prot · GS09133 · 2005-06-03 00:00:00 — Denna känsla skapar problem när det gäller svensk krisberedskap på två olika plan. Först och främst är känslan naturligtvis falsk. Det händer faktiskt här. Och även om det inte skulle hända här, så i en globaliserad värld drabbas och svenskar likväl. På ett annat plan är känslan sann. Det är riktigt att vårt land sällan drabbas. Det är ett problem i det att det ger oss en lägre beredskap än de länder som är mindre lyckligt lottade. Jag tror också att detta kan vara förklaringen till att den svårartade stormen i , stormen , faktiskt kom att hanteras bättre av regeringen än den inträffade katastrofen i samband med . De borgerliga har motionerat om två huvudförslag, kan man säga, som är till behandling i det här betänkandet. Vi föreslår dels ett nationellt krishanteringsorgan i , dels att regeringen för ska redovisa hur krisberedskapen utvecklas i och hur övningsverksamheten har skötts. Utskottsmajoriteten har avstyrkt båda dessa förslag med hänvisning till pågående utredningar och en ny enhet för larmning och gemensam lägesbild på Statsrådsberedningen. Det ska tilläggas att i det sista förslaget, som redovisade muntligt för försvarsutskottet, är det alltjämt väldigt oklart vad den här enheten innehåller. För är det viktigt att definiera vilken regeringsledd krishantering som faktiskt behövs. Inom ramen för den gällande regeringsformen handlar det, enligt vår mening, om att regeringen i en krissituation måste besluta om ansvarsfördelningen. Regeringen och ingen annan kan peka på vilket departement eller vilken myndighet som ska ta ledningen. Dessutom måste regeringen övervaka de samordnings- och samverkansmöjligheter som alltid finns i sådana här krissituationer, men som ofta inte tas till vara. Det är också viktigt att regeringen har en hög beslutsberedskap. Regeringen måste snabbt fatta beslut om medelstilldelning till de myndigheter som arbetar intensivt med en kris. De måste också besluta om regelförändringar och fatta andra materiella beslut. De här tilläggen är viktiga för krisberedskap, men de saknas i de förslag som redovisades för utskottet och som utskottsmajoriteten känner sig nöjd med. Det andra yrkandet handlar om en årlig redovisning av krisberedskap och övningsverksamhet. Även detta förslag avslås av utskottets majoritet. Min fråga till , som strax kommer upp i talarstolen, är: På vilket sätt skulle en redovisning från regeringens sida när det till exempel gäller övningsverksamheten vara till hinder? Innebär den några svårigheter med avseende på de utredningar som pågår och de förslag som kan komma att läggas fram? Eller är det så att utskottsmajoriteten är nöjd med den övningsverksamhet som har presterat? I så fall kan jag upplysa om att , generaldirektören på , inte var nöjd när hon i skrev: Jag har under hand efterlyst en tydligare medverkan från de olika departementen i i krisberedskapsarbetet. Det räcker inte med samverkan ad hoc i det akuta läget. För att krishanteringen verkligen ska fungera måste det ske en löpande samverkan och ett löpande kunskapsutbyte. Återigen, herr talman: I ett land som sällan drabbas och som drabbas lindrigt är det dubbelt viktigt att både planering och övning sker på ett bra sätt. I Statsrådsberedningen jobbar man med politisk krishantering. Här är beredskapen hög och förmågan att lösa uppdykande politiska kriser god. Jag tror också att det är en väl utvecklad fingertoppskänsla i just det här avseendet som har skapat något av en beröringsångest för statsministern när det gäller att ta tag i verklig krishantering. hukar, ofta naturligtvis på goda konstitutionella grunder, bakom regeringsformens regler angående ministerstyre och statliga förvaltningars självständighet. Min tro är att i dagens värld håller detta beteende inte i längden. När krisen är där hamnar landets politiska ledning sekundsnabbt i rampljuset. Det är, herr talman, denna realitet som den vägrar att förhålla sig till. Jag yrkar bifall till reservation 1. 