prot · GS0999 · 2005-04-06 00:00:00 — Detta är ett klassiskt recept för att nya motsättningar och växande spänningar ska uppstå mellan människor. Ytterst är regeringens vilja till positiv särbehandling ett uttryck för uppgivenhet. Regeringen vill också att myndigheter ska redovisa anställdas etniska ursprung i syfte att samhällets etniska sammansättning ska återspeglas i myndigheternas personalsammansättning. Varför ska en anställd behöva uppge sitt etniska ursprung? Att legitimera att människors ursprung, helt skilt från individens förmåga och taget för sig, skulle vara en relevant faktor vid anställning är kontraproduktivt. Argument som kan användas åt ena hållet kan också missbrukas åt det andra. Vi anser att målet i den här frågan måste vara det motsatta, nämligen att ursprung beaktas så lite som möjligt vid anställning. Ursprung är inte en egenskap eller en färdighet och saknar därför relevans i anställningssituationer. Kvotering och särbehandling är teoretiskt olika saker även om de i praktiken ofta hänger ihop. Så kallad positiv särbehandling för med sig att vissa människor diskrimineras när deras erfarenheter, kvalifikationer och ambitioner får stå tillbaka för politiskt fastlagda rekryteringsmål som tagits fram för att gynna andra människor tillhörande en viss politiskt definierad grupp. Även om den grupp som ska gynnas kan anses vara underrepresenterad eller felbehandlad på arbetsmarknaden eller i andra sammanhang innebär kvotering inget annat än att ännu ett fel begås. Att människor i den ena mer eller mindre godtyckligt definierade gruppen felbehandlas gör det inte rätt att felbehandla människor i någon annan grupp. 128 (): All diskriminering handlar i grunden om föreställningen om den andre. Det handlar om kollektiva, ofta omedvetna, föreställningar om den som uppfattas som främmande, som avviker från : nykomlingen, den som har ett annat kön än vad som är , den som har en annan sexuell läggning än majoriteten, den som har ett funktionshinder eller någon annan egenskap som gör att den tilldelas epitetet den andre. Det är viktigt att ha den utgångspunkten när vi talar om diskriminering därför att det finns en risk när man diskuterar diskrimineringspolitik att man får det att framstå som att det i första hand är en fråga för dem som själva är utsatta för diskriminering och inga andra. Så är det inte. De mekanismer som ligger bakom diskriminering genomsyrar allas våra liv och hela samhället. Därför har vi ett gemensamt ansvar att synliggöra de mekanismerna, våga ifrågasätta dem, lyfta upp fördomar i ljuset, peta hål på schablonerna. Diskrimineringen tar sig mer eller mindre synliga uttryck. I grunden handlar den om att individen nekas rätten att bli bedömd som den hon är. I stället sorteras hon in eller sorteras bort utifrån en kollektiv grupptillhörighet som hon själv inte har valt utan som andra tilldelar henne. För den som själv inte utsätts för diskriminering kan de här mekanismerna vara lika osynliga som luften vi andas. Man tänker inte på dem, kanske speciellt inte när man själv tillhör den norm som mekanismerna utgår från. Men för dem som utsätts för diskriminering känns de här mekanismerna in på bara huden. Jag vill ta ett exempel, fru talman, på vad jag menar med att den här ofta är osynlig. Låt oss ta vårt allra mest respekterade och välrenommerade aktuella vetenskapliga uppslagsverk i , som dessutom kom till med hjälp av en statlig utgivningsgaranti. Jag tänker på , ett fantastiskt bra uppslagsverk. Om man tittar i det hittar man en massa intressanta uppslagsord. Man hittar till exempel uppslagsordet samer. Man hittar uppslagsordet romer. Man hittar uppslagsordet sverigefinnar, alla våra stora minoritetsgrupper, våra nationella minoriteter. Likaså kan man slå upp uppslagsordet invandrare och fördjupa sig i hur invandrare är och hur samhället har sett på invandrare. Däremot finns inte uppslagsordet svenskar. Den svenska är så självklar att den inte behöver förklaras. är det så att om vi på djupet