prot · GS0960 · 2005-01-19 00:00:00 — Att antalet regeringsärenden har minskat beror på en medveten strävan att befria regeringen från ett stort antal förvaltningsbeslut som, om uttrycket tillåts, har tryckts ut på ibland domstolar och ibland andra myndigheter. Det är inte något som bara har uppstått, utan det har faktiskt förändrats på den punkten. Vi är som sagt överens om att man bättre bör redovisa exempelvis antalet samråd i och antalet aktiviteter beträffande olika beredningsfrågor inom EU, för att ta några exempel. hade som utgångspunkt att det mesta med EU klarades av i och med inträde 1995 då det var som värst. Sedan borde antalet tjänstemän ha minskat. Jag tror att det är en alldeles felaktig utgångspunkt. Jag vill också säga att antalet interpellationer har ökat från 149 till 551. På något sätt påverkar det också behovet av personal i . Antalet skriftliga frågor har ökat från 580 till 1 616. Och på något sätt påverkar också det arbetet i . Vid olika tillfällen har utskottsmajoriteter som Socialdemokraterna inte alltid har tillhört satt upp tidsgränser för när förslag ska anlända till . Och det kräver naturligtvis också sina resurser. Jag tror att det vore bra om vi höll fast vid vår gemensamma ståndpunkt om att vi behöver mer analys och diskussion i stället för att klippa till och säga att det har blivit så och så och att man därmed snabbt kan förändra saker och ting. Beträffande författningsutgivningen är vi också överens om att den ska ske och att man ska ge myndigheter och allmänhet möjlighet att veta vad som gäller i olika författningar. Det är klart att det finns förklaringar till varför det blir och så vidare. Det beslut som har tagits fram om att ändra ikraftträdandedatum för slopandet av arvskatten kräver en ny författning och ett nytt beslut. Och man kan inte säga att det har varit möjligt att förutse saker och ting på detta område. Man kan kanske tänka sig att några som gynnas av den nya lagen redan har gjort dispositioner i förhållande till den då gällande lagen. Det finns alltså olika aspekter på dessa saker. Slutligen skulle jag vilja ställa en fråga till , , och om avgiften till EU. Jag förstår att det som jag säger är ett högst teoretiskt resonemang. Men om en borgerlig regering skulle kunna tänkas vara i närheten av att spräcka utgiftstaket jag medger att ni kommer att säga att det aldrig kommer att inträffa eftersom ni är så mycket duktigare hur skulle man då resonera? Säg att man så att säga ska ha hem 1 miljard för att inte spräcka utgiftstaket och rubba förtroendet för svensk ekonomi och undvika att villaräntor och annat höjs därför att marknaden tappar förtroendet för ekonomin. Vad skulle man då göra? Man kan inte bryta ett ingånget avtal det har vi fått klart för oss vare sig internationellt eller nationellt. Är det barnbidragens utbetalning som ska senareläggas, eller vad är det som ska senareläggas som inte kostar någonting vare sig i pengar eller i uppoffring från enskilda individer? Det skulle vara utomordentligt intressant att få svar på vad som skulle vara det borgerliga handlandet i ett läge då utgiftstaket riskerar att spräckas. Försök sätta er in i detta även om det fordrar en del teoretiska övningar eftersom det nog inte finns i sinnevärlden att detta skulle kunna inträffa i en ny borgerlig regering. Erfarenheter finns ju från regerandet . Jag yrkar bifall till anmälan till kammaren och avslag på reservationen i betänkandet. 