prot · GS0968 · 2005-02-02 00:00:00 — Den som fick längst straff fick ett straff som hamnade på mellan två och helt i vanlig ordning. Det är så det går till i . Av de 185 som dömdes för brottet var det som fick eller kortare straff. Om den tendensen håller i sig kommande år skulle det alltså vara en inte helt försumbar del av de grova kvinnofridskränkarna som kan få fotboja. Jag tror inte att ni socialdemokrater gör detta för de kränkta kvinnornas skull och inte heller bara för gärningsmännens skull. Jag tror faktiskt att ni är tvingade att göra det i lojalitet med den gamle finansministern och den nuvarande justitieministern i ett desperat försök att minska antalet intagna på fängelser och försöka rädda ansiktet på dem som är ansvariga. Utslussning med intensivövervakning har varit i bruk endast en , och det är alldeles för tidigt att dra några slutsatser från den verksamheten. Vi moderater tycker att det är alldeles för tidigt att redan nu utöka verksamheten. Men är det trångt så är det trångt, och ni måste ju se till att nya kan komma in. Vår uppfattning är att utslussning med intensivövervakning ska kunna användas under den sista tredjedelen av straffet som en del av den villkorliga frigivningen. Att lägga den så att den som döms för riktigt grova brott inte ens behöver sitta två tredjedelar vill vi inte ställa upp på. Den här matematiken att fängelse i praktiken blir och att fängelse blir ställer vi oss inte bakom. Den nya matematiken får ni i majoriteten stå för. Vi reserverar oss. När de nya bestämmelserna träder i kraft kan en våldtäktsman som döms till fängelse vara ute , men det har ni väl tänkt igenom innan ni trycker på era knappar . I dagens betänkande finns också ett förslag om att nämndemän ska delta i beslut om besöksförbud avseende gemensam bostad. Det kommer att kräva att nämndemännen också finns tillgängliga . Vi anser att det är fullt tillräckligt att en lagfaren domare fattar dessa beslut på samma sätt som redan sker med beslut om häktning och andra ingripande tvångsmedel. Vi moderater står bakom samtliga reservationer men yrkar bifall endast till reservation nr 1. 49 (): Det är överfullt i våra fängelser, och det är slut på kriminalvårdens konto. Det finns planer på att bygga nytt, men det tar tid. Frågan är om kan sätta planerna i verket eftersom det sunda förnuftet säger att man inte kan spendera pengar som inte finns. I denna situation föreslår regeringen ökad användning av fotboja. Den anger ett antal skäl för detta, men ska vi tala klarspråk är förslaget sprunget ur den kaosartade situation som råder på fängelserna. Platser måste friställas. Det finns redan beräkningar på hur många det blir genom det här förslaget. Enligt blir det ca 250. Effekten vill man ha , så ska användandet av fotboja öka. Att det finns tunga remissinstanser som motsätter sig förändringen talar också för att förslaget inte är för gärningsmännens bästa eller för brottsoffrens bästa utan just för att minska överbeläggningen på fängelserna. Majoriteten anför att förslaget är till för att minska skadeverkningarna av en fängelsevistelse. Ja, det är ju omtänksamt. är många intagna sämre när de kommer ut än när de kom in. Men nog är det väl ändå att börja i fel ända? Att sitta i fängelse ska ju innebära påverkan och förändring till det bättre. Man ska där se till att de faktorer som gjorde att personen begick ett brott rättas till så att han eller hon inte bryter mot lagen igen. I stället för att låta de dömda sitta av straffen hemma bör fängelsevistelsen göras bättre. Med fotboja blir påföljden enbart ett straff, frihetsberövande. Det kommer inte att ges någon behandling eller ske någon förändring av det som gjorde att brottet begicks, och det är inte rimligt. Regeringens förslag innehåller två delar. Den första delen är att dagens försöksverksamhet där fyra månaders fängelsestraff kan omvandlas till intensivövervakning ska utökas till att omfatta strafftider upp . Den andra delen är att fler ska kunna avtjäna