ska ifrågasätta de mekanismer som gör att man sorterar bort den andre måste vi också våga synliggöra det som ligger till grund för . Därför får arbetet mot diskriminering aldrig bygga på ett vi-och-de-tänkande. Det finns en stor risk att man av välvilja halkar in i en statlig identitetspolitik, en sorts välviljans tyranni, där man sorterar in eller sorterar bort människor utifrån den kollektiva grupptillhörighet som staten bestämmer åt dem. Man försöker råda bot på den existerande diskrimineringen genom att åstadkomma nya insorteringar eller utsorteringar, och det blir i grunden samma gamla kollektivism. Jag vill mena att det finns många goda ambitioner i denna kammare, men ett stort problem är att den socialdemokratiska regering som har styrt landet inte tar diskrimineringen och mekanismerna bakom diskrimineringen på tillräckligt stort allvar. Om man hade gjort det hade vi för länge sedan haft en effektiv och samlad diskrimineringslag i stället för det lapptäcke med stora glipor som ska hantera de olika diskrimineringsfrågorna. Om Socialdemokraterna hade tagit diskrimineringen på allvar hade man också gjort upp med de offentliga monopol som bibehåller den strukturella könsdiskrimineringen genom att hålla lönerna nere i kvinnodominerade yrken där det bara finns en arbetsgivare att välja på. Då hade man vågat ifrågasätta olika strukturer på arbetsmarknaden som håller borta dem som står utanför, dem som ännu inte har kommit in. Det finns en del goda ambitioner, men det finns också lite för mycket av vackra ord och lite allmänt petande. Vi ser det inte minst när det gäller de olika diskrimineringsutredningar som har tillsatts och som arbetar. Socialdemokraterna använder tyvärr inte utredningsinstrumentet för att skapa en helhetsbild och se till att man får alla fakta på bordet i ett samlat ärende, utan man skickar gång på gång upp lite nya ballonger för att symbolisera politisk handlingskraft. Vi hade en integrationspolitisk maktutredning som fick kritik och hastigt fick avslutas. Det tillsattes en annan utredning om strukturell diskriminering. skulle ytterligare önskemål tillmötesgås om att utreda ännu mer. Då tillsattes ännu en utredning om strukturell diskriminering med en annan enmansutredare. De har i princip exakt samma utredningsuppdrag, men det är klart, då kunde man två gånger visa handlingskraft. som arbetar parlamentariskt och som har ett mycket stort och viktigt uppdrag har gång på gång fått tilläggstid och tilläggsuppdrag. Parallellt med har Socialdemokraterna valt att skicka upp ännu fler utredningsballonger, till exempel att låta frågan om en eventuell lagstiftning kring privatpersoners diskriminerande handlingar, vilket ju är en principiellt mycket viktig fråga, utredas i ett separat spår av en annan enmansutredare. Så skriver man ett tilläggsdirektiv till där man skickar vidare frågan till . Det är dags att man gör en nystart och ser till att skapa en samlad diskrimineringspolitik. vision är ett öppet samhälle där vi bejakar fri arbetskraftsinvandring för alla som kan försörja sig, där vi vill frigöra människor från förtryckande könsroller, där vi vill ge funktionshindrade så stora möjligheter som möjligt att komma ut på arbetsmarknaden och så vidare. Därför behöver vi en gemensam lagstiftning. Därför behöver vi en gemensam ombudsman mot olika former av diskriminering. Därför behöver skadestånden i diskrimineringsärenden höjas kraftigt. Det ska svida ordentligt i skinnet på den som diskriminerar. Vi behöver också flytta diskrimineringsärendena i arbetslivet från Arbetsdomstolen till de allmänna domstolarna så att en enhetlig praxis i olika diskrimineringsmål kan utvecklas oavsett om det rör sig om diskriminering i arbetslivet eller på andra områden. Jag står naturligtvis bakom alla reservationer i det här betänkandet, men jag vill för tids vinnande bara yrka bifall till reservation nr 3. I detta anförande instämde (). 