63 () replik: Låt mig först säga att vi har dragit försiktiga slutsatser i betänkandet av expansion. Därför är vi eniga i den text som vi har. Men vi pekar på behovet av att just finna dessa olika nyckeltal och studera detta. Det är nämligen förbryllande att har expanderat så kraftigt i en situation där alla de olika saker som vi försöker identifiera som skäl till att det skulle ha behövt expandera nog inte stämmer. Men vi får komma tillbaka till detta. Men det är av vikt att vi gör detta. Låt mig också säga där tycker jag att det som sade till viss del var fel att vi hade en mycket stor anspänning av lagstiftning när vi gick in i EU. Det var en anspänning som var större än vi någonsin har haft vare sig förr eller senare av det enkla skälet att vi skulle ta in det i svensk lagstiftning. Vad jag vill ha sagt med det är att man nog inte kunde rusta ned efter att vi kom in i EU, men däremot finns det nog inte någon anledning att säga att lagstiftningstakten i EU är sådan att den skulle motivera denna kraftiga ökning. Slutligen något beträffande senareläggning av avgiften. Om man nu har försatt sig i den situationen att man spräcker utgiftstaket är det väl bättre att synliggöra detta genom att agera på det sätt som man ska genom att fullfölja givna åtaganden? Inom EU har man en diskussion om sätt att hantera stabilitetspakten. Den bygger på att man inte ska försöka smussla undan något. Har man försatt sig i den situationen att man faktiskt bryter utgiftstaket är det bättre att tydliggöra detta än att låtsas som att man inte bryter utgiftstaket genom att göra en manipulation. Det är ju en ren manipulation att förskjuta betalningen från ena sidan av ett årsskifte till ett annat. Jag tror också att det är bättre för de finansiella marknaderna att man är tydlig. De kan nog minsann analysera också försöken till en kringgående manöver. 64 () replik: Det är bra att vi är överens om att vi vill ha mer underlag för att bedöma regeringens arbete. Jag tror att hela diskussionen skulle tjäna på det. Det är klart att antalet samråd med har ökat avsevärt sedan vi blev medlemmar i . Det är såvitt jag kan bedöma en förhållandevis ny uppgift som inte fanns tidigare. Både och jag har ju erfarenhet av hur statsråden marscherar in och ut , och det är klart att det kräver den tid det tar i nämnden, men det kräver också tid att sätta sig in i ärendena. Det är alltså alldeles klart att det är något som skulle kunna redovisas på ett utförligare sätt. Jag har ingen annan åsikt än om att det var ett väldigt stort och omfattande lagstiftningsarbete som utfördes i anslutning till att vi blev medlemmar i , men medlemskapet har ju också lett till att vi måste agera på ytterligare en arena. Det är ju inte bara antalet förordningar och lagstiftningsobjekt som utgör arbetsvolymen i EU-sammanhang, utan det är ju hela den så kallade kommittologin, där tillsammans med andra medlemsländer deltar i ett omfattande beredningsarbete. Det känner ju väl till, så jag behöver inte ta tid i anspråk till det så mycket. Jag ville bara framhålla det. När det sedan gäller avgiften till EU säger att det vore bättre att synliggöra den genom att låta utgiftstaket spricka. Ja, det är möjligt att det vore bättre, men så säger inte lagstiftningen. Lagstiftningen ålägger ju regeringen att undvika att spräcka utgiftstaket genom att vidta olika åtgärder, men bryr sig inte om lagstiftningen, utan i varje fall så länge det är en socialdemokratisk regering så är det bättre att spräcka utgiftstaket. Kanske 20 000 villaägare då får högre boendekostnader därför att räntorna sticker på marknaden. Det är ju de kommunicerande kärlen som vi har att arbeta med i den ekonomiska tillvaro vi numera lever i. Så är det! 65 () replik: Ja, men måste vi väl ändå ha ordning och reda på argumenten! Det är ju inte så att regeringen har förorsakat minskade utgifter för staten utan ökade utgifter till följd av den straffränta som har utgått. Man kan väl inte säga att regeringen därmed har haft omsorg om rikets eller statens finanser det är ju snarare motsatsen. Så naiv är väl inte finansmarknaden att den inte skulle kunna genomskåda en kringgående manöver för att låtsas hålla utgiftstaket. De kan ju för övrigt höra på den här debatten. Vi måste väl i den europeiska unionen och också i vårt eget land vara inriktade på att vi faktiskt ska följa lagar, regler och det korrekta sättet, inte finna manövrar för att låtsas hålla de regler vi åsatt oss själva. Det måste ju ändå vara utgångspunkten. Sist och slutligen: När det gäller var det en punkt som själv tog upp, nämligen att man trycker ut en del myndighetsbeslut från till myndigheterna. Det är ju också ett argument som egentligen talar för att det kanske inte är i som expansionen ska ske. Men återigen: Vi ska titta på det här det har vi varit ense om och så får vi komma tillbaka till kammaren. Jag tror att det är en viktig och central fråga det här med granskning av den mycket starka expansionen av . 