen verkligen är sjuka och har den här formen av depressiv devitalisering. 7 (): Det omfattande betänkandet spänner över migrations- och asylpolitiken i alla dess delar. Jag tänker inte beröra speciellt mycket av de 51 punkterna utan först ge några övergripande reflexioner och sedan stanna vid det som är debattens mest uppmärksammade fråga, nämligen barnens situation. Betänkandet innehåller 80 reservationer. Vi kristdemokrater är med på 26 av dessa. Jag står naturligtvis bakom alla men yrkar här bifall till reservation 54. Vi behandlar ett politikområde som befinner sig i en djup förtroendekris, och exemplen är många. Förtroendekrisen är framkallad av beslut och av icke-beslut från regeringens sida, av passivitet och okänslighet men ofta också av att regeringen medvetet utmanar det politiska systemet. Finns det, fru talman, något annat politikområde där regeringen gång på gång kommer till med förslag där man uppenbart vet att man har en riksdagsmajoritet emot sig? Just dessa veckor växer en folkrörelse fram i hela landet, en folkrörelse av både sorg och vrede över bristen på medmänsklighet i asylpolitiken. Jag tänker på det så kallade påskupprop som startats av Kristna Råd och som har fått en bred uppslutning från partier, organisationer och massor av enskilda människor över hela vårt land. Kristna Råds fyra krav handlar om barnens bästa, om rättsordningen, om amnesti och om ett vidgat flyktingbegrepp. Vi kristdemokrater har ställt oss bakom uppropet, och vi har också utvecklat tankar kring hur dessa krav ska kunna uppfyllas. Kyrkornas påskupprop är ett av många exempel på asylpolitikens förtroendekris. Och jag blir både förvånad och faktiskt skrämd över det ansvariga statsrådet som inte verkar inse det allvarliga läget. Jag måste få fråga statsrådet: det att denna massiva uppslutning från samfund och organisationer som representerar stora delar av svenska folket är helt grundlös? Saknar den kritik som man framför grund? Är det allvarliga ifrågasättandet av asylpolitiken bara taget ur luften? Tror inte statsrådet att denna folkliga vrede står för någonting? Asylpolitiken kännetecknas av ett slags valhänthet. Det tar att verkställa ett enigt riksdagsbeslut om en ny instans- och processordning. Det har varit många turer och många samtal med två statsråd. Nya tankar och trevare har förts fram om en specialdomstol och om andra lösningar. Man har pekat på oöverstigliga hinder då det gäller organisation och ekonomi. Sent omsider, och först efter ett politiskt ultimatum från samarbetspartierna, blir det som dittills varit så omöjligt plötsligt möjligt att genomföra. Sådana kovändningar under galgen inger inte förtroende för politiken. kommer vi att så sent som ta beslut om detta som är den största reformen då det gäller asyl- och migrationspolitiken någonsin i . Beslutet om det kommer vi att ta före ikraftträdandet . Jag ska ge exempel på valhänthet. Ansvaret för de ensamkommande barnen har begravts i årslånga överväganden på departementet. Den akuta situationen för mer än 100 barn i i direkt livsfara hänvisas till en nationell samordnares långtidsuppdrag. Jag ska återkomma till den frågan. Kristna konvertiter avvisas till länder med sharialagstiftning där de riskerar dödsstraff. Och i en rapport från en riktas det allvarlig kritik mot för hanteringen av barnen i asylprocessen. Nej, allt står inte väl till i den svenska asylpolitiken, som den ansvariga ministern gärna vill framhålla. Vi har en djup förtroendekris, och knappast något annat politikområde väcker så starka känslor hos allmänheten som just detta känslor av skilda slag. Det är ifrågasättanden från olika utgångspunkter; det ska erkännas. Några kritiserar svensk flykting- och invandringspolitik från helt andra utgångspunkter än vad jag gör just . Också den kritiken finns det stor anledning att vara uppmärksam på. Det finns krafter också i vårt samhälle som använder politikens brister i dunkla syften. Just därför tror jag att det skulle vara av allra största betydelse om vi här i denna kammare kunde uppnå breda samförståndslösningar på detta område för människornas skull men också för politikens skull. Vi har inget främlingsfientligt parti i denna kammare och inget sådant parti av betydelse, än så länge, i den svenska politiken. Låt oss tillsammans