76 (): Vi debatterar här försvarsutskottets betänkande FöU11, Krishanteringsberedskap på nationell nivå. Det här betänkandet kom till efter en fyrpartimotion från alliansen med anledning av en särskilt allvarlig händelse. har drabbats av flera svåra olyckor och katastrofer: , Göteborgsbranden, flodvågskatastrofen i och stormen i för att nämna några exempel. Vi lever i då naturkatastrofer, internationell terrorism, klimatförändringar, globala epidemier, massflyktssituationer och översvämningar blir allt vanligare. Det är händelser som kan utsätta det fredstida samhället för svåra påfrestningar. Vi måste ha en god beredskap för att klara också extremt svåra situationer. Det har visat sig att vi kan påstå, som Per ofta gjorde, att beredskap är god. Det var den visserligen inte då heller. Vår beredskap för krig var lika lite god då som vår nutida beredskap är för att hantera konsekvenserna för tusentals svenska turister utomlands av exempelvis den här tsunamikatastrofen som drabbade . Statsminister skyllde då på tjänstemännen i olika departement. De fullgjorde inte sina plikter. De läste inte faxmeddelanden. Man skyllde på än det ena, än det andra. Det här tycker vi kristdemokrater är att krypa undan sitt egenansvar på ett mycket tarvligt sätt. Ytterst är det ju ändå statsministern och Statsrådsberedningen som har det övergripande ledningsansvaret i katastrofsituationer. Regeringen har ansvaret för att centrala myndigheter som är operativt ansvariga har resurser för att snabbt kunna vidta nödvändiga åtgärder. Det primära är givetvis att myndigheterna inte ska behöva vänta på att få klartecken från regeringen innan den kan göra en insats. Väl inövade rutiner måste finnas. Det är för sent att, när olyckan väl har hänt, börja diskutera vem som ska stå för kostnaderna och om man ska åka ut och göra en insats eller inte som om det skulle ha varit ett ovanligt stressigt förvaltningsärende men inte värre än så. Tänkbara scenarier ska vara väl övade i både ledningsfunktionen och myndigheten. Flera ministrar försökte förklara handlingsbristen efter tsunamikatastrofen med att knappast någon kunde föreställa sig att något av det här slaget kunde hända. Det är ett väldigt dåligt svar på kritiken. I andra länder, till exempel , visade man att med en fungerande krishanteringsfunktion i ledningen kan nödvändiga åtgärder snabbt sättas in. Vi är inte världsbäst i , som regeringen tycks tro. Vi borde faktiskt lära oss av andra länder. När en extraordinär händelse inträffar är det viktigt att beslutsvägar och ansvarsområden mellan landets ledning och dem som ansvarar för den operativa verksamheten är klara och tydliga. Man behöver inte vara särskilt analytiskt begåvad för att konstatera att krisberedskapen, eller incidentberedskapen, i inte är tillfredsställande. Det erkännandet gav också Statsrådsberedningen genom när han besökte försvarsutskottet. Han uttryckte det så här: ska det bli bättre. Det kommer att inrättas en särskild enhet i Statsrådsberedningen som ska svara för omvärldsbedömningar, bearbetning av information samt tidig delgivning och kontinuerlig information vid allvarliga händelser. Bra, kan man utropa! Men det som presenterades för oss i försvarsutskottet var några lösa tankar. De var i sig ganska goda tankar, men regeringen kunde inte ens ge oss en skriftlig beskrivning av dessa tankar. Det fanns de i utskottet som direkt begärde att få det här skriftligt, på papper. Men nej, det förnekades. Vad ska vi tro egentligen? Mer än har gått och inget konkret har hänt som har höjt beredskapen. Det vi vet är att den utlovade propositionen, som skulle komma , är framflyttad . Det inger faktiskt inte något förtroende, inte för mig i alla fall. inrättade den dåvarande regeringen en krisberedskapsfunktion i . Tyvärr valde regeringen att avskaffa den funktionen i . Vad var orsaken? Var det en följd av den allmänna nedrustningsivern det behövs ingen beredskap, allt är frid och fröjd? Eller ansåg regeringen att det var viktigare att sopa undan spåren efter regeringen