sista delen av ett längre straff med fotboja. Vi i säger nej till det första förslaget, det vill säga en utökning av de fängelsestraff som i sin helhet kan omvandlas till intensivövervakning. Det främsta skälet till detta är att det är viktigt att upprätthålla allmänhetens förtroende för att samhället ska genomföra den påföljd som domstolen dömer till och att det ska vara en tydlighet i påföljderna. Om regeringens förslag går igenom kommer man att kunna läsa i tidningen att en person har dömts till fängelse . Sedan kan man finna ut att han eller hon aldrig har satt sin fot där, och det är inte bra. Om nu en hel påföljd kommer att bestå av intensivövervakning anser vi liberaler att det borde vara en självständig påföljd. Domstolen borde vara den instans som bedömer om en person ska avtjäna påföljden i hemmet eller på anstalt. Det vore mer rättframt. Dömer domstolen till intensivövervakning behöver inte allmänheten förvånas över att domstolen dömt till lagens mest ingripande påföljd, nämligen fängelse, och att sedan denna påföljd inte verkställs. Därutöver vill jag, för att fortsätta min argumentation mot regeringens förslag att förlänga tiden för möjlighet till omvandling av fängelsepåföljd, säga att för att få sex månaders fängelse ska man ha begått ett allvarligt brott. av dem som avtjänar fängelsestraff sitter eller mindre. Bland dem som döms till sex månaders fängelse kan vi bland annat hitta allvarliga fall av misshandel. Många finner det säkert stötande att allvarliga brott inte beivras med ett ordentligt ingripande från samhällets sida. Dessutom har den som döms till fängelse inte sällan begått brott tidigare. Det har varit svårt att utläsa ur förslaget om tidigare dömda personer ska kunna komma i fråga för intensivövervakning. Det står att en person som har verkställt ett straff genom intensivövervakning inte ska kunna komma i fråga. Men om personen har haft skyddstillsyn, fått samhällstjänst, fängelse eller annat, ska då den personen kunna komma i fråga? Jag tycker inte det, möjligen undantaget personer som har blivit dömda till böter. Det vore bra om en representant för majoriteten kunde klargöra denna fråga. Vi liberaler säger ja till en förlängning av intensivövervakning i slutet av ett längre straff. Vi anser att detta kan accepteras eftersom den intagne då i fängelse fått bevisa att han eller hon klarar av att sköta sig, och intensivövervakning är ett bra sätt att stegvis slussas ut i frihet från i fängelse. Slutligen vill jag ta upp brottsofferperspektivet i påföljden. är inte detta särskilt stort. Alltför ofta sätts enbart gärningsmannens behov i fokus. Det kan handla om att han placeras nära sina anhöriga trots att brottsoffret också bor där. händer det att brottsoffer först efteråt får reda på att den intagne har varit ute på permission. Vilken hänsyn tas, och kommer att tas, till brottsoffer när det gäller intensivövervakning? Kan majoriteten garantera att brottsoffret blir informerat om var den som dömts till fängelse men som får påföljden omvandlad till fotboja befinner sig? Kommer brottsoffret redan innan beslutet om omvandling av fängelsestraffet att få säga sin mening? Det vore att visa brottsoffret respekt. I ivern att lediggöra platser på våra fängelser får vi inte glömma brottsoffren och allmänheten. Att urholka förtroendet för påföljdssystemet för att få 250 lediga platser är ingen bra deal. Därmed yrkar jag bifall till reservation 4. 