129 (): Jag vill först yrka bifall till reservation 1. Självklart står vi kristdemokrater bakom övriga reservationer som vi ingår i, men vi tänker begära omröstning på den. Ett namn på det här betänkandet kan vara Utredning pågår, för det är det som är svaret på alla förslag. hänvisas det ofta till. Den får förlängd tid. Det var tillkännagivande från arbetsmarknadsutskottet som ledde fram till att den här utredningen tillsattes. Den skulle vara klar . Men den har förlängts, först till . Det senaste beskedet är . Det är alltså långa utredningstider. Den som påstår att utredningsväsendet går alltför snabbt fram har i alla fall inget belägg i det här fallet. Jag vet också att exempelvis arbetet med åldersdiskriminering, som vi kristdemokrater har drivit mycket intensivt, inte ens har påbörjats på allvar i den här utredningen. Det finns alltså mycket kvar att göra, och jag skulle inte bli förvånad om det kommer ytterligare förseningar. Det är också rörigt på det här området med diskrimineringsfrågor. Vi har fem lagar, fyra myndigheter, fem utredningar och en ny utredning på gång enligt löften i det här betänkandet. Det kommer också, som var inne på, en del nya ändringar . Vi har haft några särproppar som har tagit upp vissa aspekter som har stoppats in i riksdagsbehandlingen, vilket vi bland annat har påpekat det orimliga i. Vi kristdemokrater har tre grundläggande principer i detta. Vi behöver en samlad lagstiftning för att göra det enklare för privatpersoner, fackliga organisationer, företagare och myndigheter att kunna se vad svensk lag säger. Vi behöver en myndighet, en rättighetsombudsman, där de olika ombudsmannafunktionerna som vi har , uppsplittrade på fyra olika myndigheter, kan ingå. Jag tror att det blir enklare för medborgarna. Det blir också ett mer samlat arbete. Man kan förstärka varandra och effektivisera administration och liknande saker. Och, vilket är en viktig principfråga också, den här rättighetsombudsmannen bör vara underställd . Det bör vara markerat att det är medborgarnas företrädare dit medborgarna kan gå, ungefär som fungerar när det gäller tjänstefel som begås inom myndigheter. är ombudsmännen utsedda av regeringen. Vi vet ju alla hur regeringens utnämningspolitik kan vara. Jag tror att ett mer öppet förfarande underställt också kan förstärka legitimiteten för en sådan här ombudsmannafunktion. Låt mig sedan lite tydligare fokusera den etniska diskrimineringen. Det är ett stort problem i vårt samhälle. Vi ser det i rättsväsendet. Vi ser det i krogköerna, som diskuterades tidigare. Vi ser det i arbetslivet. Man kan då fråga sig om det är ren rasism som finns i vårt svenska samhälle. Det finns säkert, men det tror jag inte är det stora problemet. Det finns säkert mycket okunskap, men det finns också andra typer av problem som är mer subtila. I sammanfattar man forskning om diskriminering av personer med utländsk bakgrund på den svenska arbetsmarknaden med att diskrimineringen ofta har sin grund i subjektiva och otydliga kompetensbegrepp, nätverksrekrytering och informella rekryteringskanaler samt frånvaro av konkreta strategier för att motverka diskriminering. Diskrimineringen utförs av enskilda personer. Flertalet av de här människorna är nog inte alltid medvetna om att de just diskriminerar. Bankens kredithandläggare tänker kanske inte på diskriminering när han avslår Karims ansökan om billån på grund av inkomster som bedöms som för låga även om han har beviljat lån åt som har exakt samma förutsättningar. Personalchefen har knappast diskriminering i tanken när han lägger civilingenjören ansökan åt sidan eftersom han inte har tid att bedöma meritvärdet av utbildning då han kommer från ett östeuropeiskt land. Bankchefens tankegångar är sannolikt mer inriktade på att undvika eventuella inbillade eller verkliga spänningar på arbetsplatsen än att erövra nya kundkategorier när han väljer bort civilekonomen jobbansökan. Problemet ligger, tror jag, mycket i att vi i betraktar det som avviker från det normala, från det stora flertalet, som lite suspekt och lite besvärligt. Vi tänker