se till att det förblir på det sättet. Vi får säkert anledning att återkomma till amnestidebatten, men jag saknar ändå en idé från statsrådet och regeringen om hur den nya instans- och processordningen ska kunna ges en någorlunda rimlig chans att starta utan en stor och belastande ryggsäck av gamla ärenden. Om det nu är så tabubelagt att över huvud taget diskutera någon form av nollställning borde väl statsrådet ha någon annan lösning att peka på. Jag tycker att just ordet amnesti leder tanken fel och föredrar ordet nollställning, och det begreppet har vi kristdemokrater använt. Att det skulle stå i strid mot varje tanke på rättstrygghet, som statsrådet påstår, faller faktiskt tillbaka på regeringen själv som föreslagit och genomfört väntetidsregler och liknande. Varför är det nu tabubelagt att över huvud taget föra den diskussionen? Ett beslut om nollställning skulle komma att omfatta även några som annars inte skulle ha fått uppehållstillstånd. Dock har alla dessa varit inne i det bristfälliga asylsystemet och ofta farit illa där. Jag och anser att risken inte är att någon för mycket får stanna utan att människor tvingas leva i fortsatt ovisshet och otrygghet. Därför är priset för en nollställning acceptabelt. Alternativet är det inte. Statsrådet har lovat att flyktingbegreppet ska vidgas till att omfatta förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning. Det är bra. Det har vi kristdemokrater föreslagit . Vittnesskyddet ska stärkas. Det är också bra. Men jag är nu nyfiken på vad som ryms i det som statsrådet yttrade i en debatt här i kammaren . Då sade hon att åtgärder planeras för att stärka asylsökande barns ställning. Vad innebär det? Kan de apatiska barnen finna hopp i den formuleringen? Det är knappast något som engagerar människor så djupt som när barn far illa i vårt samhälle. Och de gör det ofta som följd av vuxnas och samhällets beslut eller icke-beslut. finns det ett antal barn i vårt eget land som bokstavligen svävar i livsfara. Det är kanske så många som 150 barn. Diagnosen är depressiv devitalisering. Vi kristdemokrater anser att dessa barn med denna allvarliga diagnos ska få uppehållstillstånd tillsammans med sina familjer. Vi har varit med och prövat att få till stånd ett utskottsinitiativ i socialförsäkringsutskottet utan att lyckas. Och hänger det på kammarens utslag vilket hopp som vi kan ge dessa barn och dessa familjer. Även i denna fråga har regeringen visat prov på handlingsförlamning. Det är bra att man tillsätter en nationell samordnare för att utreda orsakerna. Dock är jag mycket kritisk till att den här samordnaren drar så snabba slutsatser, slutsatser som också den ansvariga ministern torgför, nämligen att den här företeelsen bara finns i , att den har uppstått efter 2002, att det är barn från vissa länder som drabbas, att det är det äldsta barnet och så vidare. Det är påståenden som starkt ifrågasätts av experter. De invändningar som reses mot detta förslag att det inte skulle innebära individuell bedömning tillbakavisar jag bestämt. Det här är en individuell bedömning grundad på denna diagnos, icke något kollektivt beslut, det vill jag starkt understryka. Regeringen gör en omvänd och märklig riskbedömning. Ett beslut om uppehållstillstånd för barn med denna diagnos skulle skicka signaler som drabbar andra barn, säger statsrådet. Det är också en effekt som starkt ifrågasätts. För mig är inte den allvarliga risken att ett eller några barn och familjer för mycket får uppehållstillstånd. Det priset är acceptabelt. Alternativet är inte det. Företeelsen finns bara i , säger statsrådet. Påståendet kan, som sagt, starkt ifrågasättas. Men, fru talman, om det nu skulle vara så att detta tillstånd, depressiv devitalisering, bara skulle uppstå i skulle det finnas så mycket större anledning att ingripa med kraft. Dessa 150 barn finns ju faktiskt fysiskt närvarande hos oss i . Tänk tanken att någon svår epidemisk sjukdom skulle drabba 150 svenska barn. Tänk tanken att någon, något statsråd eller någon annan politiker, skulle gå ut och säga: Det här tillståndet finns bara i , så låt oss tillsätta en utredning som tar reda på varför. Betänk att det är just detta som händer just . Det kan vi här i riksdag ändra på . Låt oss göra det, för barnens skull, men också för att stärka den tilltufsade tilltron till det politiska systemet. Jag yrkar bifall till reservation 54. I detta anförande instämde , , och (alla kd). 