prot · GT093 · 2005-09-14 00:00:00 — Jag ska återkomma till någon eller några av dem under min talartid. Men den stora skiljelinjen i debatten är ändå frågan om nollställning eller flyktingamnesti. Inledningsvis finns det kanske skäl att rätta till en besynnerlig vrångbild som givits i debatten. Det är inte så att vi här och , genom vårt beslut, ska bjuda in ett okänt antal människor till vårt land med löfte om urskillningslösa uppehållstillstånd. De människor vi talar om finns redan här. Många finns i den samhällets gråzon som det innebär att leva gömd. Det är barnfamiljer och andra vi talar om. handlar det inte om att några ska komma hit. Det handlar om vilket liv vi ska erbjuda alla dessa människor som redan finns här. Det här konstaterandet, som är oerhört viktigt att ta med sig, som är så självklart men ändå måste sägas, är också svaret på de farhågor som har rests här om en kostnadsexplosion som följd av ett amnestibeslut . Många av de människor vi talar om kostar redan. De allra flesta belastar redan kostnaderna i vårt samhälle. Andra alltför många återfinns i en svart arbetsmarknad som skulle kunna göras vit. De här människorna skulle kunna bli samhällsnyttiga medborgare och skattebetalare i med hjälp av ett klubbslag . Fem partier vill alltså att det beslut vi ska fatta ska få bli det viktigaste någonsin på asylpolitikens område. Vi vill att ska bli en historisk dag. Så kan det bli om dagens beslut får vara skiljelinjen mellan det som ingen av oss kan vara tillfreds med och det som egentligen alla eftersträvar. Jag tror, och är ganska säker på, att alla i denna kammare, från alla sju partier, är djupt bekymrade och frustrerade över en i långa stycken misslyckad asylpolitik. Några av oss föreslår ett radikalt grepp för att nollställa och börja om. Mot det finns, som det ser ut just nu i alla fall, en majoritet av kammarens ledamöter. Det finns skäl att bemöta ett antal av de sakliga invändningar som har rests mot nollställningsbeslutet, men ytterst handlar det ändå om vilken grundinställning vi har till hela frågan. Den viktigaste och mest uppmärksammade av reservationerna är reservation 7. Jag gör mig här och inga illusioner om att ändra majoritetsläget även om jag hoppas det. Men även om fempartimotionens intentioner inte vinner kammarens bifall vill jag inte se det här som ett avslutat kapitel. Jag tror nämligen inte att de som säger nej gör det av ond vilja utan av rädsla. När man ser vilka invändningar som reses mot flyktingamnestin präglas de främst av ett slags ängslighet. Tänk om det här händer, och tänk om det här händer. Tänk om det blir så, och tänk om det blir så. Det är lätt att peka på riskerna och farhågorna och blunda för möjligheterna. En farhåga man möter är följande: Tänk om någon för mycket skulle få stanna i på grund av tidsförordningen. Det är samma märkliga riskvärdering vi mötte i debatten om de apatiska flyktingbarnen. En amnesti för de barnen och deras familjer skulle, enligt regeringens ängslighet och bedömning, kunna leda till att något barn för mycket skulle få stanna i . Som om det skulle vara så hotfullt! Problemet, och den hemska verkligheten, är att barn efter barn med uppgivenhetssyndrom fortsatt avvisas från . Detta sker trots det så kallade vägledande beslut som regeringen fattade . krävs mer av regeringen än vägledande beslut som är till intet förpliktande i de konkreta fallen. Mer än 400 barn lever tillsammans med sina familjer i skräck och förtvivlan inför en oviss framtid. Fem av partier föreslog att barn med den fastställda diagnosen depressiv devitalisering skulle ges uppehållstillstånd i . majoritet sade nej den gången. Även den gången var det socialdemokrater och moderater i något slags märklig axel i denna kammare som stod emot vårt förslag. För övrigt var ett av vårriksdagens mest besynnerliga utspel när ville väcka misstroendeförklaring mot just det statsråd man åter och åter gett sitt massiva stöd i fråga efter fråga. Jag beklagar och är besviken över att