66 () replik: Kostnaderna ökade ju för staten. Men en fråga har sorgfälligt undvikit att svara på, nämligen: Vad skulle en borgerlig regering ha dragit ned på för att undvika att spräcka utgiftstaket? Det ligger ju i lagstiftningen att regeringen är skyldig att göra detta. Då får man ju välja vilka utgifter som man vill skjuta på. Det här är inte en fråga om kostnaderna för staten. Det är en fråga om utbetalningarna inom som budgettaket faktiskt syftar till att klara. Vad skulle en borgerlig regering ha gjort? har ju nu ingen möjlighet att svara på den frågan. Det är väl möjligen så att man inte vill svara på den, och då talar man i stället om , EU och lite annat när vi har en mera konkret inrikespolitisk diskussion, nämligen denna: Är det så att man ska undvika en utbetalning från staten för att klara utgiftstaket så har ju en regering olika anslag att välja på. Det här är ett. Det finns andra anslag. Jag nämnde barnbidraget för att göra det hela effektfullt. Det finns en rad andra anslag. Man kan säga att vägbyggandet inte får kosta så mycket som det var tänkt, utan man får dra ned på det. Det uppskattas naturligtvis inte av alla bilister att man gör det. Det är ju ett svårt problem. Men faktum kvarstår: En slutsats av det säger är att man kanske borde pröva hela tanken med detta utgiftstak, därför att marknaden inte bryr sig om utgiftstaket. Man begriper i alla fall vad som händer. Frågan är vilken roll utgiftstaket då egentligen har i den budgetlag vi har. Det kanske är dags att se över hela budgetlagen. Den kanske är som några skulle uttrycka saken alltför nyliberalt präglad och alltför deterministiskt präglad och så. Det kanske är så att regering och riksdag, politikerna, faktiskt kan sköta ekonomin utan en massa hängslen och livremmar i form av takbegränsningar och annat, som ju tanken med budgetlagen faktiskt är. 67 () replik: Jag vill börja med att för protokollets del korrigera mig. Det smög sig in en nolla för mycket i antalet anställa i . Det ska vara 700. Jag har uppmärksammats på att jag hade sagt 7 000, och det vill jag bara rätta till när jag nu får ordet, herr talman. Men oavsett denna nolla för mycket i vill jag bara betona vikten av mer underlag när det gäller expansionen av . När den här kammaren beslöt att utöka anslag med 835 miljoner för ordförandeskapsåret var det med det tydliga syftet ordförandeskap. Det har sedan redovisats att 403 miljoner, såvitt jag kunde räkna ihop, användes för extra press, information och kultursatsningar etcetera preliminärt. Sedan var det möteskostnader, resor och annat. Men när sedan ordförandeskapsåret tog slut har vi ju inte fått någon redovisning av varför anslagen ska vara så stora som har godkänts av den här kammaren. Jag har frågat när vi har haft den här diskussionen. Han har alltid sagt att detta behövs, och med detta har han känt sig nöjd. Först nu verkar vi kunna få en ordning där vi åtminstone tvingar fram en precisering av motiven för den här tillväxten, och det är viktigt. Vi är överens om att den analysen nu saknas, och då är det märkligt att man är beredd att anslå 800 miljoner mer än före ordförandeskapsårets inträde. 68 () replik: Det finns inga nollor i , utan det var i uppgifter som det var en nolla för mycket. Hur vet utan den analys som jag också saknar att man kan skära ned anslaget till ? Sedan vill jag gärna upprepa den fråga som jag ställde till fyra av meddebattörerna: Vilket anslag skulle regering skjuta upp utbetalningen på om det vore så att en sådan regering riskerade att slå igenom utgiftstaket? 