8 (): Så har vi då återigen samlats i högsta beslutande organ för att diskutera och fatta beslut som berör människors liv och möjlighet till en framtid. Återigen får vi bevittna hur Socialdemokraterna med det trogna stödpartiet vid sin sida skriver ytterligare ett sorgligt kapitel i historien om svensk flyktingpolitik. Även om Per försöker spela oppositionspolitiker i talarstolen är nämligen moderater och socialdemokrater överens om att inte på en enda punkt kritisera EU:s restriktiva flyktingpolitik. De är överens om att inte förbättra möjligheterna för anhöriginvandring. Socialdemokrater och moderater ställer sig bakom det av rasism anstrukna transportörsansvaret. Man avslår förslag om att förbättra den organiserade verksamheten på förläggningarna och om att värdesäkra dagersättningen för asylsökande. Man avvisar nollställning, det en del kallar amnesti. Man avslår förslag om att låta barn som tycks ha tappat förmågan och viljan att leva få stanna och kunna börja bli friska. Jag ska återkomma till det sistnämnda. Låt mig ändå försöka se lite ljus i denna i övrigt mörka tid för svensk flyktingpolitik. Det är en stor seger för rättssäkerheten att kommer att läggas ned och ersättas med domstolsförfarande. Det är sent, men det är välkommet. De som har försökt förhala, förvrida och förhindra reformen har motvilligt tvingats acceptera att läggs ned, efter ett enigt riksdagsbeslut. Tack till alla er i partier och organisationer och till alla enskilda som har gjort detta möjligt! Reformen som är på remiss hos Lagrådet men också har en mycket stor bäring på det betänkande vi diskuterar innehåller flera viktiga förbättringar. införs ett tvåpartsförfarande mellan den asylsökande och . Om den asylsökande begär det ska det i princip hållas muntlig förhandling. Det förbättrar insynen i ärendet och ger den asylsökande möjlighet att föra sin egen talan. Kraven kommer också att öka på kvaliteten på utredningar eftersom de ska hålla i en domstol. Landinformationen, som ligger till grund för beslutet, ska göras offentlig. Också det kommer att öka öppenheten och insynen i asylprocessen. När det gäller terroristärenden genomförs med den nya lagen en förbättring av rättssäkerheten eftersom det blir kammarrätten, inte regeringen, som får sista ordet när det finns risk för bland annat dödsstraff och tortyr. Det är en nödvändig förändring, vilket tydligt har demonstrerats av den fullständigt skandalösa avvisningen av de två terroristanklagade egyptierna. Många av dem som med den nuvarande lagen, trots skyddsbehov, bara har kunnat få stanna av humanitära skäl skulle med den lag som presenteras få uppehållstillstånd på grund av sina skyddsbehov. Det kommer också att klargöras att barns egna asylskäl ska ha större tyngd än vad som har gällt. Jag nämner de här frågorna för att regeringen inte ska kunna ta åt sig äran av en reform de inte ville ha från början och förslag som de har motsatt sig. Det är ju ett känt knep från regeringspartiet att så att säga kidnappa andras förslag och låtsas som om de vore ens egna. Att vi pressar igenom en rättssäkerhetsreform inom flyktingområdet innebär inte att vi får en solidarisk, eller ens human, flyktingpolitik. Ett av de stora problemen är den bristande tillämpningen, att man inte använder . Det visar att det är så att regleringen av invandringen är överordnad humaniteten. Därför står vår grundläggande kritik av regeringens flyktingpolitik fast. Vi kommer att fortsätta, tillsammans med dem som så önskar, att kämpa för att återupprätta rätten för asyl i och i EU. Ja, det handlar faktiskt om att återupprätta, inte bara om att utvidga rätten till asyl. Låt mig citera ett av kraven som Kristna Råd ställer i det så kallade påskuppropet, som stöds av en mängd organisationer och enskilda, bland annat : Vi kräver att rätten till asyl återupprättas och utvidgas på ett sätt som är värdigt ett humant rättssamhälle. Det är skarpa ord, men jag kunde inte ha uttryckt det bättre själv. Statistiken talar också sitt tydliga språk. var andelen som fick bifall hos . , 2004, var siffran . Om den takten fortsätter skulle man vara nere i bifallna ärenden. Då