partierna inom inte kan uppvisa en enad front i denna djupt medmänskliga fråga. Sedan tycker jag att det är opassande att raljera på det sätt som har gjort om amnesyl och annat. Detta är en djupt allvarlig mänsklig fråga. Låt oss hålla den på den nivån. De invändningar som riktas mot amnestiförslaget ska självfallet tas på allvar och bemötas på ett sakligt sätt. Knappast någon fråga som vi behandlar och beslutar om i denna kammare är enkel och okomplicerad. Den här är det definitivt inte. Men frågan är om syftet med den föreslagna amnestin ska få överordnas de problem som naturligtvis är förknippade med en reform som denna. Med den inställningen kan problemen få sin lösning utifrån syftet. Jag hoppas att problemen inte ska tillåtas hindra att syftet med förslaget uppnås. En återkommande invändning mot amnestiförslaget är att det skulle vara orättvist. Det skulle också, enligt vissa, kunna innebära längre handläggningstider då det tillför ytterligare en faktor att pröva ärendet mot. Dessa invändningar handlar om tidsförordningens ramar. Alla tidsgränser har, helt naturligt, ett före och ett efter. Det går naturligtvis inte att utforma ett sådant förslag utan att ha någon form av tidsförordning. Men som den är utformad i vårt fempartiförslag kommer ingen att ställas utanför möjligheten att få sina skäl prövade sina skyddsskäl i de fall man inte omfattas av tidsförordningen. Vad gäller rättvisan är svaret enkelt. Vårt förslag syftar ju till att skapa rättvisa. Hela reformen med en ny instans- och processordning är ju en rättvisereform. Någon förlängd handläggningstid som det påstås uppstår inte då man först kan göra en prövning utifrån tidsförordningen. Den som sedan eventuellt begär det har också rätt att prövas mot lagens skyddsgrunder. För den stora gruppen gömda flyktingar kommer det att handla om en prövning mot tidsförordningen. Amnestin innebär inte att behandla alla i en identitetslös klump. Påståendet måste komma från den som inte har tagit del av det sakliga innehållet i vårt förslag eller som inte vill acceptera syftet med det vi föreslår. De farhågor som målas upp om att skulle översvämmas av en hord av nya asylsökande till följd av amnestibeslutet faller också på sin egen orimlighet. Tidsförordningens ramar eliminerar ju den möjligheten i närtid. Sannolikheten att det sedan skulle uppstå signaleffekter och förväntningar på eventuellt kommande upprepningar av ett amnestibeslut motsägs egentligen av erfarenheter av tidigare tidsförordningar. De är faktiskt beslutade just av den socialdemokratiska regering som säger ett hårdnackat nej till det som vid tidigare tillfällen har varit högsta visdom. Förslaget om amnesti läggs fram av omsorg om den nya instans- och processordningen. Det är en bra reform, och den måste få en rimlig chans att lyckas, att inte tvingas starta med en tyngande barlast av gamla ärenden. Detta är i sig ett högst rimligt motiv för en nollställning. Men det viktigaste är naturligtvis inte instans- och processordningen utan människorna i processen för deras skull, för alla dessa som förlorat tron på rättvisa, medmänsklighet och en framtid i trygghet för sig själva och sina närmaste, för deras skull som lever i utanförskapets trauma i hela dess vidd. Hur många av oss kan föreställa sig ett sådant liv? Att leva gömd innebär den yttersta formen av utsatthet, utanför alla de samhällets funktioner och tryggheter som vi andra tar så för givna. För att utsätta sig själv och sina barn för detta trauma måste man känna en alldeles påtaglig fruktan för alternativet, en fruktan som är så välgrundad som någon fruktan bara kan vara. För den nya instans- och processordningens skull behövs alltså ett beslut om nollställning. Det är sant och viktigt. Men framför allt är ett sådant beslut till för människornas skull. För tusentals människor i vårt land just är det skillnaden mellan ångest, fruktan och utanförskap å ena sidan och delaktighet och människovärde å andra sidan. Det är detta, herr talman, som