mycket på hur det ska fungera i arbetslaget. Den som avviker i sitt beteende, tänkesätt, uttryckssätt, som kanske inte kan språket lika bra eller som har en annan tradition eller kultur blir ett störande moment. Det finns det säkert en historisk bakgrund till. Vi har under utgjort en geografisk utpost i . Vi har varit ett fattigt utvandrarland. Det tillskott som vi har haft av stora invandrargrupper, svedjefinnar, tyska handelsmän, valloner, romer med flera som tidigare starkt påverkade det svenska samhället har vi delvis glömt bort med den långa utvandringsperioden. Det som var variationerna har blivit en stark enhetskultur. Men jag tror också att vi har en förklaring i att vi har haft en socialdemokratisk politik som har präglat under , där kollektiva lösningar har varit rättesnöret. Vi ser det i olika samhällsfrågor. Det är de som avviker från det som är det generella, det som är de stora greppen. Vi ser det i friskoledebatten. Vi ser det när vi tittar på olika vårdproducenter. Vi ser det i barnomsorgsdebatten. Den som väljer det som inte det stora flertalet väljer, den som väljer det som inte passar in i det politiska kollektiva tänkesättet blir utstämplad. Den ska inte få stöd, den ska inte vara med. Den ska in i systemet. Den som avviker från utgör ett hinder och är en potentiell bråkmakare och ett orosmoment som kan hota systemet. Jag tror att de kollektiva lösningarna i samhället ser människor som objekt för omhändertagande i stället för som resurser. Jag tror att vi här har ett problem som vi ska vara medvetna om är en del av den diskriminering vi ser i praktiken. Jag tror också att en viktig del i att komma åt diskriminering i arbetslivet är att vi ökar möjligheten för privatpersoner att driva diskrimineringsmål. Vi vet att om du inte får facket med dig att driva ditt diskrimineringsmål har du små chanser, av ekonomiska skäl, men också för att din klagan stämplas som inte riktigt seriös. Problemet är ju att om en privatperson upplever sig som diskriminerad och vill gå till rättslig prövning så beror det på att man inte har fått sitt fall prövat på ett sjyst sätt eller blivit behandlad på ett sjyst sätt av sin arbetsgivare, men också på att man kanske inte har fått hjälp av sin fackliga organisation. Vi kristdemokrater menar och här har vi fått med oss en gemensam skrivning från de fyra borgerliga partierna att man måste öka möjligheterna för privatpersoner att föra talan mot organisationer och företag som diskriminerar. Då behöver vi förbättra rättshjälpen. ingår inte rättshjälp för tvister i arbetslivet i en vanlig hemförsäkring. Vi vill också förbättra rättshjälpen och rättsskyddsförsäkringen så att man kan driva fler mål själv i arbetslivet. Jag har ett bra exempel på en sjuksköterska som upplevde sig mycket illa behandlad och diskriminerad av sin arbetsledare. Facket ville inte driva frågan, men hon var helt övertygad om att det var diskriminering. Med hjälp av advokater lyckades hon vinna målet i tingsrätt och få ett skadestånd på . Den fackliga företrädaren kanske inte var kunnig om diskrimineringslagstiftningen fullt ut. Det kanske fanns en ovilja att driva målet därför att man själv inte hade varit så alert och på hugget och kände sig delaktig i att det hade blivit ett sådant problem. Kvinnan riskerade ganska mycket när hon drev sitt mål. Hon hade ingen hemförsäkring som täckte det hela. Hon hade hamnat i stora ekonomiska problem om hon hade förlorat målet eftersom hon då hade fått betala rättegångskostnaderna. Vi behöver förstärka rättsskyddet. Vi behöver också förstärka skadestånden så att det går att få ut högre skadestånd när man driver mål och vinner mål. Det är exempel på hur man kan öka möjligheterna för enskilda människor att driva mål när inte arbetsgivare och fackliga organisationer löser de problem som har uppstått. Det är på det sättet vi vill utvidga möjligheten för enskilda människor att hävda sin rätt. Men det handlar självklart också mycket om att förändra attityder och inse att människor med annan bakgrund än man själv är van vid också är en tillgång. Vi får mindre av rädsla och mindre av främlingskap för det avvikande. Det finns mycket att göra. Där har vi politiker stort ansvar, men självklart också arbetsgivare, fackliga organisationer och myndigheter. Jag yrkar bifall till reservation 1. 