50 (): står i stort bakom förslagen i propositionen om ökad användning av intensivövervakning med elektronisk kontroll. Vi har en reservation, reservation 4 under punkt 5 om utökat brottsofferperspektiv i påföljdssystemet, och den yrkar jag också bifall till. Vi har tidigare i debatten fått höra inlägg som kan ge intryck av att intensivövervakning med elektronisk kontroll, så kallad fotboja, inte är något straff. Det stämmer inte. Att leva med fotboja innebär ett mycket inrutat liv där det inte finns minsta utrymme för spontanitet. Som en jämförelse kan sägas att många som sitter i fängelse, som skulle ha möjlighet att få fotboja i stället, inte vill ha det. Man tycker att det är ett hårdare straff att ha fotboja än att sitta kvar på anstalten. Vi har också fått höra en uppräkning av vilka personer som begått grova brott som kommer att röra sig fritt i vårt samhälle. För det första: Har man fotboja så rör man sig inte fritt i samhället. Jag tycker att det är en fullkomligt felaktig bild. För det andra finns det tydligt inskrivet i lagen vem som kan få avtjäna sitt fängelsestraff med fotboja. Verkställighet med fotboja får inte ske om det kan befaras att den intagne kommer att avvika, återfalla i brott, missbruka alkohol, narkotika, dopningspreparat eller andra beroendeframkallande medel, eller om andra särskilda skäl talar emot verkställande med fotboja. Det finns också regler om att det måste ha gått från tidigare brott för att fotboja ska bli aktuellt. Det måste finnas en ordnad hemmiljö och något slags schemalagd aktivitet arbete, studier eller någonting annat så att man kan följa tider. Den intagne kan föreläggas att lämna drogtest, kriminalvården gör kontrollerande hembesök och så vidare. Det är ett hårt straff att ha fotboja. Anledningen till att regeringen lägger fram det här försöket just nu är säkert att det är ett sätt att klara av överbeläggningen. Det tror även jag, liksom mina borgerliga kamrater. Och det är ett förskräckligt dåligt sätt att lösa problemen, problem som man har skapat genom sin usla framförhållning i kriminalvården. Men det hindrar inte oss i att ändå ställa oss bakom förslaget, eftersom vi tycker att det är ett bra förslag, eller åtminstone ett förslag i rätt riktning. Vi måste fråga oss: Behöver vi fler utslagna människor som har svårt att försörja sig själva? Vi vet att det är oerhört svårt att komma tillbaka och få ett jobb efter att man har suttit i fängelse. Kan man fortsätta arbeta och ha fotboja i övrigt i hemmet så är det ett mycket bättre alternativ. behöver fler människor som jobbar och försörjer sig. måste straffet uppfylla sin roll både vad gäller den individpreventiva och den allmänpreventiva delen, det vill säga att det ska vara avskräckande både för individen och för allmänheten att begå brott eftersom man vet att ett hårt straff kommer att dömas ut. Med fotbojan två av de här kraven på ett straff på ett bra sätt. Den dömde kan fortsätta att arbeta och inte vara en ekonomisk belastning för samhället, vilket man blir om man sitter inne i fängelset. , vad gäller den individpreventiva delen, vet de som har eller har haft fotboja att det är ett hårt straff. Det är inget man skulle välja i stället för att vara fri ute i samhället. Vad gäller allmänpreventionen är det ju knappast så att någon begår brott med straffskala med förhoppningen att få fotboja i stället för fängelsestraff. För det första kan man ju inte veta om man får det, och för det andra är det ju inte kul att ha fotboja heller. Det är, liksom fängelsestraffet, ett hårt straff. Jag tror att det är helt andra saker som driver kriminella och som möjligtvis skulle kunna få in dem på ett laglydigt spår. , herr talman, vill jag säga något om den reservation som jag står bakom tillsammans med och . Den handlar framför allt om att den som begått brott mot make eller maka inte ska få verkställa straffet genom fotboja i det gemensamma hemmet. Det borde vara en självklarhet, men det är det tyvärr inte. Allra sist vill jag säga något om det särskilda yttrande som jag står bakom tillsammans med . Vi menar att vid en översyn av påföljdssystemet borde intensivövervakning vara en egen straffpåföljd som domstolen dömer ut, så att man inte dömer ut fängelse men det i stället blir fotboja. Det borde vara en självständig straffpåföljd, och det är en förändring som bör göras så snart det är möjligt. 