dagens beslut handlar om. I denna fråga går en tydlig skiljelinje . På många andra punkter är vi eniga. Vi har ju haft tid att processa frågan om en ny instans- och processordning , bland annat i den så kallade . Vi kristdemokrater, tillsammans med andra partier, har några sakliga invändningar. En viktig sådan gäller utseendet av offentliga biträden i de nya migrationsdomstolarna. Vi anser det klart olämpligt att utser motpartens biträde. Risken för en lojalitetskonflikt är alldeles uppenbar. Detta bör regeringen naturligtvis ändra på, och man kan ana en förståelse för vår reservation redan i utskottets majoritetsskrivning, där det talas om att en utvärdering ska göras och delredovisas. Dock tycker jag att det hade varit naturligt och en fördel att göra rätt från början. På den punkten har vi också en reservation. Jag har sagt det : Många människor far illa i den bristfälliga svenska asylprocessen. Det är allvarligt när vuxnas rättigheter och behov inte tillgodoses. Men vi berörs alla så mycket starkare när barn drabbas. Därför är det bra och angeläget att den reviderade utlänningslag vi ska besluta om har ett tydligt barnperspektiv. Jag vill bara hoppas att detta också kommer till uttryck i konkret tillämpning och i den praxis som kommer att utvecklas. I en reservation har vi kristdemokrater tillsammans med och velat sänka ribban ytterligare när det gäller barnens skyddsskäl. Detta verkar vi inte få gehör för, men vi fortsätter att arbeta för att stärka barnens ställning i asylprocessen. Det är där jag vill sluta, med barnen. Vi talar ofta om barns bästa i denna kammare, att ha ett barnperspektiv i varje fråga och inför varje beslut. Finns det någon fråga där det synsättet är viktigare än i denna? Jag tror knappast att det gör det. Därför har vi kristdemokrater tagit den ställning vi har i frågan om flyktingamnesti, nämligen för barnens skull. Avslutningsvis yrkar jag bifall till reservationerna 3, 7 och 8. 4 (): överlämnade Kristna råd tillsammans med företrädare för andra religioner ett vädjande till den socialdemokratiska regeringen om en allmän flyktingamnesti. Vädjandet var undertecknat av över 157 000 människor i vårt land. Präster, diakoner och andra som arbetar i kyrkan är bland dem som oftast möter de människor som lever gömda eller i ångest för att skickas tillbaka till sina hemländer de flytt från. Ofta erbjuder kyrkorna en för människor på flykt. När påskuppropet lämnat över sina namnunderskrifter till regeringen, som då representerades av statsrådet , togs kampen för en flyktingamnesti upp av några engagerade människor som även de i sitt dagliga arbete möter dessa utsatta människor men kanske framför allt för att de tycker att den svenska flyktingpolitiken är orättfärdig. Rörelsen växte och blev större och tog namnet flyktingamnesti.nu. demonstrerade mellan 15 000 och 20 000 människor runtom i för flyktingamnesti, för ett nollställningsbeslut. Själv var jag i och demonstrerade tillsammans med 5 0006 000 människor. Gemensamt för dessa människor är att de har en tro på demokratin och en tro på att politiken är demokratins redskap. De tror att om tillräckligt många tycker samma sak måste politikerna i lyssna och ändra besluten så att de blir som de många människorna tycker. De tror på politiken som det möjligas konst och som en väg att förändra till ett land där internationell solidaritet råder och rättssäkerhet för dem som söker en här. Deras krav är amnesti för de gömda och för alla dem som befinner sig i asylprocessen och att amnesti ska utfärdas innan den nya asylprocessen träder i kraft . Deras kampanj heter Flyktingamnesti 2005 för upprättelse och uppehållstillstånd upprättelse därför att människor på flykt inte fått den i som de kanske är berättigade till. är det i varje fall för mig en historisk dag. Vi ska besluta att lägga ned och föra över utlänningsärendena till länsrätterna. Det är något som vi i har kämpat . Jag kan säga till att jag undertecknade min första debattartikel i detta