69 () replik: Min fundering gäller hur det kommer sig att vill använda våra skattepengar till att utöka utan att veta att behoven verkligen föreligger och utan att ha ett underlag för den tillväxten i . Hur kommer det sig att vill använda skattepengarna utan ett bra underlag? har gått, och säger : Analysen behövs det finns inget underlag. Ja, men då är det väl rimligt att den här kammaren, som har till uppgift att föra medborgarnas talan, håller regeringen i hampan och inte medger mer resurser än vad man kan motivera. Jag noterar att ni säger i Vad kostar det att regera? att det verkar finnas en dragkamp mellan myndigheter och Regeringskansli. Måhända ligger en del av otydligheterna i detta. Jag vill göra en kort kommentar om utgiftstaken och budgetlagen. Det centrala för varje regering är naturligtvis att säkerställa att lägga fram en budget till den här kammaren som klarar sig inom de lagar och avtal som vi har och som klarar att använda resurserna på ett bra sätt. Vi har konstaterat att budgeteringsmarginalen i regeringens budgetförslag nästan har upphört att existera . Det är mycket lite det här året. Det leder till att regeringen får göra den här typen av utryckningar, speciellt om man inte vågar ta diskussionen om att man har överskridit sina kostnader och vidta åtgärder för att till exempel i vårbudgeten åstadkomma reduceringar av utgifter på andra områden. Det är fullt möjligt för varje regering att förelägga sådana förslag för den här kammaren och dra in anslag från myndigheter. Men det har regeringen inte valt, utan man väljer i stället bönder eller EU för att bryta mot . Det är en trist metod, herr talman. 70 () replik: Det är väl trist för varje kategori som drabbas av en senarelagd utbetalning. Men förmår inte att lyfta sig lite grann från den kortsiktiga dagspolitiken och tänka sig in i ett teoretiskt resonemang om att även en regering som hon skulle stödja skulle kunna hamna i en situation, oberoende av budgeteringsmarginaler och oberoende av hur skickligt utformad budgeten är, att man riskerar att bryta igenom utgiftstaket. Då har regeringen lagligen ålagts att faktiskt vidta åtgärder. Jag inte fått något svar vare sig av Lennmarker eller av på vilka anslag som en sådan regering skulle välja, utan det blir resonemang om att vi egentligen aldrig skulle försätta oss i det läget. Det är klart att man kan leva på den tron, och jag hoppas att ni kan fortsätta med era teorier och inte behöver sätta er in i den verklighet som regerandet faktiskt kan innebära. Det hade varit intressant med ett intellektuellt teoretiskt resonemang på den här punkten, men det klarar vi tydligen inte, i varje fall inte . När det sedan gäller storlek är det inte så att vi först nu har börjat diskutera detta. Vi har fortlöpande i utskottet diskuterat det och försökt resonera på lite olika sätt. Det framgår av budgetframställningen att regeringen på olika sätt motiverat varför man vill ha den här storleken. I partimotion om storlek står det bara att det är för många där och att man kan dra ned personal med kanske inte 15 men 13½ % eller någonting sådant där. 71 () replik: ägnar en stor del av sitt anförande och sina repliker till att försöka hitta skäl till att legitimera den ökning av storlek som har ägt rum. Exempelvis säger att man har haft en långsiktig strävan att minska antalet ärenden som avgörs av regeringen. Dessa ska i stället föras över till andra myndigheter. Den rimliga slutsatsen av att antalet ärenden och arbetsbelastningen minskar måste i så fall vara att också personalen på måste minska och att den personalen flyttar över till den myndighet som handlägger ärendena. Åtminstone säger mitt sunda förnuft att det borde vara så. Den ordning som nu förespråkar för hur vi ska hantera budgetfrågor framstår som väldigt egendomlig. Först bestämmer vi oss för att antalet personal och resurserna ska öka, och sedan funderar vi på om det var rätt att göra så. Jag tycker att vi ska göra tvärtom. Vi funderar