51 ELISEBEHT (): och , ni ska lyssna på ! Jag är i den ovanliga situationen att nästan kunna säga att jag håller med föregående talare om det inte hade varit så att han också lade till en alldeles felaktig analys, nämligen att den här reformen har sitt ursprung i att vi har platsbrist på fängelserna. Det stämmer inte. Idén om att kunna avtjäna straff på annat sätt än att sitta i anstalt är ju på intet sätt ny. Metoden har ju funnits i , närmare bestämt, och har utökats vartefter. är det att ta nästa steg. Så och , ni målar fel bild. Vi har platsbrist på anstalterna. Det är ju alldeles sant. Det vet ni ju båda två, eftersom ni sitter i och följer den här utvecklingen. Men då känner ni också till och har nogsamt noterat att kriminalvården är snart sagt det enda budgetområde som inte vidkänns nedskärningar, utan där mycket stora belopp faktiskt läggs på att klara utbyggnaden mot platsbrist och för att förbättra innehållet, se till att personalen har rätt utbildning och så vidare. Bara handlar det om 430 nya , 680 miljoner och 2007 över miljarden. Eftersom ni följer arbetet så nära vet ni också att möjligheten att bygga snabbare än vad man gör ju inte finns. Kriminalvårdens representanter säger ju själva att de gör precis så mycket som de kan. De behöver inte ha mera pengar i handen just nu de klarar ändå inte att sätta ökad verksamhet i sjön. Därmed inte sagt att det inte finns ett behov av ökad verksamhet. Det gör det visst, och det är vi helt överens om, men ni har som sagt en helt felaktig ingång i hela den här frågan. Fotboja är faktiskt ett ganska hårt straff. Det är ingen dans på rosor att avtjäna sin påföljd med att vara bevakad dygnet runt, i sin bostad, på sin arbetsplats och också på den lilla fritid utanför hemmet som tillåts. Det finns två rapporter från där man har följt upp och frågat de berörda hur de ser på den här verkställigheten. Har ni läst dem så vet ni också att en stor del av dem som har möjlighet att få avtjäna sitt straff på det här sättet väljer att avstå och hellre sitter inne i anstalt, därför att kontrollen, ofriheten och stressen av rädslan att göra någonting fel att inte befinna sig på rätt ställe vid rätt tillfälle och på det sättet ha brutit mot sin överenskommelse och därmed också riskera att åka in på anstalten är så stor att en ganska stor grupp väljer att avstå från just den här påföljden. Men vi tycker att det känns angeläget att försöka få fler att ta denna påföljd, därför att är det någonting som vi känner till så är det den skada som vistelse i anstalt innebär. Det handlar om passivisering, det handlar om att man kommer i kontakt med andra kriminella, det handlar om sysslolöshet och om tillgång till narkotika alla de bekymmer som ni likaväl som jag känner till att kriminalvården lever med. Då är det väl rimligt att vi försöker göra allt vi kan dels för att fler ska ta till sig möjligheten att använda fotboja, dels för att innehållet i kriminalvården, för dem som ändå måste finnas på anstalterna, självklart ska vara sådant att de kommer bättre ut än när de kom in. Vi är inte där . Vi saknar verkställighetsplanering för de intagna. Vi saknar en ordentlig planering inför frigivningen. Det fungerar inte på det sätt som riksdag och regering gett kriminalvården i uppdrag att få det att fungera. Detta har naturligtvis många orsaker, men i årets budget och i regleringsbreven till kriminalvården sägs mycket tydligt att det är ett av de prioriterade uppdrag som kriminalvården har att ta tag i. Vi tycker att reformen känns bra. De som fram till nu använt sig av fotboja visar på mycket goda resultat. Det visar sig att när en person passerat nålsögat och blivit beviljad möjlighet att använda fotboja har han eller hon därmed också fått ett förtroende. Det har bedömts att det inte finns någon överhängande risk för återfall i brott, att det inte finns risk för fortsatt missbruk eller missbruk över huvud taget, att personen i fråga har ett arbete eller en sysselsättning, har bostad och har en ordnad social situation. Detta, mina vänner, är något att ta fasta på. Trots att människor begått brott kan de fortsätta att ha kvar sitt arbete