än att upprätthålla en god krisberedskap i ? Alldeles oavsett de bakomliggande orsakerna råder det inget som helst tvivel om att regeringen åtgärd var ett stort misstag. har regeringen ständigt skjutit krishanteringsfrågan framför sig. Den har förhalat och fördröjt. Utredning på utredning har tillsatts och konstaterat att krisberedskapen på nationell nivå är bristfällig. Det är fel svar för regeringen. Regeringen vill hellre höra att beredskapen är god. Och vad blir deras åtgärd? Jo, tillsätt en ny utredning! Lika tragikomiskt är agerandet i försvarsutskottet. Flera av utredningarna betonar behovet av en nationell krishanteringsförmåga. Ändå väljer Socialdemokraterna med sina stödpartier att låtsas som ingenting. Man avslår våra yrkanden om en bättre krishanteringsberedskap med en axelryckning. Detta är beklämmande. Ni säger nej till att säkerställa hög beredskap på nationell nivå. Ni säger nej till ett nationellt krishanteringsorgan i . Ni säger nej till att regeringen för ska redovisa rutiner, regler och övningar som genomförts i . Avslutningsvis: När det gäller beredskapen i har vi här i kammaren gång på gång fått höra att det inte ankommer på att säga hur regeringen ska organisera krishanteringen i . Jag kan hålla med om att vi inte ska styra regeringen in i minsta detalj. Men det som vi härifrån kan avkräva regeringen är att den i alla fall gör någonting och inte sitter med armarna i kors. Och jag tycker att vi härifrån kan hjälpa den på traven och komma med idéer, vilket vi också har gjort från kristdemokratiskt håll. Det handlar faktiskt om svenska medborgares trygghet och säkerhet. Jag yrkar bifall till vår reservation 1 under punkt 1. 77 (): Jag yrkar först bifall till förslaget i utskottets betänkanden och avslag på reservation 1 med anledning av en motion från de borgerliga partierna. ska vi återigen debattera hur vi ska skapa ett robustare samhälle i fredstid. Senast jag stod här i talarstolen var . Men då handlade debatten om finansieringsprinciper när det gäller krishantering. Men även under den debatten, om jag inte minns helt fel, hade jag och ett replikskifte som handlade om det som vi diskuterar. Jag nämnde då att det vore olyckligt om börjar besluta om hur ska organiseras. Det är och kommer att vara statsministerns uppgift att för bästa skapa en organisation som kan hantera krisberedskapen på nationell nivå i . Där tror jag att vi är överens. Jag hoppas det. För att vinna tid skulle jag kunna sluta mitt anförande här, men jag gör inte det. Vi ska ju snart åka hem och fira nationaldag med våra nära och kära. Jag skulle vilja peka på den förvirring som de som lyssnar och som har läst betänkandet och flerpartimotionen måste känna. I princip tillgodoser vi de tre yrkanden som finns i reservationen. Motioner och reservationer skriver man ju för att man vill förändra och påverka framtidens struktur och organisation. Men det som de borgerliga partiernas företrädare har talat om här är ju faktiskt i stor utsträckning historia. Utskottet kan konstatera att det pågår en omfattande utrednings- och beredningsprocess om krishanteringsfrågor. Regeringen har sålunda efter överläggningar med partier fattat beslut om en oberoende kommission för att utvärdera det svenska samhällets förmåga att hantera de påfrestningar som naturkatastrofen i inneburit. har också tagit initiativ till en granskning av regeringens handläggning av naturkatastrofen i . Man ska då lägga till att det är en katastrof på andra sidan jordklotet som vi talar om. Ingen av er i de övriga partierna har pekat på att en sådan krishantering skulle finnas i , utan det har handlat om den nationella krishanteringen. Men tar vi ett ordentligt tag för att se var någonstans i samhället som det krävs förbättringar för att hantera en sådan katastrof på andra sidan jordklotet. Förhoppningsvis får vi aldrig mer uppleva det, men man kan aldrig vara säker. Försvarsberedningen kommer också i en rapport att behandla samhällets krishantering och behovet av en förstärkt