130 (): Först ber jag att få yrka bifall till reservation nr 1 under punkt 2. Jag står givetvis bakom övriga reservationer, men det räcker med att yrka bifall till denna. Dagens debatt har handlat om mänskliga rättigheter. Vi började med en debatt om asylprövning och människors rätt att få stanna här i . Det handlade om de apatiska barnen. diskuterar vi en annan fråga om mänskliga rättigheter, nämligen rättigheten att inte bli diskriminerad. Diskriminering handlar om att urskilja, avskilja, ta bort. Det handlar om vi och de. Det handlar om att inte vara med. I står det en sentens som jag tror att alla människor i det här landet har hört talas om, nämligen den gyllene regeln: Allt vad ni vill att människorna ska göra för er det ska ni också göra för dem. Jag kunde ha tagit det citatet ur . Jag kunde ha tagit det ur som är 2 äldre än och ännu lite äldre än . Det är alltså något som vi människor skulle leva efter oavsett vad vi har för bakgrund, oavsett vilken religion eller regelsamling vi har med oss i ryggsäcken. Politiskt säger vi : alla människors lika rätt och värde. Det är väldigt bra synpunkter. Det är väldigt bra ord att ha med sig. Men då måste vi också öppna ögonen och se vad det verkligen innebär. kommer man underfund med att det faktiskt handlar om att jag ska avstå från något, att jag inte ska se ned på någon annan. är vi ganska blinda. Vi ser heller inte vår egen blinda fläck. Någon kanske säger till oss: Vad menar du med det; hur tänker du ? Då vaknar vi till och tänker att det kanske inte alls var så bra. Vi har en lagstiftning som är ganska bra. Den behöver förstärkas på något ställe, som till exempel den enskildes rätt att föra sin talan i sådana här ärenden som talade om. Om vi lever upp till den diskrimineringslagstiftning som vi har skulle oändligt mycket vara vunnet. Jag tror att det egentligen skulle räcka. Men då krävs återigen att vi ser vad vi själva gör och hur vi själva tänker. Vi har kollektivavtal på arbetsmarknaden, och det är väldigt bra. Det är ett effektivt sätt att få saker och ting att fungera. Då behöver man även i kollektivavtalen tillämpa detta när man sätter ned denna lagstiftning i arbetsmarknaden. Frågorna om diskriminering behöver skrivas in i kollektivavtalen. Det gäller lönediskriminering, könsdiskriminering, etnisk diskriminering, ja alla olika diskrimineringsgrunder. Alla olika anledningar till att folk blir diskriminerade behöver alltså finnas med här. Man måste medvetandegöra dem som ska fullfölja de lokala kollektivavtalen. Här har alla vi som står här ett väldigt stort ansvar. Det kallas för opinionsarbete, information, att tala om varför och att tala om att det blir bättre så. Jag läste att jämställda företag är lönsamma företag. Jag tror att i företag som har en mångfald av anställda både vad gäller ålder, kön, bakgrund, sexuell läggning, etniskt eller annat tillför människorna olika positiva saker till företaget. Jag träffade en man i går, han är kommunchef i . Han heter i förnamn. Vad han heter i efternamn kan jag inte uttala, så det ger jag mig inte på. Han diskuterade hur man skulle få folk att flytta från i till . Människor som är arbetslösa, som inte får jobb, som inte har någon chans i skulle kunna flytta frivilligt det var inget tvång och få utbildning och bostad och man hade chans att få ett jobb. Dessutom skulle hela familjen flytta, inte bara någon. Det var motsatsen till diskriminering. Det var att försöka utnyttja de möjligheter som finns med att vi ser olika ut, har olika bakgrund och kan olika saker. Han ville starta en skola där man skulle ta vara på att man har ett annat språk än svenska med sig i bagaget. Man skulle då verkligen aktivt