spelar ju den rättssäkerhetsreform vi genomför inte så väldigt stor roll. Tusentals människor lever gömda i , och ytterligare tusentals väntar alltför länge på besked i asylprocessen under ständig rädsla att utvisas till de länder de en gång flytt från. Att människor gömmer sig är till stor del en följd av den rättsosäkra asylprocessen, och att de får vänta är en följd av ineffektivitet. Vi ansluter oss självfallet till den rörelse som växer i hela landet. Ett nollställningsbeslut det som ibland kallas amnesti måste fattas så att de gömda och väntande asylsökande som inte gjort sig skyldiga till allvarlig brottslighet får permanent uppehållstillstånd. Jag står bakom samtliga 29 reservationer men yrkar bifall till reservation 46 under punkt 30. En sak tror jag att de allra flesta i det här landet är överens om. De barn som har tappat sina livsuppehållande funktioner och drabbats av apati, så kallad depressiv devitalisering, måste få möjligheten att stanna i och få den vård de behöver. Flera tidigare talare har varit inne på det området. Jag ska, fru talman, göra något som jag inte är så van vid, och som jag kanske inte ens är så bra på. Jag tänker inte skälla. Jag tänker inte skrika. Jag kommer inte att anklaga den ene eller den andre för att medvetet eller cyniskt göra människor illa. Jag vill undvika att partitaktisera. Jag vill vädja. Jag vill hoppas. Jag vill tala direkt till hjärtat hos de socialdemokrater och moderater som finns här i kammaren eller som lyssnar i sina arbetsrum. Jag vill att ni lyssnar. Jag vet att vi är, ska vara och kommer att vara oense om väldigt många saker. Så har det alltid varit. Så kommer det nog alltid att vara. Men jag vet en sak till. Vi har en möjlighet att göra skillnad, inte bara att göra skillnad i politisk retorik och skrivningar och i ett betänkande eller beslut utan i verkligheten och en viktig skillnad. befinner sig omkring 150 barn i en direkt livshotande situation. Varken ni eller jag kan vara helt säkra på hur den har uppstått, kan veta precis vilken vård som är den allra bästa. Vi har inte den kunskapen. Vi har inte heller den rollen. Vi vet att till och med experter är oense om orsaker och samband. Men vi vet att de, experterna, också kan vara överens om i alla fall två saker: Tillståndet av depressiv devitalisering kan inte simuleras, och möjligheten att börja ett tillfrisknande börjar med den trygghet som chansen att få stanna i innebär. Det vet vi, för det sade de när vi träffade dem i utskottet. Så släpp för prestigen och de fastlåsta positionerna. Försök för att se vad det här faktiskt handlar om. , , kan vi göra skillnad. Låt oss göra det. Jag yrkar bifall till reservation 54 under punkt 37. Det är ovant, och det är måhända också förgäves, men jag vill göra ett försök. Jag hoppas på er socialdemokrater och moderater, på er människokänsla. mår flera av de här barnen så dåligt att det är osäkert om deras liv går att rädda. Valrörelsen är långt borta. Kliv upp ur skyttegravarna. Lägg ned vapnen. För det är som det socialdemokratiska landstingsrådet formulerade det: Vi kan inte bara sitta och titta på när de här barnen mår illa. Det enda som kan rädda de så kallade apatiska asylbarnen är att ge dem uppehållstillstånd. Vi kan inte bara sitta och titta på när de här barnen far illa. Nej, just det. I detta anförande instämde , och (alla v). 9 (): Så här i början av mitt anförande vill jag yrka bifall till reservation 47 under punkt 31 och reservation 54 under punkt 37. I detta betänkande finns det många väldigt viktiga reservationer där vi i är med, men för tids vinnande yrkar jag bifall till endast dessa två. Debatten med anledning av regeringens skrivelse Migration och asylpolitik och alla de motioner som behandlas i SfU:s betänkande 10 har rönt ett väldigt stort intresse hos väldigt många. Det finns särskilt en fråga som fått ett stort genomslag i hela , och det gäller frågan om de apatiska barnen och det sätt som vi behandlar dem på i vårt land. kommer vi att fatta ett beslut som kommer att påverka många sjuka barn och deras familjer. Jag hoppas att tillräckligt många ledamöter här i kammaren lyssnat på och tagit till sig den kritik mot förslaget i betänkandet som framförts från så många olika håll. Vi har fått ett stort antal brev från olika Rädda