på hur det ser ut när det gäller antalet arbetsuppgifter. Ja, då är det klart att det ska vara mer personal. Minskar de, då behövs det färre. förespråkar en annan ordning, som jag tycker är helt obegriplig. Sedan tar upp frågan om den europeiska utvecklingsfonden och regeringens agerande där. Det första man kan säga är naturligtvis att regeringen måste ha en bättre framförhållning och skaffa sig bredare marginaler. Det har varit så under en lång följd av år att marginalerna för regeringens budgethantering kraftigt har minskat. Det kan inte komma som någon överraskning för regeringen att ska en inbetalning till Europeiska utvecklingsfonden för vårt medlemskap där ske. Det kan inte vara någon överraskning. var inne på att det kan leda till ett minskat förtroende från marknaden om man inte vidtar några åtgärder. Men vi ska också komma ihåg att även budgettricksandet kan leda till minskat förtroende från marknaden. De flesta inser nog att budgettaket i praktiken redan har spräckts genom tricksandet. Förtroendet för regeringens politik och därmed för staten har redan minskat. 72 () replik: Själva utgångspunkten för och andras stereotypa redovisning och resonemang om att det faktum att antalet regeringsärenden har minskat skulle leda till slutsatsen att man skulle minska storleken på . Det är enligt min och också enligt regeringens mening felaktigt. Det man har flyttat bort och förenklat beslutsprocessen i är ett antal så kallade förvaltningsbeslut. Jag tror att det är en process som kommer att fortgå. Det kommer att bli ännu färre förvaltningsärenden därför att man kan lägga dem på andra myndigheter. Syftet med detta har varit att faktiskt frigöra utrymme för regeringen att regera på en rad olika politikområden. Jag vill upprepa, även det blir lite tjatigt, att själva EU-medlemskapet och arbetet med det är en faktor. Utvecklingen när det gäller frågor och interpellationer är en annan faktor. Det finns flera andra. Jag tycker att det är bra att vi nu är överens om att vi ska försöka få fram fler nyckeltal för att verifiera de olika ståndpunkterna. Det lönar sig inte så mycket att slå varandra i huvudet med att vi inte exakt vet hur det är på det ena eller det andra området. Det väsentliga är att vi faktiskt kan komma närmare en situation där vi blir överens om att det går åt personal att regera. Alla de studier som har gjorts utanför regeringen om regerandet har visat att det går åt mer personal. Det är aldrig någon som har sagt att det har funnits för mycket folk i . kan jag bara konstatera att min fråga om vilket anslag som skulle använda i stället för dem som inte får användas besvaras med att man aldrig skulle hamna i det läget. Inte heller med är det tydligen möjligt att föra den lite mera teoretiska diskussionen. 73 () replik: För att återvända till den teoretiska diskussionen vill jag bara påpeka att just det förhållandet att det ska betalas in en EU-avgift i slutet av inte är någon nyhet för regeringen. Det är min poäng. I allt budgeterande finns det alltid svårigheter med att beräkna utgifter och inkomster. Men att det ska betalas in en avgift i slutet av kan väl inte vara någon nyhet för regeringen. Då menar jag att här har regeringen misskött sig å det grövsta genom att använda just den här posten till att tricksa med budgeten. Det tycker jag kunde tillstå. Det kan inte vara någon nyhet att man ska betala in en avgift i slutet av . Det vore absurt att påstå det. Den ordning som förespråkar när det gäller expansion är faktiskt väldigt egendomlig. sade tidigare att det finns en medveten strävan att minska antalet ärenden på . Okej, visst, det är säkert bra. Om antalet ärenden minskar måste vi fundera på: Behöver verkligen hela den personal som tidigare handlade ett större antal ärenden finnas på ? Kanske ska den personalen flyttas över till den myndighet som handlägger de ärenden som har tagits från ? Jag tycker att vi ska vara varsamma med skattebetalarnas pengar. tydligt kan visa att antalet ärenden i andra ärendekategorier ökar och att man har fått en ökad arbetsbelastning på andra punkter, då ska utgifterna tillåtas att öka, kanske också kraftigt, och personalen ska tillåtas öka. Men regeringen har inte presenterat det underlaget. Det är det som är så egendomligt. Det är därför som den ordning som föreskriver är så egendomlig, det vill säga att vi först beviljar pengar och sedan funderar på om det var legitimt. Jag tycker att det skulle vara en motsatt ordning. 