ämne 1996. Vi är därför mycket nöjda med att en enig riksdag ska fatta ett sådant beslut. Vi är helt övertygade om att asylprocessen därmed kommer att bli mer rättssäker. Den kommer också att innebära att grundutredningar måste bli mycket bättre eftersom man, vid ett överklagande, ska möta den asylsökande och hans eller hennes ombud i domstol. Då kommer det inte längre att duga med att i avslagsansökan skriva vad erfar eller vad erfar utan att man anger vad man baserar sin bedömning på. I länsrätten kommer att tvingas presentera bevis för sin bedömning och muntligheten att öka, och förvaltningsprocesslagens bestämmelser om muntlighet kommer att gälla. Den asylsökande får en möjlighet att själv berätta sin historia och sina skäl i stället för att allting sker via papperskommunikation. Vi är inte så naiva att vi tror att allting löser sig med en ny lagstiftning och en ny instans- och processordning. Men vi måste börja någonstans för att få rätsida på den asylprocess som har lett till att prickats elva gånger för brott mot tortyrkonventionen och att har fått stanna med stöd av . För att inte länsrätterna ska hamna i samma situation som gjorde när den startade, det vill säga att nämnden fick ta över många beslut som ännu inte var utredda, är det viktigt att länsrätterna börjar med så få ärenden som möjligt. I asylprocessen befinner sig tusentals kvinnor, män och barn. De har flytt från krig och tortyr, har flytt från förföljelse från myndigheter, militär och polis. Många av dem har befunnit sig här utan att få slutgiltigt besked. svävar de i ovisshet och kan inte planera sin framtid. De vet inte om de får stanna eller ska skickas tillbaka till det helvete de flytt från. Det finns kvinnor, män och barn som fått avslagsbeslut och ska återvända till sina hemländer. Bland dem som har fått avslagsbeslut finns kvinnor, män och barn som inte kan åka tillbaka därför att situationen i deras hemländer är som den är. Det kan handla om statslösa palestinier, och det kan handla om irakier och somalier. Dessa människor går bara och väntar i systemet. När de får sitt avslagsbeslut tas dessutom rätten till arbete ifrån dem. De av ledamöterna som såg teatern Hör vår historia! fick möta en kvinna från som har levt i denna ovisshet . har hon och hennes barn levt här med avvisningsbeslut i ovisshet om vad som kommer att hända med dem. Varför har inte hon fått ett permanent uppehållstillstånd? Utanför asylprocessen finns de som vi kallar gömda flyktingar. Det är människor som fått avslag på sina asylansökningar men som inte vågar åka tillbaka till hemlandet därför att de vet vad som väntar dem. De har valt att leva ett liv som gömda, med allt vad det innebär i form av ständiga flyttar och rädsla för att polisen ska komma, framför att återvända. Så här säger en kvinna i teatern Hör vår historia! om varför hon lever gömd: Här i har de inte trott på oss, de har sagt att vi överdriver, att vi visst kan återvända, men vi känner platsen där vi flydde från med fler sinnen än de. Fem partier i har med anledning av den proposition som vi debatterar motionerat om flyktingamnesti för dessa människor. Argumenten från Socialdemokraterna och för att inte ställa sig bakom en amnesti eller ett nollställningsbeslut har utkristalliserats till två. Det ena är att det är orättvist. De som kommer efter ett visst datum kommer inte att omfattas. För mig ligger den stora orättvisan i att det finns så många flyktingar i som inte kommer att omfattas av den nya asylprocessen och den nya lagen och som har prövats i det gamla systemet enligt den gamla lagen. Det är människor som har fått summariska avslag av och . Homosexuella från har fått uppmaningen att åka tillbaka och inte visa sin kärlek öppet, trots att vi vet att homosexuella avrättas i . Kvinnor som riskerar att stenas till döds för att de har tittat på en man skickas tillbaka därför att tror att den iranska regimen är demokratisk. När det gäller kvinnan som utsatts för en gruppvåldtäkt av polisen anser