fredstida förmåga. Vi kommer här i att få ta ställning till en proposition om samhällets säkerhet och beredskap. Majoriteten i utskottet ser det också som angeläget att regeringen fortsätter att utveckla former för en förstärkt nationell krishanteringsförmåga i linje med vad företrädaren från informerade utskottet om. Det handlar exempelvis om förbättrad information och analysfunktion, utökad kapacitet för lägesbedömning, förändrad organisation för säkerhet, beredskap och krishantering, samverkansövningar, utökad samverkan med andra länder, ytterligare förstärkningar av IT, tele, el och lokaler och fortsatt samverkan med i beredskapsfrågor. Utskottet har också fått en föredragning av statssekreterare , som har nämnts, om att det kommer att inrättas en för gemensam enhet i Statsrådsberedningen. Med denna kortfattade redogörelse av vad som händer på nationell nivå vad gäller krishantering undrar man om de borgerliga partiernas reservation har något värde, eller om det är ytterligare ett bevis på en jakt på att visa upp en gemensam politik. blir det ganska patetiskt. Man har ju sagt nej till överföring av ekonomiska medel från försvaret till samhällets civila säkerhet. Men det är väl som vanligt att den borgerliga politiken från ord till handling inte hänger ihop. Därför yrkar jag återigen bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på reservation 1. 78 () replik: Angående det sistnämnda är det väl riktigt att borgerligheten slår vakt om en fungerande försvarsmakt. Det är också en väldigt viktig del i vår krisberedskap. Det är möjligen bättre än att göra som regeringen, att ta pengarna från KBM för att täcka luckorna efter . Det är inte på något sätt att stärka vår civila beredskap, . Problemet med regeringen är att varje gång som det inträffar en extraordinär händelse eller nationell kris i vårt land översköljs vi dagarna efteråt av försäkringar från olika statsråd, inte minst från statsministern själv, om att det nu ska bli bättre. Så tillsätter man dessa utredningar. Men innan de är färdiga har nästa svårartade kris inträffat, och då blir det bara nya utredningar. lovade att skulle bli bättre på nationell krisberedskap. Men min fråga är, : När kommer dessa förbättringar? Du hörde mig i talarstolen ange på vilka punkter som jag menar att en politikerledd krishantering måste bli bättre, nämligen när det gäller att fatta beslut, när det gäller att fördela ansvaret inom och inom myndigheter, och när det handlar om att ta fram pengar. När kommer dessa förbättringar? Den andra frågan gäller det andra förslag som vi har och som är väldigt konkret. Vi säger att vi vill se hur regeringen hanterar uppgiften att stärka sin krisberedskap genom övningar. Vi vill se hur dessa övningar går till. När den ansvariga generaldirektören ifrågasätter dem offentligt så måste väl du, , också förstå att det finns anledning för oss att göra ett sådant ifrågasättande? Jag kan inte se att en redovisning av övningsverksamheten på något sätt skulle vara ett hinder i den process som pågår på en mängd olika håll för att i andra avseenden stärka vår förmåga. 79 () replik: Jag ska börja med den sista frågan. Redan i debatten efter katastrofen i ställdes frågan till vår statsminister om man hade haft övningar i tillsammans med myndigheter. Han pekade då på att det har förekommit och förekommer. Den senaste övningen var . Men det finns inte något dokumenterat underlag , men det kommer från KBM, där man pekar på att det har fungerat väldigt bra och att just det som du eftersträvar har funnits, nämligen en god förmåga att samverka mellan myndigheter och . Jag tror därför inte att du behöver vara så orolig. Man har övat tidigare, och man kommer även att öva. Du säger att ingenting har hänt på detta område. Det är fel. KBM är ju barn av den förändring som har skett när det gäller förmågan att använda och utveckla den svenska krishanteringsförmågan. Så visst har det hänt någonting. Vi avsätter 2 miljarder till resurser för krishantering. Det blir 1,7 