74 () replik: Jag tror att det var och Samhälle som i varje fall bekostade en studie som hette Vad kostar det att regera? Den studien visade två saker: Det var för få människor i . Det var för lite styrning från av de underställda för att göra det tydligt myndigheterna. Det är de myndigheter som kallas självständiga i en del debatter. Det finns ett problem och det var det som den här studien och andra studier pekade på i att det sker en kunskapsuppbyggnad i myndigheterna, skickligt, korrekt och bra, som inte riktigt kan svara mot därför att man har för lite folk. Man har för lite folk och måste rekrytera personer med nya kompetenser. Det måste naturligtvis finnas människor som kan sådana frågor som gäller till exempel klimatpolitiken för att regeringen sist och slutligen ska kunna göra rätt avvägning. Jag tycker att synen på detta är något förenklad. Man drar långtgående slutsatser av några färre permutationsärenden och av att man har fört över en del beslutsfattande till andra organ. Sedan vill jag återkomma till detta med EU-avgiften. Jag får inget svar på den fråga som jag har ställt, utan bara ett undervisande resonemang om hur det borde vara i den bästa av världar. Regerandet sker inte alltid i den bästa av världar. Det är klart att man vet att EU-avgiften ska betalas, det är inte det som är problemet. Problemet är ju att det har dykt upp andra kostnader som riskerar att spräcka utgiftstaket. Men den diskussionen vill inte föra. Han anser att regeringen hade förbrutit sig å det grövsta när man sköt på EU-avgiften . Frågan är om han kunde mildra sitt omdöme. Kan möjligen i något sammanhang det går ju inte nu ange något anslag där regeringen bara hade förbrutit sig? Det hade ändå varit en viss förbättring. 75 Tredje vice talman () replik: Jag vill börja med att kommentera den utgångspunkt som har när det gäller utgiftstaket, nämligen att varje regering oundvikligen riskerar att hamna i en situation där man måste skjuta på någon utbetalning. En utbetalning styrs alltså av de kostnader som man budgeterar för. En del kostnader kan man planera bättre än andra och är mer förutsägbara. Men som regering har man både möjlighet och skyldighet att lägga fram en budget där det finns en marginal, där det finns tillräckligt med resurser för att betala de planerade utgifterna. Man måste också ha en budgeteringsmarginal för att klara av vissa oförutsedda utgifter så att man inte hamnar i den situation som den socialdemokratiska regeringen gjorde när man behövde tricksa med budgeten. Syftet med budgetlagen förbigicks helt. Det syftet innebär att man ska ha kontroll på sina utgifter och en budget i balans. Man ändrar ju inte kostnaderna bara genom att flytta utbetalningarna. Jag tycker att utgångspunkten är helt fel. Den kritik som vi för fram är berättigad. Det handlar inte i grunden bara om vilket konto som man tar pengarna från för att kunna skjuta upp utbetalningen. 76 () replik: Nej, , jag har inte den uppfattningen att varje regering oundvikligen slår huvudet i utgiftstaket. Det ska undvikas. Jag instämmer i alla teoretiska resonemang om hur det borde vara, det vet vi alla. Den fråga som jag ville ha svar på var vilket anslag som skulle välja i statsbudgeten om hennes regering hamnade i en situation där utgiftstaket riskerade att spräckas. Sedan kan man naturligtvis prata sig ur detta genom att säga att det aldrig kommer att bli aktuellt, men det är inte det som min fråga handlar om. Det kan vi alla klara ut på vilket föreningsmöte som helst.