att hon ska åka tillbaka och polisanmäla de poliser som våldtagit henne. Armenier som är medborgare i skickas till , där de aldrig har satt sin fot, därför att inte förstår vad folkmordet på armenier 1915 innebar. Kurder som trakasseras, förföljs och torteras skickas tillbaka därför att menar att de kan bo någon annanstans. Företrädare för regeringen och har tydligen inte förstått eller har inte velat förstå vad förslaget till amnesti eller nollställningsbeslut innebär. Trots att det förslag till amnesti som de fem partierna motionerat om innebär en individuell prövning av var och en som kommer att omfattas av den hävdar man att det vi föreslår är kollektiva beslut och att vi lämnar den individuella prövningen. Detta är inte sant. Förslaget omfattar de asylsökande som är eller har varit inne i asylprocessen och endast dem. Den som har begått brott mot mänskligheten omfattas inte. Den som i har dömts för brott som ger mer än sex månaders fängelse omfattas inte. Den som inte kan styrka sin identitet omfattas inte utan ska få på sig att styrka den. Och för att utröna om den asylsökande ska omfattas av amnestin måste förstås en individuell prövning göras i vartenda av dessa ärenden. Att då få höra statsministern uttala att vi lämnar den individuella prövningen känns faktiskt befängt. I en moderat replik i kan man läsa att vårt förslag innebär att kriminella och krigsförbrytare automatiskt ska få stanna. Det är direkt felaktigt och faktiskt djupt kränkande. Båda dessa påståenden är ett led i den smutskastning som s och m bedrivit för att dölja sina egna tillkortakommanden i flyktingpolitiken. I går presenterades resultatet av budgetförhandlingarna. drev tillsammans med frågan om amnesti så som den är utformad i motionen. Vi visste att det skulle bli mycket svårt att få igenom amnestikravet. Trots det valde vi att ta genvägen över budgetförhandlingarna. Det är bara att erkänna att vi misslyckades. Den genvägen var stängd. Trots det har vi uppnått en del framgångar på en rad områden inom flyktingpolitiken. Till exempel kommer de barn och de barnfamiljer som har fått avvisningsbeslut men som av olika skäl inte kunnat verkställas, vilket är befängt för det är ju beslut som verkställs och inte människor, att få en ny prövning av verkställighetshinder i det nya systemet som ska gälla . Under den processen ska inte tidigare beslut kunna verkställas. Beslutet om en ny prövning gäller också dem som inte kan avvisas med tvång, till exempel statslösa palestinier, som som pratade om, irakier, somalier och afghaner. Dessa människor ska också ges rätten att arbeta. Vad gäller de så kallade apatiska barnen ska regeringen och samarbetspartierna se till att intentionen det vill säga intentionen att dessa allvarligt sjuka barn inte ska avvisas som framgick i det praxisbeslut som regeringen tog ska säkerställas. Dessutom avsätts till gömda barns skolgång. Landstingen får mer pengar för kris- och traumabehandling av asylsökande. Kommunernas socialtjänst får för att bättre kunna hjälpa asylsökande barn, och pengar satsas på att förbättra mottagandet av ensamkommande barn. Jag yrkar bifall till reservation 7 under punkt 6 och reservation 14 under punkt 13. Och jag passar också på att yrka bifall till, när det gäller SfU18, reservation 1 under punkt 1 och reservation 2 under punkt 2. Jag vill också lyfta fram våra två särskilda yttranden. Att vi har förhandlat fram en ny utlänningslag med Socialdemokraterna och innebär att vi ställer oss bakom de delar som har förhandlats och förbättrats. Kvar i lagen kommer att finnas flera delar som vi reserverade oss mot 1997. De reservationerna kvarstår förstås. Man kan undra varför vi inte ställer oss bakom en reservation om offer för människohandel. Det beror helt enkelt på att vi vill gå längre. Vi menar att de det är flest kvinnor som utsätts för människohandel ska kunna få stanna med stöd av . När vi kämpade för de apatiska barnen stöddes vi av många kända personer, bland annat , landshövding i . På en fråga i tv om varför det kunde bli så att de apatiska barnen inte fick stanna svarade han: Kanske politikerna tror att vi vill ha det så här. Vi måste visa dem hur vi vill ha det. har ca 175 000 människor i genom namnunderskrifter och demonstrationer visat vad de vill. Det är dags att sluta räkna de främlingsfientligas röster och i stället räkna rösterna från alla dem som vill ha en solidarisk flyktingpolitik. I detta anförande instämde , , , , , , , , , , och (alla v). 