Barnen-avdelningar med uppmaningen att inte svika de apatiska barnen. Vi har fått många andra brev, telefonsamtal med gripande skildringar av flyktingfamiljer med barn som far illa och dessutom ett stort antal e-mejl. Även Kristna Råd har tagit initiativ i denna fråga genom påskuppropet. Vi är många både här i och kanske framför allt ute i landet som ställer upp på detta upprop till regeringen. Barnets bästa ska alltid komma i första rummet hämtat ur artikel 3 i . I fall som rör barn skall särskilt beaktas vad hänsynen till barnets hälsa och utveckling samt barnets bästa i övrigt kräver hämtat från § 1 i utlänningslagen. Om någon hänsyn tas till artikel 3 i och § 1 i utlänningslagen borde de apatiska flyktingbarnen få uppehållstillstånd i vårt land. Men vi vet att alldeles för många barn i svåra sjukdomstillstånd utvisas från vårt land, detta utan att man har kunskap om vad som händer dessa barn i de länder till vilka de utvisas. Enligt uppgift från har avslagit tre fall av fyra där barnen varit apatiska. Detta är djupt upprörande. Inte att undra på den stora förtvivlan som många svenskar känner inför denna uppgift! Det är dags att regeringen tar till sig den kritik som riktas mot från olika FN-organ för vår inhumana politik inom migrations- och asylområdet vad gäller just barn. kommer i sitt anförande att ytterligare utveckla dessa frågor senare i debatten. Alla människors lika värde och rättigheter är utgångspunkten för allt samhällsarbete. Det innebär att oavsett från vilket land en människa kommer ska hon i behandlas som en medmänniska på samma villkor som övriga svenskar. Målet ska vara att varje människa får rätt att bosätta sig i vilket land som helst oavsett hennes ursprung. ska tillämpa en generös och human invandrar- och flyktingpolitik. Invandrare och flyktingar ska ges möjlighet till arbete och ha samma ekonomiska och sociala rättigheter och skyldigheter som övriga svenskar. Flyktingbarnens och de äldsta flyktingarnas behov bör särskilt tillgodoses. Detta citat ur vårt tidigare partiprogram har jag haft med i tidigare debatter i denna fråga, och det behöver upprepas i när klimatet upplevs som allt kyligare och hårdare. Vi har inte längre en human och generös invandrar- och flyktingpolitik i vårt land. Den svenska migrationspolitiken måste präglas av generositet och öppenhet. Människor som av olika anledningar flyr från sina hemländer och söker sig till vårt land har oftast svåra upplevelser med sig i bagaget. Dessa dramatiska händelser är ofta anledningen till att deras hälsa försämras här under asylprocessen. Den alltför långa väntan på besked om uppehållstillstånd gör att hälsotillståndet försämras. Och när sedan beskedet kommer, som nästan i regel är ett avslag på deras ansökan om asyl, är det vanligt att gränsen då är nådd för vad man orkar med. Det är mycket viktigt att man i den hälsoundersökning som görs när de kommit hit verkligen tar reda på hela familjens hälsotillstånd och att de får den hjälp de behöver för att bearbeta de ofta dramatiska händelser de varit utsatta för. Vi i är övertygade om att om man vid mottagandet gjorde denna kontroll och om man gav adekvat hjälp skulle vi inte ha så många sjuka asylsökande i vårt land. Det är mycket viktigt att särskilt barn med svåra chockupplevelser får hjälp med bearbetning av dessa. När man fått denna hjälp från sjukvården är det viktigt att personer på förläggningar, var de än finns, som söker asyl hos oss ges möjlighet att få god kunskap om det svenska samhället, att lära sig det svenska språket och också får tillgång till arbetspraktik detta för att stötta människor och ge dem möjligheter att, när och om de får asyl, lättare komma in i det svenska samhället och lättare få möjlighet att ta ett arbete och klara sin försörjning. Det är oerhört viktigt att vi förändrar hela asylpolitiken. Det finns beskrivet väldigt tydligt i betänkandet och i alla de reservationer som finns lämnade. Mycket behöver ändras här i , och regeringen måste driva på utvecklingen inom EU vad gäller flyktingpolitiken för att se till att vi får en generös och human flyktingpolitik i hela så att det inte blir en överstyrning mellan olika länder. En annan fråga som behandlas i betänkandet är transportörsansvaret. Vi gick emot förslaget när det lades fram här i .