miljarder nu eftersom man, precis som du säger här , plockar en del av dessa pengar för att finansiera den enorma katastrof som i innebar. Det är självklart att om vi avsätter pengar i budgeten för att hantera sådana saker i ett engångsskede det är en engångsbesparing som vi talar om här ska vi naturligtvis kunna använda dessa resurser. På det sättet tycker jag att vi har en flexibel budget. Budgeten är ju ett levande verktyg, . Det är inget som är spikat och fast utan förändringar sker utifrån vad som händer i samhället. Jag tror att du kan vara lugn även här när det gäller att vi på det sättet kan hantera även den krishanteringen. 80 () replik: Jag blir alltid lite irriterad när säger att jag kan vara lugn. Det är en rekommendation som jag ofta möter, och tyvärr är dessa rekommendationer inte alltid så välgrundade. säger att regeringen visst övar, och ministrarna deltar, och detta fungerar jättebra. Jag har då en fråga. När , generaldirektören för , efterlyser ett större engagemang efter att har inträffat när det gäller övningarna inom , far hon då med osanning? Det är en relevant fråga. Nästa relevanta fråga som du undviker att besvara gäller en redovisning till , en kontrollstation, där vi kan konstatera att regeringen gör vad den lovar, nämligen övar mer och övar bättre. Vilka problem innebär den? Är det någonting som i hela den här omfattande processen störs av att faktiskt utövar sin kontrollmakt på den punkten? Jag kan inte se det. En annan fråga gäller när den förbättrade krishanteringsförmågan ska tillkomma i och i Statsrådsberedningen. Jag kan bara konstatera, herr talman, att här får jag inget svar från . Jag vill minnas att en förutvarande finansminister i en socialdemokratisk regering, , sade att en bra regering måste ha tur. Jag tycker att det är allvarligt att vår regering alltjämt tycks förlita sig på denna tur. 81 () replik: Den information och det kaos som var i det svenska samhället efter Asienkatastrofen ledde till ett antal uttalanden som det säkert finns en del sanning i. Men visar det sig, som även vår statsminister nämnt, att det pågår övningar. Det kan säkert vara bättre övningarna kan säkert bli mycket bättre . Självklart är det så. Men man ska inte säga att det inte har förekommit någon övningsverksamhet och samverkan mellan myndigheter och . Det är viktigt att på något sätt ha med det. I annat fall blir det nästan bara svart eller vitt. När det gäller detta med att vi från ska få möjlighet att vara delaktiga i beredskapshantering tycker jag mig ha pekat på det här. Jag nämnde ju, men jag kan ta det en andra gång jag tänkte nämligen att den frågan kommer från en fortsatt samverkan med i beredskapsfrågor. Egentligen fick du alltså i mitt anförande svar på den fråga som du anser att du inte fått svar på. Det går säkert att göra förbättringar när det gäller vår krishantering därav både Försvarsberedningen och, naturligtvis, en proposition när det gäller samhällets säkerhet i fredstid. Vi har en ny räddningstjänstlagstiftning som på ett lokalt plan ska jobba i samverkan just för att hantera den lokala krishanteringsförmågan. Det där har vi också skapat, och det har du, , och jag tillsammans tagit beslut om. Man kan alltså inte peka på att det inte har skett förbättringar som leder till att vi har ett robustare samhälle. Men visst kan det bli ännu robustare. Det beslutet hoppas jag att vi här gemensamt kan ta i samband med propositionen . 82 () replik: sade: Ingen av er har kommit med förslag eller med några idéer när det gäller en olycka långt borta som den som hände i . Men, , ända fram hade man i en krishanteringsfunktion. Den kom till under regeringen . Men regeringen valde att avskaffa den funktionen. Om vi hade haft den funktionen borde det rimligtvis ha gått snabbare att ge relevanta, korrekta, order och att vidta de rätta åtgärderna i stället för att dröja och säga: Vi kan inte stå och vakta en fax. Jag skulle vilja fråga : Varför i herrans namn avskaffades den här funktionen? Gjordes det för att sopa bort spåren efter regeringen , eller var det så att man inte trodde att någonting sådant här skulle kunna hända? 