5 () replik: tog upp en fråga angående vad som hade skrivits och inte skrivits i repliken i . Det är helt klart så, , att när man tittar på vad som kommer till uttryck i reservation nr 7 så ser man inga förbehåll på den här punkten, som vi har angett. Anger man en tidsfrist och säger att det är den som ska gälla, att den ska vara markören, öppnar man faktiskt för att människor som vi definitivt inte vill ha i människor som har begått brott, människor som försörjer sig på att begå brott medan de är i får lov att stanna. Det tycker vi är fullständigt felaktigt. Det är också ganska märkligt att rättvisa för er då skulle vara att dra en linje i sanden och säga: Står du på den ena sidan av den här linjen får du lov att stanna, men har du kommit hit dagen därpå får du inte lov att stanna. Det är inte rättvisa för oss. Det är inte ett sätt att upprätthålla den tyngd som vi vill att asylskälen och prövningen av asylskälen ska ha. Man kan också reflektera över uttrycket att vi måste ge länsrätterna ett rent bord att börja med. Tänk om vi skulle resonera likadant när det gäller landets hovrätter som dignar ned under ärenden från tingsrätterna och som har problem med att reda ut misshandelsfall, problem med att reda ut när det gäller rånoffer och så vidare! Ska vi ha samma resonemang då också? Vi stryker alla ärenden som ligger på tingsrätternas bord, så får hovrätterna mindre att göra. skulle aldrig ställa sig i talarstolen och föra ett sådant resonemang, men på den här punkten går det bra. Det tycker jag är väldigt märkligt. Avslutningsvis gäller det frågan om människohandelsoffren, där ni säger att ni vill gå längre. Ja, men uppenbarligen var det inte tillräckligt att ta det steg som vi ger uttryck för i vår reservation tillsammans med de andra borgerliga partierna. Varför det är så skulle jag gärna vilja veta. 6 () replik: Låt mig börja med den sista frågan. Den är ganska enkel. vet helt säkert att regeringen kommer med en proposition i just den frågan där man diskuterar hur det ska se ut med kvinnors asylskäl, också med offer för människohandel. Vi menar att kvinnor som har utsatts för människohandel faller under . Av den anledningen har vi inte stött den reservationen. Vi är helt övertygade om att det är precis det som pratar om som propositionen kommer att innehålla. Om vi sedan går över till det andra begriper jag inte resonemang, eller det är kanske så att jag inte begriper resonemang partilinjen, ska jag lägga till. Det finns någonting som heter hellre fria än fälla. Jag funderade över det när jag läste repliken i . Ska jag gå på the benefit of the doubt? Kanske var det så att när jag pratade med i går om vad vårt amnestiförslag innehöll så hade han skickat in den här repliken, innan han lyssnade på vad vi sade. Ni gör ingenting, skulle jag vilja säga. Ni säger att om man drar tidsgränsen så är det de som kommer efter. Men kom med ett annat förslag, ! Kom med ett annat bättre förslag som ger de människor som har blivit prövade i den gamla asylprocessen en möjlighet! Du underkänner den och säger att den inte har varit tillräckligt rättssäker, och det kommer du att göra med det här beslutet sedan. 7 () replik: Det är fullständigt orimligt att göra som föreslår. Det är fullständigt orimligt att sätta upp lagar och regler via beslut i den här kammaren som innebär att den som har följt myndigheters beslut, den som har valt att lämna landet, inte skulle omfattas av det förslag som ni presenterar. Det resonemanget tycker jag är ännu mer absurt.