eller gå på utbildning, de kan ha kvar sin bostad och allt det andra goda som jag räknade upp. Av den utredning som Brå gjort framgår också, när man gjort mätningar , att betydligt fler har kvar ett arbete. Så gott som alla har sin bostad kvar, vilket ju inte precis är legio för det stora antalet intagna på kriminalvårdsanstalt. Dessutom har nio av tio sin försörjning ordnad. Inte heller det kan man skryta med att övriga intagna som regel har. Ytterst få missköter sig. har tvingats avbryta, och det har i regel berott på att de använt alkohol under sin vistelse i bostaden. Dessutom har den sociala situationen förbättrats. Låt mig kommentera några av de farhågor som nämnts från talarstolen och som också framkommer i reservationerna. Det är ju inte så att en person som är dömd för grov kvinnofridskränkning över huvud taget skulle komma i fråga att få avtjäna sitt straff med fotboja, särskilt inte om personen har samma bostad som brottsoffret. Detta sägs mycket tydligt, och om man kontrollerar den uppgiften med dem som har att hantera dessa frågor ute i verkligheten får man svaret att något sådant inte förekommer. Min talartid håller på att ta slut, men kanhända finns det någon fråga och i så fall återkommer jag. Därmed avslutar jag med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. 52 () replik: Elisebeht räknar upp mycket sådant som även Socialdemokraterna saknar i kriminalvården. Sedan hänvisar hon till årets budget. Jag vill bara påpeka att man inte kan åstadkomma några underverk med årets budget. Elisebeht vet precis som jag att man måste ha en halv miljard i extra pengar, och får man inte extra pengar före kan man inte betala lönerna. säger att ingen kvinnofridskränkare kommer att dömas till fotboja. Vi får hoppas att det är så, men Elisebeht vet att kvinnomisshandlare kan dömas till villkorlig dom och samhällstjänst. Och kan de kanske också dömas till fotboja. Anser Elisebeht att det är rätt och riktigt? 53 ELISEBEHT () replik: Det är svårt för mig att svara för alla som döms för våldsbrott och säga att ingen skulle komma i fråga om de misshandlat en kvinna; det kan jag inte ställa mig bakom. Den möjligheten finns ju antingen det varit en man, en kvinna eller ett barn som misshandlats. Det ligger så att säga inte på det politiska bordet att avgöra den saken. Det jag däremot kan gå i god för är de kriterier som uttryckligen finns tecknade för vem som skulle kunna komma i fråga för fotboja. Om det finns risk för återfall i brott, och allrahelst mot samma brottsoffer, eller om straffet är tänkt att avtjänas i samma bostad där brottsoffret bor, kommer det inte i fråga. Om det är något vi vet när det gäller grov kvinnofridskränkning så är det just att det är ett upprepningsbrott. Det riktar sig oftast mot samma brottsoffer, och därför kommer den grupp som döms för det brottet inte i fråga. Sedan skulle jag vilja säga något om oron över att förslaget saknar ett brottsofferperspektiv, vilket finns angett i reservationerna. Jag håller med om att det verkligen är jätteviktigt att förstå att brottsoffer har ett berättigat intresse av att straff verkställs snabbt och effektivt och att hon eller han får information om den dömde vistas utanför anstalt, av vilken anledning det vara månde, och att den dömde inte återfaller i brott. Det gäller naturligtvis både det aktuella brottsoffret och även kommande brottsoffer. 54 () replik: Jag håller med Elisebeht om att ingen som misshandlar en kvinna ska få fotboja, ingen som misshandlar ett barn och inte ens om någon misshandlar en man tycker jag ska få fotboja. Det är ett grovt brott. Sedan broderar Elisebeht i sitt huvudanförande ut hur väldigt hårt straffet med fotboja är, och hon höll också med . Det är ingen dans på rosor, herr talman, och ska verkligen inte heller vara det. I så fall ska det vara mycket taggar på rosorna. Men hur det än är så hävdar man att det är oerhört ingripande, att det är värre än att sitta i fängelse. Det beror väl på vem man är. De