lära sig hur människor fungerar vad gäller kultur och så vidare, från sitt gamla hemland. Det är jätteviktigt. Man skulle kunna det svenska. Man skulle starta företag i . Men sedan skulle man kunna ha affärsförbindelser med , , eller vilket land det nu var man kom ifrån. Sådana här frågor är jätteviktiga. Det här är sådant som motverkar diskriminering. Som centerpartist tycker jag att det här är oerhört viktiga och känslofulla frågor där vi kan komma vidare, där vi verkligen kan göra någonting av de vackra orden att vi ska ta vara på allas möjligheter och att alla människor ska ha rätten och möjligheten till arbete, bostad och utbildning allt det vi tycker är så viktigt. Många av de diskrimineringsgrunder som finns i samhället kan vi inte påverka. Vi föds med ett kön. Vi föds av föräldrar som har en etnisk bakgrund. Jag vet inte, men jag kanske är sjuttonde generationens invandrare. Förmodligen är jag det. Det är nog inte många svenskar som inte någonstans har en vallon, en rom eller någonting annat i bakgrunden. är inte så ovanligt. Tyska hantverkare har kommit in. Präster har kommit in från olika håll och kanter. Det har kommit in många människor som har assimilerats, och därför kan jag inte säga vad jag har i min bakgrund. Jag har inte idkat släktforskning så jag har inte brytt mig så mycket om det. Jag tycker kanske inte att det här är så viktigt. Sexuell läggning är det heller inte mycket man kan göra någonting åt. Ålder kan vi definitivt inte göra någonting åt. Vi blir äldre för som går, oavsett om vi just nu råkar vara 56, 87 eller 3. som går lägger ännu till vårt liv. Det enda vi möjligen kan påverka är religion och politisk åskådning. Men inte ens det ska man hålla på och diskriminera folk för. Det är faktiskt ganska bra och ganska viktigt att vi har lite olika uppfattningar om saker och ting. Därför är de här frågorna viktiga. Det är kanske mer att vi ska opinionsarbeta än att vi ska ändra så mycket i lagstiftningen. Men, visst, för att underlätta för företag att samla ihop sina frågor vore en samlad lagstiftning väldigt bra. Det finns flera sådana här frågor. Det finns skärpningar. Men om vi använder den lagstiftning vi redan har skulle mycket vara vunnet. Det arbetet kan vi bedriva på många olika sätt, bland annat genom att prata om de här frågorna, och det är vi väldigt bra för. 131 (): Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på de reservationer som finns. Min avsikt är att försöka komma bort från de fina orden, bort från de beskrivningar av diskriminering som vi alla möts av och som vi kanske har blivit utsatta för själva. Även om Attefall bjuder upp till dans och vill ha diskussionen om mekanismen och bakgrunden till att diskrimineringen över huvud taget förekommer och anklagar socialdemokratisk politik för detta ska jag inte ta den bollen. Jag tycker att jag har sett andra samhällssystem, andra länder med helt annan politik och en helt annan syn där diskrimineringen också är ett stort problem. Det finns två mycket tydliga alternativ i kampen mot diskriminering i svensk politik. Den ena står vi socialdemokrater tillsammans med våra samarbetspartier och för. Jag vill nog påstå att det är den mest offensiva politik mot diskriminering någon svensk regering någonsin fört. Mot det står en ganska osammanhängande och ointresserad borgerlig allians, en allians som inte verkar förstå omfattningen och djupet av dessa frågor. Det rör framför allt . Och om de förstår, som ändå verkar göra då och då, lägger man fram förslag som antingen bygger på de saker som redan görs eller ska genomföras kombinerat med förslag som riskerar att fullständigt förändra maktförhållandena till exempel på arbetsmarknaden. Aldrig någonsin har en politisk majoritet lyft kampen mot diskriminering så som nuvarande rödgröna allians har gjort. har anslaget till ombudsmännen som arbetar mot diskriminering ökat med nästan till . Den största ökningen har ombudsmännen mot etnisk diskriminering fått. Deras anslag har ökat med , 8 ½ .