83 () replik: Jag tror att en förändring av annat slag pågick. KBM kom naturligtvis till just utifrån att man ville ha en samordningsfunktion för att hantera informationen både ut och in, alltså för att skapa sig en form av analysförmåga. Även om jag inte var med i som du nämner, , tror jag när det gäller en situation med en jordbävning av ett slag som nästan inte skådats i världen och som skapade en gigantisk våg som ledde till att tusentals människor på andra sidan jordklotet miste livet att inledningsdelen av den här katastrofen hade kunnat vara lite bättre. Om vi hade haft en annan organisation i eller på annat sätt i myndighetssfären är det mycket möjligt att hade haft förmåga att agera självständigt. Det är detta vi nu ser över. Kommissionen och även Försvarsberedningen och granskning kommer att leda fram till vad som var fel och vad som var rätt, vad som var bra och vad som var dåligt. Det går säkert att hitta saker här, men jag tror att inte heller det som fanns under Bildts tid hade lett till att man kunde ha haft den enorma kapacitet som krävdes för att rädda liv och som krävdes för andra saker kring katastrofen. Efter händelsen har det ju visat sig att inte hade en organisation som kunde hantera en sådan typ av katastrof som man inte har planerat för. Just därför heter det katastrof. har man skapat bland annat organisationen . Samma sak gör man i vi har varit på besök där. Vad jag tycker är intressant att ta fasta på i informationen är exempelvis det i . Man pekar på att samtliga elever i skolan får information om krishantering, om vilka saker man ska ha hemma för att klara sin situation om någonting händer. Det finns saker som vi kan förbättra genom att hjälpa till och se på andra hur de hanterar sin krisberedskap. Det som fanns under Bildts tid hade nog inte varit någon form av Gud-allena-verksamhet som hade kunnat rädda tusentals människor i det tror jag knappast. 84 () replik: Självklart är det svårt att säga vad skillnaden skulle ha varit om man hade haft i varje fall någon krisberedskap. Jag tror dock att tjänstemännen på olika departement skulle ha sluppit att få höra: Det var ert fel. Det var ni som inte vidarebefordrade faxmeddelanden som kom. De började må väldigt dåligt. Att ha någon form av beredskap är alltid bättre än att inte ha någon beredskap alls, som det ju var på då, och så verkar det fortfarande vara. Man fortsätter ju med att säga: Vi ska utreda frågan. Jag skulle vilja ställa en konkret fråga till : Varför säger ni nej till att säkerställa en högre beredskap på nationell nivå, till ett nationellt krishanteringsorgan i och till att regeringen ska rapportera och redovisa för de rutiner, regler och övningar som genomförs i ? Det är klart att det inte är roligt för att här redovisa att man faktiskt hade en övning i . Högkvarteret var där och övade tillsammans med departementen. Men ministern som ändå är ytterst ansvarig valde att då inte alls delta i övningen. Jag förstår att det inte är roligt med en sådan redovisning. 85 () replik: Det finns en beredskap . En sådan fanns även i samband med katastrofen i , men det var inte tillräckligt. Det behövdes mer. Även om vi hade haft en bättre beredskap hade det kanske inte räckt eftersom det, som jag tidigare pekat på, var en så ohyggligt stor katastrof en katastrof som kopplas till att så många svenskar berörts av den. Det fanns alltså en beredskap på UD och även i . Att vi säger nej till allt du pekade på vill jag bemöta med att säga att så är det inte. Det pågår en mängd arbete som ska leda fram till en kunskap om vad som skedde i samband med Sydostasienkrisen men också om samhällets säkerhet i form av en proposition kring vilken Försvarsberedningen nu tar fram information. Precis som sagt kommer det att i Statsrådsberedningen finnas någon form av krishanteringsförmåga som inte är operativ. Vi har ju en myndighetsstruktur i .