flesta som begår brott , eller åker dit för någonting, skulle inte vilja gå i fängelse utan skulle i stället vilja dölja straffet under byxbenet. De som inte vill ha fotboja är stamkunderna i fängelserna. De tycker säkert att det är enklare och behagligare där. För oss vanliga är det en annan sak. Jag kan bara gå till mig själv. Om jag råkade illa ut skulle jag gärna ta fotboja, avstå det sociala levernet och försöka få den perioden att gå så fort som möjligt. sägs det att det är så ingripande. Ja, men är det ett skydd för den misshandlade kvinnan, barnet, mannen? Visst kan man bryta fotbojan och det går en signal till polisen, till frivården, men hinner man ju slå ihjäl sitt gamla offer. 55 ELISEBEHT () replik: Det är just därför som de som döms för den typen av brott, grov kvinnofridskränkning, med den straffskala vi har inte kommer i fråga för den åtgärden. Det tycker jag är alldeles riktigt. Jag håller med i varenda bokstav när det gäller den delen. Om tror att avtjäna straff med hjälp av fotboja är detsamma som att vara villkorligt frigiven, det vill säga att röra sig fritt ute i samhället efter att ha avtjänat en del av fängelsestraffet, då har en hel del att lära. Villkorlig frigivning innebär ju att man flyttat ut från anstalten. Man har så att säga muckat. Man bor hemma, om man har en egen bostad, eller någon annanstans. Man jobbar eller sysselsätter sig på något sätt. Men man är under övervakning och har kontakt med frivården. Fotboja är någonting helt annat. Där har man reglerat exakt på minuten var personen ska befinna sig. Man kontrollerar om vederbörande har druckit alkohol eller har intagit andra droger eller beroendeframkallande medel. Självklart hjälper tekniken till att kontrollera att personen är på den plats där han eller hon ska vara. De som har provat på det här säger att det är en oerhört ingripande åtgärd. Många klarar av det och är nöjda därför att de kan behålla sin sociala situation, sin bostad och sitt arbete, som de näppeligen skulle ha gjort om de hade suttit inne på anstalt. Då hade ingen haft vare sig råd eller lust att betala hyran, och jobbet hade de väl då blivit av med. Så det är ingen dans på rosor. 56 () replik: Under sitt anförande nämnde Elisebeht inte brottsoffren en enda gång, utan det kom först nu i repliken efter det att oppositionen hade påmint om detta. Elisebeht har inte heller nämnt allmänhetens förtroende för rättsväsendet och hur detta påverkas. De här två sakerna har tydligen inte regeringen eller majoriteten funderat på, åtminstone inte så mycket att de är värda att tas upp. Jag har heller inte fått något svar på mina frågor som jag ställde. Jag ställer dem väl en gång till, om det är så att ni faktiskt har funderat över svaren på de här frågorna. Jag skulle då vilja fråga vem som kan få den här intensivövervakningen? Jag har utläst av propositionen att det är personer som inte har blivit dömda till intensivövervakning eller, som Elisebeht sade tidigare, är en person som kan återfalla i brott. Men ska en person som har blivit dömd till någonting annat än intensivövervakning och avtjänat det ändå kunna få intensivövervakning? Sedan skulle jag också vilja ställa en fråga om brottsofferperspektivet. Vilken hänsyn kommer man att ta till brottsoffren? Kommer brottsoffret att bli informerat om att fängelsepåföljden har blivit omgjord till intensivövervakning, och kommer brottsoffret att ha någonting att säga i den här frågan innan man omvandlar fängelsestraffet till en intensivövervakningspåföljd? 57 ELISEBEHT () replik: Jag vet att jag inte svarade på frågorna. Jag var så uppfylld av att jag var överens med . Jag ville peka på de felaktigheter som ni hade med i era anföranden, men jag räknade förstås med att detta skulle komma i repliken. När det gäller brottsofferperspektivet står det både i propositionen och i betänkandet att det är oerhört angeläget att den här påföljden har ett stort förtroende hos människor i allmänhet och hos brottsoffren i synnerhet.